text:
 16.9.2010
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 244/22
 DÉCISION DU COMITÉ MIXTE DE L’EEE
 No 69/2010
 du 11 juin 2010
 modifiant l’annexe IV (énergie) de l’accord EEE
 LE COMITÉ MIXTE DE L’EEE,
 vu l’accord sur l’Espace économique européen, modifié par le protocole portant adaptation de cet accord, ci-après dénommé «l’accord», et notamment son article 98,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 L’annexe IV de l’accord a été modifiée par la décision du Comité mixte de l’EEE no 140/2009 du 4 décembre 2009 (1).
 (2)
 Le règlement (CE) no 106/2008 du Parlement européen et du Conseil du 15 janvier 2008 concernant un programme communautaire d’étiquetage relatif à l’efficacité énergétique des équipements de bureau (refonte) (2) doit être intégré dans l’accord.
 (3)
 Le règlement (CE) no 106/2008 abroge le règlement (CE) no 2422/2001 du Parlement européen et du Conseil (3), qui est intégré dans l’accord et doit dès lors en être supprimé,
 DÉCIDE:
 Article premier
 L’annexe IV de l’accord est modifiée comme suit:
 1.
 Le texte du point 18 [règlement (CE) no 2422/2001 du Parlement européen et du Conseil] est supprimé.
 2.
 Le point suivant est ajouté après le point 29 (décision 2007/74/CE de la Commission):
 «30.
 32008 R 0106: règlement (CE) no 106/2008 du Parlement européen et du Conseil du 15 janvier 2008 concernant un programme communautaire d’étiquetage relatif à l’efficacité énergétique des équipements de bureau (refonte) (JO L 39 du 13.2.2008, p. 1).
 Aux fins du présent accord, les dispositions du règlement sont adaptées comme suit:
 a)
 toute référence à l’accord conclu entre le gouvernement des États-Unis d’Amérique et la Communauté européenne concernant la coordination des programmes d’étiquetage relatifs à l’efficacité énergétique des équipements de bureau s’entend comme couvrant également l’échange de lettres entre l’Agence américaine de protection de l’environnement (EPA) et le ministère du pétrole et de l’énergie de Norvège, le ministère de l’industrie d’Islande et le Bureau des affaires économiques du Liechtenstein, sauf aux articles 11 et 14 où la référence ne porte que sur l’accord;
 b)
 à l’article 4, paragraphe 5, l’expression “la Communauté et des pays tiers” doit s’entendre comme “la Communauté ou des États de l’AELE, d’une part, et des pays tiers, d’autre part,”. L’expression “la Commission ou les États membres” doit s’entendre comme “la Commission ou les États membres ou encore les États de l’AELE, dans les limites de leurs compétences respectives,”;
 c)
 à l’article 12, paragraphe 3, première phrase, par “la Commission”, il y a lieu d’entendre “les États de l’AELE et la Commission, dans les limites de leurs compétences respectives”;
 d)
 l’article 13 ne s’applique pas.»
 Article 2
 Les textes du règlement (CE) no 106/2008 en langues islandaise et norvégienne, à publier dans le supplément EEE du Journal officiel de l’Union européenne, font foi.
 Article 3
 La présente décision entre en vigueur le 12 juin 2010, pour autant que toutes les notifications prévues à l’article 103, paragraphe 1, de l’accord aient été faites au Comité mixte de l’EEE (4).
 Article 4
 La présente décision est publiée dans la partie EEE et dans le supplément EEE du Journal officiel de l’Union européenne.
 Fait à Bruxelles, le 11 juin 2010.
 Par le Comité mixte de l’EEE
 Le président
 Alan SEATTER
 (1) JO L 62 du 11.3.2010, p. 34.
 (2) JO L 39 du 13.2.2008, p. 1.
 (3) JO L 332 du 15.12.2001, p. 1.
 (4) Pas d’obligations constitutionnelles signalées.


