type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 26.6.2004
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 168/3
 Begäran om förhandsavgörande enligt beslut av Special Commissioners av den 29 april 2004 i målet mellan Cadbury Schweppes plc samt Cadbury Schweppes Overseas Ltd och Commissioners of Inland Revenue
 (mål C-196/04)
 (2004/C 168/05)
 Special Commissioners begär genom beslut av den 29 april 2004, vilket inkom till domstolens kansli den 3 maj 2004, att Europeiska gemenskapernas domstol skall meddela ett förhandsavgörande i målet mellan Cadbury Schweppes plc samt Cadbury Schweppes Overseas Ltd och Commissioners of Inland Revenue beträffande följande frågor:
 ”Utgör artiklarna 43, 49 och 56 i EG-fördraget hinder för en nationell skattelagstiftning såsom den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen och enligt vilken skatt påförs ett bolag med säte i den medlemsstaten för vinster från ett dotterbolag med säte i en annan medlemsstat där skattesatsen är lägre?”


type: contracts

text:
 19/Sv. 14
 HR
 Službeni list Europske unije
 156
 41998A0123(01)
 C 024/2
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 KONVENCIJA
 sastavljena na temelju članka K.3 Ugovora o Europskoj uniji o uzajamnoj pomoći i suradnji među carinskim upravama
 VISOKE UGOVORNE STRANKE ove Konvencije, države članice Europske unije,
 POZIVAJUĆI SE na Akt Vijeća Europske unije od 18. prosinca 1997.,
 PODSJEĆAJUĆI na potrebu jačanja obveza koje su sadržane u Konvenciji o uzajamnoj pomoći među carinskim upravama, potpisanoj u Rimu 7. rujna 1967.,
 SMATRAJUĆI da su carinske uprave odgovorne na carinskom području Zajednice, a posebno na njezinim mjestima ulaska i izlaska, za sprečavanje, istraživanje i suzbijanje kaznenih djela koja su ne samo protiv pravila Zajednice, nego i protiv nacionalnih propisa, a posebno u slučajevima koji su obuhvaćeni člancima 36. i 223. Ugovora o osnivanju Europske zajednice,
 SMATRAJUĆI da trend u razvoju u pogledu nedozvoljenog prometa svih vrsta predstavlja ozbiljnu prijetnju javnom zdravlju, moralu i sigurnosti,
 SMATRAJUĆI da je potrebno pravno urediti posebne oblike suradnje koji uključuju prekogranično djelovanje za sprečavanje, istraživanje i progon određenih povreda nacionalnog zakonodavstva država članica i carinskih propisa Zajednice te da se takvo prekogranično djelovanje mora uvijek provoditi u skladu s načelima zakonitosti (u skladu s odgovarajućim pravom koji se primjenjuje u državi članici kojoj je zahtjev upućen i s direktivama nadležnih tijela te države članice), supsidijarnosti (takvo se djelovanje može pokrenuti samo ako je jasno da druge, manje značajne aktivnosti nisu primjerene) i proporcionalnosti (razmjer i trajanje djelovanja trebaju se odrediti s obzirom na ozbiljnost moguće povrede),
 UVJERENE da je potrebno učvrstiti suradnju među carinskim upravama utvrđivanjem postupaka prema kojima carinske uprave mogu zajednički djelovati i razmjenjivati podatke o aktivnostima nedozvoljenog prometa,
 IMAJUĆI NA UMU da carinske uprave u svojem svakodnevnom radu moraju provoditi odredbe Zajednice i nacionalne odredbe te da je stoga očito potrebno osigurati da se odredbe o uzajamnoj pomoći i suradnji u oba sektora razvijaju što je više moguće usporedno,
 SPORAZUMJELE SU SE O SLJEDEĆIM ODREDBAMA:
 GLAVA I.
 OPĆE ODREDBE
 Članak 1.
 Područje primjene
 1. Ne dovodeći u pitanje nadležnosti Zajednice, države članice Europske unije jedna drugoj pružaju uzajamnu pomoć i surađuju preko svojih carinskih uprava radi:
 —
 sprečavanja i otkrivanja povreda nacionalnih carinskih odredaba,
 i
 —
 progona i kažnjavanja povreda carinskih odredaba Zajednice i nacionalnih carinskih odredaba.
 2. Ne dovodeći u pitanje članak 3., ova Konvencija ne utječe na odredbe koje se primjenjuju u vezi s uzajamnom pravnoj pomoći u kaznenim stvarima među pravosudnim tijelima, povoljnije odredbe u dvostranim ili višestranim sporazumima među državama članicama kojima se uređuje suradnja, kako je predviđeno u stavku 1., među carinskim tijelima ili drugim nadležnim tijelima država članica, ili na dogovore u istom području koji su usuglašeni na temelju jedinstvenog zakonodavstva ili posebnog sustava kojim se predviđa uzajamna primjena mjera uzajamne pomoći.
 Članak 2.
 Ovlasti
 Carinske uprave primjenjuju ovu Konvenciju u granicama ovlasti koje su im dodijeljene u skladu s nacionalnim odredbama. Ni jedna odredba ove Konvencije ne može se tumačiti tako da utječe na ovlasti koje su dodijeljene carinskim upravama u skladu s nacionalnim odredbama u smislu ove Konvencije.
 Članak 3.
 Odnos s uzajamnom pomoći koju pružaju pravosudna tijela
 1. Ova Konvencija obuhvaća uzajamnu pomoć i suradnju u okviru kaznenih istraga koje se odnose na povrede nacionalnih carinskih odredaba i carinskih odredaba Zajednice, u vezi s kojima podnositelj zahtjeva ima nadležnost na temelju nacionalnih odredaba odgovarajuće države članice.
 2. U slučaju kad kaznenu istragu provodi pravosudno tijelo ili kad se kaznena istraga obavlja pod vodstvom pravosudnog tijela, to tijelo odlučuje podnose li se zahtjevi za uzajamnu pomoć ili suradnju koji su povezani s tom istragom na temelju odredaba koje se primjenjuju u vezi s uzajamnom pravnoj pomoći u kaznenim stvarima ili na temelju ove Konvencije.
 Članak 4.
 Definicije
 Za potrebe ove Konvencije primjenjuju se sljedeće definicije:
 1.
 „nacionalne carinske odredbe”: svi zakoni i drugi propisi države članice čija primjena je u potpunosti ili djelomično u nadležnosti carinske uprave države članice u vezi s:
 —
 prekograničnom trgovinom robom koje podliježu zabranama, ograničenjima ili kontrolama, a posebno u skladu s člancima 36. i 223. Ugovora o osnivanju Europske zajednice,
 —
 neusklađenim trošarinama;
 2.
 „carinske odredbe Zajednice”:
 —
 skup odredaba Zajednice i povezanih provedbenih odredaba kojima se uređuju uvoz, izvoz, provoz i prisutnost robe kojima se trguje među državama članicama i trećim zemljama, te među državama članicama u slučaju robe koja nema status robe Zajednice u smislu članka 9. stavka 2. Ugovora o osnivanju Europske zajednice ili robe koja podliježe dodatnim kontrolama ili istragama za potrebe utvrđivanja njihovog statusa robe Zajednice,
 —
 skup odredaba koje su usvojene na razini Zajednice u skladu sa zajedničkom poljoprivrednom politikom i posebnim odredbama koje su usvojene u vezi s robom dobivenom preradom poljoprivrednih proizvoda,
 —
 skup odredaba koje su usvojene na razini Zajednice za usklađene trošarine i porez na dodanu vrijednost na uvoz, zajedno s nacionalnim odredbama kojima se one provode;
 3.
 „povreda”: djela koja su u suprotnosti s nacionalnim carinskim odredbama ili carinskim odredbama Zajednice, uključujući, inter alia:
 —
 sudjelovanje u takvim povredama ili u pokušaji takvih povreda,
 —
 sudjelovanje u zločinačkoj organizaciji koja je počinila takve povrede,
 —
 pranje novca koje proizlazi iz povreda navedenih u ovom stavku;
 4.
 „uzajamna pomoć”: pružanje pomoći među carinskim upravama kako je predviđeno u ovoj Konvenciji;
 5.
 „podnositelj zahtjeva”: nadležno tijelo države članice koje podnosi zahtjev za pomoć;
 6.
 „primatelj zahtjeva”: nadležno tijelo države članice kojem je podnesen zahtjev za pomoć;
 7.
 „carinske uprave”: carinska tijela država članica kao i druga tijela nadležna za provedbu odredaba ove Konvencije;
 8.
 „osobni podaci”: sve informacije koje se odnose na fizičku osobu čiji je identitet utvrđen ili ga je moguće utvrditi; smatra se da je identitet osobe moguće utvrditi ako je njezin identitet moguće utvrditi izravno ili neizravno, inter alia, pomoću identifikacijskog broja ili jednog odnosno više specifičnih elemenata koji su svojstveni njezinom fizičkom, fiziološkom, psihološkom, ekonomskom, kulturnom ili socijalnom identitetu;
 9.
 „prekogranična suradnja”: suradnja među carinskim upravama preko granica svake države članice.
 Članak 5.
 Središnje koordinacijske jedinice
 1. Države članice određuju u svojim carinskim tijelima središnju jedinicu (koordinacijsku jedinicu). Ona je odgovorna za primanje svih zahtjeva za uzajamnu pomoć u skladu s ovom Konvencijom i za koordinaciju uzajamne pomoći, ne dovodeći u pitanje stavak 2. Jedinica je također odgovorna za suradnju s drugim tijelima uključenima u mjeru pomoći u skladu s ovom Konvencijom. Koordinacijske jedinice država članica održavaju potrebne međusobne izravne kontakte, posebno u slučajevima obuhvaćenima glavom IV.
