text:
Германска империя (, от 1943 г. Великогерманска империя () е официалното наименование на Германия между 1933 и 1945 г. През този период страната е наричана в историографията също Националсоциалистическа Германия, Нацистка Германия или Трети райх ( букв. „владение“; „държава“. За Първи се счита Свещената Римска империя, а за Втори – Германската империя и Ваймарската република). Държавата е управлявана от Адолф Хитлер според принципите на националсоциализма. Този период се отличава с тоталитарен политически контрол върху всеки аспект на обществото, с което се търси расова, обществена и културна чистота, базирани на теорията за арийската раса. Националсоциалистическата идеология налага милитаризма, антикомунизма, антипарламентаризма, антисемитизма и технокрацията като водещи ценности в обществото.
 Държавната машина под контрола на Националсоциалистическата партия преследвала онези, които били смятани по идеологически причини за непълноценни. Това били най-вече малцинства като евреите, циганите и хомосексуалистите, както и политическите опоненти. Това преследване достигнало своя връх през последните години от управлението на Райха, след изоставянето на Мадагаскарския план, когато около 6 милиона евреи са избити организирано. Геноцидът над евреите, известен под името Холокост или Шоах, е наричан от официалните власти по това време с термина на немски „Endlösung“ – „Окончателно решение на еврейския въпрос“.
 История
 Изкачване на власт
 Крахът на Уолстрийт през 1929 поставя началото на Голямата депресия. Ефектът от тази световна икономическа криза достига пределите на Ваймарската република, където икономическото състояние се влошава бързо. През юли 1931 Darmstätter und Nationalbank – една от най-големите германски банки – фалира, а през първите месеци на 1932 броят на безработните надвишава 6 млн. души.
 В допълнение към западащата икономика идват и политическите проблеми, изразени в невъзможността на партиите в Райхстага да образуват правителствено мнозинство. През март 1930 президентът Хинденбург назначава Хайнрих Брюнинг за канцлер. За да успее да изпълни своите сурови мерки за намаляване на мнозинството на социалдемократите, комунистите и членовете на Националсоциалистическата германска работническа партия (НСГРП), Брюнинг издава спешни укази и дори разпуска парламента. През март и април 1932 Хинденбург е преизбран за президент.
 От множеството малки партии НСГРП е най-голямата в народните избори през 1932 г. Пруското правителство е изгонено с преврат през 1932. На 31 юли същата година НСГРП получава 37,3% от гласовете. На изборите на 6 ноември тя получава по-малък, но все пак най-големият дял гласове – 33,1%, което я прави най-голямата партия в Райхстага. Германската комунистическа партия (ГКП) е на трето място с 15%. Заедно антидемократичните леви и десни партии успяват да създадат мнозинство в парламента. НСГРП дължи успеха си до известна степен на това, че тя е много популярна сред младите гласоподаватели, които не успяват да преминат професионално обучение и които имат слаба надежда за бъдеща работа, сред средната класа на обществото, която губи имущество по време на голямата инфлация през 1923, сред селското население и сред големия брой безработни]]
 На 30 януари 1933, под натиск от страна на канцлера Франц фон Папен и други консерватори, президентът Хинденбург назначава Адолф Хитлер за канцлер.
 Националсоциалистическата консервативна революция
 За да подсигури мнозинството на НСГРП в Райхстага, Хитлер свиква нови избори. Вечерта на 27 февруари 1933 в сградата на Райхстага пламва пожар. Хитлер обвинява комунистите (сред които и Георги Димитров, виж Лайпцигски процес) и убеждава президента Хинденбург да подпише Указ на Райхпрезидента за защита на народа и държавата (). Тази заповед, която остава в сила до 1945, отменя важни политически и човешки права във Ваймарската конституция. Комунистическите сдружения са забранени, но по онова време не и самата комунистическа партия.
 11 000 комунисти и социалисти са арестувани и отведени в концентрационни лагери, където остават в ръцете на Гестапо, новообразуваната тайна полицейска сила (9000 от затворниците са осъдени, а голям брой са екзекутирани). Комунистическите народни представители са отведени в арест (въпреки своите конституционни привилегии).
 Въпреки терора и безпрецедентната пропаганда, последните свободни национални избори на 5 март 1933 печелят 43,9% на НСГРП, което не удовлетворява Хитлер, тъй като не му донасят мнозинство в Райхстага. Заедно с Германска народна партия той успява да образува мнозинство в парламента. В съюз с Католическата централна партия на Германия, Хитлер успява да убеди необходимите две трети от Парламента, за да се приемат „Упълномощителния закон“, който дава на неговото правителство пълна законодателна власт. Единствено социалдемократите гласуват против този закон. Той дава основа за диктатура, разпускането на Федералните провинции на Германия, като всички търговски съюзи и политически партии, освен Националсоциалистическата партия, са забранени. Поставя се началото на нов централизиран тоталитарен режим, който вече не се подчинява на демократичната Ваймарска конституция. Германия напуска Обществото на народите, предшественик на ООН. Коалиционният парламент е измамен на съдбоносния 23 март 1933, като липсата на някои от депутатите, които всъщност са убити или арестувани, се обяснява с доброволно отсъствие и следователно техните права за гласуване в Парламента са премахнати. Впоследствие през юли Централната католическа партия се разпуска доброволно, като подписва с Германия Райхсконкордат. С тези политически маневри Хитлер постига придвижването на тези гласоподаватели в неговата партия и дългоочакваното приемане на неговия режим. Комунистическата партия е забранена през април 1933.
 На 23 март 1933 г. е отворен първият концентрационен лагер в Дахау край Мюнхен. На 10 май пред всеки германски университет се организират огромни аутодафета. Унищожени са трудовете на авторите евреи като Карл Маркс и Зигмунд Фройд. След тях под ударите на новата власт идват пацифистите и републиканците като Хайнрих Ман, Ерих Кестнер, Ернст Толер, Лион Фойхтвангер и Ерих Мария Ремарк.
 Въпреки това много лидери на Щурмовия отряд (Sturmabteilung) остават разочаровани. Главнокомандващият на SA Ернст Рьом прави опити да внедри SA във Вермахта под негово управление. Хитлер усеща заплаха за себе си в тези действия. През нощта на 30 юни 1934 той издава заповед на SS да заловят Рьом и неговите лейтенанти, и да ги екзекутират без съд (случка, позната като Нощта на дългите ножове).
 SS се превръща в независима организация под командването на райхсфюрера на СС (Reichsführer SS) Хайнрих Химлер. Впоследствие той оглавява „Гестапо“ и дейността на концентрационните лагери, а след това и на обикновената полиция. Хитлер образува Вафен-СС като отделна войска.
 Режимът на фюрера е жестоко настроен срещу евреите. През септември 1935 Райхстагът гласува т.нар. Нюрнбергски закони срещу еврейските граждани. Евреите губят своето германско гражданство и им се забранява да сключват брак с нееврейски германци. Около 500 000 отделни личности са засегнати от новите закони.
 Хитлер връща съществуването на германските въздушни сили и военна повинност. Новото въоръжаване представлява престъпване на Версайския мирен договор, но нито Обединеното кралство, Франция или Италия, правят нещо друго, освен словесен протест.
 През 1936 германски войски навлизат в демилитаризираната област Райнланд. Така договорите от Локарно задължават Великобритания да подпомогне Франция, но въпреки протестите на френското правителство, Обединеното кралство решава да не реагира. Успешният удар засилва властта и позицията на Хитлер в Германия. Неговата репутация продължава да расте и през Летните олимпийски игри през 1936, които се състоят едновременно в Берлин и в Гармиш-Партенкирхен, и които се оказват още един голям успех за пропагандата на режима.
 Подготовка за война
 След създаването на оста Рим-Берлин заедно с Бенито Мусолини и подписването на Антикоминтерния пакт с Япония, към който Италия се присъединява след една година през 1937, Хитлер поема офанзивна външна политика. На 12 март 1938 германски сили навлизат в Австрия, където през 1934 националсоциалистически държавен преврат се оказва неуспешен. Когато фюрерът влиза във Виена, той е посрещнат със силни овации. След четири седмици 99% от населението гласува за сливането на своята страна с Германската империя. С това Хитлер успява да постигне старата идея за всеобхващаща Германска империя, включваща и Австрия – решението за „Голямата Германия“, от което Бисмарк се отказва през 1871, когато се обединяват немскоговорещите земи под лидерството на Прусия. Въпреки че анексът е пряко погазване на Сен-Жерменския договор, който забранява сливането на Австрия с Германия, Западните сили отново се ограничават единствено до протест.
 На 18 юли 1937 г., в Мюнхен е построен единственият музей от нацисткия период в Германия.
 След Австрия, Хитлер обръща очи към Чехословакия, където 3,5-милионното малцинство от судетски немци настоява за равни права и самоуправление. В Мюнхенското споразумение през септември 1938 Хитлер, италианският лидер Мусолини, британският министър-председател Невил Чембърлейн и френският министър-председател Едуар Даладие се съгласяват за отстъпване на териториите от Чехословакия, населени със судетски немци, на Германския райх. С това Хитлер обявява, че всички териториални искания на Райха са изпълнени. Въпреки това след по-малко от шест месеца през март 1939 Хитлер използва изострените отношения между словаци и чехи като претекст за завземане на останалата част от Чехословакия, като Протекторат Бохемия и Моравия. В същия месец той подсигурява връщането на територията Мемел от Литва на Германия. На британския министър-председател му се налага да обяви, че неговата политика на отстъпки към Хитлер се е провалила.
 За шест години националсоциалистическият режим подготвя Германия за Втората световна война. Националсоциалистическото управление се опитва да премахне или подчини еврейското си население и по-късно във вече окупираните страни чрез насилствено депортиране и геноцид, познат като „Холокост“. Подобно отношение се налага и срещу други етнически групи и нации, смятани за „получовешки“ като поляците, циганите или руснаците. Тези групи са смятани за заплаха за чистото арийско лице на Германия. Има също много групи като тези, родили се с умствена недостатъчност или тези, физически недъгави по рождение, на които също се е гледало като заплаха за „чистотата на расата“.
 Втора световна война
 След като премества германската граница в пределите на Чехословакия (октомври 1938) и завзема останалата част от Чехия като протекторат (март 1939), Германският райх и Съветският съюз атакуват Полша на 1 септември 1939, като част от операцията на Вермахта под кодовото име Фал Вайс (Fall Weiss). Инвазията в Полша дава начало на Втората световна война.
 До 1941 Германия се радва на победи, но през декември 1941 инвазията срещу Съветският съюз достига до Сталинград, Ленинград и подстъпите към Москва и там ходът на кампанията се обръща. Съединените щати влизат във войната срещу Германия. Заради инвазията (Операция Барбароса) Съветският съюз се присъединява към Съюзниците. След съдбоносната битка за Сталинград Германия започва да губи войната. До втората половина на 1944 г. САЩ и Великобритания настъпват срещу Германия на запад, докато СССР атакуват от изток. През май 1945 Берлин е превзет от съветската и полската войска. Адолф Хитлер се самоубива, когато съюзническите войски доближават Райхсканцеларията.
 До септември 1945 Германският райх и неговите съюзници в Оста (Италия и Япония) са победени, основно от силите на Съветския съюз, Съединените щати и Обединеното кралство. Голяма част от Европа е в руини след тази опустошителна война, а 60 000 000 са убити (повечето цивилни), включително около 6 000 000 евреи и 5 000 000 не-евреи, загинали в Холокоста. След Втората световна война германската политическа и икономическа инфраструктура са унищожени. Германия е разделена на Източна част – ГДР и Западна – ФРГ.