type: other

text:
Zachráňme PKO - patrí kultúre a občanom! - Upozornenie-OZNAM o začatí obstarávania územnoplánovacej dokumentáci
 Úvod » Upozornenie-OZNAM o začatí obstarávania územnoplánovacej dokumentáci
 Územný plán zóny Bratislavské nábrežie, v území medzi mostom Lafranconi a tunelom
 V súlade s ustanoveniami § 19b zákona č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v znení neskorších predpisov Hlavné mesto Slovenskej republiky ako orgán územného plánovania a obstarávateľ územnoplánovacej dokumentácie v rámci procesu prípravných prác oznamuje začatie obstarávania územnoplánovacej dokumentácie Územný plán zóny Bratislavské nábrežie, v území medzi mostom Lafranconi a tunelom.
 Obstarávanie ÚPN Z je v zmysle § 2a stavebného zákona zabezpečované prostredníctvom odborne spôsobilých osôb, pracovníkov referátu obstarávania oddelenia územného rozvoja mesta Magistrátu hlavného mesta SR Bratislavy.
 Spracovateľ ÚPN Z bude vybratý postupmi verejného obstarávania podľa ustanovení zákona č. 25/2006 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.
 Obstaranie ÚPN Z je v súlade s požiadavkou, na ktoré časti územia mesta je potrebné obstarať a schváliť územné plány zóny, formulovanou v záväznej časti nadradenej územnoplánovacej dokumentácie ÚPN hlavného mesta SR Bratislavy, 2007 v znení neskorších predpisov, kap. 2.2.5. Navrhované ÚPN Z na území jednotlivých mestských častí.
 Účelom je obstaranie ÚPN Z v rozsahu a obsahu zodpovedajúcom ustanoveniam § 12 a § 13 stavebného zákona a § 7, § 8 ods. 4), § 9 a § 13 vyhlášky Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 55/2001 Z.z. o územnoplánovacích podkladoch a územnoplánovacích dokumentáciách ako hierarchicky najnižšieho a najpodrobnejšieho územnoplánovacieho dokumentu.
 ÚPN Z bude obstaraný v etapy:
 1. prieskumy a rozbory – v rozsahu textovej, grafickej časti s identifikáciou problémov a formuláciou vstupov a návrhu požiadaviek na riešenie návrhu
 2. zadanie - v rozsahu textovej časti s grafickými prílohami
 3. prerokovanie a schválenie zadania
 4. koncept - v rozsahu textovej, grafickej časti, vo variantoch v rovnakom rozsahu ako návrh
 5. prerokovanie konceptu
 6. návrh - v rozsahu textovej, grafickej časti v členení na smernú a záväznú časť
 7. prerokovanie a schválenie návrhu
 Obstaranie ÚPN Z umožňuje rozhodnúť o stavebnej uzávere v riešenom území. Schválený ÚPN Z je podkladom pre umiestňovanie a povoľovanie stavieb.
 Predmetom ÚPN Z bude prehĺbenie riešenia navrhnutého v Územnom pláne hlavného mesta SR Bratislavy, rok 2007 v znení zmien a doplnkov. V záväznej časti ÚPN Z budú predovšetkým formulované zásady a regulatívy podrobnejšieho priestorového usporiadania a funkčného využívania pozemkov, stavieb a verejného dopravného a technického vybavenia územia, umiestnenia stavieb na jednotlivých pozemkoch, urbánnych priestorov a zastavovacie podmienky jednotlivých stavebných pozemkov, nevyhnutnej vybavenosti stavieb a napojenie na verejné dopravné a technické vybavenie územia, začlenenie stavieb do okolitej zástavby, do pamiatkovej zóny a do ostatnej krajiny, určené budú pozemky pre verejnoprospešné stavby a pre vykonanie nevyhnutnej asanácie.
 Hranice riešeného územia ÚPN Z sú určené v línii: most Lafranconi, Nábrežie arm. gen. Ludvíka Svobodu, Žižkova ulica, portál tunela, Nábrežie arm. gen. Ludvíka Svobodu, tok Dunaja.