 2. Aktivnost središnjih koordinacijskih jedinica ne isključuje, posebno u slučaju hitnosti, izravnu suradnju među drugim službama carinskih tijela država članica. Radi učinkovitosti i dosljednosti, središnje koordinacijske jedinice obavješćuju se o svim djelovanjima koja uključuju takvu izravnu suradnju.
 3. Ako carinsko tijelo nije, ili nije u potpunosti, nadležno za rješavanje zahtjeva, središnja koordinacijska jedinica prosljeđuje zahtjev nadležnom nacionalnom tijelu i o tome obavješćuje podnositelja zahtjeva.
 4. Ako zahtjevu nije moguće udovoljiti zbog pravnih ili materijalnih razloga, koordinacijska jedinica vraća zahtjev podnositelju zahtjeva uz objašnjenje zašto se zahtjev nije mogao riješiti.
 Članak 6.
 Časnici za vezu
 1. Države članice mogu između sebe sklopiti sporazume o razmjeni časnika za vezu na ograničeno ili neograničeno razdoblje i pod međusobno dogovorenim uvjetima.
 2. Časnici za vezu nemaju ovlasti za intervenciju u zemlji domaćinu.
 3. Radi promicanja suradnje među carinskim upravama država članica, časnici za vezu mogu, uz suglasnost ili na zahtjev nadležnih tijela država članica, imati sljedeće dužnosti:
 (a)
 promicanje i ubrzavanje razmjene informacija među državama članicama;
 (b)
 pružanje pomoći u istragama koje se odnose na njihovu vlastitu državu članicu ili na državu članicu koju zastupaju;
 (c)
 pružanje potpore u rješavanju zahtjeva za pomoć;
 (d)
 savjetovanje i pomaganje zemlji domaćinu u pripremi i obavljanju prekograničnih aktivnosti;
 (e)
 sve druge dužnosti o kojima se države članice mogu međusobno dogovoriti.
 4. Države članice mogu se dvostrano ili višestrano dogovoriti o nadležnostima i smještaju časnika za vezu. Časnici za vezu mogu također zastupati interese jedne ili više država članica.
 Članak 7.
 Obveza dokazivanja identiteta
 Osim ako je drukčije određeno ovom Konvencijom, službenici podnositelja zahtjeva koji se nalaze u drugoj državi članici kako bi ostvarili prava koja su utvrđena u ovoj Konvenciji u svakom trenutku su spremni predočiti pisano ovlaštenje u kojem je naveden njihov identitet i službena funkcija.
 GLAVA II.
 POMOĆ NA TEMELJU ZAHTJEVA
 Članak 8.
 Načela
 1. Radi pružanja pomoći zatražene na temelju ove glave, primatelj zahtjeva ili nadležno tijelo kojoj se primatelj zahtjeva obratio postupa kao da djeluje za vlastiti račun ili na zahtjev drugog tijela u svojoj vlastitoj državi članici. Pritom se koristi svim zakonskim ovlastima koje su mu na raspolaganju u okviru njegovog nacionalnog prava kako bi odgovorio na zahtjev.
 2. Primatelj zahtjeva proširuje ovu pomoć na sve okolnosti povrede koje imaju očiti utjecaj na predmet zahtjeva za pomoć bez potrebe za dodatnim zahtjevom. U slučaju sumnje, primatelj zahtjeva prvo kontaktira podnositelja zahtjeva.
 Članak 9.
 Oblik i sadržaj zahtjeva za pomoć
 1. Zahtjevi za pomoć uvijek se podnose u pisanom obliku. Dokumenti potrebni za rješavanje takvih zahtjeva prilažu se zahtjevu.
 2. Zahtjevi na temelju stavka 1. sadrže sljedeće informacije:
 (a)
 podnositelja zahtjeva;
 (b)
 zatraženu mjeru;
 (c)
 predmet i razlog zahtjeva;
 (d)
 vezane zakone, pravila i druge pravne odredbe;
 (e)
 što je moguće točnije i opsežnije podatke o fizičkim ili pravnim osobama koje su predmet istraga;
 (f)
 sažetak relevantnih činjenica, osim u slučajevima predviđenim u članku 13.
 3. Zahtjevi se podnose na službenom jeziku države članice primatelja zahtjeva ili na jeziku prihvatljivom tom tijelu.
 4. Usmeni zahtjevi se prihvaćaju u slučaju kada je potrebno radi hitnosti situacije, ali se moraju potvrditi u pisanom obliku što je prije moguće.
 5. Ako zahtjev ne zadovoljava formalne uvjete, primatelj zahtjeva može zatražiti da se zahtjev ispravi ili dopuni; u međuvremenu se može započeti s mjerama koje su potrebne za rješavanje zahtjeva.
 6. Primatelj zahtjeva je suglasan primijeniti poseban postupak kao odgovor na zahtjev, pod uvjetom da taj postupak nije u suprotnosti sa pravnim i upravnim odredbama države članice koja je primila zahtjev.
 Članak 10.
 Zahtjevi za informacije
 1. Na zahtjev podnositelja zahtjeva, primatelj zahtjeva mu dostavlja sve informacije koje mu mogu omogućiti sprečavanje, otkrivanje i progon povreda.
 2. Dostavljene informacije popraćene su izvješćima i drugim dokumentima, ili njihovim ovjerenim preslikama ili izvadcima, na kojima se te informacije temelje, a koji su u posjedu primatelja zahtjeva ili su izrađeni ili pribavljeni radi rješavanja zahtjeva za informacije.
 3. Prema dogovoru između podnositelja zahtjeva i primatelja zahtjeva, službenici koje je ovlastio podnositelj zahtjeva mogu, podložno iscrpnim uputama primatelja zahtjeva, dobiti informacije sukladno stavku 1. od službi države članice koja je primila zahtjev. To se primjenjuje na sve informacije dobivene iz dokumentacije kojoj osoblje tih službi ima pristup. Ti su službenici ovlašteni uzeti preslike navedene dokumentacije.
 Članak 11.
 Zahtjevi za nadzor
 Na traženje podnositelja zahtjeva, primatelj zahtjeva što je više moguće posebno nadzire ili organizira poseban nadzor osoba u slučaju kada postoje ozbiljni razlozi za uvjerenje da su te osobe prekršile carinske odredbe Zajednice ili nacionalne carinske odredbe ili da trenutačno provode ili da su provele pripremne radnje radi izvršenja takvih povreda. Na traženje podnositelja zahtjeva, primatelj zahtjeva također nadzire mjesta, prijevozna sredstva i robu povezanu s aktivnostima koje bi mogle predstavljati povredu gore navedenih carinskih odredaba.
 Članak 12.
 Zahtjevi za istražne radnje
 1. Na traženje podnositelja zahtjeva, primatelj zahtjeva obavlja ili organizira obavljanje odgovarajućih istražnih radnji o djelima koja predstavljaju, odnosno o djelima za koja podnositelj zahtjeva smatra da predstavljaju, povrede.
 Primatelj zahtjeva dostavlja rezultate tih istražnih radnji podnositelju zahtjeva. Članak 10. stavak 2. primjenjuje se mutatis mutandis.
 2. Prema dogovoru između podnositelja zahtjeva i primatelja zahtjeva, službenici koje je imenovao podnositelj zahtjeva mogu biti prisutni u istražnim radnjama iz stavka 1. Istražne radnje uvijek obavljaju službenici primatelja zahtjeva. Službenici podnositelja zahtjeva ne smiju, na vlastitu inicijativu, preuzeti ovlasti koje su dodijeljene službenicima primatelja zahtjeva. Međutim, oni imaju pristup istim prostorima i istim dokumentima kao službenici primatelja zahtjeva, putem svojeg posrednika i a samo za potrebe istražne radnje koja se provodi.
 Članak 13.
 Obavješćivanje
 1. Na traženje podnositelja zahtjeva, primatelj zahtjeva, u skladu s nacionalnim propisima države članice u kojoj je utemeljen, obavješćuje adresata ili organizira obavješćivanje o svim instrumentima ili odlukama koje potječu od nadležnih tijela države članice u kojoj je podnositelj zahtjeva utemeljen, a koje se odnose na primjenu ove Konvencije.
 2. Zahtjevi za obavješćivanje, u kojima se navodi predmet instrumenta ili odluke o kojoj se obavješćuje, popraćeni su prijevodom na službenom jeziku ili na jednom od službenih jezika države članice u kojoj je utemeljen primatelj zahtjeva, ne dovodeći u pitanje pravo primatelja zahtjeva da se odrekne takvog prijevoda.
 Članak 14.
 Korištenje u svrhu dokazivanja
 Nadležna tijela države članice u kojoj je utemeljen podnositelj zahtjeva mogu u skladu s nacionalnim pravom u svrhu dokazivanja koristiti nalaze, potvrde, informacije, dokumente, ovjerene vjerne preslike i ostale isprave koje su službenici primatelja zahtjeva prikupili u skladu sa svojim nacionalnim pravom i poslali podnositelju zahtjeva u slučajevima pružanja pomoći koji su predviđeni u člancima 10. do 12.
 GLAVA III.
 SPONTANA POMOĆ
 Članak 15.
 Načelo
 Nadležna tijela svake države članice, kako je utvrđeno u člancima 16. i 17., podložno svim ograničenjima uvedenima nacionalnim pravom, pružaju pomoć nadležnim tijelima drugih država članica bez prethodnog zahtjeva.
 Članak 16.
