type: other

text:
„Előzetes döntéshozatal – Bizonyos tervek és programok környezeti hatásvizsgálata – 2001/42/EK irányelv – A 2. cikk a) pontja és a 3. cikk (2) bekezdésének a) pontja – A »tervek és programok« fogalma – A szélerőművek telepítésére vonatkozó, végrehajtási rendeletben megállapított feltételek – Elsősorban biztonsági, ellenőrzési, helyreállítási és üzembiztonsági intézkedésekre, valamint az övezetek érintettsége tekintetében meghatározott, zajszinttel kapcsolatos előírásokra vonatkozó rendelkezések”
 A C‐290/15. sz. ügyben,
 az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Conseil d’État (államtanács, Belgium) a Bírósághoz 2015. június 15‐én érkezett, 2015. június 2‐i határozatával terjesztett elő az előtte
 a Région wallonne
 a Fédération de l’énergie d’origine renouvelable et alternative ASBL (EDORA)
 tagjai: M. Ilešič tanácselnök, A. Prechal, A. Rosas, C. Toader (előadó) és E. Jarašiūnas bírák,
 hivatalvezető: V. Tourrès tanácsos,
 tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2016. április 7‐i tárgyalásra,
 – P. D’Oultremont és társai képviseletében J. Sambon avocat,
 – a Fédération de l’énergie d’origine renouvelable et alternative ASBL (EDORA) képviseletében J. Sohier, S. Rodrigues, L. Levi, A. Blot és M. Chomé avocats,
 – a belga kormány képviseletében J. Van Holm, M. Jacobs és S. Vanrie, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: P. Moërynck avocat,
 – a francia kormány képviseletében D. Colas és J. Traband, meghatalmazotti minőségben,
 – a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman, B. Koopman és J. Langer, meghatalmazotti minőségben,
 – az Európai Bizottság képviseletében O. Beynet és C. Hermes, meghatalmazotti minőségben,
 a főtanácsnok indítványának a 2016. július 14‐i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
 1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a bizonyos tervek és programok környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2001. június 27‐i 2001/42/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 197., 30. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 157. o.) 3. cikke a) pontjának, valamint 3. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmezésére vonatkozik.
 2 E kérelmet a Patrice D’Oultremont és társai, valamint a Région wallonne között a vallon kormánynak a 0,5 MW vagy annál nagyobb összteljesítményű szélerőműparkokra vonatkozó ágazati feltételekről, a vallon kormánynak a 2002. július 4‐i, a 1999. március 11‐i, a környezethasználati engedélyről és az kapcsolatos eljárásról és végrehajtási intézkedésekről szóló rendelet módosításáról szóló rendelete, valamint a vallon kormánynak a hatásvizsgálat alá tartozó projektek, valamint a minősített létesítmények és tevékenységek listáját létrehozó 2002. július 4‐i rendelete módosításáról szóló rendelete (arrêté du Gouvernement wallon du 13 février 2014, portant conditions sectorielles relatives aux parcs d’éoliennes d’une puissance totale supérieure ou égale à 0,5 MW, relatif à la procédure et à diverses mesures d’exécution du décret, du 11 mars 1999, relatif au permis d’environnement et modifiant l’arrêté du Gouvernement wallon, du 4 juin 2002, arrêtant la liste des projets soumis à étude d’incidences et des installations et activités classées; Moniteur belge, 2014. március 7., 20263. o., a továbbiakban: 2014. február 13‐i rendelet) érvényessége tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
 Az országhatáron átterjedő környezeti hatások vizsgálatáról szóló egyezmény
 3 Az Espooban (Finnország) 1991. február 26‐án aláírt, az országhatáron átterjedő környezeti hatások vizsgálatáról szóló egyezményt (a továbbiakban: Espooi Egyezmény) az Európai Közösség nevében 1997. június 24‐én hagyták jóvá, és ugyanezen év szeptember 10‐én lépett hatályba.
 4 Az Espooi Egyezmény 2. cikkének (7) bekezdése értelmében:
 Az Espooi Egyezményhez kapcsolódó, a stratégiai környezeti vizsgálatról szóló jegyzőkönyv
 5 Az Espooi Egyezményhez kapcsolódó, a stratégiai környezeti vizsgálatról szóló jegyzőkönyvet a Bizottság az Európai Közösség nevében 2003. május 21‐én írta alá Kijevben (Ukrajna; a továbbiakban: Kijevi Jegyzőkönyv). E jegyzőkönyvet a 2008. október 20‐i 2008/871/EK tanácsi határozat (HL 2008. L 308., 33. o.) hagyta jóvá.
 6 A kijevi jegyzőkönyv 13. cikke (1) bekezdésének a szövege a következő:
 „Valamennyi fél törekszik annak biztosítására, hogy a környezeti, ezen belül az egészséget érintő szempontokat a megfelelő mértékig megfontolják és beépítsék minden olyan szakpolitikai és jogalkotási javaslat előkészítése során, amelynek valószínűleg jelentős környezeti, ezen belül az egészséget érintő hatása van.”
 Az Aarhusi Egyezmény
 7 A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló, 1998. június 25‐i egyezmény, amelyet az Európai Közösség nevében a 2005. február 17‐i 2005/370/EK tanácsi határozat (HL 2005. L 124., 1. o.) hagyott jóvá (a továbbiakban: Aarhusi Egyezmény) is foglalkozik a környezeti hatásvizsgálattal.
 8 Ezen egyezmény 6. cikke a nyilvánosságnak a tevékenységek engedélyezésében való részvételére vonatkozó szabályokat tartalmaz. Az egyezmény 7. és 8. cikke e részvételre a terveket, a programokat, a politikákat, a végrehajtó jellegű, valamint az általánosan kötelező érvényű egyéb jogszabályokat illetően utal.
 9 A 2001/14 irányelv (4) preambulumbekezdése értelmében:
 „A környezeti vizsgálat fontos eszköz a környezeti szempontok beillesztésére olyan tervek és programok előkészítésébe és elfogadásába, amelyeknek valószínűleg jelentős hatása lehet a tagállamokban a környezetre, mivel biztosítja, hogy e tervek és programok megvalósításának ilyen hatásait előkészítésük során és elfogadásukat megelőzően számításba vegyék.”
 10 Ezen irányelv „Cél” című 1. cikke előírja:
 11 Az irányelv 2. cikke így szól:
 a) tervek és programok: azok a tervek és programok, beleértve az [Unió] által közösen finanszírozottakat is, illetve ezek bármely módosítása:
 – amelyeket törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések írnak elő;
 12 Ugyanezen irányelv „Hatály” című 3. cikke értelmében:
 „(1) A 4–9. cikknek megfelelő környezeti vizsgálatot kell végezni azokkal a 2–4. cikkben említett tervekkel és programokkal kapcsolatban, amelyeknek valószínűleg jelentős környezeti hatásuk lesz.
 a) amely a mezőgazdaság, erdőgazdálkodás, halászat, energetika, ipar, közlekedés, hulladékgazdálkodás, vízgazdálkodás, távközlés, idegenforgalom, területrendezés, illetve földhasználat terén készül, és amely meghatározza [a 85/337 irányelvet a 2012. február 17‐től kezdődően hatályon kívül helyező és annak helyébe lépő, az egyes köz‐ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2011. december 13‐i 2011/92/EU, európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012. L 26., 1. o.)] I. és II. mellékletében felsorolt projektek [helyesen: projektek végrehajtása] jövőbeli engedélyének kereteit; illetve
 (4) A tagállamok határozzák meg, hogy a (2) bekezdésben említetteken kívül azoknak az egyéb terveknek vagy programoknak, amelyek meghatározzák a projektek jövőbeli engedélyének kereteit, valószínűleg jelentős környezeti hatása van‐e.
 13 Az intézményi reformokról szóló, 1980. augusztus 8‐i különös törvény (loi spéciale du 8 août 1980 de réformes institutionnelles; Moniteur belge, 1980. augusztus 15., 9434. o.) II. része 6. cikke (1) bekezdésének értelmében a környezetvédelmet illetően kizárólag a régiók rendelkeznek hatáskörrel.
 14 A Région wallonne‐ban (vallon régió) a 2001/42 irányelvet a környezetvédelmi törvénykönyv (code de l’environnement; Moniteur belge, 2004. július 9., 54654. o.) I. könyvének D.52. és ezt követő cikkei ültették át részlegesen, amint az e törvénykönyv D.51/1. cikkéből következik.
 15 Az említett törvénykönyv I. könyve D.6. cikkének 13. pontja úgy határozza meg a „terveket és programokat”, hogy azok olyan „határozatok és módosításaik [a területrendezésről, a városfejlesztésről, az épített környezetről és az energiáról szóló vallon törvénykönyvben (code wallon de l’aménagement du territoire, de l’urbanisme, du patrimoine et de l’énergie; Moniteur belge, 1984. május 19., 6939. o., helyesbítés: Moniteur belge, 1984. május 25., 7636. o.)] szereplők kivételével, amelyek tárgya a környezet minőségével összefüggő egy vagy több konkrét cél elérése érdekében tervezett intézkedések vagy műveletek rendezett sorozatának meghatározása, vagy egy vagy több övezet vagy valamely helyszín rendeltetésének vagy védelmi rendszerének meghatározása, többek között annak érdekében, hogy rögzítsék meghatározott tevékenységek ott történő folytatása engedélyezésének kereteit, és amelyeket:
 a. valamely regionális vagy helyi szintű hatóság dolgoz ki, és/vagy fogad el, illetve amelyeket valamely hatóság dolgoz ki a vallon parlament vagy kormány általi jogalkotási eljárás útján történő elfogadásra;
 b. rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések írnak elő;
 Az e rendelet szerinti tervek és programok magukban foglalják az Európai [Unió] által közösen finanszírozottakat is.”
 16 A vallon kormány környezethasználati engedélyről szóló, 1999. március 11‐i rendeletének (Décret du Conseil régional wallon, du 11 mars 1999, relatif au permis d’environnement; Moniteur belge 1999. június 8., 21114. o., valamint helyesbítés: Moniteur belge 1999. december 22., 48280. o.; a továbbiakban: az 1999. március 11‐i rendelet) 2. cikke értelmében e rendelet célja, „hogy a környezetszennyezés megelőzésének és mérséklésének integrált megközelítése keretében biztosítsa az ember vagy a környezet azon veszélyekkel, hátrányokkal vagy terhelésekkel szembeni védelmét, amelyeket valamely létesítmény az üzemeltetés során vagy azt követően, közvetlenül vagy közvetetten okozhat”.
 17 E rendelet 4. cikke ekképp rendelkezik:
 „A kormány a 2. cikkben megjelölt célok elérése céljából általános, ágazati vagy egyetemes feltételeket fogad el. E feltételek jogi kötőerővel rendelkeznek.
 E feltételek különösen az alábbiakra vonatkozhatnak:
 3° a kormány által kijelölt hatóságok számára rendszeresen szolgáltatandó információk, amelyek a következőkre vonatkoznak:
 a. a létesítmény kibocsátásai;
 b. a környezeti hatások csökkentése érdekében tett intézkedések;
 18 Az említett rendelet 5. cikke a következőket írja elő:
 „1. § Az általános feltételek valamennyi létesítményre és tevékenységre alkalmazandók.
 2. § Az ágazati feltételek egy adott gazdasági ágazat, földrajzi terület vagy olyan terület létesítményeire és tevékenységeire alkalmazandók, ahol valamely különös kockázat jelenik vagy jelenhet meg.
 19 A 2014. február 13‐i rendelet 1. cikke értelmében:
 „A jelen ágazati feltételeket azokra a szélerőműparkokra kell alkalmazni, amelyek összteljesítménye 0,5 MW vagy annál nagyobb, és amelyek [az 1999. március 11‐i rendeletben szereplő létesítmények üzemeltetésének általános feltételeinek rögzítéséről szóló 2002. július 4‐i rendelet (arrêté du 4 juillet 2002 fixant les conditions générales d’exploitation des établissements visés par le décret du 11 mars 1999)] I. mellékletének 40.10.01.04.02. és 40.10.01.04.03. sz. rovatában szerepelnek.”
 20 A 2014. február 13‐i rendelet II. részében található, „Üzemeltetés” című 5. cikke értelmében:
 „A karbantartás szükségleteit kivéve semmiféle világítóberendezés nem lehet bekapcsolva éjszaka sem a szélerőmű lábánál, sem annak szélein.”
 21 E rendelet 9. cikke, amely ugyanezen III. fejezetben található, a következőképpen rendelkezik:
 „A parkon belül, de a szélerőműveken kívül a tevékenységgel kapcsolatos, a földtől másfél méterre mért mágneses mező erőssége nem haladhatja meg a 100 mikrotesla határértéket.”
 22 Ugyanezen rendeletnek a szintén a III. fejezetben található 10. cikke értelmében:
 „1. § Az árnyékoknak a szélerőművek által keltett stroboszkóp hatás határértéke 30 óra/év, illetve 30 perc/nap a teljes épített, vagy szabályosan engedélyezett, e hatásnak kitett lakókörnyezet tekintetében. Ezen értékeket az alábbi paraméterek által jellemzett »legkedvezőtlenebb eset« megközelítés alapján kell kiszámítani:
 1. a nap reggeltől estig süt (folyamatosan derült ég);
 2. a szélerőművek folyamatosan működnek (a szélsebesség mindig a szélerőmű működési tartományán belül van, és ezek 100%‐ban rendelkezésre állnak);
 3. a szélerőművek rotorja folyamatosan derékszöget zár be a nap sugaraival.
 Az üzemeltető felhasznál minden lehetséges olyan eszközt, amely lehetővé teszi az árnyéknak való kitettség csökkentését e határértékek tiszteletben tartása érdekében.
 2. § E határértékeket nem kell alkalmazni, ha a létesítmény üzeme által keltett árnyék nem érinti a lakókörnyezet lakosait. Ebben az esetben az üzemeltető bármely jogi úton bizonyíthatja ezt.”
 23 A 2014. február 13‐i rendelet „Zaj” című V. fejezetének „A zajszintre vonatkozó szabályok” című I. szakasza tartalmazza többek között a 20. cikket, amely a szélerőműparkok zajkibocsátása határértékeinek szintjét határozza meg, valamint a 21. cikket, amely a határértékeket elsősorban az úgynevezett „területrendezési” övezetek, azaz a hatáskörrel rendelkező hatóságok által egy terv alapján meghatározott földrajzi körzetek (lakóövezetek, mezőgazdasági övezetek, gazdasági tevékenységre szolgáló övezetek és egyéb övezetek) szerint határozza meg.
 24 2013. február 21‐én a vallon kormány egy „referenciakeretet” fogadott el, amelyet ugyanezen év júliusában módosított, és amely ajánlásokat fogalmazott meg a szélerőműveknek a vallon régióban történő telepítésével kapcsolatban. E jogi eszközt egy „referencia‐térképnek” nevezett térkép egészítette ki, amelynek az volt a célja, hogy tervezési keretet adjon a vallon régió „horizon 2020” szélerőmű programja végrehajtásához. E térképről a környezeti hatásokra vonatkozó jelentés készült.
 25 2013. szeptember 16‐a és október 30‐a között közvélemény‐kutatást tartottak valamennyi vallon településen. A nyilvánosság számára az e közvélemény‐kutatás során rendelkezésre álló iratok között a jelen ítélet előző pontjában említett iratok, nevezetesen a referenciakeret, a referencia‐térkép és a környezeti hatásokra vonatkozó jelentés is szerepelt.