 Cieľom zahájených prípravných prác je sústrediť využiteľné územnoplánovacie podklady a ostatné relevantné podklady v danom území s určením ich záväznosti a vyhodnotením možností ich využitia. Dotknuté orgány štátnej správy, samosprávy, právnické a fyzické osoby, ktoré sa podieľajú na využití územia ako aj občianska a odborná verejnosť má v tejto fáze možnosť zapojiť sa do procesu prípravy obstarávania predmetného ÚPN Z, poskytnúť relevantné podklady a formulovať svoje požiadavky, podnety, postrehy a odporúčania, ktoré by bolo možné využiť pri jeho spracovaní.
 Tieto podklady a podnety je možné podať do 30. 3. 2011 písomnou formou do podateľne magistrátu alebo poštou na adresu:
 Oddelenie územného rozvoja mesta
 Referát obstarávania
 alebo zaslať mailom na adresu mazurova@bratislava.sk
 Milan Ftáčnik, v. r.
 OZNAM o začatí obstarávania územnoplánovacej dokumentácie [PDF, 78 kB]
 Kontakt: Ing. arch. Jana Zlámalová
 Posledná aktualizácia: 22.2.2011 10:19h, Počet zobrazení: 231


type: wikipedia

text:
Lo zeptosecondo rappresenta 10 parti di un secondo. Ha come simbolo zs. Uno zs corrisponde a un millesimo di trilionesimo di secondo.
 tempo inferiore: yoctosecondo
 17 zeptosecondi – tempo della radiazione elettromagnetica tra i raggi gamma e i raggi X
 300 zeptosecondi - tempo del ciclo dei raggi X banda tra i Raggi X forti e deboli
 In uno zs la luce percorre esattamente 0,299792458 picometri nel vuoto
 tempo superiore: attosecondo
 Voci correlate
 Ordini di grandezza (tempo)
 Collegamenti esterni
 Unità cgs
 Sottomultipli del secondo
 fr:1 E-21 s


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Dôležité právne oznámenie
 |
 21987A0926(01)
 Úradný vestník L 273 , 26/09/1987 S. 0035 - 0039 Fínske špeciálne vydanie: Kapitola 11 Zväzok 13 S. 0029 Švédske špeciálne vydanie: Kapitola 11 Zväzok 13 S. 0029
 Výmena listovmedzi Radou Európy a Európskym spoločenstvom o zlepšení a posilnení spolupráce(87/476/EHS)A. List Rady EurópyV Štrasburgu 16. júna 1987Vážený pane,v rezolúcii (85) 5 o spolupráci medzi Radou Európy a Európskym spoločenstvom prijatej 25. apríla 1985 na jej 76. zasadaní vyjadril Výbor ministrov presvedčenie, že európska solidarita bude prehĺbená zlepšením a posilnením spolupráce medzi Radou Európy a Európskym spoločenstvom, ktoré sú hlavnými inštitúciami európskeho usporiadania; vyjadril odhodlanie podporovať užšiu spoluprácu medzi týmito dvoma inštitúciami s cieľom dosiahnutia rozvoja spolupráce v rámci čo najväčšieho možného európskeho rámca pri plnom rešpektovaní rozdielov v ich povahe a postupoch.V tomto zmysle ma Výbor ministrov poveril, aby som nadviazal styky s kompetentnými orgánmi Európskeho spoločenstva s cieľom vypracovania konkrétnych návrhov určených na prehĺbenie spolupráce medzi našimi dvoma inštitúciami.Výbor ministrov bol informovaný o výsledkoch týchto kontaktov prostredníctvom správy, ktorú som o tejto otázke predložil, a súhlasil, že bez toho, aby bolo dotknuté vnútorné rozdelenie právomocí medzi spoločenstvom a jeho členskými štátmi v budúcnosti:a) Európske spoločenstvo zastupované Komisiou bude prizvané k účasti na práci o spoločnom záujme výborov zriadených Výborom ministrov a zložených z osôb určených vládami členských štátov vrátane výborov tohto typu vytvorených v rámci parciálnych dohôd.V prípade, že sa spoločenstvo zúčastnilo na vypracovávaní návrhu európskej zmluvy alebo dohody, spoločenstvo zastupované Komisiou bude prizvané zúčastňovať sa stretnutí zástupcov ministrov, ktoré sa zaoberajú takýmito návrhmi.b) Pokiaľ pôjde