 Nadzor
 Radi sprečavanja, otkrivanja i progona povreda u drugoj državi članici, nadležna tijela svake države članice:
 (a)
 što je više moguće posebno nadziru ili organiziraju poseban nadzor opisan u članku 11.;
 (b)
 nadležnim tijelima drugih zainteresiranih država članica dostavljaju sve informacije koje posjeduju, a posebno izvješća i druge dokumente, ili njihove ovjerene vjerne preslike ili izvatke, koji se odnose na aktivnosti koje su povezane s planiranjem ili počinjenjem povrede.
 Članak 17.
 Spontano obavješćivanje
 Nadležna tijela svake države članice odmah šalju nadležnim tijelima drugih zainteresiranih država članica sve relevantne informacije o planiranim ili počinjenim povredama, a posebno informacije koje se odnose na robu uključenu u nove načine i sredstva počinjenja takvih povreda.
 Članak 18.
 Korištenje u svrhu dokazivanja
 Nadležna tijela države članice koja prima informacije mogu u svrhu dokazivanja koristiti, u skladu s nacionalnim pravom, izvješća o nadzoru i informacije koje su službenici jedne države članice prikupili i dostavili drugoj državi članici tijekom pružanja spontane pomoći koja je predviđena u člancima 15. do 17.
 GLAVA IV.
 POSEBNI OBLICI SURADNJE
 Članak 19.
 Načela
 1. Carinske uprave sudjeluju u prekograničnoj suradnji u skladu s ovom glavom. Međusobno si pružaju potrebnu pomoć u smislu osoblja i organizacijske potpore. U pravilu, zahtjevi za suradnju imaju oblik zahtjeva za pomoć u skladu s člankom 9. U posebnim slučajevima iz ove glave, službenici podnositelja zahtjeva mogu sudjelovati u aktivnostima na državnom području države članice koja je zahtjev primila uz dopuštenje primatelja zahtjeva.
 Za koordiniranje i planiranje prekograničnih aktivnosti odgovorne su središnje koordinacijske jedinice u skladu s člankom 5.
 2. Prekogranična suradnja u smislu stavka 1. dozvoljena je za sprečavanje, istraživanje i progon povreda u slučajevima:
 (a)
 nedopuštene trgovine drogama i psihotropnim tvarima, oružjem, streljivom, eksplozivnim materijalnom, kulturnim dobrima, opasnim i otrovnim otpadom, nuklearnim materijalom odnosno materijalima ili opremom koja je namijenjena za proizvodnju atomskog, biološkog i/ili kemijskog oružja (zabranjenom robom);
 (b)
 trgovine tvarima iz tablica I. i II. Konvencije Ujedinjenih naroda protiv nedopuštene trgovine opojnim drogama i psihotropnim tvarima i tvarima koje su namijenjene za nezakonitu proizvodnju droga (prekursorima);
 (c)
 nezakonitog prekograničnog trgovinskog poslovanja oporezivom robom radi utaje poreza ili dobivanja neovlaštenih državnih plaćanja u vezi s uvozom ili izvozom robe, u slučaju kada je omjer trgovine i povezanog rizika u odnosu na poreze i subvencije takav da je potencijalni financijski trošak za proračun Europskih zajednica ili država članica značajan;
 (d)
 bilo koje druge trgovine robom koja je zabranjena propisima Zajednice ili nacionalnim propisima.
 3. Primatelj zahtjeva nije obvezan sudjelovati u posebnim oblicima suradnje iz ove glave ako oblik zatražene istrage nije dozvoljen ili nije predviđen nacionalnim pravom države članice koja je zahtjev primila. U tom slučaju, podnositelj zahtjeva ima pravo odbiti iz istog razloga odgovarajući oblik prekogranične suradnje u suprotnom slučaju, u slučaju kada primi zahtjev od strane tijela države članice koja je zahtjev primila.
 4. Ako je potrebno na temelju nacionalnog prava država članica, tijela koja sudjeluje u planiranoj istrazi od svojih pravosudnih tijela traže dopuštenje. U slučaju kada dopuštenje nadležnih pravosudnih tijela podliježe određenim uvjetima i zahtjevima, tijela koja sudjeluju u istrazi osiguravaju da se ti uvjeti i zahtjevi poštuju tijekom istrage.
 5. U slučaju kada službenici države članice sudjeluju u aktivnostima na državnom području druge države članice na temelju ove glave i kad svojim aktivnostima uzrokuju štetu, država članica na čijem je državnom području šteta prouzročena nadoknađuje štetu, u skladu sa svojim nacionalnim zakonodavstvom, na isti način kako bi to učinila da su štetu prouzročili njezini vlastiti službenici. Toj državi članici punu nadoknadu plaća država članica čiji su službenici prouzročili štetu u iznosima koje je ta država platila žrtvama ili drugim osobama ili institucijama koje na to imaju pravo.
 6. Ne dovodeći u pitanje ostvarivanje svojih prava prema trećim strankama i neovisno o obvezi nadoknade štete sukladno drugoj rečenici stavka 5., svaka država članica suzdržava se u slučaju predviđenom u prvoj rečenici stavka 5. od zahtjeva za nadoknadu iznosa štete koju je pretrpjela od druge države članice.
 7. Informacije koje službenici dobiju tijekom prekogranične suradnje predviđene u člancima 20. do 24. nadležna tijela države članice koja prima informaciju mogu koristiti u svrhu dokazivanja, u skladu s nacionalnim pravom i podložno posebnim uvjetima koje su utvrdile nadležna tijela države u kojoj su informacije dobivene.
 8. Tijekom aktivnosti iz članaka 20. do 24., službenici koji su na zadatku na državnom području druge države članice imaju jednak tretman kao službenici te države u pogledu povreda počinjenih protiv njih ili povreda koje oni počine.
 Članak 20.
 Pravo progona
 1. Službenici carinske uprave jedne države članice koji u svojoj zemlji progone pojedinca koji je zatečen u trenutku izvršenja jedne od povreda iz članka 19. stavka 2., za koju je moguće izručenje, ili pojedinca koji sudjeluje u takvoj povredi, ovlašteni su nastaviti progon na državnom području druge države članice bez prethodnog odobrenja u slučaju kada, zbog posebne hitnosti situacije, nije bilo moguće obavijestiti nadležna tijela druge države članice prije ulaska na to državno područje ili kada ta tijela nisu bila u mogućnosti stići do mjesta događaja na vrijeme da poduzmu progon.
 Službenici koji provode progon, najkasnije kad prijeđu granicu, kontaktiraju nadležna tijela države članice na čijem će se državnom području progon odvijati. Progon prestaje čim to zatraži država članica na čijem se državnom području odvija progon. Na zahtjev službenika koji provode progon, nadležna tijela navedene države članice zaustavljaju progonjenu osobu kako bi utvrdile njezin identitet ili je uhitile. Države članice obavješćuju depozitara o službenicima koji provode progon, a na koje se primjenjuje ova odredba; depozitar obavješćuje druge države članice.
 2. Progon se provodi u skladu sa sljedećim postupcima, određenima u izjavi predviđenoj u stavku 6.:
 (a)
 službenici koji provode progon nemaju pravo lišavanja slobode;
 (b)
 međutim, ako nije dan zahtjev za prestanak progona i ako nadležna tijela države članice na čijem se državnom području odvija progon nisu u mogućnosti dovoljno brzo intervenirati, službenici koji provode progon smiju progonjenu osobu lišiti slobode dok službenici navedene države članice, koji moraju biti obaviješteni bez odlaganja, nisu u mogućnosti utvrditi njezin identitet ili je uhititi.
 3. Progon se provodi u skladu sa stavcima 1. i 2. na jedan od sljedećih načina, kako je određeno u izjavi koja je predviđena u stavku 6.:
 (a)
 na području ili tijekom razdoblja, od prelaska granice, koje je potrebno utvrditi u izjavi;
 (b)
 bez vremenskog ili prostornog ograničenja.
 4. Progon podliježe sljedećim općim uvjetima:
 (a)
 službenici koji provode progon poštuju odredbe ovog članka i pravo države članice na čijem državnom području djeluju; pridržavaju se uputa nadležnih tijela navedene države članice;
 (b)
 u slučaju kada se progon odvija na moru, ako se proteže na otvoreno more ili na isključivi gospodarski pojas, provodi se u skladu s međunarodnim pravom mora sukladno Konvenciji Ujedinjenih naroda o pravu mora, a u slučaju kada se odvija na državnom području druge države članice, progon se provodi u skladu s odredbama ovog članka;
 (c)
 zabranjen je ulazak u privatne kuće i na mjesta koja nisu javna;
 (d)
 službenici koji provode progon lako se identificiraju, bilo pomoću njihove uniforme ili trake na rukavu ili pomoću dodataka koji su ugrađeni na njihovo prijevozno sredstvo; zabranjena je uporaba civilne odjeće zajedno s uporabom neoznačenog prijevoznog sredstva bez prethodno navedene identifikacije; službenici koji provode progon u svakom trenutku moraju moći dokazati da djeluju u službenom svojstvu;
 (e)
 službenici koji provode progon mogu nositi svoje službeno oružje, osim i. ako država članica koja je zahtjev primila nije dala opću izjavu da se oružje nikad ne smije unositi na njezino državno područje ili ii. ako je država članica koja je zahtjev primila izričito odlučila drukčije. U slučaju kada je službenicima druge države članice dozvoljeno nošenje njihovog službenog oružja, njegova je uporaba zabranjena osim u slučajevima nužne samoobrane;
 (f)
 kad je progonjena osoba lišena slobode kako je predviđeno u stavku 2. točki (b), kako bi je se dovelo do nadležnih tijela države članice na čijem se državnom području progon odvijao, ta se osoba može podvrgnuti samo sigurnosnom pregledu; lisice se mogu rabiti prilikom njezinog premještaja; predmeti koje nosi progonjena osoba smiju se oduzeti;
 (g)
 nakon svake aktivnosti navedene u stavcima 1., 2. i 3. službenici koji provode progon se pojavljuju pred nadležnim tijelima države članice na čijem su državnom području djelovali i izvješćuju o svojem zadatku; na zahtjev tih tijela, službenici koji provode progon moraju ostati dostupni tim tijelima dok se okolnosti njihovog djelovanja ne razjasne na odgovarajući način; ovaj se uvjet primjenjuje čak i kad progon nije doveo do uhićenja progonjene osobe;
 (h)
 tijela države članice iz koje dolaze službenici koji provode progon, na molbu tijela države članice na čijem se državnom području odvijao progon, pomažu u istražnim radnjama koje slijede postupak u kojem su sudjelovali, uključujući pravne postupke.