 26 Mindazonáltal sem a referenciakeret, sem a referencia‐térkép nem került véglegesen elfogadásra.
 27 Időközben a vallon kormány elfogadta a 2014. február 13‐i rendeletet.
 28 2014. május 6‐án, P. D’Oultremont és társai e rendelet megsemmisítése iránti kérelmet nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Conseil d’État‐hoz (államtanács, Belgium). Keresetük alátámasztására P. D’Oultremont és társai többek között arra hivatkoznak, hogy e rendelet nem egyeztethető össze a 2001/42 irányelvvel, mivel a vallon régió anélkül fogadta el az említett rendeletet, hogy annak rendelkezéseit környezeti hatásvizsgálati eljárásnak vagy a nyilvánosság részvételével lefolytatott eljárásnak vetették volna alá.
 29 A vallon régió és a beavatkozó fél, a Fédération de l’énergie d’origine renouvelable et alternative ASBL (EDORA; a megújuló és alternatív forrásból származó energiák szövetsége) úgy ítéli meg, hogy maga a rendelet távol áll az ezen irányelv értelmében vett „tervek és programok” fogalmától.
 30 A kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy mivel a Bíróság nem tett pontosításokat a 2010. június 17‐i Terre wallonne és Inter‐Environnement Wallonie ítéletben (C‐105/09 és C‐110/09, EU:C:2010:355), az azon kérdésre adott válasz, hogy a 2014. február 13‐i rendelet rendelkezései „terveknek és programoknak” minősülnek‐e, nem rendelkezik nyilvánvaló kötőerővel.
 31 E bíróság szerint különös nehézség rejlik abban a körülményben, hogy az említett rendelet rendelkezései elválnak a jelen ítélet 24. pontjában említett referenciakerettől és a szélerőművek telepítésének helyeire vonatkozó térképtől, és e körülmény, legalább is részlegesen, megfosztja az említett rendelkezéseket a programozási tartalmuktól a szélenergia termelésének kerete tekintetében.
 32 E szempontból a 2014. február 13‐i rendelet nem határoz meg „teljes keretet”, a szélerőmű parkok üzemeltetését szabályozó koordinált intézkedéseket a környezet védelme érdekében. Márpedig, a kérdést előterjesztő bíróság szerint az is igaz, hogy az engedélyek kiadásának során az említett rendelet azon szabályainak figyelembevétele, amelyek elsősorban a zajra és a szélerőművek által keltett árnyékok stroboszkóp hatására vonatkoznak, szükségképpen azzal a következménnyel járnak, hogy a szélerőművek telepítésének helyét a lakott környezethez viszonyítva kell meghatározni.
 33 Ha elfogadásra kerülne a „terveknek és programoknak” a környezetvédelmi törvénykönyv I. könyve D.6. cikke 13. pontjában a regionális jogalkotó által adott meghatározása, miszerint ezek elválnak a referenciakerettől a szélerőművek telepítése tekintetében a legalkalmasabb helyeken lévő környezetet ábrázoló térképtől, az ágazati feltételek e bíróság szerint önmagukban nem minősülnek „a környezet minőségével összefüggő egy vagy több konkrét cél elérése érdekében tervezett intézkedések vagy műveletek rendezett sorozatának”.
 34 A kérdést előterjesztő bíróság azt is kiemeli, hogy a 2014. február 13‐i rendeletben előírt ágazati feltételek nem határozzák meg több övezet vagy egy hely védelmének rendeltetését vagy védelmi rendszerét sem.
 35 Márpedig, e bíróság szerint a 2001/42 irányelvnek a 2010. június 17‐i Terre wallonne és Inter‐Environnement Wallonie ítélet (C‐105/09 és C‐110/09, EU:C:2010:355) 47. pontjának fényében értelmezett I. és II. mellékletéből láthatóan az tűnik ki, hogy egy terv vagy program szükségszerűen olyan földrajzilag körülhatárolt övezetre vonatkozik, mint például a vizek mezőgazdasági eredetű nitrátszennyezéssel szembeni védelméről szóló, 1991. december 12‐i 91/676/EGK tanácsi irányelv (HL 1991. L 375., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 68. o.) értelmében vett, „a nitrogén fenntartható mezőgazdasági felhasználása keretében azonosított veszélyeztetett területek”, amelyekről az említett ítélet elsősorban szólt.
 36 E körülményekre tekintettel a Conseil d’État (államtanács) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
 „A [2001/42/EK] irányelv 2. cikkének a) pontjából és a 3. cikke (2) bekezdésének a) pontjából az következik‐e, hogy e rendelkezések értelmében »tervnek vagy programnak« kell minősülnie egy olyan rendeletnek, amely a szélerőművek létesítésére vonatkozó különböző rendelkezéseket – többek között a biztonságra, az ellenőrzésre, az állapot helyreállítására és a biztosítékra vonatkozó rendelkezéseket, valamint az egyes területrendezési övezetekre tekintettel meghatározott, a zajkibocsátásra vonatkozó előírásokat – tartalmaz, amely rendelkezések olyan közigazgatási engedélyek megadását szabályozzák, amelyek a projektgazdát a belső jog értelmében jogszabály erejénél fogva környezeti hatásvizsgálati kötelezettség hatálya alá tartozó létesítmények létesítésére és üzemeltetésére jogosítják fel?”
 37 Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‐e értelmezni a 2001/42 irányelv 2. cikkének a) pontját és 3. cikke (2) bekezdésének a) pontját, hogy a „terveknek és programoknak” az ezen irányelv értelmébe vett fogalmába tartozik az alapügyben szereplőhöz hasonló olyan végrehajtási rendelet, amely a szélerőművek telepítésére vonatkozó, az ilyen erőművek telepítésével és üzemeltetésével kapcsolatos közigazgatási engedélyek kiadásának keretében tiszteletben tartandó különféle rendelkezéseket tartalmaz.
 38 Először is emlékeztetni kell arra, hogy a 2001/42 irányelv (4) preambulumbekezdéséből az következik, hogy a környezeti vizsgálat fontos eszköz a környezeti szempontok beillesztésére bizonyos tervek és programok előkészítésébe és elfogadásába.
 39 Ezenfelül, és amint azt a főtanácsnok is kiemelte indítványának 34. pontjában, a „tervek és programok” fogalmának az egyéb, a 2001/42 irányelv anyagi hatálya alá nem tartozó intézkedésektől történő elhatárolását az ezen irányelv 1. cikkében rögzített alapvető cél tekintetében kell elvégezni, vagyis a környezetre valószínűleg jelentős hatást gyakorló tervek és programok vonatkozásában környezeti hatásvizsgálatot kell végezni (lásd ebben az értelemben: 2012. február 28‐i Inter‐Environnement Wallonie és Terre wallonne ítélet, C‐41/11, EU:C:2012:103, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
 40 Következésképpen, a 2001/42 irányelv céljára, vagyis a környezet magasabb szintű védelmének biztosítására tekintettel, az ezen irányelv hatályát körülhatároló rendelkezéseket, és különösen az irányelv hatálya alá tartozó aktusok meghatározását tartalmazóakat, kiterjesztően kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2012. március 22‐i Inter‐Environnement Bruxelles és társai ítélet, C‐567/10, EU:C:2012:159, 37. pont, 2015. szeptember 10‐i Dimos Kropias Attikis ítélet, C‐473/14, EU:C:2015:582, 50. pont).
 41 A 2001/42 irányelv 2. cikkének a) pontját illetően, a „terveknek és a programoknak” az e rendelkezésben foglalt fogalma kumulatív feltételeket tartalmaz: egyrészt azokat valamely nemzeti, regionális vagy helyi szintű hatóságnak kell kidolgoznia, illetve elfogadnia, illetve azokat valamely hatóság dolgoz ki parlamenti vagy kormány általi jogalkotási eljárás útján történő elfogadásra, másrészt pedig azokat törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések írják elő.
 42 A kérdést előterjesztő bíróság megállapításaiból az tűnik ki, hogy a 2014. február 13‐i rendeletet egy regionális hatóság, a jelen ügyben a vallon kormány dolgozta ki és fogadta el, és e rendelet elfogadását az 1999. március 11‐i rendelet rendelkezései követelték meg.
 43 A 2001/42 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja, e cikk (3) bekezdésére is figyelemmel előírja, hogy környezeti vizsgálatot végeznek valamennyi olyan tervvel és programmal kapcsolatban, amely – többek között – az energiaágazatban készül, és amely meghatározza a 2011/42 irányelv I. és II. mellékletében felsorolt projektek jövőbeli engedélyének kereteit.
 44 Márpedig az nem vitatott, hogy a 2014. február 13‐i rendelet az energiaágazatra vonatkozik, és hozzájárul a szélerőműparkok projektjeinek végrehajtásához a vallon régióban, amely projektek a 2011/42 irányelv II. mellékletében felsorolt projektek közé tartoznak.
 45 A „tervek és programok” fogalmát illetően, bár ennek nyilvánvalóan egy bizonyos területet kell lefednie, sem a 2001/42 irányelv 2. cikkének a) pontjából, sem pedig ugyanezen irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) pontjából nem következik, hogy az említett terveknek vagy programoknak egy adott terület rendezésére kell irányulniuk. Az említett rendelkezések megfogalmazásából az következik, hogy ezek, tágabb értelemben, általánosságban vonatkoznak a területek vagy övezetek rendezésére.
 46 Márpedig, a kérdést előterjesztő bíróság megállapításai szerint a 2014. február 13‐i rendelet a vallon régió egész területére vonatkozik, és a zaj tekintetében az e rendeletben előírt határértékek szoros kapcsolatban vannak az említett területtel, mivel e határértékek az érintett földrajzi területek különböző felhasználásának függvényében kerültek meghatározásra.
 47 Azt a körülményt illetően, miszerint a 2014. február 13‐i rendelet nem határoz meg kellően teljes keretet a szélerőművek ágazatát illetően, emlékeztetni kell arra, hogy a 2001/42 irányelv 2. cikkének a) pontjában és 3. cikke (2) bekezdésének a) pontjában előírt kritériumok a célból történő vizsgálatát, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló rendelet e fogalomba tartozhat‐e, elsősorban ezen irányelv célkitűzésének fényében kell elvégezni, amely célkitűzésnek az a lényege, hogy – amint az a jelen ítélet 39. pontjából is következik – a környezetre valószínűleg jelentős hatást gyakorló döntések vonatkozásában környezeti hatásvizsgálatot kell végezni.
 48 Egyébiránt, amint azt a főtanácsnok is kiemelte indítványának 55. pontjában, el kell kerülni a 2001/42 irányelvben előírt kötelezettségek megkerüléséhez vezető lehetséges stratégiákat, amelyek az intézkedések feldarabolásában testesülhetnek meg, ily módon csökkentve ezen irányelv hatékony érvényesülését (lásd ebben az értelemben: 2012. március 22‐i Inter‐Environnement Bruxelles és társai ítélet, C‐567/10, EU:C:2012:159, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
 49 E célkitűzés tekintetében meg kell állapítani, hogy a „tervek és programok” fogalma valamennyi olyan aktusra vonatkozik, amely az érintett ágazatra alkalmazandó ellenőrzési szabályok és eljárások meghatározásával kritériumok és módozatok jelentős összességét állapítja meg egy vagy több olyan projekt engedélyezése és megvalósítása tekintetében, amelyek jelentős hatást gyakorolhatnak a környezetre (lásd ebben az értelemben: 2012. szeptember 11‐i Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias és társai ítélet, C‐43/10, EU:C:2012:560, 95. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
 50 A jelen ügyben emlékeztetni kell arra, hogy a 2014. február 13‐i rendelet elsősorban műszaki előírásokra, üzemeltetési módozatokra (különösen az árnyékok stroboszkóp hatására), a balesetek és tűzesetek megelőzésére (többek között a szélerőmű leállítására), a zajszinttel kapcsolatos előírásokra, a helyreállításra, valamint a szélerőművekkel kapcsolatos biztonságra vonatkozik. Ezek az előírások kellő jelentőséggel és hatállyal bírnak az érintett ágazatra alkalmazandó feltételek meghatározása tekintetében, és az említett előírások által kínált, elsősorban környezetvédelmi jellegű döntési lehetőségek azon feltételek meghatározására irányulnak, amelyek mellett a jövőben a szélerőművek telepítése és üzemeltetése helyére vonatkozó konkrét projekteket engedélyezhetik.
 51 Végül, az Aarhusi Egyezményre és a Kijevi jegyzőkönyvre támaszkodva a francia kormány szerint a „tervek és programok” fogalmát meg kell különböztetni az „általános szabályozás” fogalmától, amelybe a 2014. február 13‐i rendelet is tartozik, ily módon ez utóbbi nem kerül ki a 2001/42 irányelv hatálya alól.
 52 E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy egyrészt ezen irányelv 2. cikke a) pontja első francia bekezdésének megfogalmazásából az következik, hogy – amint azt ebben az értelemben a jelen ítélet 49. pontjában említett ítélkezési gyakorlat is megerősíti – a „tervek és programok” fogalmába tartozhat minden törvényi vagy rendeleti úton elfogadott normatív jogi aktus.
 53 Másfelől, amint azt a főtanácsnok is hangsúlyozza indítványának 70. pontjában, a 2001/42 irányelv különbözik az Aarhusi Egyezménytől és a Kijevi Jegyzőkönyvtől, mivel ezen irányelv éppen nem tartalmaz olyan, a szakpolitikákra vagy az általános szabályozásokra vonatkozó különös rendelkezéseket, amelyek a „tervektől és programoktól” való elhatárolást követelnék meg.
 54 A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2001/42 irányelv 2. cikkének a) pontját, valamint 3. cikke (2) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a „terveknek és programoknak” az ezen irányelv értelmében vett fogalmába tartozik az alapügyben szereplőhöz hasonló olyan végrehajtási rendelet, amely a szélerőművek telepítésére vonatkozó, az ilyen erőművek telepítésével és üzemeltetésével kapcsolatos közigazgatási engedélyek kiadásának keretében tiszteletben tartandó különféle rendelkezéseket tartalmaz.
 55 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
 A bizonyos tervek és programok környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2001. június 27‐i 2001/42/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkének a) pontját, valamint 3. cikke (2) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a „terveknek és programoknak” az ezen irányelv értelmében vett fogalmába tartozik az alapügyben szereplőhöz hasonló olyan végrehajtási rendelet, amely a szélerőművek telepítésére vonatkozó, az ilyen erőművek telepítésével és üzemeltetésével kapcsolatos közigazgatási engedélyek kiadásának keretében tiszteletben tartandó különféle rendelkezéseket tartalmaz.