o úplne nový návrh európskej zmluvy alebo dohody, zváži sa vhodnosť vloženia ustanovenia umožňujúceho Európskemu spoločenstvu stať sa zmluvnou stranou zmluvy alebo dohody; je samozrejmé, že vložením takéhoto ustanovenia nebude nijako dotknuté rozhodnutie, ktoré môžu prijať kompetentné orgány spoločenstva, pokiaľ ide o uzatvorenie zmluvy alebo dohody spoločenstvom.c) Európske spoločenstvo zastupované Komisiou bude prizývané zúčastňovať sa na práci spoločného záujmu na konferenciách špecializovaných ministrov, s ktorými Rada Európy nadviazala špeciálne pracovné vzťahy bez toho, aby boli dotknuté rozhodnutia, ktoré môžu prijať kompetentné orgány týchto konferencií.Naviac vzhľadom na výsledky našich stretnutí a v snahe konať pragmaticky bez vytvárania ďalších byrokratických štruktúr, Výbor ministrov súhlasil s nasledujúcimi opatreniami, ktoré, bez toho, aby bolo dotknuté následné uzatvorenie rámcovej dohody s Európskym spoločenstvom, môžu byť prijaté oboma stranami a ktoré vzhľadom na vyššie uvedené nahradia ustanovenia dohôd uzatvorených 18. augusta 1959 výmenou listov medzi generálnym tajomníkom Rady Európy a predsedami Komisií Európskeho hospodárskeho spoločenstva a Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu.A. Pokiaľ ide o vzťahy medzi Výborom ministrov a Komisiou Európskych spoločenstiev:1. Komisia bude zasielať Výboru ministrov súhrnnú výročnú správu uvedenú v článku 18 Zmluvy o vytvorení jednotnej Rady a jednotnej Komisie Európskych spoločenstiev. Komisii sa budú posielať štatutárne správy Výboru ministrov a správy o pokroku európskej spolupráce, ktoré generálny tajomník Rady Európy predkladá Výboru ministrov.2. Výbor ministrov môže prizvať Komisiu na účasť na rozpravách o pokroku európskej spolupráce, ako aj o iných otázkach spoločného záujmu.3. Komisia môže byť prizvaná zabezpečiť svoje zastúpenie a účasť na stretnutiach zástupcov ministrov o otázkach spoločného záujmu.4. Výbor ministrov môže zaslať Komisii akékoľvek poznámky k správam predložených Komisiou alebo k akýmkoľvek otázkam spoločného záujmu.5. Generálny tajomník Komisie sa bude zúčastňovať pravidelne raz za rok na výmene názorov so zástupcami ministrov, aby zhodnotil stav spolupráce medzi Radou Európy a spoločenstvom.B. Pokiaľ ide o vzťahy medzi generálnym tajomníkom Rady Európy a Komisiou Európskych spoločenstiev:1. Generálny tajomník a Komisia budú vzájomne konzultovať vzájomne otázky spoločného záujmu, kedykoľvek to bude potrebné. Táto konzultácia by mala byť čo najviac zameraná na zosúladenie úsilia, spoločných aktivít a čo najširšie využívanie obsahu inštrumentov a iných dokumentov prijatých obidvoma stranami.2. Budú organizované stretnutia na najvyššej úrovni medzi úradníkmi sekretariátu Rady Európy a Komisie s cieľom preskúmania otázok spoločného záujmu v špecifických oblastiach, získania informácií o jednotlivých programoch, zhodnotenia spolupráce a prípadne určenia projektov, ktoré by mohli byť vhodné na spoločné uskutočnenie spolu s časovým rozvrhom a finančným plánom pre ich realizáciu. Tieto stretnutia budú organizované pravidelne najmä v oblastiach právnych, sociálnych a zdravotných otázok, vzdelávania a kultúry a kultúrneho dedičstva a životného prostredia bez toho, aby bola dotknutá možnosť zvolávania týchto stretnutí v iných otázkach spoločného záujmu.3. Ak to bude vhodné, Komisia prizve zástupcov sekretariátu Rady Európy ako pozorovateľov práce výborov expertov a poradných skupín pre posúdenie bodov spoločného záujmu.4. Generálny tajomník Rady Európy a Komisia budú