 5. Osoba koju su, nakon aktivnosti predviđene u stavku 2., uhitila nadležna tijela države članice na čijem se državnom području odvijao progon, može, bez obzira na svoje državljanstvo, biti zadržana radi ispitivanja. Odgovarajuća pravila nacionalnog prava primjenjuju se mutatis mutandis.
 Ako osoba nije državljanin države članice na čijem je državnom području uhićena, mora biti puštena najkasnije šest sati nakon svojeg uhićenja, isključujući sate između ponoći i 9 ujutro, osim ako nadležna tijela navedene države članice nisu prethodno primila zahtjev za njezino privremeno uhićenje za potrebe bilo kojeg oblika izručenja.
 6. Nakon potpisivanja ove Konvencije svaka država članica daje izjavu u kojoj utvrđuje, na temelju stavaka 2., 3. i 4., postupke za provedbu progona na svojem državnom području.
 Država članica može u svakom trenutku zamijeniti svoju izjavu drugom izjavom, pod uvjetom da ta druga izjava ne ograničava opseg prve izjave.
 Svaka izjava daje se nakon savjetovanja sa svakom od zainteresiranih država članica i radi dobivanja istovjetnih rješenja u tim državama.
 7. Države članice mogu, na dvostranoj osnovi, proširiti opseg stavka 1. i usvojiti dodatne odredbe u provedbi ovog članka.
 8. Prilikom polaganja svojih isprava o prihvaćanju ove Konvencije, država članica može dati izjavu da nije obvezana ovim člankom ili jednim njegovim dijelom. Takva se izjava može u svakom trenutku povući.
 Članak 21.
 Prekogranični nadzor
 1. Službenici carinskih uprava jedne države članice koji u svojoj zemlji promatraju osobe za koje postoje ozbiljni razlozi za sumnju da sudjeluju u jednoj od povreda iz članka 19. stavka 2. ovlašteni su nastaviti svoje promatranje na državnom području druge države članice u slučaju kada je potonja odobrila prekogranično promatranje kao odgovor na ranije podneseni zahtjev za pomoć. Uz odobrenje se mogu priložiti uvjeti.
 Države članice obavješćuju depozitara o službenicima na koje se primjenjuje ova odredba; depozitar obavješćuje druge države članice.
 Na zahtjev, promatranje se povjerava službenicima države članice na čijem se državnom području promatranje obavlja.
 Zahtjev iz prvog podstavka dostavlja se tijelu koje je odredila svaka država članica, i koje je ovlašteno dati zatraženo odobrenje ili proslijediti zahtjev.
 Države članice obavješćuju depozitara o tijelu koje je određeno u tu svrhu; depozitar obavješćuje druge države članice.
 2. U slučaju kada, zbog posebno hitnih razloga, nije moguće zatražiti prethodno odobrenje druge države članice, službenici koji obavljaju promatranje ovlašteni su nastaviti promatranje i preko granice osoba za koje postoje ozbiljni razlozi za sumnju da sudjeluju u jednoj od povreda iz članka 19. stavka 2., pod uvjetom da su zadovoljeni sljedeći uvjeti:
 (a)
 nadležna tijela države članice na čijem se državnom području promatranje treba nastaviti odmah se obavješćuju o prelasku granice, tijekom promatranja;
 (b)
 zahtjev podnesen u skladu sa stavkom 1. u kojem su sažeto prikazani razlozi za prelazak granice bez prethodnog odobrenja podnosi se bez odlaganja.
 Promatranje prestaje čim to zatraži država članica na čijem se državnom području ono odvija, a nakon obavijesti iz točke (a) ili zahtjeva iz točke (b), ili u slučaju kada odobrenje nije dobiveno pet sati nakon prelaska granice.
 3. Promatranje iz stavaka 1. i 2. obavlja se samo pod sljedećim općim uvjetima:
 (a)
 službenici koji obavljaju promatranje poštuju odredbe ovog članka i pravo države članice na čijem državnom području djeluju; moraju se pridržavati uputa nadležnih tijela navedene države članice;
 (b)
 osim u situacijama koje su predviđene u stavku 2., službenici tijekom promatranja posjeduju dokument koji potvrđuje da je dano odobrenje;
 (c)
 službenici koji obavljaju promatranje u svakom trenutku moraju dokazati da djeluju u službenom svojstvu;
 (d)
 službenici koji obavljaju promatranje mogu nositi svoje službeno oružje tijekom promatranja, osim i. u slučaju kada država članica koja je zahtjev primila nije dala opću izjavu da se oružje nikad ne smije unositi na njezino državno područje ili ii. u slučaju kada je država članica koja je molbu primila izričito odlučila drukčije. U slučaju kada je službenicima druge države članice dozvoljeno nošenje njihovog službenog oružja, njegova je uporaba zabranjena osim u slučajevima nužne samoobrane;
 (e)
 zabranjen je ulazak u privatne kuće i na mjesta koja nisu javna;
 (f)
 službenici koji provode promatranje ne smiju zaustaviti niti uhititi promatranu osobu;
 (g)
 sve aktivnosti podliježu izvještavanju tijelu države članice na čijem su se državnom području te aktivnosti odvijale; od službenika koji su obavljali promatranje može se zahtijevati osobni dolazak;
 (h)
 tijela države članice iz koje dolaze službenici koji su obavljali promatranje, na zahtjev tijela države članice na čijem se državnom području odvijalo promatranje, pomažu u istražnim radnjama koje slijede postupak u kojem su sudjelovali, uključujući pravne postupke.
 4. Države članice mogu, na dvostranoj razini, proširiti opseg ovog članka i usvojiti dodatne mjere u njegovoj provedbi.
 5. Prilikom polaganja svojih isprava o prihvaćanju ove Konvencije, država članica može dati izjavu da nije obvezana ovim člankom ili jednim njegovim dijelom. Ova se izjava može u svakom trenutku povući.
 Članak 22.
 Kontrolirana isporuka
 1. Svaka država članica obvezuje se osigurati da su, na zahtjev druge države članice, na njezinom državnom području dozvoljene kontrolirane isporuke u okviru kaznenih istraga koje se odnose na kaznena djela za koja je moguće izručenje.
 2. Odluku o obavljanju kontroliranih isporuka u svakom pojedinačnom slučaju donose nadležna tijela države članice koja je zahtjev primila, vodeći računa o nacionalnom pravu te države.
 3. Kontrolirane isporuke obavljaju se u skladu s postupcima države članice koja je zahtjev primila. Nadležnost za djelovanje i upravljanje aktivnostima imaju nadležna tijela te države članice.
 Primatelj zahtjeva preuzima kontrolu nad isporukom kad roba prijeđe granicu ili na dogovorenom mjestu preuzimanja kako bi se izbjegao bilo kakav prekid nadzora. Tijekom ostatka putovanja primatelj zahtjeva osigurava da je roba pod stalnim nadzorom tako da u svakom trenutku ima mogućnost uhititi počinitelje i oduzeti robu.
 4. Uz odobrenje dotičnih država članica, pošiljke o čijoj je kontroliranoj isporuci postignut dogovor mogu se zaustaviti i može im se dozvoliti nastavak puta uz neizmijenjen početni sadržaj ili se njihov sadržaj može ukloniti ili zamijeniti u potpunosti ili djelomično.
 Članak 23.
 Tajne istrage
 1. Na molbu podnositelja zahtjeva, primatelj zahtjeva može ovlastiti službenike carinskih uprava države članice koja je podnijela zahtjev za pomoć ili službenike koji djeluju u ime tih uprava, a koji djeluju u tajnosti pod lažnim identitetom (tajni istražitelji) da djeluju na državnom području države članice koja je zahtjev primila. Podnositelj zahtjeva podnosi zahtjev samo u slučaju kada bi bilo iznimno teško razjasniti činjenice bez upotrebe predloženih istražnih mjera. Dotični službenici ovlašteni su tijekom svojih aktivnosti prikupljati informacije i kontaktirati subjekte ili ostale s njima povezane osobe.
 2. Trajanje tajnih istraga u državi članici koja je primila zahtjev je ograničeno. Priprema i nadzor istraga odvijaju se u bliskoj suradnji između odgovarajućih tijela države članice koja je primila zahtjev i države članice koja je zahtjev podnijela.
 3. Uvjete pod kojima je dopuštena tajna istraga, kao i uvjete pod kojima se ona obavlja, određuje primatelj zahtjeva u skladu sa svojim nacionalnim pravom. Ako se tijekom tajne istrage dođe do informacija u vezi s povredom koja nije povreda koja je obuhvaćena izvornom istragom, tada uvjete koji se odnose na uporabu tih informacija također određuje primatelj zahtjeva u skladu sa svojim nacionalnim pravom.