type: wikipedia

text:
Commatica acropelta is a moth in the family Gelechiidae. It was described by Edward Meyrick in 1914. It is found in Guyana, Brazil and Peru.
 The wingspan is 9–10 mm. The forewings are dark fuscous with a fine white oblique strigula from three-fourths of the costa almost to the termen above the middle, the apical area beyond this light brownish-ochreous, with four white marginal dots. The hindwings are dark fuscous, rather lighter towards the base.
 References
 Commatica
 Moths described in 1914


text:
Duda IVA art. 84.Uno.2o.a) Sujetos pasivos - estudiandotributario.es ;-p
 Duda IVA art. 84.Uno.2o.a) Sujetos pasivos
 TEMA: Duda IVA art. 84.Uno.2o.a) Sujetos pasivos
 Duda IVA art. 84.Uno.2o.a) Sujetos pasivos 06 Oct 2017 12:27 #46998
 He estado revisando el foro y veo un post que hace referencia a esta misma cuestión, pero creo que no queda aclarada la respuesta. De hecho en la última respuesta se dice "no tengo claro el concepto de establecido".
 www.estudiandotributario.es/opositores-h...ersion-sujeto-pasivo
 Los artículos del IVA a los que hago referencia son:
 art. 84. Uno.2o.a ́) LIVA "Serán sujetos pasivos del impuesto los empresarios o profesionales para quienes se realicen las operaciones sujetas al impuesto en los supuestos que se indican a continuación:
 a) Cuando las mismas se efectúen por personas o entidades no establecidas en el territorio de aplicación del impuesto. No obstante, lo dispuesto en esta letra no se aplicará en los siguientes casos:
 a ́ ) Cuando se trate de prestaciones de servicios en los que el destinatario tampoco esté establecido en el territorio de aplicación del impuesto, salvo cuando se trate de prestaciones de servicios comprendidas en el número 1o del apartado uno del artículo 69 de esta Ley."
 art. 84.Dos. "A los efectos de lo dispuesto en este artículo, se considerarán establecidos en el territorio de aplicación del impuesto los sujetos pasivos que tengan en el mismo la sede de su actividad económica, su domicilio fiscal o un establecimiento permanente que intervenga en la realización de las entregas de bienes y prestaciones de servicios sujetas al impuesto."
 art. 69.Uno.1a "Las prestaciones de servicios se entenderán realizadas en el territorio de aplicación del impuesto...en los siguientes casos: 1o. Cuando el destinatario sea un empresario o profesional que actúe como tal y radique en el citado territorio la sede de su actividad económica, o tenga en el mismo un establecimiento permanente, o en su defecto, el lugar de su domicilio o residencia habitual, siempre que se trate de servicios que tengan por destinatarios a dicha sede, establecimiento permanente, domicilio o residencia habitual, con independencia de donde se encuentre establecido el prestador de los servicios y del lugar desde el que los preste."
 Entonces, la excepción del art. 84Uno.2o.a ́) se aplicaría por ejemplo a una prestación de servicios efectuada por un empresario no establecido en el territorio de aplicación (TAI) y el destinatario tampoco está establecido en el TAI pero tiene su domicilio o residencia habitual en el TAI? Porque el art. 69.Uno.1o, incluye como regla de localización en el TAI que el destinatario sea un empresario con sede actividad o establecimiento permanente en TAI, (lo que el art. 84.2 considera establecido) y aparte incluye el caso, en defecto de lo anterior el tener domicilio o residencia habitual en el TAI (entiendo que eso no es estar establecido).
 Ejemplo, una prestación de servicios de un empresario alemán a un empresario francés que tenga su sede de actividad o establecimiento permanente fuera del TAI, pero que tenga su domicilio habitual en TAI, entonces el empresario francés sería sujeto pasivo por inversión según este art. 84.Uno.2o.a ́ )? Cual sería el lugar de realización del hecho imponible?
 Por favor, alguien me puede dar su opinión?
 Duda IVA art. 84.Uno.2o.a) Sujetos pasivos 06 Oct 2017 16:24 #47016
 Yo creo q tu preguntas el q yo llamo el CASO RARO xD
 Caso raro: una PS el prestador es no establecido (en tu ejemplo el aleman), y el destinatario es un no establecido (en tu ejemplo el frances), si el servicio se localiza por las reglas especiales del art. 70 LIVA el sujeto pasivo es el prestador (esto es por ejemplo para en caso de ferias q la realiza un americano y vienen 2 empresarios un UK o Francés, por el art. 70.1.3o se localiza el acceso entrada en España, ¿Quién es SP? El americano q es el q celebra la feria aquí.
 Es decir, la respuesta a tu pregunta depende de si la operacion se localiza por el art. 70 reglas especiales, o por el art. 69 reglas generales, ya que por el art. 70 nos vamos a la regla general del prestador, y por el art. 69 seria inversion del sp.
 Realmente en la practica hay pocos casos raros xD
 Mira lee ahora el art. 84 y lo entenderas mejor:
 Se invierte el sujeto pasivo cuando:
 No obstante, lo dispuesto en esta letra no se aplicará en los siguientes casos (nos vamos a la regla de que el prestador es el sujeto pasivo):
 a’) Cuando se trate de prestaciones de servicios en las que el destinatario tampoco esté establecido en el territorio de aplicación del Impuesto (aquí implicitamente está diciendo que se localice en el TAI por el art. 70 porque seguidamente dice salvo q se localice por el art. 69), salvo cuando se trate de prestaciones de servicios comprendidas en el número 1.o del apartado uno del artículo 69 de esta Ley.
 Duda IVA art. 84.Uno.2o.a) Sujetos pasivos 06 Oct 2017 17:30 #47023
 Gracias Rhumur por la aclaración y referencia al art.70. Lo que sigo sin ver es ese SALVO que se localice por el art.69.1o del art. 84.Uno.2o a’) entiendo que no puede ser una excepción a lo anterior ya que el destinatario está en ese caso establecido en TAI.
 Otra cosa por favor, cuando habla el art. 84. 2 del concepto de establecido también se incluye el caso de tener domicilio o residencia habitual en TAI? Aparte de sede actividad, establecimiento permanente y domicilio fiscal?
 Duda IVA art. 84.Uno.2o.a) Sujetos pasivos 06 Oct 2017 22:39 #47036
 Por el 69 habria inversion del sujeto pasivo porque el destinatario estaria establecido aqui claro.
 Lo de establecido viene en el art. 69.cinco creo, yo entiendo establecido pues q explota un inmueble (alquiler), q tiene aqui su sede y tal... es parecido al concepto EP de la ley INRN
 Duda IVA art. 84.Uno.2o.a) Sujetos pasivos 07 Oct 2017 09:48 #47044
 Mariacm, yo también me he vuelto loca con esos artículos, y finalmente he optado por obviar la redacción del artículo 84. Uno.2o. a) a ́) a partir de ese SALVO. Por más vueltas que le he dado creo que es redundante y no aporta nada.
 Respecto al concepto de establecido para el artículo 84, yo entiendo que se refiere a sede de la actividad o establecimiento permanente. Si hubiese que tener en cuenta la residencia habitual, opino que vendría expresamente, como así se recoge en el artículo 69.
 La explicación de Rhumur haciendo referencia al artículo 70, genial, chapeau!
 Duda IVA art. 84.Uno.2o.a) Sujetos pasivos 07 Oct 2017 10:49 #47048
 EnElCamino,
 Sí, en el resumen del tema para el 3o examen, creo yo que no se puede entrar en tanto detalle, la ley del IVA está llena de excepciones a la excepción. Creo que se podía dejar dicho apartado tal que así: "Cuando las mismas se efectúen por personas o entidades no establecidas en el TAI, con excepciones." Ya que aparte de la excepción a ́) están la b ́y c ́.
 Y en un supuesto práctico de IVA pues supongo que habría que aplicar la lógica que aplica Rhumur, y que se podrá contestar sabiendo los art. 69 y 70 y los artículo de exenciones art. 20 a 25.
 Nuevos sujetos obligados a relacionarse electrónicamente con la Agencia Tributaria (Ley 39/2015) 6.9 Lunes, 10 Octubre 2016
 Exigencia de dividendos pasivos 6.4 Jueves, 21 Septiembre 2017
 Reducción de capital - Condonación de dividendos pasivos 6.26 Martes, 03 Enero 2017
 PASIVOS FINANCIEROS MANTENIDOS PARA NEGOCIAR 6.26 Viernes, 06 Enero 2017
 Pasivos por diferencias temp imponibles provenientes de 940, y liquidación de impuesto. 6.13 Martes, 31 Octubre 2017


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 26.1.2013
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 26/47
 Ordonanța Tribunalului din 20 noiembrie 2012 — Marcuccio/Comisia
 (Cauza T-491/11 P) (1)
 (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Durata procedurii de recunoaștere a unei invalidități permanente parțiale - Prejudiciu pe care recurentul pretinde că l-a suferit - Rambursare a unor cheltuieli care ar fi putut fi evitate - Respingere a acțiunii în primă instanță ca vădit nefondată - Articolul 94 litera (a) din Regulamentul de procedură al Tribunalului Funcției Publice)
 2013/C 26/92
 Limba de procedură: italiana
 Părțile
 Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)
 Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis Kayser, agenți, asistați de A. Del Ferro, avocat)
 Obiectul
 Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 30 iunie 2011, Marcuccio/Comisia (F-14/10, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe
 Dispozitivul
 1.
 Respinge recursul.
 2.
 Domnul Luigi Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.
 (1) JO C 331, 12.11.2011.


text:
Højesteret Ansættelsesbevis ikke mangelfuldt
 Ansættelsesbevis ikke mangelfuldt
 sag 35/2009
 PROSA som mandatar for A
 Allerede fordi lønmodtageren ikke var omfattet af jobklausuler eller påført begrænsninger i sine erhvervsmuligheder som følge heraf, var et ansættelsesbevis, der ikke indeholdt noget herom, ikke mangelfuldt, jf. ansættelsesbevislovens § 2, stk. 1.
 Sagen drejede sig om, hvorvidt en lønmodtager A under sin ansættelse i firmaet B var omfattet af en eller flere jobklausuler eller påført begrænsninger i sine erhvervsmuligheder som følge heraf, og hvorvidt den/disse i givet fald var et væsentligt vilkår i ansættelsesforholdet, som B havde pligt til at give A oplysning om i ansættelsesbeviset, jf. ansættelsesbevislovens § 2, stk. 1.
 Efter bevisførelsen fandt Højesteret det ikke sandsynliggjort, at A under sin ansættelse hos B eller dettes datterselskab havde været omfattet af jobklausuler indgået mellem B og andre virksomheder. Endvidere fandt Højesteret ikke grundlag for at antage, at A i øvrigt havde været påført begrænsninger i sine erhvervsmuligheder som følge af aftaler mellem B og tredjemand. Allerede derfor havde B ikke været forpligtet til i medfør af ansættelsesbevislovens § 2 at oplyse A om B’s anvendelse af jobklausuler i visse situationer.
 Herefter fandt Højesteret det ikke fornødent at tage stilling til, hvorvidt en arbejdsgiver i medfør af ansættelsesbevislovens § 2 generelt havde pligt til i ansættelsesbeviset at oplyse en lønmodtager om jobklausuler i aftaler mellem arbejdsgiver og tredjemand, der havde væsentlig betydning for lønmodtageren. Højesteret fandt dog anledning til at bemærke, at det efter ordlyden af § 2, stk. 1, som pålagde arbejdsgiveren oplysningspligt om ”alle væsentlige vilkår for ansættelsesforholdet”, og eksemplifikationen i § 2, stk. 2, af forhold omfattet af oplysningspligten var nærliggende at antage, at bestemmelsen – i hvert fald som udgangspunkt – ikke fandt anvendelse på ansættelsesbegrænsninger, der ikke fulgte af retsforholdet mellem arbejdsgiveren og lønmodtageren, men var en indirekte følge af arbejdsgiverens retsforhold til en tredjemand. Bestemmelsen måtte imidlertid også fortolkes i lyset af indholdet af EU-retten, navnlig artikel 2 i Rådets direktiv af 14. oktober 1991 (91/533/EØF). Da § 2 i ansættelsesbevisloven under alle omstændigheder ikke fandt anvendelse i den foreliggende sag som følge af, at der ikke forelå aftaler, der påførte A begrænsninger i hans erhvervsmuligheder, fandt Højesteret ikke anledning til at forelægge spørgsmål for EU-Domstolen.
 Højesteret stadfæstede herefter Sø- og Handelsrettens dom.