 География
 Политика
 Държавно устройство
 По това време Германия е еднопартийна, тоталитарна държава, оглавявана от фюрер (Адолф Хитлер). Като всяка държава от този тип, при нея се наблюдава сливане на националното правителство с управляващата партия, в случая Националсоциалистическа германска работническа партия. Към тази партия съществуват различни паравоенни организации, например СС, СА и Хитлерюгенд. В крайна сметка обаче фюрерът има последната дума по отношение на всички държавни решения, което представлява елемент на авторитаризъм. Наблюдава се дублиране на различни институции и постове, целта на което е винаги да има механизъм, който да изпълнява заповедите на фюрера. Одобряването на законите също зависи до голяма степен от него.
 Министерства
 Имперско външно министерство
 Имперско вътрешно министерство
 Имперско министерство на народното просвещение и пропагандата
 Имперско министерство на авиацията
 Имперско министерство на финансите
 Имперско министерство на правосъдието
 Имперско министерство на икономиката
 Имперско министерство на изхранването и земеделието
 Имперско министерство на труда
 Имперско министерство на науката, образованието и общественото инструктиране
 Имперско министерство на религиозните въпроси
 Имперско министерство на транспорта
 Имперско министерство на пощите
 Имперско министерство на оръжията, боеприпасите и въоръжаването
 Министри без портфейл – Константин фон Нойрат, Ханс Франк, Ялмар Шахт, Артур Зайс-Инкварт
 Други институции
 Партийна канцелария
 Имперска канцелария
 Канцелария за Четиригодишния план (Гьоринг)
 Канцелария на фюрера
 Идеология
 Терминът националсоциализъм се опитва да направи връзка между расистки мотивираният национализъм и заимстваните от социализма единични антикапиталистически стремления.
 Социалистическите елементи в „Програмата от 25 точки“ на NSDAP от 1920 г. не били прилагани сериозно на практика. Сред тях имало: одържавяване на някои клонове на индустрията, получаване на част от печалбата в големи предприятия, „освобождаване от робството на лихварите“ (антисемитски лозунг, който различава позитивно оценяванията „създаващ“ капитал от негативно оценявания „грабителски“ капитал, който в разбиранията на националсоциалистите се идентифицирал с еврейството). Те трябвало преди всичко да послужат за приобщаване на работническата класа за целите на партията и били силно повлияни от идеята за „еднонародно общество“ (Volksgemeinschaft).
 Съществени елементи на развитата от Карл Маркс и Фридрих Енгелс между 1840 и 1890 г. социалистическа теория, а именно премахване на капиталистическото класово господство и принципът на интернационализма и равенството били обаче яростно оспорвани. Редом с еврейството Хитлер поставял като свой най-голям идеологически враг марксизма, чиито партии след спечелването на изборите през 1933 биват забранени, както и работническите профсъюзи.
 От 1928/ 1930, след като Хитлер се наложил над войнствено настроеното социалнореволюционно ляво крило на NSDAP около Грегор и Ото Щрасер, той се обърнал към селския електорат и към буржоазията, която се надявал да спечели чрез временно ограничаване на заразителния антисемитизъм в националсоциалистическата пропаганда и подчертаване на външнополитически теми.
 По-нататък той търсил съюз с едрата индустрия с цел постигане на легално заемане на властта, след като десните опити за преврат в началото на 1920-те (пучът на Кап и фон Лютвиц и Биреният пуч на Хитлер) се провалят. Ако не се вземат предвид някои изключения като Фриц Тюсен или Емил Кирдорф, които щедро предоставяли на партията дарения, преобладаващата част от едрите индустриалци останали скептични или неутрални спрямо нацизма чак до 1933 г.
 Могат да се назоват обаче някои основни характерни черти:
 расизъм, особено антисемитизъм, който кулминира в холокоста, както и възвеличаване на „арийската и германската раса“; (срв. расова теория и ариософия), социален дарвинизъм (идеология на неравенството).
 Евтаназия и евгеника, съответно „расова хигиена", като вяра във възможността за „положителна селекция" на една господстваща раса,
 Родство с фашизма, което се показва и в пропагандата,
 Идея за народ-общество (еднонародно общество, Volksgemeinschaft), определено чрез кръвното родство, в което не трябва да има класови противоречия; оттам също антимарксизъм, антикомунизъм и антиболшевизъм, също както и антикапитализъм (защото за нацизма капиталистическата икономика уврежда връзката с родината и морала на народа),
 тоталитаризъм – отклоняване от демокрацията; разбиване на политическите партии, профсъюзите и свободната преса,
 широкообхватни правомощия за тайните служби и шпионите; вж. също Гестапо и доносничество
 Фюрерство – концентрация на цялата власт и авторитет в едно водещо лице, както и разпростирането на този принцип на останалите йерархически нива,
 милитаризъм,
 политика на разширяване на „жизненото пространство“, защита на родната „кръв и земя"
 позоваване на „пруските добродетели“, съответно на философията на немския идеализъм.
 Идейна основа на нацизма е оспорване на идеята за човешката чест, според която човекът е ценност като такъв, тоест без каквито и да е постижения. Основните ценности на нацизмът не били нито нови, нито ограничени върху определена историческа епоха. Те са ценностите на обществото на постиженията, но по-радикални и всеобхватни. Организираността на работата, техниката и физическата култура, от една страна, и, от друга, принизяването на изкуството до оръдие на волята е също така израз на този възглед за човека, както и системата на трудовите лагери и унищожаването на т.нар. „малоценен живот“ (асоциални индивиди, напр. проститутки, цигани, лесбийки, алкохолици). Версайският договор и последиците на Световната икономическа криза от двадесетте години отварят широко вратите на идеологията на постиженията и на усещането за ограбване на личния труд (Leistungsideologie und dem Gefühl, um die eigene Leistung betrogen zu sein). Примерът на антисемитизма, основан на мита, че еврейската култура живее на гърба на немската, обаче показва несъответствието между реалността и желаните резултати.
 Основни елементи на националсоциалистическата идеология са записани от Адолф Хитлер в неговата книга „Моята борба“. Тя се счита за основа на всички други публикации на нацизма.
 Правна система
 Външна политика
 Във външната си политика националсоциалистическа Германия се стреми към възвръщането на териториите отнети след Първата световна война и обединяване на всички германци в една държава. През март 1938 Австрия се присъединява към германските си братя и старата германска мечта е осъществена. Септември същата година Судетската област населена с 3,5 милиона германци е присъединена към Третия райх. Единственият нерешен въпрос остава този с Полша, която разделя Източна Прусия от останалата част на Германия, и в чийто територии се намират милиони немци. Хитлер предлага по мирен път да бъдат предадени полските територии (Полският коридор), населени с германци, но Полското правителство отказва, заради английските и френски гаранции за защита. На 1 септември Германия напада Полша, за да се реши този въпрос веднъж завинаги. Два дни по-късно, на 3 септември, Великобритания и Франция обявяват война на Германия и с това започва Втората световна война.
 Въоръжени сили
 Вермахтът са обединените въоръжени сухопътни, военноморски и военновъздушни сили на Третия райх от 1935 до 1945 г. Създадени са със закон, възстановяващ военната повинност, на базата на Райхсвера (съществувал 1919 – 1935 г.) през март 1935 г., с което се нарушава Версайският договор. Първоначалният им брой е 500 000 души. В навечерието на Втората световна война достигат 3 000 000, а през 1943 г – 11 000 000. След капитулацията на Германия в Първата световна война Версайският договор налага тежки ограничения по отношение на военната мощ на Германия. Армията е ограничена до 100 000 военнослужещи и още 15 000 служещи във флота. Флотът трябва да бъде съставен от максимум шест линейни кораба, шест крайцера и дванадесет ескадрени миноносеца. Танковете и тежката артилерия са забранени, а военновъздушните сили са разпуснати. Новата следвоенна войска (Райхсвера) е създадена на 23 март 1921. Всеобщата военна повинност е отменена според същия договор.
 Германия веднага започва да търси заобиколни пътища към поддържането на стабилна войска. След Рапалския договор Германия влиза в тайно сътрудничество със СССР. Германия помага на Съветския съюз да се индустриализира и обучава съветски офицери в Германия. Специалисти от немските танкови и военновъздушни войски трябва да бъдат обучени в СССР, където трябва също така да се проведат немските разработки и производство на химически оръжия и др. Около 300 немски пилоти са обучени в Липецк, близо до Казан се провежда танково учение, а токсичният газ е разработен в Саратов.
 След смъртта на президента Паул фон Хинденбург на 2 август 1934 на всички войници е наредено да положат клетва пред Адолф Хитлер. Това минало почти изцяло гладко, тъй като националсоциалистическата идеология била популярна сред немските граждани и войската. Германия започва открито да пренебрегва постановленията на Версайския договор. Всеобщата военна повинност е възстановена на 16 март 1935 и освен 100 000-та армия всяка година се обучавали по 100 000 души. В закона за военната повинност е използвано името Вермахт и тази година (1935) е смятана за рождена за Вермахта. Отличителен знак на Вермахта е стилизирана версия на Железния кръст, появил се за първи път в края на Първата световна война.
 На 7 февруари 1938 г. от управлението на въоръжените сили на военното министерство се създава Върховното командване на Вермахта непосредствено подчинено на върховния главнокомандващ на страната Адолф Хитлер.
 Според проучванията на историка Рюдигер Оверманс във Вермахта се сражават общо 18,2 млн. войника, които се включват във войната в хода на нейното развитие и не служат едновременно. Около 5,3 милиона умират на бойното поле и около 11 милиона са пленени от чуждите войски.
 Част от чуждестранните доброволци, служили във Вермахта по време на Втората световна война, била съставена от етнически германци, елзасци, холандци, скандинавци, балтийци, балканци, руснаци и различни представители от етническите групи от района на Кавказ. Руснаците влизат в състава на Руската освободителна армия, а неруснаци от Съветския съюз в района на Кавказ сформират т.нар. Източен легион. Тези части са под командването на генерала от кавалерията Ернст Август Кьостринг и представлявали около 5% от силите на Вермахта.
 По време на Втората световна война сухопътните войски са разделени на армейски групи – например А, B, C, D, E, Център, Север и т.н. Една от най-известните войскови групи на Вермахта е Африканският корпус, ръководена от прочутия генерал Ервин Ромел, наречен „Пустинната лисица“.
 Вермахтът е отчасти много добре оборудван, но поради недостатъчните ресурси на Германия модерното оборудване не е разпределено напълно сред всички войскови части.
 Противно на господстващото днес схващане за Вермахта като високо технологична войска, едва 40% от всички части са моторизирани. Останалите 60% се придвижват с коне. Например за транспорта на обоза (провизии, полеви кухни и т.н.) се впрягали коне. Войниците се придвижвали пеш или понякога чрез велосипеди. Оръжейно-технически, части от „модернизирания“ Вермахт имали доста спартанско въоръжение, напр. пушки като старите карабини 98K. В края на войната обаче, най-вече в Луфтвафе, се появяват революционни оръжия, на които нито една от съюзническите нации не успява да разработи еквивалент, и променили изцяло облика на войната – ракетите Фау-2, ракетопланът Ме 163, самоходната зенитна установка Кугелблиц, конвертопланът Фа 296, първият в света реактивен бомбардировач Ар 234, първият в света реактивен изтребител участвал в бойни действия Ме 262, и много други.
 Структурата на мощните танкови войски и по-късно на Луфтвафе осигурява успехите на Вермахта в т.нар. блицкриг. Голямото влияние на политическото управление, в частност тактико-стратегическите директиви на Хитлер, е причината за дълбоките кризи и тежките загуби по време на Втората световна война.