 4. Primatelj zahtjeva osigurava potrebno osoblje i tehničku potporu. On poduzima mjere za zaštitu službenika iz stavka 1. dok su aktivni u državi članici koja je primila zahtjev.
 5. Prilikom polaganja svojih isprava o prihvaćanju ove Konvencije, država članica može dati izjavu da nije obvezana ovim člankom ili jednim njegovim dijelom. Ova se izjava može u svakom trenutku povući.
 Članak 24.
 Zajednički posebni istražni timovi
 1. Međusobnim dogovorom, tijela nekoliko država članica mogu osnovati zajednički posebni istražni tim koji je osnovan u državi članici i sastoji se od službenika s odgovarajućim specijalizacijama.
 Zajednički posebni istražni tim ima sljedeće zadaće:
 —
 provedba teških i zahtjevnih istraga specifičnih povreda koje zahtijevaju istodobno koordinirano djelovanje u dotičnim državama članicama,
 —
 koordiniranje zajedničkih aktivnosti radi sprečavanja i otkrivanja posebnih vrsta povreda i prikupljanje informacija o uključenim osobama, njihovim suradnicima i korištenim metodama.
 2. Zajednički posebni istražni timovi djeluju pod sljedećim općim uvjetima:
 (a)
 osnivaju se samo za određenu svrhu i ograničeno razdoblje;
 (b)
 na čelu tima je službenik države članice u kojoj se odvijaju aktivnosti tima;
 (c)
 službenici koji sudjeluju obvezani su pravom države članice na čijem se državnom području odvijaju aktivnosti tima;
 (d)
 država članica u kojoj se odvijaju aktivnosti tima provodi organizacijske aranžmane koji su potrebni za djelovanje tima.
 3. Članstvo u timu ne daje službenicima nikakve ovlasti intervencije na državnom području druge države članice.
 GLAVA V.
 ZAŠTITA PODATAKA
 Članak 25.
 Zaštita podataka pri razmjeni podataka
 1. prilikom razmjene informacija, carinske uprave država članica u svakom pojedinom slučaju uzimaju u obzir zahtjeve za zaštitu osobnih podataka. One poštuju odgovarajuće odredbe Konvencije Vijeća Europe od 28. siječnja 1981. za zaštitu osoba s obzirom na automatiziranu obradu osobnih podataka. U interesu zaštite podataka, država članica može, u skladu sa stavkom 2., nametnuti uvjete u vezi s obradom osobnih podataka od strane druge države članice kojoj se osobni podaci mogu proslijediti.
 2. Ne dovodeći u pitanje odredbe Konvencije o uporabi informacijske tehnologije u carinske svrhe, na osobne podatke koji se dostavljaju na temelju primjene ove Konvencije primjenjuju se sljedeće odredbe:
 (a)
 obrada osobnih podataka od strane tijela koje ih prima dopuštena je samo za potrebe iz članka 1. stavka 1. To ih tijelo može proslijediti, bez prethodnog odobrenja države članice koja podatke dostavlja, svojim carinskim upravama, svojim istražnim tijelima i svojim pravosudnim tijelima kako bi im omogućilo progon i kažnjavanje povreda u smislu članka 4. stavka 3. U svim ostalim slučajevima prijenosa podataka, potrebno je odobrenje države članice koja je dostavila informacije;
 (b)
 tijelo države članice koje dostavlja podatke osigurava da su podaci točni i ažurni. Ako se uvidi da su dostavljani netočni podaci ili da su dostavljeni podaci koji nisu trebali biti dostavljeni ili da je zakonito dostavljene podatke potrebno u kasnijoj fazi izbrisati u skladu s pravom države članice koja ih je poslala, o tome se odmah obavješćuje tijelo koje prima podatke. To je tijelo obvezno ispraviti takve podatke ili ih dati izbrisati. Ako tijelo koje prima podatke ima razloga vjerovati da su dostavljeni podaci netočni ili ih treba izbrisati, o tome obavješćuje državu članicu koja je podatke dostavila;
 (c)
 u slučajevima kada bi dostavljeni podaci trebali, prema pravu države članice koja ih je dostavila, biti izbrisani ili izmijenjeni, osobama na koje se oni odnose mora se omogućiti pravo da te podatke isprave;
 (d)
 prosljeđivanje i primitak razmijenjenih podataka evidentiraju nadležna tijela;
 (e)
 ako to bude zatraženo, tijela koja dostavljaju podatke i tijela koja podatke primaju obavješćuju predmetnu osobu, na zahtjev te osobe, o osobnim podacima koji su dostavljeni i o svrsi za koju će se oni koristiti. Nije obvezno pružiti te informacije ako se ustanovi, nakon razmatranja tog pitanja, da važnost koju za javnost imaju zadržane informacije premašuje važnost za predmetnu osobu da primi te informacije. Štoviše, pravo dotične osobe da primi informacije o dostavljenim osobnim podacima određuje se u skladu s nacionalnim zakonima, propisima i postupcima države članice na čijem su državnom području zatražene informacije. Prije donošenja bilo kakve odluke o pružanju informacija, tijelu koje dostavlja informacije daje se mogućnost davanja vlastitog stajališta;
 (f)
 države članice odgovorne su, u skladu sa svojim vlastitim zakonima, propisima i postupcima, za štetu koju osoba pretrpi obradom dostavljenih podataka u predmetnoj državi članici. To se odnosi i na slučaj kad je šteta prouzročena dostavom netočnih podataka ili činjenicom da je tijelo koje je dostavilo informacije dostavom podataka prekršilo Konvenciju;
 (g)
 dostavljeni podaci čuvaju se u razdoblju ne dužem nego je potrebno za potrebe zbog kojih su dostavljeni. U odgovarajućem trenutku predmetna država članica razmatra potrebu čuvanja podataka;
 (h)
 u svakom slučaju, podaci uživaju zaštitu koja je barem jednaka onoj koja se daje sličnim podacima u državi članici koja ih je primila;
 i.
 svaka država članica poduzima odgovarajuće mjere kako bi primjenom učinkovitih kontrola osigurala poštovanje ovog članka. Svaka država članica može dodijeliti zadaću kontrole nacionalnom nadzornom tijelu navedenom u članku 17. Konvencije o uporabi informacijske tehnologije u carinske svrhe.
 3. Za potrebe ovog članka, „obrada osobnih podataka” tumači se u skladu s definicijom iz članka 2. točke (b) Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom prijenosu takvih podataka. (1)
 GLAVA VI.
 TUMAČENJE KONVENCIJE
 Članak 26.
 Sud
 1. Sud Europskih zajednica nadležan je za odlučivanje o svim sporovima među državama članicama u vezi s tumačenjem ili primjenom ove Konvencije kad god se pokaže nemogućim da spor riješi Vijeće u roku šest mjeseci nakon što ga je Vijeću uputio jedan od članova Vijeća.
 2. Sud Europskih zajednica nadležan je za odlučivanje o svim sporovima između država članica i Komisije u vezi s tumačenjem ili primjenom ove Konvencije kod kojih se pokazalo nemogućim da se riješe pregovorima. Spor se može uputiti Sudu EZ-a nakon isteka razdoblja od šest mjeseci od dana na koji je jedna od stranaka obavijestila drugu o postojanju spora.
 3. Sud je nadležan, podložno uvjetima utvrđenima u stavcima 4. do 7., odlučivati o prethodnim pitanjima o tumačenju ove Konvencije.
 4. Izjavom koja je dana u trenutku potpisivanja ove Konvencije ili u bilo kojem trenutku nakon toga, svaka država članica može prihvatiti nadležnost Suda Europskih zajednica da odlučuje o prethodnim pitanjima o tumačenju ove Konvencije kako je navedeno u stavku 5. točkama (a) ili (b).
 5. Država članica koja je dala izjavu na temelju stavka 4. određuje da:
 (a)
 svaki sud te države protiv čijih odluka ne postoji pravni lijek prema nacionalnom pravu, može od Suda Europskih zajednica zatražiti da donese prethodnu odluku o pitanju koje je postavljeno u slučaju u tijeku pred tim sudom, a koje se odnosi na tumačenje ove Konvencije, ako taj sud smatra da mu je odluka o tom pitanju potrebna kako bi mu omogućila donijeti presudu; ili
 (b)
 svaki sud te države može od Suda Europskih zajednica zatražiti da donese prethodnu odluku o pitanju koje je postavljeno u slučaju u tijeku pred tim sudom, a koje se odnosi na tumačenje ove Konvencije, ako taj sud smatra da mu je odluka o tom pitanju potrebna kako bi mu omogućila donijeti presudu.
 6. Primjenjuju se Protokol o Statutu Suda Europskih zajednica i Poslovnik tog Suda.
 7. Svaka država članica, bez obzira na to je li dala izjavu na temelju stavka 4. ili nije, ima pravo dostavljati podneske ili pisana očitovanja Sudu u slučajevima koji nastanu na temelju stavka 5.
 8. Sud nije nadležan za provjeru valjanost ili proporcionalnost aktivnosti koje obavljaju nadležna tijela kaznenog progona u skladu s ovom Konvencijom niti odlučivati o izvršavanju odgovornosti koje su povjerene državama članicama, a koje se odnose na očuvanje javnog poretka i na zaštitu unutarnje sigurnosti.
 GLAVA VII.
 PROVEDBENE I ZAVRŠNE ODREDBE
 Članak 27.