text:
RÅ 2008 ref. 11 | Lagen.nu
 RÅ 2008 ref. 11
 Skatterättsnämnden (2005-07-08, André, ordförande, Knutsson, Silfverberg, Sjökvist, Ståhl, Virin) yttrade: Förhandsbesked. - Frågorna 1-2. - Den omfrågade verksamheten utgör sådan finansiell verksamhet som avses i bilaga 39 a till inkomstskattelagen (1999:1229), IL. Svaret blir detsamma om verksamheten bedrivs i ett särskilt bolag och utgör den enda verksamheten i detta. Artikel 56 i EG-fördraget (EG) hindrar inte att X AB beskattas enligt bestämmelserna i 39 a kap. 13 § IL. - Motivering. - - - Enligt 39 a kap. 13 § IL är en delägare i en utländsk juridisk person med lågbeskattade inkomster skattskyldig för så stor andel av överskottet av dessa beräknat med tillämpning av 10-12 §§ som svarar mot delägarens enligt 2 och 4 §§ beräknade andel av kapitalet i den utländska juridiska personen. Överskottet i en utländsk juridisk person skall enligt 13 § tredje stycket tas upp vid den taxering då den utländska juridiska personen hade taxerats om den hade varit skattskyldig. I 18-22 §§ lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt finns bestämmelser om delägarens rätt till avräkning av de utländska skatter som belöper på den utländska juridiska personens inkomster och som betalats av denne. - Beräkning av överskott av lågbeskattade inkomster skall göras enligt bestämmelserna i 39 a kap. 10-11 §§ IL. I förstnämnda lagrum anges att vid beräkningen skall den utländska juridiska personen behandlas som ett svenskt aktiebolag som har motsvarande inkomster i Sverige (och som inte är ett investmentföretag). Vidare följer av 11 § att inkomstberäkningen enligt 10 § skall ske med utgångspunkt i sådana resultat- och balansräkningar som föreskrivs i 6 kap. 4 § bokföringslagen (1999:1078). Hur beskattningsåret räknas för en utländsk juridisk person med lågbeskattade inkomster anges i 12 §. Utgångspunkten är den period för vilken inkomstbeskattning sker enligt lagstiftningen i den stat där den utländska juridiska personen hör hemma. Om en delägare inte beskattats enligt reglerna i 39 a kap. IL avseende närmast föregående beskattningsår skall bestämmelserna om beskattningsinträde i 20 a kap. IL tillämpas vid beräkningen av den utländska juridiska personens överskott. - Bestämmelserna om beräkning av överskottet av lågbeskattade inkomster utgör även grunden för beräkningen av nettoinkomsten hos en utländsk juridisk person enligt 5 och 6 §§ vid prövningen av om inkomsten skall anses lågbeskattad. I 39 a kap. 7 § IL finns en regel som kompletterar bestämmelserna om lågbeskattad inkomst i 5 och 6 §§. Syftet med denna är att öka förutsebarheten och underlätta tillämpningen av de särskilda reglerna genom att undantag görs för utländska juridiska personers inkomster i vissa fall (prop. 2003/04:10 s. 72). - I paragrafens första stycke anges att även om en inkomst enligt huvudregeln är lågbeskattad skall en inkomst hos en utländsk juridisk person inte anses lågbeskattad om den utländska juridiska personen hör hemma och är skattskyldig i ett område som anges i bilaga 39 a till lagen och som inte omfattas av där angivna undantag. Av bilagan framgår att utländska juridiska personer som hör hemma i Europa inte omfattas av de särskilda reglerna. Undantag görs dock bl.a. för Schweiz vad avser inkomst från bank- och finansieringsrörelse, annan finansiell verksamhet och försäkringsverksamhet. - Andra stycket avser endast utländska juridiska personer som hör hemma och är skattskyldiga till inkomstskatt i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). För sådana utländska juridiska personer begränsas uttrycken inkomst från bank- och finansieringsrörelse, annan finansiell verksamhet och försäkringsverksamhet, som används i bilagan, till att omfatta endast koncernintern verksamhet (i lagtexten uttryckt som att direkt eller indirekt finansiera företag respektive försäkra risker för företag med vilka den utländska juridiska personen befinner sig i en sådan intressegemenskap som avses i 14 kap. 20 § IL). - Tredje stycket behandlar de fall där den utländska juridiska personen hör hemma i en stat med vilken Sverige har ingått ett skatteavtal som inte är begränsat till att omfatta inkomst från internationell sjö- eller luftfart. I stycket anges att bestämmelserna i första och andra styckena skall tillämpas bara för sådana inkomster som omfattas av avtalets regler om begränsning av beskattningsrätten. - De särskilda reglerna tillämpas på beskattningsår som börjar efter utgången av år 2003. - Bedömning. - Som förutsättningar i ärendet ges att Y SA:s nettoinkomst kommer att vara lågbeskattad på sätt anges i 39 a kap. 5 § IL. - Bestämmelsen i 39 a kap. 7 § första stycket IL är tillämplig på Y SA:s inkomst från varumärkeshanteringen eftersom den är lågbeskattad och omfattas av skatteavtalet mellan Sverige och Schweiz. Av den bestämmelsen och bilaga 39 a följer att inkomst från finansiell verksamhet skall beskattas enligt de särskilda reglerna. - I ärendet aktualiseras vad som avses med inkomst från annan finansiell verksamhet än bank- och finansieringsrörelse. Uttrycket finansiell verksamhet har inte definierats i 39 a kap. IL eller i den till kapitlet fogade bilagan. - Enligt det ursprungliga förslaget till lagstiftning som 1998 års Företagsskatteutredning lämnade (SOU 2001:11) skulle beskattningen inriktas på inkomster av passiv verksamhet. I det omarbetade förslag som ledde till lagstiftning valdes i stället att som huvudregel låta de särskilda reglerna omfatta alla typer av inkomster som definieras som lågbeskattade. - Tillämpningsområdet begränsas genom att undantag görs om en utländsk juridisk person med lågbeskattad inkomst hör hemma och är skattskyldig i en stat eller jurisdiktion som räknas upp i bilaga 39 a. Därigenom kommer någon beskattning inte att aktualiseras beträffande ett mycket stort antal stater. I flertalet övriga fall - bortsett från inkomster avseende verksamhet i utpräglade lågskatteländer - inriktas beskattningen främst på inkomster från finansiell verksamhet och försäkringsverksamhet (för EES-ländernas del omfattas endast koncernintern sådan verksamhet). - Av förarbetena framgår att avsikten varit att begreppet finansiell verksamhet i stor utsträckning skall omfatta samma typ av inkomster som åsyftades i det ursprungliga förslaget. I första hand är det fråga om avkastning på kapital som exempelvis räntor, utdelningar, kapitalvinster, royalty och leasinginkomster (prop. 2003/04:10 s. 66 och 74). Förarbetena anger vidare att finansiell verksamhet inkluderar alla finansiella aktiviteter oavsett om de är tillståndspliktiga eller ej (a. prop. s. 67). Det framgår också att där det förekommer blandad verksamhet krävs för att de särskilda reglerna skall tillämpas att inkomsterna av finansiell verksamhet är av viss omfattning (a. prop. s. 68 och 75). - Sammanfattningsvis följer av det anförda att lagstiftaren avsett att ge begreppet finansiell verksamhet en förhållandevis vid tillämpning, särskilt när fråga är om verksamhet i en stat utanför EES-området. En sådan verksamhet utmärks ofta av att den inriktas på vad som typiskt sett framstår som passiva inkomster. - Y SA:s verksamhet består till inte obetydlig del av att upplåta varumärken. Verksamheten i den delen får anses vara av sådant slag som faller inom begreppet finansiell verksamhet. Med hänsyn härtill och till inkomsternas omfattning finner nämnden att inkomsterna av varumärkeshanteringen är att hänföra till inkomst från en sådan annan finansiell verksamhet än bank- och finansieringsrörelse som avses i bilaga 39 a till IL. Det innebär att X AB är skattskyldigt enligt interna regler för överskottet av inkomsterna från varumärkeshanteringen hos Y SA enligt bestämmelserna i 39 a kap. 13 § IL. Bedömningen blir densamma om verksamheten i stället bedrivs i ett särskilt bolag och utgör den enda verksamheten i detta. - EG-rätten. - Enligt artikel 56.1 EG skall inom ramen för fjärde kapitlet alla restriktioner för kapitalrörelser mellan medlemsstater samt mellan medlemsstater och tredje land vara förbjudna. - I EG-domstolens praxis finns endast ett avgörande som rör fria kapitalrörelser avseende tredje land, förenade målen C-163/94, C-165/94 och C-250/94, Sanz de Lera, REG 1995 s. I-4821. Där förklarade domstolen att artikel 56.1 EG (dåvarande artikel 73b.1) har direkt effekt. Målen gällde frågan om det är förenligt med bestämmelserna om fria kapitalrörelser att i förväg kräva tillstånd och/eller deklaration som villkor för att få föra ut pengar ur landet till ett tredje land. I domen hänvisas till ett annat avgörande som rörde samma fråga men mellan två medlemsstater. I båda fallen ansåg domstolen att ett krav på tillstånd inte är förenligt med bestämmelserna men att ett krav på deklaration kan godtas. - Såväl ordalydelsen av artikel 56 EG som domen i Sanz de Lera-målen synes ge vid handen att det vid bedömningen av om nationella regler är förenliga med artikeln inte skall göras någon åtskillnad beroende på om det rör sig om kapitalrörelser inom EU eller gentemot tredje land. - Tolkningen av EG-rättsliga bestämmelser bör emellertid inte ske bara utifrån bestämmelsernas ordalydelse utan även mot bakgrund av deras syfte och ändamål. Syftet med bestämmelserna om fri rörlighet för kapital inom EU torde vara att undanröja alla hinder för förverkligandet av den inre marknaden samt att skapa en ekonomisk och monetär union. Som en konsekvens härav har EG-domstolen regelmässigt underkänt nationella regler, inklusive skatteregler, som verkar hindrande för förverkligandet av detta syfte. - Vilket syfte som ligger bakom liberaliseringen i förhållande till tredje land framstår som oklarare. Att det är mer begränsat än vad som gäller inom EU framgår av de möjligheter som artiklarna 57 och 59-60 EG ger medlemsstaterna att behålla och införa restriktioner och skyddsregler gentemot tredje land. - Med åberopande av ändamålsöverväganden och en analys av bestämmelsernas uppbyggnad har i litteraturen argumenterats för att de kapitalrörelser som omfattas av artikel 56 EG - såvitt avser tredjelandssituationer - skulle vara endast andra kapitalrörelser än dem som avses i artikel 57 EG, dvs. andra kapitalrörelser än sådana som gäller direktinvesteringar, inbegripet investeringar i fast egendom, etablering, tillhandahållande av finansiella tjänster eller emission och introduktion av värdepapper på kapitalmarknader (Mohamed, Sideek, European community Law on the free Movement of Capital and the EMU, Kluwer och Norstedts 1999 s. 217 ff.). X AB:s förvärv och innehav av andelarna i Y SA skulle således med detta synsätt inte utgöra en kapitalrörelse i den mening som avses i artikel 56 EG. - Även om ändamålshänsyn kan anföras till stöd för att inte alla kapitalrörelser i förhållande till tredje land bör behandlas lika vid en prövning mot bestämmelserna om kapital leder enligt nämnden bestämmelsernas systematik till motsatt resultat. Genom hänvisningen till "inom ramen för bestämmelserna i detta kapitel" i inledningen av artikel 56 EG framgår att förbudet mot restriktioner för kapitalrörelser är begränsat. Om avsikten varit att dessutom helt undanta vissa kapitalrörelser i förhållande till tredje land hade detta rimligtvis angetts direkt i denna bestämmelse. Stöd för denna uppfattning ger utformningen av artikel 57.1 EG. - Enligt denna regel skall bestämmelserna i artikel 56 EG inte påverka tillämpningen gentemot tredje land av restriktioner i nationell lagstiftning eller