 Икономика
 Икономиката на националсоциалистическа Германия е корпоративна, и действа на принципа на автаркията (независимост от световната икономика). Когато националсоциалистическата партия идва на власт, безработицата в Германия е огромна заради Голямата депресия. До 1939 безработицата изчезва напълно, отчасти поради създадения голям военно-промишлен комплекс за нуждите на Вермахта. Държавата е обезкуражавала търговията със страни извън немската сфера на влияние. Подобно на Фашистка Италия, профсъюзите са премахнати и се дава предимство на едрите собственици. От 1933 до 1945 заплатите на германците падат с 25%, но данъците остават ниски дори по време на войната, за разлика от другите страни. Забранява се отпускането на кредити. Въпреки че националсоциалистическата идеология е антикапиталистическа, частната собственост не бива забранена – самият Хитлер неофициално казва:
 В друго изявление той казва, че все пак държавата трябва да има някакъв контрол върху частната собственост за доброто на нацията. Хитлер е вярвал, че липсата на точна икономическа програма е едно от силните места на Националсоциалистическата партия:
 Население
 Таблицата показва населението на Германската империя между 1933 и 1939 г. Данните отговарят на резултатите от преброяването на населението в съответните години. Данните за 1939 г. са относно територията на страната към 31 декември 1937 г.
 Общество
 Социална политика
 За поощряване на браковете Райхът отпуска заеми до 1000 Р. М. на кандидати за брак, които са подали заявление за създаване на семейство. Този заем е безлихвен. Заемът има предназначение за обзавеждане на дома. Той се плаща на месечни вноски по 1% от цялата сума. При раждането на всяко дете опрощава се по 1/4 от заема.
 Друга част от социалната политика на Третия райх е „Зимната помощ“. Делото на германската зимна помощ бе създадено през 1933 г. от Фюрера. То има за задача в „борба против глада и студа" да даде на нуждаещите се граждани, покрай държавните и общинските грижи достатъчно стопанска помощ. Делото на зимната помощ е израз на германската народностна общност. Това дело е изградено върху принципа на доброволната жертва и готовност. Средствата се сбират по желание от всеки или чрез продажба на разни значки и пр.
 Расова политика
 Според Хитлер и националсоциалистическата идеология, расите не трябва да бъдат смесвани, защото това води до катастрофални последици. Националсоциалистите твърдят, че всяка раса има право да съществува и да се докаже пред останалите като най-добра. По̀дчовек (на немски: Untermensch) е определение, придобило гражданственост с разпростирането на нацистката и расистка идеология, използвано за окачествяване на „низшите хора“, особено на „пълчищата от Изтока“, към които нацистите причисляват етнически групи (евреи, славяни, цигани и други религиозни или социални общности като комунисти, съветски политкомисари, хомосексуални, включително т.нар. Mischlinge (немци от смесен произход) и всеки друг, който не е „ариец“ според тогавашната нацистка расова антропологична терминология
 „Наясно сме с факта, че другите раси са различни от нас. Тази научна истина е основата, основанието и в същото време, задължението на расова политика, без които реконструкцията на Европа днес не би била възможна. Дали другите раси са „по-силни“ или „слаби“ не е възможно да кажем. За да разберем трябва да отстояваме нашите расови принципи, да положим свръхчовешки, дори и божествени усилия, след което ще стане ясна „безпристрастната“ присъда, образувана с оглед на стойността на постиженията. Подобно съревнование се наблюдава при много видове в природата. Осъзнавайки неразривната връзка между кръвта и расата ние трябва да отстояваме тази расова гледна точка, както на практика така и на теория.“ – Д-р Валтер Грос, началник на имперското бюро за просвещение в демографската политика и расовото благосъстояние
 Роля на жените и семейството
 Екологична политика
 През 1935 година правителството на Третия райх гласува т.нар. „Акт за защита на природата на Райха“. Въпреки че отчасти има влияния от времето на Ваймарската република, актът отразява вижданията на националсоциалистическата идеология. Прокарва се концепцията за Dauerwald („безкрайна гора“), която включва мерки за ефективно стопанисване на горите и тяхното опазване, както и за намаляване на замърсяването на въздуха.
 Две години преди това, още през 1933, са прокарани строги закони за защита на животните, които са били подкрепяни от голяма част от населението. Най-висшите националсоциалистически ръководители, като Адолф Хитлер и Херман Гьоринг силно са подкрепяли опазването на видовете и околната среда. Хайнрих Химлер също прави опити да се забрани ловът. Сегашните закони на Германия за опазването на природата и защита на животните произлизат от тези, прокарани по времето на Третия райх.
 Още с идването си на власт националсоциалистите започват да прокарват закони, регламентиращи клането на животни, и едва няколко месеца след началото на управлението им националсоциалистическа Германия става първата държава в света, забранила вивисекциите. По това време Херман Гьоринг е премиер на Прусия, и в радиоизявление по този повод казва:
 Изкуство и култура
 Кино
 Архитектура
 Пропаганда
 Религия
 Спорт
 Празници
 Сред празниците в Германия по време на нацизма са празника на вземането на властта (9 юни), рожденият ден на Хитлер, основаването на Националсоциалистическата германска работническа партия, празникът на германската младеж и германският празник на труда.
 Източници
 Вижте също
 Зала на народа
 Генерален план „Ост“
 Външни препратки
 Исторически сайт „Трети райх“
 Въоръжението на Оста


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avviż Legali Importanti
 |
 22004D0037
 Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 37/2004 tat-23 ta' April 2004 li temenda l-Anness IV (Enerġija) tal-Ftehim ŻEE - Direttiva tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill 2002/91/KE (rendiment enerġetiku tal-bini)
 Official Journal L 277 , 26/08/2004 P. 0006 - 0006
 Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt ŻEENru 37/2004tat-23 ta' April 2004li temenda l-Anness IV (Enerġija) li jinsab mal-Ftehim ŻEEIL-KUMITAT KONĠUNT ŻEEWara li kkunsidra t-Trattat li jistabblixxi ż-Żona Ekonomika Ewropea, kif emendat bil-Protokoll li jaġġusta l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, hawnhekk iżjed 'l quddiem imsejjaħ "il-Ftehim", u b'mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,Billi:(1) L-Anness IV li jinsab mal-Ftehim kien emendat bid-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt ŻEE Nru 19/2004 tad-19 ta' Marzu 2004 [1].(2) D-Direttiva 2002/91/EC tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tas-16 ta' Diċembru 2002 dwar it-twettieq tal-enerġija fuq bini [2] għandha tiġi nkorporata fil-Ftehim.(3) Id-dispożizzjonijiet tad-Direttiva 2002/91/KE ma għandhomx jgħoddu għall-Islanda,IDDEĊIEDA DAN LI ĠEJ:Artikolu 1Il-punt li ġej għandu jiddaħħal wara l-putn 16 (Direttiva 98/30/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill) tal-Anness IV li jinsab mal-Ftehim:"17. 32002 L 0091: Id-Direttiva 2002/91/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tas-16 ta' Diċembru 2002 dwar it-twettieq tal-enerġija fuq bini (ĠU L 1, ta' l-4.1.2003, p. 65).Id-dsposizzjonijiet tad-Direttiva għandhom, għall-finijiet tal-Ftehim presenti, jinqraw bl-adattazzjoni li ġejja:Id-dispopsizzjonijiet tad-Direttiva ma għandhomx jgħoddu għall-Islanda."Artikolu 2It-test tad-Direttiva 2002/91/KE fil-lingwa Norveġiża, li għandu jiġi ppublikat fis-Suppliment ŻEE tal-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea, għandu jkun awtentiku.Artikolu 3Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fl-24 ta' April 2004, kemm-il darba li n-notifikazzjonijiet kollha taħt l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim ikunu saru lill-Kumitat Konġunt ŻEE [3].Artikolu 4Din id-Deċiżjoni għandha tiġi ppublikata fit-Taqsima ŻEE tal-, u fis-Suppliment ŻEE tal-, Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.Magħmul fi Brussel, fit-23 ta' April 2004.Għall-Kumitat Konġunt ŻEEIl-PresidentP. Westerlund[1] ĠU L 127, tad-29.4.2004, p. 122.[2] ĠU L 1, ta' l-4.1.2003, p. 65.[3] Ħtiġiet kostituzzjonali indikati.--------------------------------------------------


text:
 11.8.2016
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 L 216/3
 ACUERDO
 entre la Unión Europea y la República de las Islas Marshall sobre la exención de visado para estancias de corta duración
 LA UNIÓN EUROPEA, en lo sucesivo denominada «Unión» o «UE», y
 LA REPÚBLICA DE LAS ISLAS MARSHALL, en lo sucesivo denominado «Islas Marshall»,
 en lo sucesivo denominadas conjuntamente «las Partes contratantes»,
 CON OBJETO DE fomentar el desarrollo de relaciones amistosas entre las Partes contratantes y de facilitar los viajes de sus ciudadanos mediante la exención de visados de entrada y para estancias de corta duración;
 VISTO el Reglamento (UE) n.o 509/2014 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 15 de mayo de 2014, que modifica el Reglamento (CE) n.o 539/2001 del Consejo, por el que se establecen la lista de terceros países cuyos nacionales están sometidos a la obligación de visado para cruzar las fronteras exteriores y la lista de terceros países cuyos nacionales están exentos de esa obligación (1), mediante, entre otras cosas, la transferencia de diecinueve terceros países, incluidas las Islas Marshall, a la lista de terceros países cuyos nacionales están exentos de la obligación de visado para estancias de corta duración en los Estados miembros;
 TENIENDO PRESENTE que el artículo 1 del Reglamento (UE) n.o 509/2014 establece que, para esos diecinueve países, se debe aplicar la exención de la obligación de visado solamente a partir de la fecha de entrada en vigor de un acuerdo sobre la exención de visado que debe ser celebrado con la Unión;
 DESEANDO salvaguardar el principio de igualdad de trato de todos los ciudadanos de la UE;
 TENIENDO EN CUENTA que a las personas que viajan con el fin de ejercer una actividad remunerada durante su estancia de corta duración no les es aplicable el presente Acuerdo y que, por lo tanto, para esa categoría siguen siendo aplicables las normas pertinentes del Derecho de la Unión y del Derecho nacional de los Estados miembros, así como del Derecho nacional de las Islas Marshall, relativas a la obligación o exención de visado y al acceso al empleo;
 TENIENDO EN CUENTA el Protocolo sobre la posición del Reino Unido y de Irlanda respecto del espacio de libertad, seguridad y justicia, y el Protocolo sobre el acervo de Schengen integrado en el marco de la Unión Europea, anexos al Tratado de la Unión Europea y al Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea, y confirmando que las disposiciones del presente Acuerdo no se aplican al Reino Unido ni a Irlanda,
 HAN CONVENIDO EN LO SIGUIENTE:
 Artículo 1
 Objeto
 El presente Acuerdo establece la exención de visados para los ciudadanos de la Unión y para los ciudadanos de las Islas Marshall que viajen al territorio de la otra Parte contratante por un período máximo de 90 días cada 180 días.
 Artículo 2
 Definiciones
 A efectos del presente Acuerdo, se entenderá por:
 a) «Estado miembro»: cualquier Estado miembro de la Unión, a excepción del Reino Unido e Irlanda;
 b) «ciudadano de la Unión»: todo nacional de un Estado miembro tal como lo define la letra a);
 c) «ciudadano de las Islas Marshall»: toda persona que tenga la ciudadanía de las Islas Marshall;
 d) «espacio Schengen»: el espacio sin fronteras interiores que comprende los territorios de los Estados miembros, según lo definido en la letra a), que aplican íntegramente el acervo de Schengen.
 Artículo 3
 Ámbito de aplicación
 1. Los ciudadanos de la Unión titulares de un pasaporte válido que sea ordinario, diplomático, de servicio, oficial o especial, y expedido por un Estado miembro podrán entrar y permanecer sin visado en el territorio de las Islas Marshall durante el período de estancia mencionado en el artículo 4, apartado 1.