prijímať vhodné opatrenia na zaistenie úzkych väzieb a spolupráce medzi úradníkmi týchto dvoch inštitúcií pracujúcich v oblastiach spoločného záujmu. Na tieto účely si každá strana navrhne vyššieho úradníka na sledovanie pokroku spolupráce medzi týmito dvoma inštitúciami, ktorí zabezpečia kontakty v tejto oblasti.Bol by som Vám zaviazaný, keby ste mi dali vedieť, či vyššie uvedené ujednania sú pre Komisiu prijateľné.Prijmite, prosím, výraz mojej najhlbšej úcty.Marcelino Orejagenerálny tajomník Rady EurópyB. List od Komisie Európskych spoločenstievV Bruseli 16. júna 1987Vážený pane,dostal som Váš list z dnešného dňa o spolupráci medzi Radou Európy a Európskym spoločenstvom.Rád by som Vám oznámil, že Komisia Európskych spoločenstiev zdieľa presvedčenie Výboru ministrov, že európska solidarita bude posilnená zlepšením a posilnením spolupráce medzi Radou Európy a Európskym spoločenstvom, ktoré sú hlavnými inštitúciami európskeho usporiadania; vyjadrila svoje odhodlanie podporovať bližšiu spoluprácu medzi týmito dvoma inštitúciami s cieľom dosiahnutia rozvoja spolupráce v rámci čo najväčšieho možného európskeho rámca pri plnom rešpektovaní rozdielov v ich povahe a postupoch.Komisia srdečne víta ustanovenia, ktoré prijal Výbor ministrov podľa správy, ktorú ste predložil, s cieľom zjednodušenia účasti spoločenstva na práci Rady Európy, a berie ich obsah na vedomie.Naviac vzhľadom na výsledky stretnutí a na prianie konať pragmaticky bez vytvárania nových byrokratických štruktúr by som Vám rád v mene Komisie Európskych spoločenstiev oznámil, že súhlasím s ustanoveniami uvedenými vo Vašom liste a stanovenými nižšie, ktoré, bez toho, aby bolo dotknuté následné uzavretie rámcovej dohody s Európskym spoločenstvom, nahradia ustanovenia dohôd uzatvorených 18. augusta 1959 výmenou listov medzi generálnym tajomníkom Rady Európy a predsedami Komisií Európskeho hospodárskeho spoločenstva a Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu.A. Pokiaľ ide o vzťahy medzi Výborom ministrov a Komisiou Európskych spoločenstiev:1. Komisia bude zasielať Výboru ministrov súhrnnú výročnú správu uvedenú v článku 18 Zmluvy o vytvorení jednotnej Rady a jednotnej Komisie Európskych spoločenstiev. Komisii sa budú posielať štatutárne správy Výboru ministrov a správy o pokroku európskej spolupráce, ktoré generálny tajomník Rady Európy predkladá Výboru ministrov.2. Výbor ministrov môže prizvať Komisiu na účasť na rozpravách o pokroku európskej spolupráce, ako aj o iných otázkach spoločného záujmu.3. Komisia môže byť prizvaná, aby zaistila zastúpenie a zúčastnila sa na schôdzach zástupcov ministrov o otázkach spoločného záujmu.4. Výbor ministrov môže zaslať Komisii akékoľvek poznámky k správam predložených Komisiou alebo k akýmkoľvek otázkam spoločného záujmu.5. Generálny tajomník Komisie sa bude zúčastňovať pravidelne raz za rok na výmene názorov so zástupcami ministrov, aby zhodnotil stav spolupráce medzi Radou Európy a spoločenstvom.B. Pokiaľ ide o vzťahy medzi generálnym tajomníkom Rady Európy a Komisiou Európskych spoločenstiev:1. Generálny tajomník a Komisia budú konzultovať vzájomne otázky spoločného záujmu, keď to bude potrebné. Táto konzultácia by mala pokiaľ možno mať za cieľ koordináciu a dohodu, spoločné aktivity a čo najširšie využitie obsahu nástrojov a iných dokumentov prijatých obidvoma stranami.2. Budú sa organizovať stretnutia na najvyššej úrovni medzi úradníkmi sekretariátu Rady Európy a Komisie s cieľom preskúmania otázok spoločného záujmu v špecifických oblastiach, získania