gemenskapsrätt som var i kraft vid utgången av år 1993 beträffande sådana kapitalrörelser till eller från tredje land av det slag som redovisats ovan. Undantagsbestämmelsen skulle vara utan innebörd om de kapitalrörelser som nämns i artikel 57 EG inte omfattades av artikel 56 EG. Mot bakgrund av det anförda drar nämnden slutsatsen att artikel 56 EG får anses omfatta alla slags kapitalrörelser. Härav följer att X AB:s förvärv och innehav av andelarna i Y SA utgör en kapitalrörelse i den mening som avses i artikel 56 EG. - EG-domstolen har i ett antal fall haft att ta ställning till om medlemsstaternas skattelagstiftning går att förena med den fördragsfästa rätten till fria kapitalrörelser inom EU. Innebörden av EG-domstolens praxis synes vara den - på motsvarande sätt som gäller den praxis som utvecklats avseende fri rörlighet för personer inkluderande etableringsrätten - att skatteregler som i något avseende negativt särbehandlar gränsöverskridande transaktioner eller förhållanden inte är förenliga med rätten till fria kapitalrörelser (jfr mål C-35/98, Verkooijen, REG 2000 s. I-4071). Med andra ord innehåller rätten till fria kapitalrörelser ett krav på skattemässig likabehandling av gränsöverskridande förhållanden och transaktioner. - Bestämmelserna i 39 a kap. IL är så utformade att en delägare i en utländsk juridisk person med lågbeskattade inkomster skall beskattas löpande oberoende av om den utländska juridiska personen lämnar utdelning eller ej. En sådan beskattning skiljer sig från den beskattning som föreskrivs för ett svenskt moderbolag med ett svenskt dotterbolag, som inte är ett handelsbolag, på så sätt att beskattning i det senare fallet sker först i samband med utdelning, dock att utdelningar i många sådana fall är skattefria. Till detta kan fogas att Sverige inte som allmän princip har infört en möjlighet, motsvarande den som gäller för filialer, till beskattning hos moderföretag av alla koncernföretags inkomster (jfr resonemanget i prop. 2003/04:10 s. 46 f.). - I en jämförbar situation, som gällde en prövning mot fördragsreglerna om etableringsrätten, underkändes de tyska underkapitaliseringsreglerna av EG-domstolen (mål C-324/00, Lankhorst-Hohorst, REG 2002 s. I-11779). Reglerna innebar att avkastning på främmande kapital som betalades av ett dotterbolag hemmahörande i Tyskland till moderbolaget, också detta hemmahörande i Tyskland, behandlades som en avdragsgill räntekostnad hos dotterbolaget medan motsvarande betalning från ett dotterbolag hemmahörande i Tyskland till ett moderbolag hemmahörande i ett annat medlemsland behandlades som en icke avdragsgill utdelning hos dotterbolaget. En sådan skillnad i behandling av dotterbolag med säte i Tyskland beroende på var deras moderbolag har sitt säte gör det enligt EG-domstolen mindre attraktivt för bolag med säte i andra medlemsstater att utöva etableringsfriheten. - Vidare är möjligheten till resultatutjämning enligt de svenska reglerna olika i de jämförda fallen. De aktuella reglerna innebär att vid beräkningen av ett svenskt moderbolags andel av överskottet hos en utländsk juridisk person får avdrag göras för underskott som uppkommit i verksamheten enbart under de tre närmast föregående beskattningsåren medan vid inkomstberäkningen hos ett svenskt dotterbolag avdrag får göras för underskott utan begränsning i tiden. - Av det nu anförda får anses följa att de aktuella bestämmelserna kan avhålla en i Sverige obegränsat skattskyldig person från att investera sitt kapital i en utländsk juridisk person hemmahörande i en annan stat med en verksamhet som är lågbeskattad. Med hänsyn härtill finner nämnden att den redovisade särbehandlingen utgör en begränsning av den fria rörligheten för kapital enligt artikel 56 EG (se dom den 7 september 2004 i mål C-319/02, Manninen, punkterna 20-24). - Nästa fråga är om bestämmelserna i 39 a kap. IL kan godtas trots att dessa inskränker den fria rörligheten för kapital. Eftersom undantaget i artikel 57.1 EG inte är tillämpligt får en prövning av bestämmelserna göras mot artikel 58 EG. När det gäller de rättfärdigandegrunder som anges i artikel 58.1 a EG synes dessa, åtminstone vad gäller kapitalrörelser inom EU, enligt EG- domstolen närmast utgöra en kodifiering av domstolens praxis angående när bestämmelser som olikabehandlar nationella och gränsöverskridande transaktioner och förhållanden är tillåtna (se mål C-35/98, Verkooijen, punkt 43 och C-319/02, Manninen, punkt 29). Denna praxis bör därmed ha betydelse även när det gäller möjligheten att godta bestämmelser som inskränker den fria rörligheten för kapital. - När det vidare gäller de möjliga undantag som anges i artikel 58.1 b EG kan först konstateras att de i ärendet aktuella reglerna inte kan anses grundade på hänsyn till allmän ordning eller allmän säkerhet. Däremot är bestämmelsen om att medlemsstaterna får vidta alla nödvändiga åtgärder för att förhindra överträdelser av skattelagstiftningen av intresse här. Även denna bestämmelse bör enligt nämndens mening kunna tolkas med beaktande av EG- domstolens praxis om när skatteregler kan godtas med hänsyn till tvingande hänsyn av allmänintresset, och då särskilt med hänsyn till önskemålet att motverka skatteflykt (se mål C-436/00, X och Y, REG 2002 s. I-10829, punkterna 72-73). - Domstolen har dock ännu inte godtagit någon skatteregel med hänvisning till önskemålet att motverka skatteflykt, vilket bl.a. har berott på att de prövade reglerna ansetts vara alltför oprecist och schablonmässigt utformade. I Lankhorst- Hohorst-målet uttalade domstolen t.ex. att de prövade reglerna inte hade till specifikt syfte att säkerställa att rent konstlade kopplingar, vilkas syfte var att kringgå den tyska skattelagstiftningen, skulle erhålla en annan skattebehandling utan att lagstiftningen tvärtom allmänt avsåg varje situation där moderbolaget hade sitt säte utanför Tyskland (se mål C-324/00, Lankhorst-Hohorst, punkt 37). Domstolen har också uttalat att någon allmän presumtion för skatteundandragande eller skatteflykt inte kan grundas på den omständigheten att ett bolag är etablerat i en annan medlemsstat (se mål C-436/00, X och Y, punkt 62). - En skillnad mellan de skatteregler som prövades i de ovannämnda målen och de nu aktuella är att reglerna i 39 a kap. IL inte är generellt tillämpliga vid alla bolagsetableringar i andra länder. Frågan är dock om den begränsning av reglernas tillämpningsområde till vissa lågbeskattade inkomster som sker i 39 a kap. 5-7 §§ IL innebär att reglerna kan anses tillräckligt preciserade för att kunna godtas. - Enligt förarbetena har reglerna utformats så att de skall träffa fall där hela eller delar av inkomstskattesystemen i vissa länder ansetts vara så förmånliga att de bedömts kunna användas för s.k. ränteavdragsarbitrage och liknande mer utpräglade skatteplaneringstransaktioner (prop. 2003/04:10 s. 49 ff.). Det kan i dessa fall, framhålls det, antas att delägande i företag i aktuella stater som kommer i åtnjutande av sådana gynnsamma regler medför en risk för skatteflykt. Av förarbetena framgår vidare att till ledning för att bedöma vilka skatteåtgärder som bör omfattas av de särskilda reglerna har legat bl.a. det arbete som utförts mot skadlig skattekonkurrens inom OECD (Project on Harmful Tax Practices) och EU (tillämpning av Uppförandekoden för företagsbeskattning). - Det kan dock ifrågasättas om lagstiftningen utformats så att den är specifikt inriktad på denna typ av konstlade förfaranden eller om den kan träffa också näringsverksamhet som bedrivs på affärsmässiga grunder. I förevarande fall är det fråga om lågbeskattad inkomst från finansiell verksamhet i Schweiz som består i en - till betydande del koncernintern - verksamhet avseende upplåtelse av varumärken. - Konstateras kan att de bestämmelser som är föremål för prövning inte innehåller några kriterier som tar sikte på skälen för etableringen i det enskilda fallet. Av detta följer att möjlighet saknas att vid tillämpningen av 39 a kap. 7 § första stycket IL skilja mellan sådana konstlade förfaranden som lagstiftningen enligt förarbetena syftar till att ingripa mot och fall där en etablering av näringsverksamheten kan motiveras av affärsmässiga överväganden vid sidan om beskattningseffekterna. - Det sagda leder enligt nämndens mening till slutsatsen att om reglerna i 39 a kap. IL skulle prövas mot EG-fördragets regler om kapitalrörelser mellan medlemsstater inom EU så måste de svenska reglerna anses ha en alltför generell utformning för att kunna godtas med hänvisning till önskemålet att motverka skatteflykt. Frågan är då om bedömningen blir annorlunda när det gäller kapitalrörelser mellan en medlemsstat och ett tredje land. - Som framhållits ovan måste reglerna om fria kapitalrörelser avseende tredje land anses ha ett mer begränsat syfte än motsvarande regler beträffande stater inom EU. Detta talar enligt nämndens mening för att möjligheten att rättfärdiga regler som inskränker den fria rörligheten mot tredje land bör vara större än beträffande regler som inskränker den fria rörligheten för kapital inom EU. När det särskilt gäller önskemålet att motverka skatteflykt bör även mer generellt utformade skatteflyktsregler som de nu aktuella kunna godtas vid en prövning mot fördragsbestämmelserna om den fria rörligheten för kapital till och från tredje land. - Delägaren i den utländska juridiska personen skall enligt bestämmelserna i 39 a kap. IL beskattas löpande för ett överskott som beräknas på ett sätt som ansluter till vad som gäller vid inkomstberäkningen för aktiebolag varvid avräkning ges för den inkomstskatt som kan ha betalats av den utländska juridiska personen. En sådan åtgärd får anses lämpad för att åstadkomma det avsedda syftet. - Modellen med en löpande beskattning av delägaren grundad på inkomstförhållandena hos den utländska juridiska personen utan anknytning till om någon utdelning sker är utformad i överensstämmelse med etablerad internationell praxis. Den motsvarar även det system som tidigare gällde nationellt. Nämnden har inte funnit någon mindre ingripande metod för att uppnå syftet att motverka skatteundandragande. Med hänsyn till det anförda anser nämnden att ett system med löpande beskattning av inkomsten ifråga, inkluderande möjligheten till avräkning av utländsk skatt, inte i sig kan anses vara mer ingripande än vad som är godtagbart. - Beräkningen av delägarens andel av överskottet av den juridiska personens lågbeskattade inkomster avviker dock från vanliga regler för aktiebolag bl.a. avseende hur underskott i den utländska juridiska personen får beaktas. Vidare finns särskilda regler som främst tar sikte på övergången till och från beskattning av sådana inkomster mellan olika år. Till det kommer en skyldighet att lämna resultat- och balansräkningar för den utländska juridiska personen upprättade enligt bokföringslagen. - Enligt nämndens mening är den främsta invändningen mot de särskilda reglerna att de kan leda till en hårdare beskattning av ägaren än om vanliga regler varit tillämpliga på grund av begränsningen av rätten till avdrag för underskott. Motivet till denna begränsning är att systemet annars skulle bli alltför komplicerat (a. prop. s. 87). Enligt nämndens mening får även den avvägning som gjorts i dessa hänseenden vid den närmare utformningen av reglerna anses godtagbar. - Med hänsyn till det anförda skall reglerna inte anses strida mot fördragets regler om fria kapitalrörelser till och från tredje land.