 Los ciudadanos de las Islas Marshall titulares de un pasaporte válido que sea ordinario, diplomático, de servicio, oficial o especial, y expedido por las Islas Marshall podrán entrar y permanecer sin visado en el territorio de los Estados miembros durante el período de estancia mencionado en el artículo 4, apartado 2.
 2. El apartado 1 del presente artículo no se aplicará a las personas que viajen con el fin de ejercer una actividad remunerada.
 Para esta categoría de personas, cada Estado miembro podrá decidir individualmente imponer el requisito de visado a los ciudadanos de las Islas Marshall o eximirles del mismo con arreglo al artículo 4, apartado 3, del Reglamento (CE) n.o 539/2001 del Consejo (2).
 Para esta categoría de personas, las Islas Marshall podrán decidir sobre el requisito de visado o su exención para los ciudadanos de cada Estado miembro individualmente, de conformidad con su Derecho nacional.
 3. La exención de visado establecida por el presente Acuerdo se aplicará sin perjuicio de la normativa de las Partes contratantes relativa a las condiciones de entrada y estancia de corta duración. Los Estados miembros y las Islas Marshall se reservan el derecho a rechazar la entrada y la estancia de corta duración en sus territorios si no se cumple alguna de estas condiciones.
 4. La exención de visado se aplicará independientemente del modo de transporte utilizado para cruzar las fronteras de las Partes contratantes.
 5. Las materias no reguladas por el presente Acuerdo se regirán por el Derecho de la Unión, el Derecho nacional de los Estados miembros y el Derecho nacional de las Islas Marshall.
 Artículo 4
 Duración de la estancia
 1. Los ciudadanos de la Unión podrán permanecer en el territorio de las Islas Marshall un período máximo de 90 días cada 180 días.
 2. Los ciudadanos de las Islas Marshall podrán permanecer en el territorio de los Estados miembros que apliquen íntegramente el acervo de Schengen un período máximo de 90 días cada 180 días. Dicho período se calculará independientemente de cualquier estancia en un Estado miembro que todavía no aplique íntegramente el acervo de Schengen.
 Los ciudadanos de las Islas Marshall podrán permanecer un período máximo de 90 días cada 180 días en el territorio de cada uno de los Estados miembros que todavía no apliquen íntegramente el acervo de Schengen, independientemente del período de estancia calculado para el territorio de los Estados miembros que aplican íntegramente el acervo de Schengen.
 3. El presente Acuerdo no afecta a la facultad de las Islas Marshall y de los Estados miembros para prorrogar el período de estancia más de 90 días, de conformidad con su respectivo Derecho nacional y con el Derecho de la Unión.
 Artículo 5
 Aplicación territorial
 1. Por lo que se refiere a la República Francesa, el presente Acuerdo se aplicará solamente al territorio europeo de la República Francesa.
 2. Por lo que se refiere al Reino de los Países Bajos, el presente Acuerdo se aplicará solamente al territorio europeo del Reino de los Países Bajos.
 Artículo 6
 Comité Mixto para la gestión del Acuerdo
 1. Las Partes contratantes crearán un Comité Mixto de Expertos (en lo sucesivo denominado «el Comité»), integrado por representantes de la Unión y representantes de las Islas Marshall. La Unión estará representada por la Comisión Europea.
 2. Corresponderán al Comité los siguientes cometidos, entre otros:
 a)
 hacer un seguimiento de la aplicación del presente Acuerdo;
 b)
 proponer modificaciones o adiciones al presente Acuerdo;
 c)
 resolver las controversias que surjan de la interpretación o aplicación del presente Acuerdo.
 3. En caso necesario, el Comité se reunirá a petición de una de las Partes contratantes.
 4. El Comité dispondrá su reglamento interno.
 Artículo 7
 Relación del presente Acuerdo con otros acuerdos bilaterales de exención de visado existentes entre los Estados miembros y las Islas Marshall
 El presente Acuerdo tendrá primacía sobre cualquier tipo de acuerdo bilateral celebrado entre un Estado miembro de modo individual y las Islas Marshall, en la medida en que trate materias incluidas en el ámbito de aplicación del presente Acuerdo.
 Artículo 8
 Disposiciones finales
 1. El presente Acuerdo será ratificado o aprobado por las Partes contratantes de acuerdo con sus respectivos procedimientos internos y entrará en vigor el primer día del segundo mes siguiente a la fecha de la última de las dos notificaciones por las que las Partes contratantes se notifiquen mutuamente la conclusión de dichos procedimientos.
 El presente Acuerdo se aplicará con carácter provisional desde el día siguiente a la fecha de su firma.
 2. El presente Acuerdo se celebra por un plazo indefinido, salvo que se denuncie de conformidad con lo establecido en el apartado 5.
 3. El presente Acuerdo podrá ser modificado por acuerdo escrito de las Partes contratantes. Las modificaciones entrarán en vigor una vez que las Partes contratantes se hayan notificado mutuamente la conclusión de sus respectivos procedimientos internos necesarios al efecto.
 4. Cada Parte contratante podrá suspender total o parcialmente el presente Acuerdo, en especial por razones de orden público, protección de la seguridad nacional o de la salud pública, inmigración ilegal o reintroducción de la obligación de visado por parte de cualquier Parte contratante. La decisión de suspensión deberá notificarse a la otra Parte contratante a más tardar dos meses antes de la fecha prevista de entrada en vigor. La Parte contratante que suspenda la aplicación del presente Acuerdo informará inmediatamente a la otra Parte contratante tan pronto como desaparezcan los motivos de la suspensión y levantará la suspensión.
 5. Cualquiera de las Partes contratantes podrá denunciar el presente Acuerdo mediante notificación escrita a la otra Parte. El presente Acuerdo dejará de estar vigente 90 días después de dicha notificación.
 6. Las Islas Marshall solo podrán suspender o denunciar el presente Acuerdo por lo que se refiere a todos los Estados miembros.
 7. La Unión solo podrá suspender o denunciar el presente Acuerdo por lo que se refiere a todos sus Estados miembros.
 Hecho por duplicado en alemán, búlgaro, checo, croata, danés, eslovaco, esloveno, español, estonio, finés, francés, griego, húngaro, inglés, italiano, letón, lituano, maltés, neerlandés, polaco, portugués, rumano y sueco, siendo todos los textos igualmente auténticos.
 Съставено в Женева на двадесет и седми юни през две хиляди и шестнадесета година.
 Hecho en Ginebra el veintisiete de junio de dos mil dieciséis.
 V Ženevě dne dvacátého sedmého června dva tisíce šestnáct.
 Udfærdiget i Genève den syvogtyvende juni to tusind og seksten.
 Geschehen zu Genf am siebenundzwanzigsten Juni zweitausendsechzehn.
 Kahe tuhande kuueteistkümnenda aasta juunikuu kahekümne seitsmendal päeval Genfis.
 Έγινε στη Γενεύη στις είκοσι εφτά Ιουνίου δύο χιλιάδες δεκαέξι.
 Done at Geneva on the twenty seventh day of June in the year two thousand and sixteen.
 Fait à Genève, le vingt sept juin deux mille seize.
 Sastavljeno u Ženevi dvadeset sedmog lipnja godine dvije tisuće šesnaeste.
 Fatto a Ginevra, addì ventisette giugno duemilasedici.
 Ženēvā, divi tūkstoši sešpadsmitā gada divdesmit septītajā jūnijā.
 Priimta du tūkstančiai šešioliktų metų birželio dvidešimt septintą dieną Ženevoje.
 Kelt Genfben, a kétezer-tizenhatodik év június havának huszonhetedik napján.
 Magħmul f'Ġinevra fis-sebgħa u għoxrin jum ta' Ġunju fis-sena elfejn u sittax.
 Gedaan te Genève, zevenentwintig juni tweeduizend zestien.
 Sporządzono w Genewie dnia dwudziestego siódmego czerwca roku dwa tysiące szesnastego.
 Feito em Genebra, em vinte e sete de junho de dois mil e dezasseis.
 Întocmit la Geneva, la douăzeci și șapte iunie două mii șaisprezece.
 V Ženeve dvadsiateho siedmeho júna dvetisícšestnásť.
 V Ženevi, dne sedemindvajsetega junija leta dva tisoč šestnajst.
 Tehty Genevessä kahdentenakymmenentenäseitsemäntenä päivänä kesäkuuta vuonna kaksituhattakuusitoista.
 Som skedde i Genève den tjugosjunde juni år tjugohundrasexton.
 За Европейския съюз
 Рог la Unión Europea
 Za Evropskou unii
 For Den Europæiske Union
 Für die Europäische Union
 Euroopa Liidu nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Ένωση
 For the European Union
 Pour l'Union européenne
 Za Europsku uniju
 Per l'Unione europea
 Eiropas Savienības vārdā –
 Europos Sąjungos vardu
 Az Európai Unió részéről
 Għall-Unjoni Ewropea
 Voor de Europese Unie
 W imieniu Unii Europejskiej
 Pela União Europeia
 Pentru Uniunea Europeană
 Za Európsku úniu
 Za Evropsko unijo
 Euroopan unionin puolesta
 För Europeiska unionen
 За Република Маршалови острови
 Por la República de las Islas Marshall
 Za Republiku Marshallovy ostrovy
 For Republikken Marshalløerne
 Für die Republik Marshallinseln
 Marshalli Saarte Vabariigi nimel
 Για τη Δημοκρατία των Νήσων Μάρσαλ
 For the Republic of the Marshall Islands
 Pour la République des Îles Marshall
 Za Republiku Maršalove Otoke
 Per la Repubblica delle Isole Marshall
 Māršala salu vārdā –
 Maršalo Salų Respublikos vardu
 A Marshall-szigeteki Köztársaság részéről
 Għar-Repubblika tal-Gżejjer Marshall
 Voor de Republiek der Marshalleilanden
 W imieniu Republiki Wysp Marshalla
 Pela República das Ilhas Marshall
 Pentru Republica Insulelor Marshall
 Za Republiku Marshallových ostrovov
 Za Republiko Marshallovi otoki
 Marshallinsaarten tasavallan puolesta
 För Republiken Marshallöarna
 (1) DO L 149 de 20.5.2014, p. 67.
 (2) Reglamento (CE) n.o 539/2001 del Consejo, de 15 de marzo de 2001, por el que se establecen la lista de terceros países cuyos nacionales están sometidos a la obligación de visado para cruzar las fronteras exteriores y la lista de terceros países cuyos nacionales están exentos de esa obligación (DO L 81 de 21.3.2001, p. 1).
 DECLARACIÓN CONJUNTA RELATIVA A ISLANDIA, NORUEGA, SUIZA Y LIECHTENSTEIN
 Las Partes contratantes toman nota de las estrechas relaciones que existen entre la Unión Europea y Noruega, Islandia, Suiza y Liechtenstein, en particular en virtud de los Acuerdos de 18 de mayo de 1999 y de 26 de octubre de 2004, relativos a la asociación de esos países a la aplicación, ejecución y desarrollo del acervo de Schengen.
 En tales circunstancias es deseable que las autoridades de Noruega, Islandia, Suiza y Liechtenstein, por una parte, y las Islas Marshall, por otra, celebren sin demora acuerdos bilaterales sobre la exención de visado para estancias de corta duración en términos similares a los del presente Acuerdo.
 DECLARACIÓN CONJUNTA SOBRE LA INTERPRETACIÓN DE LA CATEGORÍA DE PERSONAS QUE VIAJAN CON EL FIN DE EJERCER UNA ACTIVIDAD REMUNERADA TAL COMO ESTÁ PREVISTO EN EL ARTÍCULO 3, APARTADO 2, DEL PRESENTE ACUERDO
 En aras de una interpretación común, las Partes contratantes acuerdan que, a efectos del presente Acuerdo, la categoría de personas que ejercen una actividad remunerada incluye a las personas que, con el fin de ocupar un puesto de trabajo retribuido o de ejercer una actividad con ánimo de lucro, entran en el territorio de la otra Parte contratante como trabajador por cuenta ajena o como prestador de servicios.