 Povjerljivost
 Carinske uprave uzimaju u obzir, u svakom pojedinom slučaju razmjene informacija, zahtjeve vezane uz tajnost istrage. U tu svrhu država članica može nametnuti uvjete koji obuhvaćaju uporabu informacija od strane druge države članice kojoj se te informacije mogu proslijediti.
 Članak 28.
 Izuzeća od obveze pružanja pomoći
 1. Ova Konvencija ne obvezuje tijela država članica da pružaju uzajamnu pomoć u slučaju kada bi takva pomoć mogla ugroziti javni poredak ili druge osnovne interese predmetne države, posebno u području zaštite podataka, ili u slučaju kada je opseg zatražene mjere, posebno u kontekstu posebnih oblika suradnje koji su predviđeni u glavi IV., očito nerazmjeran ozbiljnosti pretpostavljene povrede. U takvim se slučajevima pružanje pomoći može odbiti u cijelosti ili djelomično ili ono može biti uvjetovano poštovanjem određenih uvjeta.
 2. Za svako odbijanje pružanja pomoći moraju se navesti razlozi.
 Članak 29.
 Troškovi
 1. Države članice obično se odriču svih potraživanja za nadoknadu troškova koji su nastali u provedbi ove Konvencije, izuzev troškova za naknade isplaćene stručnjacima.
 2. Ako su za rješavanje zahtjeva potrebni značajni i izvanredni troškovi, ili ako će takvi troškovi biti potrebni, uključene carinske uprave se savjetuju kako bi odredile uvjete pod kojima se zahtjev rješava kao i način na koji se snose troškovi.
 Članak 30.
 Rezerve
 1. Osim kako je predviđeno u članku 20. stavku 8., članku 21. stavku 5. i članku 23. stavku 5., ova Konvencija ne podliježe nikakvim rezervama.
 2. Države članice koje su već uspostavile međusobne sporazume koji obuhvaćaju pitanja uređena u glavi IV. ove Konvencije mogu izraziti rezerve na temelju stavka 1. samo u mjeri u kojoj te rezerve ne utječu na njihove obveze u skladu s tim sporazumima.
 3. Prema tomu, ova Konvencija ne utječe na obveze koje proizlaze iz odredaba Konvencije od 19. lipnja 1990. o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama, a kojima se predviđa pojačana suradnja, u kontekstu odnosa među državama članicama koje su obvezane tim odredbama.
 Članak 31.
 Teritorijalna primjena
 1. Ova Konvencija primjenjuje se na državna područja država članica kako je navedeno u članku 3. stavku 1. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (2), revidirane Aktom o uvjetima pristupanja Republike Austrije, Republike Finske i Kraljevine Švedske i prilagodbama ugovorâ na kojima se temelji Europska unija (3) i u Uredbi (EZ) br. 82/97 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. prosinca 1996., (4) uključujući, za Saveznu Republiku Njemačku, otok Helgoland i područje Büsingen (u okviru i na temelju Ugovora od 23. studenoga 1964. između Savezne Republike Njemačke i Švicarske Konfederacije o uključivanju općine Büsingen am Hochrhein u carinsko područje Švicarske Konfederacije, ili njegova sadašnja inačica) i, za Talijansku Republiku, općine Livigno i Campione d’Italia te na teritorijalne vode, unutarnje morske vode i zračni prostor državnih područja država članica.
 2. Vijeće, odlučujući jednoglasno u skladu s postupkom koji je predviđen u glavi VI. Ugovora o Europskoj uniji, može prilagoditi stavak 1. svim izmjenama odredaba prava Zajednice na koje se u njemu upućuje.
 Članak 32.
 Stupanje na snagu
 1. Ova Konvencija podliježe usvajanju od strane država članica u skladu s njihovim odgovarajućim ustavnim odredbama.
 2. Države članice obavješćuju depozitara o dovršetku ustavnih postupaka za usvajanje ove Konvencije.
 3. Ova Konvencija stupa na snagu 90 dana od obavijesti iz stavka 2. od strane države koja posljednja dovrši tu formalnost, a koja je bila članica Europske unije u trenutku kad je Vijeće donijelo Akt o sastavljanju ove Konvencije.
 4. Dok ova Konvencija ne stupi na snagu, svaka država članica može prilikom davanja obavijesti iz stavka 2. ili u bilo kojem trenutku nakon toga dati izjavu da se ova Konvencija, u mjeri u kojoj se na nju odnosi, izuzev njezinog članka 23., primjenjuje na njezine odnose s državama članicama koje su dale istu izjavu. Ove izjave proizvode pravne učinke 90 dana od dana njihovog polaganja.
 5. Ova Konvencija primjenjuje se samo na zahtjeve koji su podneseni nakon dana na koji ova Konvencija stupi na snagu ili nakon dana od kojeg se primjenjuje između države članice koja je zahtjev primila i države članice koja je zahtjev podnijela.
 6. Na dan stupanja na snagu ove Konvencije, Konvencija o uzajamnoj pomoći među carinskim upravama od 7. rujna 1967. stavlja se izvan snage.
 Članak 33.
 Pristupanje
 1. Ova Konvencija otvorena je za pristupanje svakoj državi koja postane država članica Europske unije.
 2. Tekst Konvencije na jeziku države članice koja joj pristupa, kako ju je sastavilo Vijeće Europske unije, je vjerodostojan.
 3. Isprave o pristupanju polažu se kod depozitara.
 4. Ova Konvencija stupa na snagu s obzirom na svaku državu koja joj pristupi 90 dana od polaganja njezine isprave o pristupanju ili na dan stupanja na snagu Konvencije, ako ona nije već stupila na snagu po isteku navedenog razdoblja od 90 dana.
 5. U slučaju da ova Konvencija još nije stupila na snagu u trenutku polaganja njihovih isprava o pristupanju, na države članice koje joj pristupaju primjenjuje se članak 32. stavak 4.
 Članak 34.
 Izmjene
 1. Izmjene ove Konvencije može predložiti svaka država članica koja je visoka ugovorna stranka. Svaka predložena izmjena šalje se depozitaru, koji je dostavlja Vijeću i Komisiji.
 2. Ne dovodeći u pitanje članak 31. stavak 2., izmjene Konvencije usvaja Vijeće, koje ih predlaže državama članicama za usvajanje u skladu s njihovim odgovarajućim ustavnim odredbama.
 3. Izmjene usvojene u skladu sa stavkom 2. stupaju na snagu u skladu s člankom 32. stavkom 3.
 Članak 35.
 Depozitar
 1. Glavni tajnik Vijeća Europske unije je depozitar ove Konvencije.
 2. Depozitar objavljuje u Službenom listu Europskih zajednica informacije o tijeku usvajanja i pristupanja, provedbi, izjavama i rezervama, kao i sve ostale obavijesti u vezi s ovom Konvencijom.
 En fe de lo cual los plenipotenciarios abajo firmantes suscriben el presente Convenio.
 Til bekræftelse heraf har undertegnede befuldmægtigede underskrevet denne konvention.
 Zu Urkund dessen haben die unterzeichneten Bevollmächtigten ihre Unterschrift unter dieses Übereinkommen gesetzt.
 Σε πίστωση τον ανωτερω, οι υπογράφοντες πληρεξούσιοι έθεσαν την υπογραφή τους κάτω από την παρούσα σύμβαση.
 In witness whereof, the undersigned Plenipotentiaries have hereunto set their hands.
 En foi de quoi, les plénipotentiaires soussignés ont apposé leurs signatures au bas de la présente convention.
 Dá Fhianú sin, chuir la Lánchumhachtaigh thíos-sínithe a lámh leis an gCoinbhinsiún seo.
 In fede di che, i plenipotenziari sottoscritti hanno apposto le loro firme in calce alla presente convenzione.
 Ten blijke waarvan de ondergetekende gevolmachtigden hun handtekening onder deze Overeenkomst hebben gesteld.
 Em fé do que, os plenipotenciários abaixo-assinados apuseram as suas assinaturas no final da presente Convenção.
 Tämän vakuudeksi alia mainitut täysivaltaiset edustajat ovat allekirjoittaneet tämän yleissopimuksen.
 Till bekräftelse härav har undertecknade befullmäktigade ombud undertecknat denna konvention.
 Hechö en Bruselas, el dieciocho de diciembre de mil novecientos noventa y siete, en un ejemplar único, en lenguas alemana, danesa, espanola, finesa, francesa, griega, inglesa, irlandesa, italiana, neerlandesa, portuguesa y sueca, cuyos textos son igualmente auténticos y que será depositado en los archivos de la Secretaría General del Consejo de la Unión Europea.
 Udfærdiget i Bruxelles, den attende december nitten hundrede og syvoghalvfems, i ét eksemplar på dansk, engelsk, finsk, fransk, græsk, irsk, italiensk, nederlandsk, portugisisk, spansk, svensk og tysk, idet hver af disse tekster har samme gyldighed; de deponeres i arkiverne i Generalsekretariatet for Rådet for Den Europæiske Union.
 Geschehen zu Brüssel am achtzehnten Dezember neunzehnhundertsiebenundneunzig in einer Urschrift in dänischer, deutscher, englischer, finnischer, französischer, griechischer, irischer, italienischer, niederländischer, portugiesischer, schwedischer und spanischer Sprache, wobei jeder Wortlaut gleichermaßen verbindlich ist; die Urschrift wird im Archiv des Generalsekretariats des Rates der Europäischen Union hinterlegt.