text:
O município de Van Buren (em inglês: Van Buren Township) é um município localizado no condado de Darke no estado estadounidense de Ohio. No ano de 2010 tinha uma população de 1.469 habitantes e uma densidade populacional de 22,36 pessoas por km2.
 Geografia
 O município de Van Buren encontra-se localizado nas coordenadas . Segundo a Departamento do Censo dos Estados Unidos, o município tem uma superfície total de 65.71 km2, da qual 65,69 km2 correspondem a terra firme e (0,02 %) 0,01 km2 é água.
 Demografia
 Segundo o censo de 2010, tinha 1.469 habitantes residindo no município de Van Buren. A densidade populacional era de 22,36 hab./km2. Dos 1.469 habitantes, o município de Van Buren estava composto pelo 97,82 % brancos, o 0,2 % eram afroamericanos, o 0,54 % eram asiáticos, o 0,2 % eram de outras raças e o 1,23 % eram de uma mistura de raças. Do total da população o 0,41 % eram hispanos ou latinos de qualquer raça.
 Municípios do Ohio
 Localidades do condado de Darke


text:
20150731055616832015/C 270/57342014TFPC27020150817HR01HRINFO_JUDICIAL20150708434311Predmet F-34/14: Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 8. srpnja 2015. – DP protiv ACER-a (Javna služba — Osoblje ACER-a — Član ugovornog osoblja — Neproduljenje ugovora — Tužba za poništenje — Dopuštenost tužbe — Prigovor nezakonitosti iz članka 6. stavka 2. GIP-a ACER-a u vezi s člankom 85. stavkom 1. CEOS-a — Tužba za naknadu štete — Otkazni rok — Neimovinska šteta — Naknada štete)
 ---documentbreak--- C2702015HR4310120150708HR0057431431Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 8. srpnja 2015. – DP protiv ACER-a
 (Predmet F-34/14) (
 1
 )
 „(Javna služba — Osoblje ACER-a — Član ugovornog osoblja — Neproduljenje ugovora — Tužba za poništenje — Dopuštenost tužbe — Prigovor nezakonitosti iz članka 6. stavka 2. GIP-a ACER-a u vezi s člankom 85. stavkom 1. CEOS-a — Tužba za naknadu štete — Otkazni rok — Neimovinska šteta — Naknada štete)“2015/C 270/57Jezik postupka: engleski
 Stranke
 Tužitelj: DP (zastupnik: S. Pappas, odvjetnik)
 Tuženik: Agencija za suradnju energetskih regulatora (zastupnici: P. Martinet i S. Vaona, agenti, D. Waelbroeck i A. Duron, odvjetnici)
 Predmet
 Tužba za poništenje odluke o neproduljenju tužiteljevog ugovora kao člana ugovornog osoblja i popravljanje pretrpljene štete.
 Izreka presude
 1.
 Poništava se Odluka od 20. prosinca 2013. kojom je direktor Agencije za suradnju energetskih regulatora odbio produljiti ugovor DP-u.
 2.
 Agenciji za suradnju energetskih regulatora nalaže se da DP-u isplati iznos od 7000 eura.
 3.
 Agencija za suradnju energetskih regulatora će snositi vlastite troškove i nalaže joj se snošenje troškova DP-a.
 (
 1
 ) SL C 184, 16.6.2014., str. 46.