informácií o jednotlivých programoch, zhodnotenia spolupráce a prípadne určenia projektov, ktoré by mohli byť vhodné na spoločné uskutočnenie spolu s časovým rozvrhom a finančným plánom pre ich realizáciu. Tieto stretnutia budú organizované pravidelne najmä v oblastiach právnych, sociálnych a zdravotných otázok, vzdelávania a kultúry a kultúrneho dedičstva a životného prostredia bez toho, aby bola dotknutá možnosť zvolávania týchto stretnutí v iných otázkach spoločného záujmu.3. Komisia bude, ak je to vhodné, pozývať zástupcov sekretariátu Rady Európy na účasť vo funkcii pozorovateľov na prácu výborov odborníkov a poradných skupín pre posúdenie bodov spoločného záujmu.4. Generálny tajomník Rady Európy a Komisie prijme vhodné opatrenia na zaistenie úzkych väzieb a spolupráce medzi úradníkmi týchto dvoch inštitúcií pracujúcich v oblasti spoločného záujmu. Na tieto účely bude menovaný vyšší úradník na obidvoch stranách na sledovanie pokroku spolupráce medzi týmito dvoma orgánmi a bude tiež kontaktnou osobou.Prijmite, prosím, výraz mojej najhlbšej úcty.Jacques Delorspredseda Komisie Európskych spoločenstiev--------------------------------------------------


type: caselaw

text:
 10.12.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 362/19
 Жалба, подадена на 29 септември 2011 г. — Evonik Industries/СХВП — Impulso Industrial Alternativo (Impulso creador)
 (Дело T-529/11)
 2011/C 362/28
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Evonik Industries AG (Есен, Германия) (представител: J. Albrecht, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Impulso Industrial Alternativo, SA (Мадрид, Испания)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 20 юни 2011 г. по преписка R 1101/2010-2, и
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „Impulso creador“ за различни стоки и услуги, по-конкретно услуги от класове 35, 36, 37 и 42 — заявка за марка на Общността No 6146187
 Притежател на марката или знака, на която/който се прави позоваване в процедурата по възражение: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка или знак, на която/който се прави позоваване в подкрепа на възражението: испанска фигуративна марка „IMPULSO“ за услуги от класове 35 и 42, регистрирана под No 2633891; фигуративна марка на Общността „IMPULSO“ за услуги от класове 35 и 42, регистрирана под No 4438206
 Решение на отдела по споровете: уважава частично възражението.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав не е преценил правилно различното цялостно впечатление от конфликтните марки.


text:
Falstaff je komična opera v treh dejanjih (šestih slikah) Giuseppeja Verdija. Libreto je po Shakespeareovi komediji Vesele ženske Windsorske (angleško The Merry Wives of Windsor) in po nekaterih odlomkih Henrika IV. napisal italijanski pesnik, pisatelj in skladatelj Arrigo Boito.
 Krstna izvedba je bila 9. februarja leta 1893 v milanski Scali. Mojster je s komično opero najlepše zaokrožil svoj neverjetni opus in se poslovil od opernega občinstva.
 V delu nastopa namišljena oseba sir John Falstaff. Prvi interpret vloge je bil baritonist Victor Maurel.
 Osebe
 Sir John Falstaff - bariton
 Ford - bariton
 Alice Ford, njegova žena - sopran
 Nannetta, njuna hči - sopran
 Meg Page - mezzosopran
 gospa Quickly - alt
 Fenton - tenor
 doktor Cajus - tenor
 Bardolfo - tenor
 Pištola - bas
 meščani in Fordovi uslužbenci, maske, škratje, čarovnice
 Vsebina
 Godi se v Windsorju na Angleškem v času vladavine Henrika IV. (1399—1413).
 Prvo dejanje
 Prva slika
 V krčmi Pri podvezi.