 Έγινε οτις Βρυξέλλες, στις δέκαοκτώ Δεκεμβρίου χίλια εννιακόσια ενενήντα επτά, σε ένα μόνο αντίτυπο στην αγγλική, γαλλική, γερμανική, δανική, ελληνική, ιρλανδική, ισπανική, ιταλική, ολλανδική, πορτογαλική, σουηδική και φινλανδική γλώσσα·κάθε κείμενο είναι εξίσου αυθεντικό και κατατίθεται στα αρχεία της Γενικής Γραμματείας του Συμβουλίου της Ευρωπαϊκής Ένωσης.
 Done at Brussels on the eighteenth day of December in the year one thousand nine hundred and ninety-seven in a single original, in the Danish, Dutch, English, Finnish, French, German, Greek, Irish, Italian, Portuguese, Spanish and Swedish languages, each text being equally authentic, such original remaining deposited in the archives of the General Secretariat of the Council of the European Union.
 Fait à Bruxelles, le dix-huit décembre mil neuf cent quatre-vingt-dix-sept, en un exemplaire unique, en langues allemande, anglaise, danoise, espagnole, finnoise, française, grecque, irlandaise, italienne, néerlandaise, portugaise et suédoise, chaque texte faisant également foi, exemplaire qui est déposé dans les archives du Secrétariat général du Conseil de l'Union européenne.
 Arna dhéanamh sa Bhruiséil ar an ochtú là déag de Nollaig sa bhliain míle naoi gcéad nócha a seacht, i scríbhinn bhunaidh amháin sa Bhéarla, sa Danmhairgis, san Fhionlainnis, sa Fhraincis, sa Ghaeilge, sa Ghearmáinis, sa Ghréigis, san lodáilis, san Ollainnis, sa Phortaingéilis, sa Spáinnis agus sa tSualainnis agus comhúdarás ag na téacsanna i ngach ceann de na teangacha sin; déanfar an scríbhinn bhunaidh sin a thaisceadh i gcartlann Ardrúnaíocht Chomhairle an Aontais Eorpaigh.
 Fatto a Bruxelles, addì diciotto dicembre millenovecentonovantasette, in un unico esemplare, in lingua danese, finlandese, francese, greca, inglese, irlandese, italiana, portoghese, spagnola, svedese e tedesca, ciascun testo facente ugualmente fede, e depositato negli archivi del Segretariato generale del Consiglio dell'Unione europea.
 Gedaan te Brüssel, de achttiende december negentienhonderd zevenennegentig, in één exemplaar, in de Deense, de Duitse, de Engelse, de Finse, de Franse, de Griekse, de Ierse, de Italiaanse, de Nederlandse, de Portugese, de Spaanse en de Zweedse taal, zijnde alle teksten gelijkelijk authentiek, dat wordt neergelegd in het archief van het Secretariaat-generaal van de Raad van de Europese Unie.
 Feito em Bruxelas, em dezoito de Dezembro de mil novecentos e noventa e sete em exemplar único, nas línguas alemã, dinamarquesa, espanhola, finlandesa, francesa, grega, inglesa, irlandesa, italiana, neerlandesa, portuguesa e sueca, fazendo igualmente fé todos os textos, depositado nos archives do Secretariado-Geral do Conselho da União Europeia.
 Tehty Brysselissä kahdeksantenatoista päivänä joulukuuta vuonna tuhatyhdeksänsataayhdeksänkymmentäseitsemän englannin, espanjan, hollannin, iirin, italian, kreikan, portugalin, ranskan, ruotsin, saksan, suomen ja tanskan kielellä yhtenä alkuperäiskappaleena, joka talletetaan Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristön arkistoon ja jonka jokainen teksti on yhtä todistusvoimainen.
 Som skedde i Bryssel den artonde december nittonhundranittiosju i ett enda exemplar på danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska språken, vilka samtliga texter är lika giltiga, vilket skall deponeras i arkivet vid generalsekretariatet vid Europeiska unionens råd.
 Pour le gouvernement du royaume de Belgique
 Voor de Regering van het Koninkrijk België
 Für die Regierung des Königreichs Belgien
 For regeringen for Kongeriget Danmark
 Für die Regierung der Bundesrepublik Deutschland
 Για την κυβέρνηση Ελληνικής Δημοκρατίας
 Por el gobierno del Reino de España
 Pour le gouvernement de la République française
 Thar ceann Rialtas na hÉireann
 For the Government of Ireland
 Per il governo della Repubblica italiana
 Pour le gouvernement du grand-duché de Luxembourg
 Voor de regering van het Koninkrijk der Nederlanden
 Für die Regierung der Republik Österreich
 Pelo Governo da República Portuguesa
 Suomen hallituksen puolesta
 På finska regeringens vägnar
 På Konungariket Sveriges vägnar
 For the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland
 (1) SL L 281, 23.11.1995., str. 31.
 (2) SL L 302, 19.10.1992., str. 2.
 (3) SL L 1, 1.1.1995., str. 181.
 (4) SL L 17, 21.1.1997., str. 2.
 PRILOG
 IZJAVE KOJE SE PRILAŽU KONVENCIJI I OBJAVLJUJU U SLUŽBENOM LISTU
 1. U pogledu članka 1. stavka 1. i članka 28.
 U pogledu izuzeća od obveze pružanja pomoći prema članku 28. Konvencije, Italija izjavljuje da rješavanje zahtjeva za uzajamnu pomoć, na temelju Konvencije, koji se odnose na povrede koje u skladu s talijanskim pravom nisu povrede nacionalnih carinskih odredaba ili carinskih odredaba Zajednice, može – zbog razloga koji se odnose na podjelu nadležnosti između domaćih tijela u sprečavanju i kaznenom progonu kaznenih djela – ugroziti javni poredak ili druge osnovne nacionalne interese.
 2. U pogledu članka 1. stavka 2. i članka 3. stavka 2.
 Danska i Finska izjavljuju da izraz „pravosudna tijela” ili „pravosudno tijelo” iz članka 1. stavka 2. i članka 3. stavka 2. Konvencije tumače u smislu svojih izjava koje su dane na temelju članka 24. Europske konvencije o uzajamnoj sudskoj pomoći u kaznenim stvarima, potpisanoj u Strasbourgu 20. travnja 1959.
 3. U pogledu druge alineje članka 4. stavka 3.
 Danska izjavljuje da, u mjeri u kojoj se to na nju odnosi, druga alineja članka 4. stavka 3. obuhvaća samo aktivnosti kojima osoba sudjeluje u počinjenju od strane skupine ljudi, koja djeluje sa zajedničkim ciljem, jednog ili više predmetnih povreda, uključujući situacije u kojima predmetna osoba ne sudjeluje u stvarnom počinjenju dotičnog kaznenog djela ili više takvih djela; takvo sudjelovanje mora se temeljiti na spoznaji o svrsi i općim kriminalnim aktivnostima te skupine ili na spoznaji o namjeri skupine da počini dotično kazneno djelo (dotična kaznena djela).
 4. U pogledu treće alineje članka 4. stavka 3.
 Danska izjavljuje da se, u mjeri u kojoj se to na nju odnosi, treća alineja članka 4. stavka 3. primjenjuje samo na predmetna kaznena djela u vezi kojih je primitak ukradene robe u svakom trenutku kažnjiv u skladu s danskim pravom, uključujući odjeljak 191.a danskog Kaznenog zakona o primitku ukradenih droga i odjeljak 284. Kaznenog zakona o primitku robe koja je povezana s krijumčarenjem s posebno otežavajućim okolnostima.
 5. U pogledu članka 6. stavka 4.
 Danska, Finska i Švedska izjavljuju da časnici za vezu iz članka 6. stavka 4. mogu također zastupati interese Norveške i Islanda ili vice versa. Ovih pet nordijskih zemalja od 1982. ima aranžman prema kojem raspoređeni časnici za vezu iz jedne od uključenih zemalja također zastupaju ostale nordijske zemlje. Ovaj aranžman je dogovoren kako bi se ojačala borba protiv trgovine drogom i ograničio ekonomski teret koji je pojedinim zemljama nametnut zbog rasporeda časnika za vezu. Danska, Finska i Švedska pridaju veliku važnost nastavku ovog aranžmana koji dobro funkcionira.
 6. U pogledu članka 20. stavka 8.
 Danska izjavljuje da prihvaća odredbe članka 20., podložno sljedećim uvjetima:
 U slučaju prava progona koje koriste carinska tijela druge države članice na moru ili u zraku, takav se progon može proširiti na dansko državno područje, uključujući danske teritorijalne vode i zračni prostor iznad danskog državnog područja i teritorijalnih voda, samo ako su nadležna danska tijela o tome primila prethodnu obavijest.
 7. U pogledu članka 21. stavka 5.
 Danska izjavljuje da prihvaća odredbe članka 21., podložno sljedećim uvjetima:
 Prekogranični nadzor bez prethodnog odobrenja može se obavljati samo u skladu s člankom 21. stavcima 2. i 3. ako postoje ozbiljni razlozi za sumnju da su osobe koje se promatraju uključene u jednu od povreda iz članka 19. stavka 2. za koju je moguće izručenje.
 8. U pogledu članka 25. stavka 2. točke i.
 Države članice obvezuju se obavješćivati jedna drugu u Vijeću o mjerama koje su poduzele kako bi osigurale da se poštuju obveze iz točke i.
 9. Izjava dana na temelju članka 26. stavka 4.
 U trenutku potpisivanja ove Konvencije, sljedeće države su izjavile da prihvaćaju nadležnost Suda u skladu s postupcima koji su utvrđeni u članku 26. stavku 5.:
 —
 Irska u skladu s postupcima koji su utvrđeni u članku 26. stavku 5. točki (a),
 —
 Savezna Republika Njemačka, Helenska Republika, Talijanska Republika i Republika Austrija u skladu s postupcima koji su utvrđeni u članku 26. stavku 5. točki (b).