 Esta categoría no debe incluir:
 —
 a las personas de negocios, es decir, a personas que viajen con el fin de efectuar gestiones empresariales (sin que estén empleadas en el país de la otra Parte contratante),
 —
 a deportistas o artistas que realicen una actividad ad hoc,
 —
 a periodistas enviados por medios de comunicación de su país de residencia, y
 —
 a aprendices dentro de una misma empresa.
 La aplicación de la presente Declaración será supervisada por el Comité Mixto en el marco de sus responsabilidades de conformidad con el artículo 6 del presente Acuerdo. El Comité Mixto podrá proponer modificaciones cuando, sobre la base de la experiencia de las Partes contratantes, lo considere necesario.
 DECLARACIÓN CONJUNTA SOBRE LA INTERPRETACIÓN DEL PERÍODO MÁXIMO DE 90 DÍAS CADA 180 DÍAS SEGÚN LO ENUNCIADO EN EL ARTÍCULO 4 DEL PRESENTE ACUERDO
 Las Partes contratantes entienden que el período máximo de 90 días cada 180 días, que dispone el artículo 4 del presente Acuerdo, consiste en una visita continua o en varias visitas consecutivas cuya duración total no exceda de 90 días cada 180 días.
 La noción de «cada» supone la aplicación de un período de referencia móvil de 180 días, que incluye todos los días de estancia dentro del último período de 180 días, a fin de verificar si el requisito de los 90 días cada 180 días sigue cumpliéndose. Entre otras cosas, esto significa que una ausencia por un período ininterrumpido de 90 días permite una nueva estancia de hasta 90 días.
 DECLARACIÓN CONJUNTA RELATIVA A LA INFORMACIÓN DE LOS CIUDADANOS SOBRE EL ACUERDO DE EXENCIÓN DE VISADOS
 Reconociendo la importancia de la transparencia para los ciudadanos de la Unión Europea y los ciudadanos de las Islas Marshall, las Partes contratantes acuerdan asegurar una difusión completa de la información sobre el contenido y las consecuencias del Acuerdo sobre la exención de visado y sus cuestiones conexas, tales como las condiciones de entrada.


type: other

text:
ECJ: Taxa pe poluare aplicata in Romania cu ocazia primei inmatriculari a autovehiculelor (cauza Nisipeanu) | CFNET - CodFiscal.NET Finante Taxe
 ECJ: Taxa pe poluare aplicata in Romania cu ocazia primei inmatriculari a autovehiculelor (cauza Nisipeanu)
 HOTARAREA CURȚII (Camera intai) 7 iulie 2011(*) „Impozite interne – Articolul 110 TFUE – Taxa pe poluare aplicata cu ocazia primei inmatriculari a autovehiculelor”
 În cauza C-263/10,
 avand ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotarari preliminare formulata in temeiul articolului 267 TFUE de Tribunalul Gorj (Romania), prin decizia din 24 martie 2010, primita de Curte la 27 mai 2010, in procedura
 Iulian Nisipeanu
 Direcției Generale a Finanțelor Publice Gorj,
 Administrației Finanțelor Publice Targu Carbunesti,
 compusa din domnul A. Tizzano, presedinte de camera, domnii J.‐J. Kasel, M. Ilešič (raportor), E. Levits si M. Safjan, judecatori,
 grefier: doamna R. Șeres, administrator,
 avand in vedere procedura scrisa si in urma sedinței din 5 mai 2011,
 luand in considerare observațiile prezentate:
 – pentru guvernul roman, inițial de domnii A. Popescu si V. Angelescu si ulterior de domnul R. H. Radu si de doamna A. Wellman, in calitate de agenți;
 – pentru Comisia Europeana, de domnul D. Triantafyllou si de doamna L. Bouyon, in calitate de agenți,
 1 Cererea de pronunțare a unei hotarari preliminare priveste interpretarea articolului 110 TFUE.
 2 Aceasta cerere a fost formulata in cadrul unui litigiu intre domnul Nisipeanu, pe de o parte, si Direcția Generala a Finanțelor Publice Gorj, Administrația Finanțelor Publice Targu Carbunesti si Administrația Fondului pentru Mediu, pe de alta parte, referitor la o taxa pe care domnul Nisipeanu a trebuit sa o achite cu ocazia inmatricularii unui autovehicul provenit dintr‐un alt stat membru.
 3 „Normele europene de emisii” stabilesc limitele permise ale emisiilor de gaze de evacuare pentru autovehiculele noi comercializate in statele membre ale Uniunii Europene. Prima dintre aceste norme (denumita in general „Euro 1”) a fost introdusa prin Directiva 91/441/CEE a Consiliului din 26 iunie 1991 de modificare a Directivei 70/220/CEE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la masurile preconizate impotriva poluarii aerului cu emisiile poluante provenite de la autovehicule (JO L 242, p. 1, Ediție speciala, 13/vol. 10, p. 135), care a intrat in vigoare la 1 ianuarie 1992. De atunci, normele in materie au fost inasprite progresiv in vederea imbunatațirii calitații aerului in Uniune.
 4 Norma „Euro 2” a fost instituita incepand de la 1 ianuarie 1996. Legiuitorul Uniunii a introdus in continuare noi norme, printre care norma „Euro 4”, instituita incepand cu 1 ianuarie 2005. În temeiul Regulamentului (CE) nr. 715/2007 al Parlamentului European si al Consiliului din 20 iunie 2007 privind omologarea de tip a autovehiculelor in ceea ce priveste emisiile provenind de la vehiculele usoare pentru pasageri si de la vehiculele usoare comerciale (Euro 5 si Euro 6) si privind accesul la informațiile referitoare la repararea si intreținerea vehiculelor (JO L 171, p. 1), limita in vigoare in prezent este cea a normei „Euro 5”, iar instituirea unei norme „Euro 6” este prevazuta pentru anul 2014.
 5 Pe de alta parte, Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European si a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor si remorcilor acestora, precum si a sistemelor, componentelor si unitaților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directiva‐cadru) (JO L 263, p. 1) distinge autovehiculele din categoria M, care cuprinde „[autovehiculele] cu cel puțin patru roți, [...] pentru transportul pasagerilor”, de cele din categoria N, care cuprinde „[autovehiculele] cu cel puțin patru roți, [...] pentru transportul marfurilor”. Aceste categorii cuprind subdiviziuni in funcție de numarul de locuri si de masa maxima (categoria M) sau numai in funcție de masa maxima (categoria N).
 Reglementarea naționala
 6 Ordonanța de urgența a Guvernului nr. 50/2008 din 21 aprilie 2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule (Monitorul Oficial al Romaniei, Partea I, nr. 327 din 25 aprilie 2008, denumita in continuare „OUG nr. 50/2008”), care a intrat in vigoare la 1 iulie 2008, instituie, la articolul 3, o taxa pe poluare pentru autovehiculele din categoriile M1-M3 si N1-N3.
 7 Potrivit articolului 4 litera a) din OUG nr. 50/2008, obligația de plata a taxei menționate intervine „cu ocazia primei inmatriculari a unui autovehicul in Romania”.
 8 Articolul 6 din OUG nr. 50/2008 prevede:
 „(1) Suma de plata reprezentand taxa se calculeaza [...] dupa cum urmeaza:
 b) pentru autovehiculele din categoria M1, cu norma de poluare non Euro, Euro 1 sau Euro 2, dupa formula:
 Suma de plata = C × D × (100 − E)/100
 (3) Cota fixa de reducere prevazuta in anexa nr. 4 este stabilita in funcție de vechimea autovehiculului, de rulajul mediu anual, de starea tehnica si nivelul de dotare al autovehiculului. [...]
 9 Potrivit Ordonanței de urgența a Guvernului nr. 208/2008 din 4 decembrie 2008 pentru stabilirea unor masuri privind taxa pe poluare pentru autovehicule (Monitorul Oficial al Romaniei, Partea I, nr. 825 din 8 decembrie 2008, denumita in continuare „OUG nr. 208/2008”), autovehiculele a caror capacitate cilindrica nu depaseste 2 000 cm3 si care au fost inmatriculate pentru prima data in Romania sau in alte state membre incepand cu data de 15 decembrie 2008 se excepteaza de la obligația de plata a taxei stabilite prin OUG nr. 50/2008.
 10 Pentru autovehiculele care nu indeplineau aceste criterii, cuantumul taxei menționate a fost majorat prin OUG nr. 208/2008.
 11 OUG nr. 208/2008 a fost ulterior abrogata prin Ordonanța de urgența a Guvernului nr. 218/2008 din 10 decembrie 2008 privind modificarea Ordonanței de urgența a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule (Monitorul Oficial al Romaniei, Partea I, nr. 836 din 11 decembrie 2008, denumita in continuare „OUG nr. 218/2008”), aceasta noua ordonanța prevazand ca autovehiculele din categoria M1 cu norma de poluare Euro 4 a caror capacitate cilindrica nu depaseste 2 000 cm3, precum si toate autovehiculele din categoria N1 cu norma de poluare Euro 4 care se inmatriculeaza pentru prima data in Romania sau in alte state membre in perioada 15 decembrie 2008-31 decembrie 2009 se excepteaza de la obligația de plata a taxei instituite prin OUG nr. 50/2008.
 12 Pentru celelalte autovehicule din categoriile M1 si N1, cuantumul taxei nu s‐a modificat in raport cu cel stabilit prin OUG nr. 208/2008.
 13 Prin Ordonanța de urgența a Guvernului nr. 7/2009 din 18 februarie 2009 privind modificarea Ordonanței de urgența a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule (Monitorul Oficial al Romaniei, Partea I, nr. 103 din 19 februarie 2009, denumita in continuare „OUG nr. 7/2009”), anexele 1, 2 si 4 la OUG nr. 50/2008, cu modificarile ulterioare, au fost inlocuite cu anexele 1-3 la OUG nr. 7/2009 menționata.
 14 Ulterior, Ordonanța de urgența a Guvernului nr. 117/2009 din 29 decembrie 2009 pentru aplicarea unor masuri privind taxa pe poluare pentru autovehicule (Monitorul Oficial al Romaniei, Partea I, nr. 926 din 30 decembrie 2009, denumita in continuare „OUG nr. 117/2009”), care a intrat in vigoare la 30 decembrie 2009, a prevazut ca autovehiculele din categoria M1 cu norma de poluare Euro 4, a caror capacitate cilindrica nu depaseste 2 000 cm3, precum si autovehiculele din categoria N1 cu norma de poluare Euro 4 inmatriculate pentru prima data intr‐un stat membru al Uniunii Europene in perioada 15 decembrie 2008-31 decembrie 2009 inclusiv se excepteaza de la obligația de plata a taxei pe poluare, cu condiția sa fie inmatriculate pentru prima data in Romania in cele 45 de zile ulterioare datei de 30 decembrie 2009.
 Acțiunea principala si intrebarile preliminare
 15 Domnul Nisipeanu a inmatriculat in Romania un autovehicul de ocazie cumparat in Germania. Acest vehicul figureaza printre vehiculele din categoria M1, are o capacitate cilindrica de 1 597 cm3 si respecta, avand in vedere emisiile pe care le produce, norma de poluare Euro 2. Acesta fusese inmatriculat in Germania in anul 1997.
 16 În vederea inmatricularii in Romania a vehiculului menționat, domnul Nisipeanu a platit, la 1 februarie 2010, suma de 4 431 de lei ca taxa pe poluare in temeiul OUG nr. 50/2008, conform unei decizii emise de autoritatea competenta. Ulterior, acesta a solicitat sa i se restituie respectiva suma. Împotriva refuzului de a se da curs cererii sale, domnul Nisipeanu a introdus o acțiune la Tribunalul Gorj, prin care a solicitat ca paratele din acțiunea principala sa fie obligate sa ii restituie suma menționata. În susținerea acțiunii sale, acesta a invocat faptul ca taxa in cauza este incompatibila cu articolul 110 TFUE.