text:
L'Aunis era una delle antiche province francesi.
 Il suo nome deriverebbe secondo alcuni storici dal nome degli Alani, popolazione barbara che invase la Gallia nel 406; secondo altri dal termine aulne (ontano), albero assai diffuso nella zona. Nella realtà l'origine più plausibile del nome è che per estensione derivi da quello del villaggio di Aulnay (Aunay in poitevin-saintongeais); località assai importante sino al Medioevo.
 La prima capitale fu Châtelaillon (oggi Châtelaillon-Plage), poi trasferita a La Rochelle.
 La provincia si estendeva dal Marais poitevin a nord, sino al corso della Charente a sud, per circa 50-55 chilometri; di fronte all'Isola di Ré, l'Aunis si spingeva verso l'interno per una quarantina di chilometri.
 Con la maggior parte della Saintonge, l'Aunis forma oggi il dipartimento della Charente Marittima.
 Geografia
 L'Aunis è delimitato da due fiumi, la Sèvre niortaise a nord, e la Charente a Sud.
 È bagnato ad ovest dall'oceano Atlantico e comprende due isole, l'Isola di Ré e l'Île-d'Aix.
 Ad est è delimitato dalla valle del Mignon, affluente della Sèvre niortaise, dalle alture della Saintonge attorno a Saint-Félix, dalla valle dalla Trézence, e da quella della Boutonne.
 L'Aunis è un grande piano calcareo di epoca giurassica, nelle cui spaccature si sono formate grandi paludi di acqua salmastra.
 In agricoltura le due risorse principali sono i cereali (frumento e mais) e la viticoltura. Si trovano anche allevamenti di vacche da latte. Nelle paludi la raccolta del sale ha nei secoli contribuito alla fortuna della regione.
 L'Aunis non ha tradizione industriale; solamente alla fine del XIX secolo furono impiantate alcune industrie di trasformazione a La Rochelle (conserve, produzione di concimi), a Surgères (metallurgia) e a Rochefort (aeronautica).
 Storia
 L'Aunis (Alunitium in latino) abitato, come Saintonge, dai Galli Santoni, fu compresa dai Romani nella provincia dell'Aquitania secunda. Appartenne successivamente ai Visigoti, ai Franchi (507), e per molto tempo fece parte del Poitou.
 Fu occupata nel 1130 dai duchi d'Aquitania, portata in dote da Eleonora d'Aquitania a Luigi VII, quindi, dopo il divorzio della principessa, a Enrico II d'Inghilterra. Fu strappato agli inglesi da Luigi VIII nel 1224, fu loro restituito nel 1360 da Giovanni II, ma si rivoltò nel 1371 per tornare sotto l'autorità di Carlo V.
 La Riforma vi si insediò dai tempi di Francesco I di Francia e divenne sempre più forte: l'Aunis fu l'ultimo rifugio della resistenza protestante, e cadde, con La Rochelle, nel 1628.
 L'Aunis è stato incluso nel dipartimento della Charente-Maritime nel 1791.
 Simboli
 Lo stemma dell'Aunis era di rosso, alla pernice coronata d'oro.
 Note
 Bibliografia
 «Aunis», in: Marie-Nicolas Bouillet e Alexis Chassang, Dictionnaire universel d'histoire et de géographie, 1878
 Altri progetti
 Collegamenti esterni
 Antiche province francesi


text:
Ecgfrith (angolszászul ECGFERÞ OSVVEOING NORÞANHYMBRA CYNING), (645 – 685. május 20.), Bernicia királya 670–679 között, Northumbria királya 679–685 között; háborút vívott délen a merciaiakkal, északon pedig a piktekkel.
 Oswiu király (612–670) fia. 674-ben legyőzte a merciai vezetés alatt álló dél-angliai szövetségét, és uralma alá vonta Lindsey tartományát. 678-ban azonban I. Æthelred merciai király (645–716) fölébe kerekedett a Trent folyó közelében. 679-ben meghalt öccse, Ælfwine deira uralkodó (661–679), így egyesíteni tudta egész Northumbriát. A pikt területek megszállása idején Egfrith az akkor Nechtanemere-nek nevezett helyen (ma Duin Nechtain) elesett, hadseregét pedig szétverték (685. V. 20.).
 Gyermekei
 1. felesége (660): Ætheltryth (636 – 679. június 23.)
 2. felesége (678 előtt): Eormenburg
 Gyermekük valószínűleg nem született.
 Jegyzetek
 Northumbriai királyok
 Angolszász uralkodók
 A 640-es években született személyek
 685-ben elhunyt személyek
 Csatában elesett uralkodók


text:
Saint-Sever is een gemeente in het Franse departement Landes (regio Nouvelle-Aquitaine) en telt 4455 inwoners (1999). De plaats maakt deel uit van het arrondissement Mont-de-Marsan.
 De plaats is bekend door de voormalige benedictijnenabdij, een historisch monument en werelderfgoed van UNESCO in het kader van de bedevaartwegen naar Compostella.
 Geschiedenis
 De geschiedenis van de stad gaat zeker terug tot de 1e eeuw. Toen was er al een Romeinse versterking op de heuvel van Morlanne boven de stad en de rivier de Adour. Volgens de legende werd in de 5e eeuw op deze heuvel de Heilige Severus gedood door de Vandalen. Rond zijn graf ontstond een bedevaartsoord. In de 7e eeuw werd er een kapel gebouwd en in de 11e eeuw een abdij, onder patronage van de hertogen van Gascogne. De oude stad, onder de abdij, was in de 11e volledig ommuurd. In de 13e eeuw werd in de oude stad een jacobijnenklooster gebouwd. In de 15e eeuw werd een grotere stadsmuur gebouwd. De stad en de abdij kregen te lijden onder de Honderdjarige Oorlog en de Franse godsdienstoorlogen.
 Geografie
 De oppervlakte van Saint-Sever bedraagt 46,8 km2, de bevolkingsdichtheid is 95,2 inwoners per km2.
 Demografie
 Onderstaande figuur toont het verloop van het inwonertal (bron: INSEE-tellingen).
 Externe links
 Informatie over Saint-Sever
 Gemeente in Landes


text:
 27.8.2011
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 252/31
 Sentenza tal-Qorti Ġenerali tat-12 ta’ Lulju 2011 — Fuji Electric vs Il-Kummissjoni
 (Kawża T-132/07) (1)
 (Kompetizzjoni - Akkordju - Suq tal-proġetti ta’ switchgears insulati bil-gass - Deċiżjoni li tikkonstata ksur tal-Artikolu 81 KE u tal-Artikolu 53 tal-Ftehim ŻEE - Tqassim tas-suq - Prova tal-ksur - Imputabbiltà tal-aġir li jikkostitwixxi ksur - Dewmien tal-ksur - Multi - Ċirkustanzi attenwanti - Kooperazzjoni)
 2011/C 252/72
 Lingwa tal-kawża: l-Ingliż
 Partijiet
 Rikorrenti: Fuji Electric Co. Ltd (li qabel kienet Fuji Electric Holdings Co. Ltd, aventi kawża ta’ Fuji Electric Systems Co. Ltd) (Kawasaki, il-Ġappun) (rappreżentanti: P. Chappatte u P. Walter, solicitors)
 Konvenuta: Il-Kummissjoni Ewropea (rappreżentanti: inizjalment minn F. Arbault, sussegwentement minn X. Lewis, J. Bourke u F. Ronkes Agerbeek, u fl-aħħar minn N. Khan u F. Ronkes Agerbeek, aġenti, assistiti minn J. Holmes, barrister)
 Suġġett
 Talba għall-annullament parzjali tad-Deċiżjoni tal-Kummissjoni C(2006) 6762 finali, tal-24 ta’ Jannar 2007, dwar proċedura skont l-Artikolu 81 KE u l-Artikolu 53 tal-Ftehim ŻEE (Każ COMP/F/38.899 — Switchgear insulat bil-gass) u, talba għat-tnaqqis tal-ammont tal-multa imposta fuq Fuji Electric Holdings u fuq Fuji Electric Systems.
 Dispożittiv
 (1)
 L-Artikolu 1(h) u l-Artikolu 2(d) tad-Deċiżjoni tal-Kummissjoni C(2006) 6762 finali, tal-24 ta’ Jannar 2007, dwar proċedura skont l-Artikolu 81 KE u l-Artikolu 53 tal-Ftehim ŻEE (Każ COMP/F/38.899 — Switchgear insulat bil-gass), huma annullati, sa fejn jikkonstataw jew huma bbażati fuq il-konstatazzjoni li Fuji Electric Systems Co. Ltd, li l-aventi kawża tagħha hija Fuji Electric Co. Ltd, tista’ tinżamm personalment responsabbli għall-ksur fil-perijodu bejn ix-xahar ta’ Settembru 2000 u t-30 ta’ Ġunju 2001.
 (2)
 L-ammont tal-multa imposta fuq Fuji Electric, li qabel kienet Fuji Electric Holdings Co. Ltd, aventi kawża ta’ Fuji Electric Systems Co. Ltd, fl-Artikolu 2(d) tad-Deċiżjoni C(2006) 6762 finali huwa stabbilit għal EUR 2 200 000.
 (3)
 Il-Kummissjoni Ewropea għandha tbati kwart tal-ispejjeż ta’ Fuji Electric kif ukoll kwart tal-ispejjeż tagħha stess.
 (4)
 Fuji Electric għandha tbati tliet kwarti tal-ispejjeż tagħha stess kif ukoll tliet kwarti tal-ispejjeż tal-Kummissjoni.
 (1) ĠU C 140, 23.6.2007.