 IZJAVA
 Savezna Republika Njemačka, Talijanska Republika i Republika Austrija zadržavaju pravo da u svoje nacionalno pravo unesu odredbu prema kojoj, u slučaju kada se pitanje koje se odnosi na tumačenje Konvencije o uzajamnoj pomoći i suradnji među carinskim upravama postavi u slučaju u tijeku pred nacionalnim sudom protiv čije odluke ne postoji pravni lijek prema nacionalnom pravu, taj sud mora uputiti predmet Sudu Europskih zajednica.


type: other

text:
Sodišče je v sodbi Višjega sodišča v Ljubljani I Cpg 796/2018 z dne 12. junija 2019 obravnavalo izvajalkin zahtevek za plačilo dodatno opravljenih gradbenih del. Tožnica je namreč zahtevala povrnitev stroškov, ki jih je imela z nabavo in prevozom materiala, potrebnega za vgraditev nasipa in posteljice iz zrnate kamnine. Zatrjevala je, da ta dela niso bila dogovorjena v pogodbi in da bi morala material priskrbeti toženka. Toženka se je plačilu upirala predvsem z ugovorom, da opisana dela sodijo med pogodbeno dogovorjena dela, ki jih je tožnici že plačala.
 Sodišče je v navedeni sodbi pritrdilo presoji prvostopenjskega sodišča, po kateri je bil dogovor strank o tem, katera od njiju mora nabaviti material za vgraditev posteljice in nasipa, jasen. Sodišče je pri razlagi vsebine dogovora med pogodbenima strankama upoštevalo vse dokumente, ki na podlagi 20. člena gradbene pogodbe, sklenjene med pravdnima strankama, predstavljajo pogodbeno pravo. Na podlagi knjižnega pomena besed vgraditev in izdelava ter na podlagi pomena, ki ju imata izraza, ko sta uporabljena v ZGO-1 in OZ, je sodišče presodilo, da izraza sama zase še ne povesta, kdo nosi obveznost dobave materiala, in da zato tudi zgolj uporaba izraza vgraditev v ponudbenem predračunu ničesar ne pove o tem, čigava je bila ta obveznost v konkretni zadevi. Sodišče prve stopnje je kot bistveno štelo, da je bila med strankama za sporna dela v 4. členu gradbene pogodbe dogovorjena t. i. enotna cena in da je bilo v Splošnih tehničnih pogojih izrecno dogovorjeno, kaj ta cena pokriva – med drugim tudi vse stroške dobave materiala, potrebnega za izvršitev posameznih del. Stranki sta se tudi s posebnimi pogoji pogodbe dogovorili, da enotna cena pokriva (tudi) material in prevoz. Sodišče prve stopnje je nadalje upoštevalo, da je bilo v Splošnih tehničnih pogojih izrecno določeno, da je material, pridobljen pri izvedbi del, last investitorja in da lahko le investitor odredi njegovo uporabo. Upoštevalo je tudi, da se stranki o tem, da bo material za vgraditev dobavila toženka, nista dogovorili. Pa tudi, da je toženka že v Navodilih ponudnikom za izdelavo ponudbe določila, da mora ponudbena cena vključevati (med drugim) material.
 Sodišče je zavrnilo navedbe tožnice, da bi moralo sodišče prve stopnje (bolj) upoštevati šifre tehničnih specifikacij za javne ceste (TSC). Tehnične specifikacije namreč ne urejajo pogodbenih pogojev med naročnikom in graditeljem javne ceste in niso namenjene urejanju vprašanj, katera od pogodbenih strank bo krila stroške materiala za izvedbo posameznih del. Ne glede na to, ali so izdane v obliki priporočila ali kot predpis, velja, da so namenjene določitvi tehničnih zahtev pri projektiranju, gradnji in vzdrževanju javnih cest in pri določanju prometne ureditve na javnih cestah ter ne urejanju medsebojnih pogodbenih obveznosti strank konkretne gradbene pogodbe (prim. 10. člen Zakona o cestah).
 Osnovna značilnost cene na enoto ni le v tem, da ima izvajalec pravico do plačila dejansko izvedenih količin merskih enot del, ampak tudi v tem, da cena pomeni seštevek vseh vrst stroškov, ki bodo nastali za vsako mersko enoto posamezne vrste del (tako količine in cene materialov kot število delovnih ur in stroške gradbene mehanizacije, ki bodo potrebni za izvedbo merske enote del).
 Iz predstavljene sodbe izhaja, da je za presojo pogodbenih obveznosti bistvenega pomena gradbena pogodba in da pogodbenih pogojev med naročnikom in izvajalcem ne urejajo tehnične specifikacije, saj so te namenjene le določitvi tehničnih zahtev. Za pogodbene stranke gradbene pogodbe je zato pomembno, da poznajo vse določbe pogodbe in se zavedajo njihovega pomena.
 Navedena sodba je ena izmed sodb novejše sodne prakse s področja gradbenega prava. Več tovrstnih sodnih praks bo predstavljenih na Dnevih gradbenega prava, ki bodo potekala 14. in 15. novembra v Laškem.
 Vir: Maja Prebil, Odvetniška družba Potočnik in Prebil o.p., d.o.o.


text:
Ausübende Künstler haben ein sog. „Leistungsschutzrecht“, wenn sie ein urheberrechtliches Werk aufführen, spielen oder auf andere Weise darbieten. Im Gesetz ist das in den §§ 73 ff. UrhG geregelt. In der Musik kann die Darbietung entweder live auf der Bühne oder im Studio erfolgen.
 1.) Recht auf Anerkennung
 Nach § 74 Abs. 1 UrhG hat der ausübende Künstler das Recht, in Zusammenhang mit seiner Leistung als solcher anerkannt zu werden. Er kann bestimmen, ob und mit welchem Namen er genannt wird. In der Praxis richtet sich dieser Anspruch auf Namensnennung nach den Branchenüblichkeiten.
 2.) Verwertungsrechte des ausübenden Künstlers
 Der ausübende Künstler hat nach § 77 UrhG das ausschließliche Recht, den Bild- oder Tonträger mit seiner Darbietung zu vervielfältigen und zu verbreiten. Nach § 78 UrhG hat der ausübende Künstler zudem das Recht, seine Darbietung öffentlich zugänglich zu machen oder zu senden. Diese Rechte kann er nach § 79 UrhG auf Dritte übertragen und somit ein Nutzungsrecht einräumen.
 3.) Gesetzlicher Vergütungsanspruch
 Neu in das Urhebergesetz eingefügt wurde der § 79a UrhG. Danach hat der ausübende Künstler einen gesetzlichen Vergütungsanspruch in Höhe von 20% der Einnahmen, welche die Plattenfirma aus der Verwertung seiner Aufnahmen erzielt. Allerdings besteht dieser Anspruch nach § 79a Abs. 2 UrhG erst im Anschluss an das 50. Jahr nach Erscheinen des Tonträgers bzw. der ersten öffentlichen Wiedergabe. Diese Regelung gilt also nur für sog. „Altfälle“, welche von der Verlängerung der Verwertungsrechte nach § 82 UrhG betroffen sind. Der Gesetzgeber hat nämlich die Schutzfrist für Darbietungen der ausübenden Künstler auf einem Tonträger von 50 auf 70 Jahre verlängert (sog. „Lex Beatles“).
 Wenn Sie Fragen zum Leistungsschutzrecht oder zu anderen Themen haben, berate ich Sie gerne. Dazu ist es nicht notwendig, dass Sie in meine Kanzlei kommen. Sie können mir Ihr Anliegen vorab per Mail (auch mit Anhängen) zuschicken. Ich werde Ihnen dann ein unverbindliches Angebot für ein Mandat erstellen und mich gegebenenfalls telefonisch mit Ihnen in Verbindung setzen. Ein Mandat kommt erst mit schriftlicher Mandatserteilung zustande.


text:
 28.7.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 196/34
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 53/2011
 от 20 май 2011 година
 за изменение на приложение XIII (Транспорт) към Споразумението за ЕИП
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, изменено с Протокола за адаптиране на Споразумението за Европейското икономическо пространство, наричано по-нататък „Споразумението“, и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Приложение XIII към Споразумението бе изменено с Решение на Съвместния комитет на ЕИП No 38/2011 от 1 април 2011 г. (1)
 (2)
 Решение 2006/861/ЕО на Комисията от 28 юли 2006 г. относно техническата спецификация за оперативна съвместимост на подсистемата „Подвижен състав — товарни вагони“ на трансевропейската конвенционална железопътна система (2) следва да бъде включено в Споразумението,
 РЕШИ:
 Член 1
 След точка 37к (Решение 2006/920/ЕО на Комисията) от приложение ХIII към Споразумението се вмъква следната точка:
 „37л.
 32006 D 0861: Решение 2006/861/ЕО на Комисията от 28 юли 2006 г. относно техническата спецификация за оперативна съвместимост на подсистемата „Подвижен състав — товарни вагони“ на трансевропейската конвенционална железопътна система (ОВ L 344, 8.12.2006 г., стр. 1).“
 Член 2
 Текстовете на Решение 2006/861/ЕО на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 21 май 2011 г., при условие че всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението, са внесени в Съвместния комитет на ЕИП (3).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 20 май 2011 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Изпълняващ длъжността председател
 Gianluca GRIPPA
 (1) ОВ L 171, 30.6.2011 г., стр. 39.
 (2) ОВ L 344, 8.12.2006 г., стр. 1.
 (3) Без отбелязани конституционни изисквания.