 17 În aceste condiții, Tribunalul Gorj a hotarat sa suspende judecarea cauzei si sa adreseze Curții urmatoarele intrebari preliminare:
 „1) Articolul 110 [TFUE] trebuie interpretat in sensul ca impozitele interne discriminatorii pe care le interzice includ si taxa reglementata in legislația Romaniei prin [OUG nr. 50/2008], asa cum a fost modificata prin [OUG nr. 208/2008, nr. 218/2008, nr. 7/2009 si nr. 117/2009]s
 2) Articolul 110 [TFUE] permite Romaniei ca, prin intermediul legislației naționale, sa instituie, la emiterea [OUG] nr. 50/2008, incepand cu 1 iulie 2008, criteriul «primei inmatriculari in Romania», asa cum este prevazut in articolul 4 litera a) al [OUG], aceasta fiind o cerința obiectiva conform dispozițiilor Tratatuluis
 3) Articolul 110 [TFUE] autorizeaza Romania [...] sa aplice [incepand] cu 1 iulie 2008 taxa pe poluare vehiculelor de ocazie importate din [Uniune] sau dobandite din achiziții [din alte state ale Uniunii] si inmatriculate pentru prima data in Romania, in timp ce pentru vehiculele de ocazie cumparate din Romania taxa pe poluare nu este perceputas
 4) Articolul 110 [TFUE] permite ca Romania sa acorde [...] scutirea de plata a taxei pe poluare doar [pentru] «autovehiculele M1 cu norma de poluare Euro 4 a caror capacitate cilindrica nu depaseste 2 000 de centimetri cubi, [precum si pentru] toate autovehiculele N1 cu norma de poluare Euro 4, care se inmatriculeaza pentru prima data in Romania sau in alte state membre ale Uniunii Europene in perioada 15 decembrie 2008-31 decembrie 2009», in timp ce pentru autoturismele noi cu alte caracteristici decat cele expuse scutirea nu este acordatas
 5) Articolul 110 [TFUE] trebuie interpretat in sensul ca permite Romaniei sa protejeze industria naționala a automobilelor, intrucat taxa de poluare se achita doar pentru [autovehiculele] second hand importate si inmatriculate din Uniune [...], in timp ce ea nu este perceputa pentru [autovehiculele] second hand deja inmatriculate in Romania si care fac obiectul revanzarii pe teritoriul acesteias
 6) Constituie situațiile expuse o taxare discriminatorie, interzisa de dispozițiile art. 110 [TFUE], in condiția in care criteriul «primei inmatriculari in Romania» prevazut de articolul 4 litera a) din [OUG nr.] 50/2008 nu este unul obiectiv raportat la scopul declarat al instituirii taxei pe poluare prin aplicarea principiului «poluatorul plateste», insa, taxa fiind legata de acest criteriu, protejeaza producția naționala a autoturismelor noi, precum si piața interna [romaneasca] a [autovehiculelor] second hands”
 18 Prin intermediul primelor trei intrebari adresate, care trebuie analizate impreuna, instanța de trimitere solicita, in esența, sa se stabileasca daca articolul 110 TFUE se opune ca un stat membru sa instituie o taxa pe poluare, precum cea in cauza in acțiunea principala, care se aplica autovehiculelor cu ocazia primei lor inmatriculari in acest stat membru.
 19 Este cert ca, din punct de vedere formal, regimul de impozitare in cauza in acțiunea principala nu face deosebire nici intre autovehicule, in funcție de proveniența lor, nici intre proprietarii acestor vehicule, in funcție de cetațenia sau naționalitatea lor. Cu toate acestea, chiar daca nu sunt intrunite condițiile unei discriminari directe, un impozit intern poate fi indirect discriminatoriu din cauza efectelor sale (Hotararea din 5 octombrie 2006, Nádasdi si Németh, C‐290/05 si C‐333/05, Rec., p. I‐10115, punctul 47).
 20 În ceea ce priveste o taxa precum cea reglementata de OUG nr. 50/2008, este necesar, astfel cum Curtea a aratat deja la punctul 38 din Hotararea din 7 aprilie 2010, Tatu (C‐402/09, nepublicata inca in Repertoriu), sa se examineze neutralitatea taxei in cauza, in special intre vehiculele de ocazie importate si vehiculele de ocazie similare care au fost inmatriculate pe teritoriul național anterior intrarii in vigoare a acestei taxe.
 21 Desigur, astfel cum a subliniat guvernul roman, articolul 110 TFUE nu urmareste sa impiedice un stat membru sa introduca impozite noi sau sa modifice cota ori baza impozabila a impozitelor existente (Hotararile Nádasdi si Németh, punctul 49, si Tatu, punctul 50, citate anterior).
 22 În plus si cu siguranța, atunci cand un stat membru introduce o noua lege fiscala, acesta stabileste aplicarea legii respective incepand de la o anumita data. Prin urmare, taxa aplicata dupa intrarea in vigoare a acestei legi poate fi diferita de taxa fiscala in vigoare anterior. Aceasta din urma imprejurare nu poate, prin ea insasi, sa fie considerata ca avand un efect discriminatoriu intre situațiile constituite anterior si cele care sunt posterioare intrarii in vigoare a noii norme (Hotararea Tatu, citata anterior, punctul 51).
 23 Cu toate acestea, competența statelor membre de a stabili noi taxe nu este nelimitata. Astfel, potrivit unei jurisprudențe constante, interdicția prevazuta la articolul 110 TFUE trebuie sa se aplice de fiecare data cand un impozit fiscal este de natura sa descurajeze importul de bunuri provenind din alte state membre, favorizand produsele naționale (Hotararea Tatu, citata anterior, punctul 52 si jurisprudența citata).
 24 În ceea ce priveste taxele aplicate autovehiculelor, este cert ca vehiculele prezente pe piața intr‐un stat membru sunt „produse naționale” ale acestuia in sensul articolului 110 TFUE. Atunci cand aceste produse sunt puse in vanzare pe piața vehiculelor de ocazie a acestui stat membru, ele trebuie considerate „produse similare” vehiculelor de ocazie importate de acelasi tip, cu aceleasi caracteristici si cu aceeasi uzura. Astfel, vehiculele de ocazie cumparate de pe piața statului membru menționat si cele cumparate, in scopul importarii si punerii in circulație in acest stat, din alte state membre constituie produse concurente (Hotararea Tatu, citata anterior, punctul 55 si jurisprudența citata).
 25 Rezulta ca, in pofida constatarilor efectuate la punctele 21 si 22 din prezenta hotarare, articolul 110 TFUE obliga fiecare stat membru sa aleaga taxele aplicate autovehiculelor si sa le stabileasca regimul astfel incat acestea sa nu aiba ca efect favorizarea vanzarii vehiculelor de ocazie naționale si descurajarea, in acest mod, a importului de vehicule de ocazie similare (Hotararea Tatu, citata anterior, punctul 56).
 26 Astfel cum a aratat Curtea la punctul 58 din Hotararea Tatu, citata anterior, o reglementare precum OUG nr. 50/2008 are ca efect faptul ca autovehiculele de ocazie importate si caracterizate printr‐o vechime si o uzura importante sunt supuse, in pofida aplicarii unei reduceri mari a cuantumului taxei pentru a ține seama de deprecierea lor, unei taxe care se poate apropia de 30 % din valoarea lor de piața, in timp ce vehiculele similare puse in vanzare pe piața naționala a vehiculelor de ocazie nu sunt in niciun fel grevate de o astfel de sarcina fiscala. Nu se poate contesta ca, in aceste condiții, reglementarea naționala menționata are ca efect descurajarea importarii si punerii in circulație in Romania a unor autovehicule de ocazie cumparate din alte state membre.
 27 Aceleasi considerații se impun in ceea ce priveste regimul de impozitare prevazut de OUG nr. 50/2008, astfel cum a fost modificata prin OUG nr. 208/2008, OUG nr. 218/2008, OUG nr. 7/2009 si, respectiv, OUG nr. 117/2009. Astfel, din dosarul cauzei rezulta ca toate versiunile de modificare a OUG nr. 50/2008 mențin un regim de impozitare care descurajeaza inmatricularea in Romania a unor autovehicule de ocazie cumparate din alte state membre si care se caracterizeaza printr‐o uzura si o vechime importante, in timp ce vehiculele similare puse in vanzare pe piața naționala a vehiculelor de ocazie nu sunt in niciun fel grevate de o asemenea sarcina fiscala. Pe de alta parte, cu ocazia sedinței, care a avut loc dupa pronunțarea Hotararii Tatu, citata anterior, guvernul roman nu a susținut ca ar exista o diferența relevanta, in scopul examinarii compatibilitații cu articolul 110 TFUE a unei taxe precum cea reglementata de OUG nr. 50/2008, intre versiunea inițiala a OUG nr. 50/2008 si versiunile ulterioare ale acesteia.
 28 În sfarsit, trebuie amintit ca obiectivul protecției mediului, care se materializeaza in faptul, pe de o parte, de a impiedica, prin aplicarea unei taxe disuasive, circulația in Romania a unor vehicule deosebit de poluante, precum cele care corespund normelor Euro 1 si Euro 2 si care au o capacitate cilindrica mare, si, pe de alta parte, de a folosi veniturile generate de aceasta taxa pentru finanțarea unor proiecte de mediu, ar putea fi realizat mai complet si mai coerent aplicand taxa pe poluare oricarui vehicul de acest tip care a fost pus in circulație in Romania. O astfel de taxare, a carei punere in aplicare in cadrul unei taxe anuale rutiere este perfect posibila, nu ar favoriza piața naționala a vehiculelor de ocazie in detrimentul punerii in circulație a vehiculelor de ocazie importate si ar fi, in plus, conforma principiului poluatorul plateste (Hotararea Tatu, citata anterior, punctul 60).
 29 Avand in vedere considerațiile care preceda, trebuie sa se raspunda la prima, la a doua, la a treia, la a cincea si la a sasea intrebare adresate ca articolul 110 TFUE trebuie interpretat in sensul ca se opune ca un stat membru sa instituie o taxa pe poluare aplicata autovehiculelor cu ocazia primei lor inmatriculari in acest stat membru daca regimul acestei masuri fiscale este astfel stabilit incat descurajeaza punerea in circulație in statul membru menționat a unor vehicule de ocazie cumparate din alte state membre, fara insa a descuraja cumpararea unor vehicule de ocazie avand aceeasi vechime si aceeasi uzura de pe piața naționala.
 30 Întrucat acest raspuns permite instanței de trimitere sa soluționeze acțiunea principala, care priveste taxa platita la inmatricularea unui vehicul cu norma de poluare Euro 2, nu este necesar sa se raspunda la a patra intrebare adresata, care priveste exceptarea de la taxa instituita prin OUG nr. 50/2008 in favoarea persoanelor care inmatriculeaza in Romania anumite autovehicule cu norma de poluare Euro 4.
 Cu privire la limitarea in timp a efectelor prezentei hotarari
 31 În ipoteza in care hotararea care urmeaza a fi pronunțata ar statua ca articolul 110 TFUE se opune perceperii unei taxe precum cea instituita prin reglementarea naționala in cauza, guvernul roman a solicitat Curții, cu ocazia sedinței, sa limiteze efectele in timp ale hotararii sale.