text:
Utbildningens innehåll m.m. (3 - 9 §§)
 garanterad undervisningstid: den minsta undervisningstid i timmar som eleverna ska erbjudas enligt 16 kap. 18 § eller 19 kap. 20 §skollagen (2010:800),
 gymnasiegemensamma ämnen: de ämnen som ska ingå i nationella program i gymnasieskolan i den omfattning som framgår av bilaga 3 till skollagen,
 gymnasiesärskolegemensamma ämnen: de ämnen som ska ingå i nationella program i gymnasiesärskolan i den omfattning som framgår av bilaga 5 till skollagen,
 programgemensamma ämnen: kurser i gymnasiegemensamma eller gymnasiesärskolegemensamma ämnen utöver den omfattning som anges i bilaga 3 respektive bilaga 5 till skollagen eller andra kurser och som ska läsas av alla elever på programmet,
 yrkesämnen: yrkesinriktade karaktärsämnen. Förordning (2015:1048).
 vilken studieväg eleven går på och om de val av kurser eller ämnesområden som eleven har gjort,
 huruvida eleven följer ett fullständigt eller utökat program,
 huruvida eleven följer ett individuellt anpassat program och i så fall vilka kurser som har bytts ut,
 huruvida eleven följer ett reducerat program och i vilken omfattning samt om möjligt vilka kurser som har tagits bort,
 andra insatser som är gynnsamma för elevens kunskapsutveckling och som är avsedda att ingå i utbildningen om eleven följer ett introduktionsprogram. Förordning (2012:402).
 övg. best. SFS 2018:1328 4 p, övg. best. SFS 2018:1328 2 p
 5 kap. 4 §, 5 kap. 28 §, 1 kap. 1 § 1 st 2 p, 5 kap. 14 §
 5 kap. 4 §, 5 kap. 28 §, 5 kap. 14 §, 2 kap. 2 §
 5 kap. 4 §, 5 kap. 28 §, 5 kap. 14 §
 Ansökan om utökning av befintligt godkännande som endast innefattar avvikelse enligt 5 kap. inom de nationella programmen 10 000
 Förordning (2018:1573).
 1 kap. 3 § 1 st 14 p, 4 kap. 6 §, övg. best. SFS 2012:745 1 p
 6 §, 2 § Förordning (2015:481) om försöksverksamhet med fjärrundervisning
 övg. best. SFS 2012:402 4 p, övg. best. SFS 2012:745 1 p, övg. best. SFS 2012:745 2 p, 1 kap. 1 § 1 st 6 p
 5 kap. 2 §, 5 kap. 3 §, 1 kap. 3 § 1 st 18 p
 5 kap. 6 §, övg. best. SFS 2012:745 1 p
 5 kap. 5 § 2 st, 5 kap. 3 § 1 st 4 p, 5 kap. 2 § 1 st 4 p, 5 kap. 5 § 1 st 7 p
 5 kap. 21 §, 5 kap. 19 §
 13 § Enligt 16 kap. 13 § och 19 kap. 12 §skollagen (2010:800) får Statens skolverk besluta att en utbildning får avvika från vad som annars gäller för nationella program i fråga om struktur, innehåll och examensmål eller programmål. Från den omfattning av de gymnasiegemensamma ämnena som framgår av bilaga 3 och av de gymnasiesärskolegemensamma ämnena som framgår av bilaga 5 till skollagen får dock inte någon avvikelse beslutas.
 det finns synnerliga skäl för avvikelsen och utbildningen ryms inom gymnasieskolans eller gymnasiesärskolans kompetensområde. Förordning (2012:402).
 övg. best. SFS 2012:402 3 p, 5 kap. 22 §, 5 kap. 20 §, övg. best. SFS 2012:995 2 p
 3 § /Upphör att gälla U:2018-07-20 genom förordning (2018:1328)./ Preparandutbildningen ska innehålla de grundskoleämnen som en elev inte har godkända betyg i och som krävs för att eleven ska bli behörig till ett visst nationellt program.
 övg. best. SFS 2018:1328 6 p
 Språkintroduktion får kombineras med kommunal vuxenutbildning i svenska för invandrare och motsvarande utbildning vid folkhögskola enligt 24 kap.skollagen (2010:800). Även andra insatser som är gynnsamma för elevens kunskapsutveckling får ingå i utbildningen. Förordning (2016:457).
 5 kap. 30 §, 5 kap. 26 §, 1 kap. 1 § 1 st 8 p, 6 kap. 1 §
 1 kap. 1 § 1 st 9 p, övg. best. SFS 2012:745 4 p, övg. best. SFS 2017:1108 1 st, övg. best. SFS 2012:745 3 p, övg. best. SFS 2014:860 2 p
 10 §, 10 § 2 st Förordning (2009:1251) om betygsrätt för viss utbildning inom fordonsindustrin
 8 kap. 1 §, 8 kap. 1c §, övg. best. SFS 2012:745 4 p, övg. best. SFS 2012:745 3 p
 8 kap. 1c §, övg. best. SFS 2012:745 4 p, övg. best. SFS 2012:745 3 p
 3 d § Vid bedömningen av ett nationellt prov som genomförts på dator eller annan digital enhet ska elevens namn och övriga uppgifter om elevens identitet vara avidentifierade för den bedömande läraren. Förordning (2017:1108).
 6 kap. 2 § 2 st, 1 kap. 1 § 1 st 10 p, 8 kap. 23 § 3 st
 övg. best. SFS 2014:860 4 p, 9 kap. 5 §, övg. best. SFS 2014:860 3 p
 12 kap. 6 §, 12 kap. 11 §
 övg. best. SFS 2010:2039 4N12 st, övg. best. SFS 2010:2039 5 st, 1 kap. 1 § 1 st 14 p
 9 §, 8 § Förordning (2015:736) om statsbidrag till kostnader för utbildning i Sverige för utlandssvenska elever


type: contracts

text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21994A1231(50)
 Druhý dodatkový protokol k Evropské dohodě mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Rumunskem na straně druhé a k Prozatímní dohodě o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím uhlí a oceli na jedné straně a Rumunskem na straně druhé
 Úřední věstník L 378 , 31/12/1994 S. 0006 - 0008 Finské zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 37 S. 0295 Švédské zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 37 S. 0295 CS.ES Kapitola 11 Svazek 21 S. 556 ET.ES Kapitola 11 Svazek 21 S. 556 HU.ES Kapitola 11 Svazek 21 S. 556 LT.ES Kapitola 11 Svazek 21 S. 556 LV.ES Kapitola 11 Svazek 21 S. 544 MT.ES Kapitola 11 Svazek 21 S. 556 PL.ES Kapitola 11 Svazek 21 S. 556 SK.ES Kapitola 11 Svazek 21 S. 556 SL.ES Kapitola 11 Svazek 21 S. 556
 Druhý dodatkový protokolk Evropské dohodě mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Rumunskem na straně druhé a k Prozatímní dohodě o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím uhlí a oceli na jedné straně a Rumunskem na straně druhéEVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍ A EVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍ UHLÍ A OCELI, dále jen "Společenství",na jedné straně aRUMUNSKOna straně druhé,VZHLEDEM K TOMU, že Evropská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy a Rumunskem (dále jen "evropská dohoda") byla podepsána v Bruselu dne 1. února 1993 a dosud nevstoupila v platnost;VZHLEDEM K TOMU, že do vstupu evropské dohody v platnost byla ode dne 1. května 1993 uvedena v platnost její ustanovení o obchodu a obchodních záležitostech prostřednictvím Prozatímní dohody o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím uhlí a oceli na jedné straně a Rumunskem na straně druhé (dále jen "prozatímní dohoda"), podepsané v Bruselu dne 1. února 1993;VZHLEDEM K TOMU, že evropská dohoda a prozatímní dohoda byly pozměněny dodatkovým protokolem podepsaným dne 21. prosince 1993 (dále jen "první dodatkový protokol"),UZNÁVAJÍCE zásadní význam obchodu při přechodu k tržnímu hospodářství,BEROUCE V ÚVAHU ochotu Společenství přizpůsobit rumunský harmonogram obchodních ustanovení evropské a prozatímní dohody harmonogramům přidružených zemí Visegrádu,BEROUCE V ÚVAHU cíle evropské dohody, a zejména cíle uvedené v článku 1 této dohody,S OHLEDEM na prozatímní dohodu,SE ROZHODLY uzavřít tento protokol a za tímto účelem jmenovaly jako své zplnomocněné zástupce:EVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍDietrich von KYAW,velvyslanec,stálý zástupce Spolkové republiky Německo,předseda Výboru stálých zástupců,RUMUNSKO:Constantin Ene,mimořádný a zplnomocněný velvyslanec,vedoucí rumunské mise při Evropské unii,KTEŘÍ SE po výměně svých plných mocí, jež byly shledány v dobré a náležité formě,DOHODLI NA TOMTO:Článek 1"3. U produktů pocházejících z Rumunska uvedených v příloze III se pozastavují dovozní cla v rámci omezení ročních celních kvót nebo stropů Společenství, které se postupně zvyšují v souladu s podmínkami uvedenými v této příloze, aby byla dovozní cla pro příslušné produkty úplně zrušena do konce druhého roku po datu vstupu dohody v platnost. Současně se od vstupu dohody v platnost postupně zrušují dovozní cla použitelná při vyčerpání kvót nebo při opětovném vybírání cel u produktů, pro které platí celní strop, a to ročními sníženími o 15 % základního cla. Do konce druhého roku se zbývající cla zrušují."Článek 2Poznámky přílohy III k prozatímní dohodě a přílohy III k evropské dohodě již nelze použít.Článek 3"1. b) Množství v tunách stanovená pro rok 4 se nepoužijí a množství stanovená pro rok 5 se použijí pro rok 4, který začíná dne 1. července 1995."Článek 41. V úvodním odstavci čl. 2 odst. 1 protokolu 1 o textilních a oděvních výrobcích k prozatímní dohodě a protokolu 1 o textilních a oděvních výrobcích k evropské dohodě ve znění prvního dodatkového protokolu se slova "zrušení na konci pětiletého období" nahrazují slovy "zrušení na konci čtyřletého období."2. "na počátku pátého roku se zbývající cla zrušují".Článek 5"2. Další snížení na 60, 40 a 0 % základního cla se provádějí na začátku druhého, třetího a čtvrtého roku v uvedeném pořadí po vstupu dohody v platnost."Článek 6V příloze A protokolu 3 o zpracovaných zemědělských produktech k prozatímní dohodě a protokolu 3 o zpracovaných zemědělských produktech k evropské dohodě se počet let, po jejichž uplynutí se používá konečná celní sazba, jak je stanovena ve sloupci 7, mění ze čtyř let na tři roky pro produkty kódů KN 1803, 18040000 a 18050000 a 18061010 – ostatní.V příloze B protokolu 3 o zpracovaných zemědělských produktech k prozatímní dohodě a protokolu 3 o zpracovaných zemědělských produktech k evropské dohodě se množství v tunách stanovená pro rok 1996 zrušují a množství v tunách stanovená pro rok 1997 a dále se používají od roku 1996.Článek 7V příloze II a příloze dodatku B dodatkového protokolu k evropské dohodě o obchodu s textilními výrobky mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rumunskou republikou se množstevní omezení stanovená pro rok 1998 zrušují.V dohodnutém zápisu č. 5 se slova "pětileté období od 1. ledna 1994" nahrazují slovy "čtyřleté období od 1. ledna 1994".Článek 8Tento protokol tvoří nedílnou součást prozatímní dohody a evropské dohody.Článek 9Tento protokol vstupuje v platnost prvním dnem měsíce následujícího po datu, k němuž si strany vzájemně oznámí dokončení postupů potřebných pro tento účel. Tento protokol se použije ode dne 1. ledna 1995.Vstoupí-li tento protokol v platnost po 1. lednu 1995, všechna zaplacená cla, která by se neplatila, pokud by protokol k tomuto dni vstoupil v platnost a jeho ustanovení byla prováděna, se vracejí a má se za to, že tyto náhrady představují úplné dodržení závazku neukládat tato cla.Článek 10Tento protokol je sepsán ve dvou vyhotoveních jazyce anglickém, dánském, francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském, řeckém, španělském a rumunském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.Hecho en Bruselas, el veintidós de diciembre de mil novecientos noventa y cuatro.Udfærdiget i Bruxelles, den toogtyvende december nitten hundrede og fireoghalvfems.Geschehen zu Brüssel am zweiundzwanzigsten Dezember neunzehnhundertvierundneunzig.Έγινε στις Βρυξέλλες, στις είκοσι δύο Δεκεμβρίου χίλια εννιακόσια ενενήντα τέσσερα.Done at Brussels on the twenty-second day of December in the year one thousand nine hundred and ninety-four.Fait à Bruxelles, le vingt-deux décembre mil neuf cent quatre-vingt-quatorze.Fatto a Bruxelles, addì ventidue dicembre millenovecentonovantaquattro.Gedaan te Brussel, de tweeëntwintigste december negentienhonderd vierennegentig.Feito em Bruxelas, em vinte e dois de Dezembro de mil novecentos e noventa e quatro.Făcut la Bruxelles la douăzeci şi doi decembrie una mie nouă sute nouăzeci şi patru.Por la Comunidad EuropeaFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaVoor de Europese GemeenschapPela Comunidade Europeia+++++ TIFF +++++Pentru România+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------