 32 În conformitate cu o jurisprudența constanta, interpretarea unei norme a dreptului Uniunii data de Curte in exercitarea competenței pe care i‐o confera articolul 267 TFUE lamureste si precizeaza semnificația si domeniul de aplicare al acestei norme, astfel cum trebuie sau cum ar fi trebuit sa fie ințeleasa si aplicata de la intrarea sa in vigoare. Rezulta ca norma astfel interpretata poate si trebuie sa fie aplicata raporturilor juridice nascute si constituite inainte de hotararea asupra cererii de interpretare, daca sunt reunite si condițiile care permit supunerea litigiului privind aplicarea normei respective instanțelor competente (a se vedea in special Hotararea din 2 februarie 1988, Blaizot si alții, 24/86, Rec., p. 379, punctul 27, Hotararea din 10 ianuarie 2007, Skov si Bilka, C‐402/03, Rep., p. I‐199, punctul 50, precum si Hotararea din 18 ianuarie 2007, Brzeziński, C‐313/05, Rep., p. I‐513, punctul 55).
 33 Prin urmare, numai in mod excepțional, in aplicarea principiului general al securitații juridice, inerent ordinii juridice a Uniunii, Curtea poate sa fie determinata sa limiteze posibilitatea de a se invoca o dispoziție pe care a interpretat‐o. Pentru a putea impune o astfel de limitare, este necesara intrunirea a doua criterii esențiale, si anume buna‐credința a celor interesați si riscul unor perturbari grave (Hotararea Skov si Bilka, citata anterior, punctul 51, precum si Hotararea din 3 iunie 2010, Kalinchev, C‐2/09, nepublicata inca in Repertoriu, punctul 50).
 34 În ceea ce priveste riscul unor perturbari grave, trebuie amintit ca existența unor consecințe financiare care ar rezulta pentru un stat membru dintr‐o hotarare preliminara nu justifica, prin ea insasi, limitarea in timp a efectelor acestei hotarari (Hotararea din 20 septembrie 2001, Grzelczyk, C‐184/99, Rec., p. I‐6193, punctul 52, Hotararea din 15 martie 2005, Bidar, C‐209/03, Rec., p. I‐2119, punctul 68, si Hotararea Brzeziński, citata anterior, punctul 58). Statului membru care solicita o astfel de limitare ii revine obligația de a prezenta in fața Curții date cifrice care sa stabileasca riscul unor repercusiuni economice grave (Hotararile Brzeziński, punctele 59 si 60, si Kalinchev, punctele 54 si 55, citate anterior).
 35 Or, in ceea ce priveste repercusiunile economice care pot decurge dintr‐o hotarare prin care Curtea declara ca articolul 110 TFUE se opune unui regim de impozitare precum cel instituit prin OUG nr. 50/2008, guvernul roman s‐a limitat in esența la menționarea numarului mare de cereri de rambursare a taxei percepute, care s‐ar ridica la aproximativ 40 000, si sa faca referire la criza economica de care este afectata Romania.
 36 Trebuie sa se constate ca, in lipsa unor date cifrice mai precise care sa permita sa se concluzioneze ca economia romaneasca risca sa fie serios afectata de repercusiunile prezentei hotarari, condiția privind existența unor perturbari grave nu poate fi considerata stabilita.
 37 În aceste condiții, nu este necesar sa se verifice indeplinirea criteriului privind buna‐credința a celor interesați.
 38 Din aceste considerații rezulta ca nu este necesar sa fie limitate in timp efectele prezentei hotarari.
 39 Întrucat, in privința parților din acțiunea principala, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia sa se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecata. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decat cele ale parților menționate, nu pot face obiectul unei rambursari.
 Articolul 110 TFUE trebuie interpretat in sensul ca se opune ca un stat membru sa instituie o taxa pe poluare aplicata autovehiculelor cu ocazia primei lor inmatriculari in acest stat membru daca regimul acestei masuri fiscale este astfel stabilit incat descurajeaza punerea in circulație in statul membru menționat a unor vehicule de ocazie cumparate din alte state membre, fara insa a descuraja cumpararea unor vehicule de ocazie avand aceeasi vechime si aceeasi uzura de pe piața naționala.
 * Limba de procedura: romana.
 Articolul precedentInvitations to fictitious IFRS Foundation or IASB events
 Articolul următorMFP: Proiect HG – Procedura de analiza de risc in vederea verificarii fiscale prealabile a persoanelor fizice
 CDEP: Proiectul de Lege privind taxa pentru emisiile poluante provenite de la autovehicule - ADOPTAT - CFNET - Finante Fiscal Conta 11 Feb 2013 at 17:31
 [...] De asemenea, adoptarea legii si aborgarea OUG 50/2008 este motivata si pe preintampinarea unei posibilitati iminente, si anume decizia CE de a declansa o acţiune invocand incompatibilitatea OUG 50/2008 cu art. 110 TFUE, avand in vedere Hotararea Curtii de Justiţie in cauza Tatu sau in cauza Nisipeanu. [...]
 ECJ: Dreptul de deducere a TVA achitata in amonte


text:
Jarkko Finni – QVQ
 Jarkko Finni | JTeam
 Jarkko Finni | touko 1, 2017 | Valmennusikkuna. Sunnuntai 30.4. Kevään 2018 ulkomaanleirin viimeisiä päiviä poltellaan. Leirit ovat monessakin mielessä erinomaista laatuaikaa valmentajalle. Leirit ovat usein omia valmennusajatuksia tarkentavia tai muokkaavia aikaresurssipätkiä.
 Jarkko Finni valmentamaan kymmenottelija Ojaniemeä
 Jarkko on seurannut minun tekemisiäni jo pitkään. Voi sanoa, että vaihtoehtoja ei ollut kuin yksi, mutta se oli hyvä, Ojaniemi kuvaa valmentajan valintaan. Omalla aktiiviurallaan 7698 pistettä koonnut Finni työskentelee Suomen urheiluliiton SUL:n kymmenottelujen lajivalmentajana, ja on seurannut tiiviisti Ojaniemen harjoittelua.
 Jarkko Finni – Boss – Pienriistayhdistyksen miehet | LinkedIn
 Jarkko has 1 job listed on their profile. See the complete profile on LinkedIn and discover Jarkko’s connections and jobs at similar companies. View Jarkko Finni’s profile on LinkedIn, the
 Title: Boss at Pienriistayhdistyksen miehet
 Jarkko Finni | helmi 27, 2017 | Valmennusikkuna. Maanantai 20.2. Yli 300 000 katselijalle kommentoiminen ja varsinkin kommentointiin valmistautuminen kaiken muun hösötyksen keskellä teki elämän sen verran hektiseksi, että jätin Valmennusikkunan suosiolla muutaman viikon tauolle.
 Jarkko Finni (@JarkkoFinni) on Twitter
 Esikuvien merkitys. Eilen JKU:n ykkösurheilijat vetivät leiripäivän seuran nuorille valmennusryhmäläisille->tänään jopa meillä tyttö uhkuu treeni-intoa ja haluaa syödä terveellisesti kuten urheilijan ravinnosta ”höpöttäneet” Nooralotta Neziri ja Emma Koistinen.
 Jarkko Finni | Facebook
 Jarkko Finni is on Facebook. Join Facebook to connect with Jarkko Finni and others you may know. Facebook gives people the power to share and makes the
 Jarkko Finni – Wikidata
 Jarkko Finni (Q11866106) From Wikidata. Jump to navigation Jump to search. No description defined. edit. Language Label Description Also known as; English: Jarkko Finni. No description defined. Statements. instance of. human. 0 references. sex or gender. male. 0 references. country of citizenship. Finland. 0 references.
 Yhteystiedot » Jyväskylän Kenttäurheilijat
 Jarkko Finni Valmennuspäällikkö 0405362680 [email protected] Antti Mero Jr. Nuorisovalmennuspäällikkö 0407685747 [email protected] Johanna Leivonen Harrasteurheiluvastaava 0500867209 [email protected]
 1994 European Athletics Championships – Men’s decathlon
 The men’s decathlon competition at the 1994 European Athletics Championships in Helsinki, Finland, was held at Helsinki Olympic Stadium on 12 August and 13 August 1994.
 Jaakko Ojaniemi – Wikipedia
 Hänen valmentajinaan toimivat Jarkko Finni ja vuoteen 2005 asti Pentti Poikus. Ojaniemi on 193 cm pitkä ja painaa 87 kg. lähde? Hän on toiminut Formula 1-kuljettaja Valtteri Bottaksen kuntovalmentajana vuonna 2013 ja opiskelee testaus- ja valmennusoppia ...
 1990 World Junior Championships in Athletics – Men’s
 The men’s decathlon event at the 1990 World Junior Championships in Athletics was held in Plovdiv, Bulgaria, at Deveti Septemvri Stadium on 8 and 9 August. Senior implements (106.7cm (3’6) hurdles, 7257g shot, 2kg discus) were used.
 Offshore Class 3C – Stars of Powerboating – Google Sites
 1981: Emilio Riganti: ITA Marco Rigantti: ITA 1982: Luigi Radice: ITA: S. Bourn: GBR: M. Panell: GBR Gino Zavanella: ITA 1983: Luigi Radice
 Tonic vibration reflexes elicited during fatigue from
 Janne Avela, Jarkko Finni and Paavo V. Komi, Excitability of the soleus reflex arc during intensive stretch–shortening cycle exercise in two power-trained athlete groups, European Journal of Applied Physiology, 97, 4, (486), (2006).
 Kymmenottelijoiden tavoitteena mitali kuluvan olympiadin
 Moniotteluiden lajivalmentaja Jarkko Finni, 34, on mielissään nykytilanteesta. Koskaan aiemmin tilanne ei ole ollut näin otollinen: peräti kahdeksalla nuorella suomalaisella kymmenottelijalla on mahdollisuus voittaa arvomitali lähivuosina.
 Previous PostSuomesta Ruotsiksi
 Next PostMarkku Tikka


type: caselaw

text:
 14.1.2006
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 10/20
 2005 m. spalio 17 d. Pirmosios instancijos teismo nutartis byloje First Data ir kt. prieš Komisiją
 (Byla T-28/02) (1)
 („Konkurencija - EB 81 straipsnis - Visa mokėjimo kortelių sistema - „Negalimumo teikti įgijimo paslaugų prieš tai neteikus išdavimo paslaugų“ taisyklė - Nedraudžiamumo patvirtinimas - Nagrinėjant bylą panaikinta taisyklė - Suinteresuotumas pareikšti ieškinį teisme - Sprendimo nepriėmimas“)
 (2006/C 10/40)
 Proceso kalba: anglų
 Šalys
 Ieškovės: First Data Corp. (Wilmington, Delaveras, Jungtinės Amerikos Valstijos), FDR Ltd (Dover, Delaveras, Jungtinės Amerikos Valstijos) ir First Data Merchant Services Corp. (Sunrise, Florida, Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos pradžioje advokatų P. Bos ir M. Nissen, vėliau advokato P. Bos
 Atsakovė: Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama pradžioje R. Wainwright, W. Wils ir V. Superti, vėliau R. Wainwright ir T. Christoforou
 Bylos dalykas
 Prašymas panaikinti 2001 m. rugpjūčio 9 d. Komisijos sprendimo 2001/782/EB dėl EB sutarties 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/29.373 — Visa International) (OL L 293, p. 24) 1 straipsnio 5 įtrauką.
 Rezoliucinė nutarties dalis
 1.
 Nebereikia priimti sprendimo dėl ieškinio.
 2.
 Ieškovės ir Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
 (1) OL C 109, 2002 5 4.


text:
GVH - Vj-30/2000/58
 Vj-30/2000/58
 Kf. V. 39. 361/2001/4. szám
 A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a Büki Üdítő Kft. (Bük) felperesnek a Gazdasági Versenyhivatal (Budapest) alperes ellen közigazgatási határozat felülvizsgálata iránt indult perében a Fővárosi Bíróság 2001. január 24. napján kelt 2.K.34.701/2000/5. számú ítélete ellen a felperes részéről 6. sorszám alatt benyújtott fellebbezés folytán az alulírott napon - tárgyaláson kívül - meghozta az alábbi
 A felperes 1997. májusától gyárt energiaitalt "Bomba" elnevezéssel. 2000. január 15. és február 28-a között a termék népszerűsítésére országosan 550 óriásplakátot helyezett el. A plakát bal oldalán "EREDETI!" felirat alatt három "Bomba" energiaital képe volt látható, míg a jobb oldalon három összetört üvegpalack képe fölött "HAMIS! OLCSÓ CUKORRAL" felirat szerepelt. A reklámkampány költsége 24.295.000 forint volt.
 Magyarországon több magyar gyártású és importból származó energiaital van forgalomban. A magyar élelmiszerkönyv az energiaitalokra előírást nem tartalmaz, a termék minőségét gyártmánylapon kell rögzíteni és engedélyeztetni. Az energiaitalok kristálycukor vagy izocukor felhasználásával készülnek.
 A Reklámetikai Bizottság állásfoglalása szerint a felperes által elhelyezett óriásplakát nem minősül összehasonlító reklámnak, míg az Önszabályozó Reklámtestület Etikai Ad hoc Bizottságának véleménye szerint a reklám sérti a Magyar Reklámetikai Kódexet, mert a versenytársak termékeit az eredeti "Bomba" energiaital hamisítványaként jeleníti meg.
 A reklámozott termék forgalma 1999. november és december hónapokban eladott mennyiséghez képest januárra 60-67%-ra csökkent, februárban ugyanakkor meghaladta 24-34%-kal az év végi forgalmat.
 A versenyfelügyeleti eljárás eredményeként az alperes 2000. május 22. napján kelt Vj-30/2000/58. számú határozatában megállapította, hogy a hirdetés alkalmas a fogyasztók megtévesztésére, ezért a felperest 3.000.000 forint bírság megfizetésére kötelezte.
 Az alperes határozata ellen a felperes keresettel élt, vitatva a jogsértés elkövetését. Kérte a bírság megfizetése alóli mentesítését, másodlagosan összegének csökkentését.
 Az elsőfokú bíróság ítéletében az alperes határozatát részben megváltoztatta, a bírságot 2.000.000 forintra mérsékelte, ezt meghaladóan a keresetet elutasította. Hivatkozott a tisztességtelen piaci magatartás a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény (a továbbiakban: Tpvt.) 8. § (1) , (2) bekezdés a) pontjára és 9.§-ára. Rámutatott arra, hogy adott reklám fogyasztókhoz eljuttatott üzenetét összességében - a szövegbeli és a képben nyújtott információra is kiterjedve - kell megítélni.
 Helyesen látta az alperes úgy, hogy a felperes reklámja a Tpvt. 8. § (2) bekezdés a) pontjába ütközően jogsértő. A reklám ugyanis egyértelműen a felperesi termék kiválasztására hív fel úgy, hogy nem valós adatokat kiemelve a versenytársi termékeket hamisnak minősíti. A megjelenítés ezen módja a konkrétan kimutatható forgalomnövekedés hiányában és az egyes versenytársak termékeinek egyedi beazonosíthatósága nélkül is alkalmas arra, hogy versenyjogilag meg nem engedetten a fogyasztók választási szabadságát befolyásolja. A bírság összegszerűsége meghatározásakor az alperes az eset összes körülményeire figyelemmel volt, e szempontok közül az elsőfokú bíróság kiemelte, hogy a sérelem a fogyasztók szűk körét érintette, ezért indokoltnak látta a bírság összegének mérséklését.
 Az elsőfokú bíróság ítélete ellen a felperes élt fellebbezéssel, kérte annak megváltoztatását és a keresetének elutasított részében is helytadó ítélet meghozatalát. Arra hivatkozott, hogy bár az energiaitalokra vonatkozó kifejezett szabvány nem létezik, az elsőként megismert energiaital, az 1987-től gyártott Red Bull egyfajta etalonnak tekinthető. Az óriásplakáton található felirat is a Red Bull márkára, mint az energiaitalok mintaképére való utalás, vagyis a "Bomba" termék eredeti, mivel a Red Bullhoz hasonlóan kristálycukrot tartalmaz. Az izocukor összetevő az ital ízén érezhető, a kristálycukor ízben teljesebb érzetet kelt. Az "OLCSÓ CUKORRAL" kifejezés valós információ, hiszen az izocukor 10-15%-kal olcsóbb, mint a kristálycukor. Az izocukor és a kristálycukor íz különbség objektív alapon nyugszik, ezért nem elfogadható az elsőfokú bíróság ítéletében megfogalmazott azon érvelés, miszerint a termékek íze szubjektív megítélésű, ezért az nem vehető figyelembe. A felperes ellentétben az elsőfokú bíróság ítéletében foglaltakkal nem állította, hogy a versenytársak termékei az izocukor miatt "mássá" váltak volna, azok termékeit energiaitaloknak tartotta. Ezzel együtt viszont azt állította, hogy azért nem számítanak eredetinek, mert nem az eredeti összetevőt tartalmazzák. Az "EREDETI!" kitétel arra is utal, hogy a Red Bullnak a magyar piacról való kivonulása után a felperes elsőként kezdett Magyarországon energiaitalt gyártani. Mivel az "OLCSÓ CUKOR!", a Red Bull összetevőire és az első piacra való utalás valós adat, ezért a reklám nem alkalmas a. fogyasztók megtévesztésére. A felperes sérelmezte, hogy a bírság összege a figyelembe vehető szempontokhoz mérten eltúlzott, így annak további mérséklését is kérte.
 Az alperes ellenkérelmet nem terjesztett elő.
 A Tpvt. 8. § (1) bekezdése szerint tilos a gazdasági versenyben a fogyasztókat megtéveszteni. A (2) bekezdés a) pontja szerint a fogyasztók megtévesztésének minősül különösen, ha az áru ára, lényeges tulajdonsága - így különösen összetétele, használata, az egészségre és a környezetre gyakorolt hatása, valamint kezelése, továbbá az áru eredete, származási helye, beszerzési forrása vagy módja - tekintetében valótlan tényt, vagy valós tényt megtévesztésre alkalmasa módon állítanak, az árut megtévesztésre alkalmas árujelzővel látják el, vagy az áru lényeges tulajdonságairól bármilyen más megtévesztésre alkalmas tájékoztatást adnak.
 Helytállóan állapította meg az elsőfokú bíróság, - egyetértve az alperes határozati érvelésével - hogy a felperesi magatartás a Tpvt. 8. § (2) bekezdés a) pontjába ütközően jogsértő, így az alperes határozata a jogszabályoknak megfelel. A felperes fellebbezésében az elsőfokú eljárás során előadottakat ismételte meg, ezen érvek megalapozatlansága tekintetében a hegfelsőbb Bíróság az elsőfokú bíróság ítéletének helyes indokaira utal. Kiemeli a Legfelsőbb Bíróság, hogy a reklámban szereplő "HAMIS!" kitétel minden más energiaitalra vonatkoztatva - amely sem a felperesi "Bomba" energiaital - megtévesztésre alkalmas tájékoztatást nyújt a fogyasztók számára. A izocukor felhasználása szabvány hiányában - függetlenül a Red Bull energiaital teremtette esetlegesen kialakult fogyasztási szokásoktól - bármely más energiaital "hamis"-kénti minősítését nem okozhatja.
 Helyesen utalt az elsőfokú bíróság a Tpvt. 9. §-ára avonatkozásban, hogy a használt kifejezések vizsgálatára mely szempontok szerint kerülhet sor. Ezért figyelembe kell venni, hogy az átalag fogyasztó szempontjából a "hamis" kifejezés mi mindent jelenthet, a reklámból nyert további információk korrigálhatják-e a "hamis" kifejezéshez kapcsolt képzetet. A cukor alapanyagból adódó ízkülönbség jelentőségét az elsőfokú bíróság vizsgálta, megállapításai cáfolatára a felperes fellebbezésében foglaltak nem alkalmasak. A felperes sikerrel nem hivatkozhat arra, hogy a reklámban közöltek a Red Bull energiaitalt etalonnak véve valós adatok, a fogyasztó ugyanis a nyert információkból nem juthat mindarra a következtetésre, melyet a felperes a fellebbezésben kifejtett. Nyilvánvaló, hogy a reklámban a Red Bull termék összehasonlításkénti megjelenítése jogszabályi akadályokba ütközött volna.
 A Tpvt. 78.§ (2) bekezdése alapján az alperes az eset összes körülményeinek mérlegelésével határozta meg a bírság összegét, amelyet határozatában megindokolt. A bíróság a közigazgatási határozat felülvizsgálata során azt vizsgálhatja, hogy a közigazgatási hatóság az anyagi és eljárási jogi szabályok betartásával hozta-e meg határozatát. A mérlegelési jogkörben hozott döntés felülvizsgálata során a bírósági azt jogosult vizsgálni, hogy a közigazgatási hatóság számba vett-e valamennyi figyelembe vehető mérlegelési szempontot, számot adott-e azok el fogadásáról vagy mellőzéséről. Amennyiben jogszabálysértés nem állapítható meg a bírság összegének megváltoztatására nincs lehetőség, a bíróság felülmérlegelésre nem jogosult. Erre figyelemmel a Legfelsőbb Bíróság nem látott lehetőséget a bírság összegének további mérséklésére.
 A Legfelsőbb Bíróság ezért az elsőfokú bíróság ítéletét a Pp. 253.§ (2) bekezdése alapján helybenhagyta.
 Az alperesnek a fellebbezési eljárás során költsége nem merült fel, ezért arról a Pp. 78.§ (2) bekezdése alapján rendelkezni nem kellett.
 A sikertelenül fellebbező felperes köteles a Pp. 78.§ (1), (2) és 79. § (1), bekezdése alapján az illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt fellebbezési illeték viselésére, amelynek mértéke az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 39. § (3) bekezdés c) pontja és 46. § (1) bekezdése alapján került megállapításra.
 Budapest, 2003. február 24.
 Vj-30/2000/58 2000.05.22.


text:
 19.5.2016
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 129/43
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 59/2015
 z dnia 20 marca 2015 r.
 zmieniająca załącznik XI (Komunikacja elektroniczna, usługi audiowizualne i społeczeństwo informacyjne) do Porozumienia EOG [2016/742]
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym (zwane dalej „Porozumieniem EOG”), w szczególności jego art. 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W Porozumieniu EOG należy uwzględnić zalecenie Komisji 2013/466/UE z dnia 11 września 2013 r. w sprawie jednolitych obowiązków niedyskryminacji i metod kalkulacji kosztów w celu promowania konkurencji i poprawienia otoczenia dla inwestycji w sieci szerokopasmowe (1).
 (2)
 Należy zatem odpowiednio zmienić załącznik XI do Porozumienia EOG,
 PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
 Artykuł 1
 W tytule „AKTY, KTÓRE UMAWIAJĄCE SIĘ STRONY BIORĄ POD UWAGĘ” w załączniku XI do Porozumienia EOG po pkt 26m (zalecenie Komisji 2010/167/UE) dodaje się punkt w brzmieniu:
 „26n.
 32013 H 0466: zalecenie Komisji 2013/466/UE z dnia 11 września 2013 r. w sprawie jednolitych obowiązków niedyskryminacji i metod kalkulacji kosztów w celu promowania konkurencji i poprawienia otoczenia dla inwestycji w sieci szerokopasmowe (Dz.U. L 251 z 21.9.2013, s. 13).”.
 Artykuł 2
 Teksty zalecenia 2013/466/UE w języku islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 21 marca 2015 r. pod warunkiem dokonania wszystkich notyfikacji przewidzianych w art. 103 ust. 1 Porozumienia EOG (*).
 Artykuł 4
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli dnia 20 marca 2015 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Gianluca GRIPPA
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 251 z 21.9.2013, s. 13.
 (*) Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.