 Sir John Falstaff je pravkar napisal dve enaki pismi, ko pridrvi v sobo razburjeni dr. Cajus in se jezi, ker mu je Falstaff pretepel služabnike, uničil z jahanjem dobrega konja, Bardolf in Pištola, ki službujeta pri Falstaffu, pa sta ga opijanila in mu izpraznila žep. Debeli vitez hladnokrvno odpravi razburjenega doktorja. Nato se pogovori s služabnikoma o namerah, ki jih ima z gospema Alice Fordo in Meg Page, da bi na ta način spet napolnil svojo izsušeno denarnico. Bardolf in Pištola pa odločno odklonita zvodniške posle in nočeta odnesti pisma, ker je to zoper njuno čast. Falstaff pošlje pismi po svojem pažu Robinu, oba služabnika pa spodi iz službe.
 Druga slika
 Vrt pred Fordovo hišo.
 Gospe Meg in Quickly gresta na obisk k Fordovim in srečata pred hišo gospo Alice in njeno hčerko Nanetto. Alice in Meg sta prejeli od Falstaffa popolnoma enaki pismi in skleneta skupaj s Quickly maščevanje in kazen za predrzneža. Toda ne samo ženske, tudi moški, in sicer Fenton, dr. Cajus, Bardolf in Pištola, s katerima je Falstaff grdo ravnal, sklenejo maščevanje nad debelušnim vitezom. Bardolf in Pištola celo izdata Fordu načrt, ki ga je Falstaff skoval zoper njegovo in Pagejevo ženo. Fenton se ponudi, da pokliče Falstaffa na zagovor, Cajus zatoži gospoda, a obenem svari pred služabnikoma. Ženske se bližajo, obe stranki se hitro odstranita, da ne bi izdali svojih načrtov, samo zaljubljenca Fenton in Nanetta ostaneta kratek čas sama in izkoristita čas zase. Vse tri ženske pridejo in se skupno z Nanetto pogovorijo o svojih naklepih. Quickly pošljejo k Falstaffu, da ga v imenu gospe Ford povabi na sestanek. Tudi Ford se na podoben način sporazume z Bardolfom in Pištolo, da ga Falstaffu predstavita pod izmišljenim imenom.
 Drugo dejanje
 Prva slika
 Krčma.
 Falstaff spet sedi v krčmi in popiva. Pištola in Bardolf ga najprej prosita, da bi ju zopet sprejel v službo, nato pa najavita neko damo, ki želi govoriti z vitezom. Vstopi Quickly in sporoči Falstaffu odgovor na njegovo pismo Alici Ford. Vabi ga na popoldanksi sestanek. Nato pripeljeta služabnika Forda in ga predstavita kot gospoda Fontana, ki debelemu vitezu predlaga, naj bi zanj govoril pri gospe Ford. Za uslugo ga bo dobro nagradil z denarjem. Falstaff zadovoljen pristane na predlog. Forda prevzame strašno ljubosumnje, ko mu Falstaff bahavo zaupa, da ima že domenjen sestanek z lepo Alice. Med pripravo na sestanek Ford priseže maščevanje. Falstaff se vrne ves nalepotičen in prešerne volje odide z neznanim gospodom iz krčme na ljubezenski podvig.
 Druga slika
 V Fordovi hiši.
 Sestanek treh žensk. Quickly poroča o uspehu svoje naloge in napove Falstaffov obisk. Nanetta toži, da jo oče hoče dati Cajusu za ženo, mati pa ji obljubi pomoč. Hlapci prinesejo košaro za perilo, Nanetta in obe žene se poskrijejo. Falstaff vstopi, Alice ga sprejme in se spogleduje z njim, njegovemu okornemu dvorjenju pa se spretno izmika. Tedaj prisopiha Quickly in naznani prihod gospe Meg Page. Falstaff se skrije za špansko steno in sliši, kako Meg pripoveduje o strašnem Fordovem ljubosumju. Spet priteče Quickly ter javi, da ogorčeni Ford zares prihaja, da bi s svojimi prijatelji zasačil prešuštnika Falstaffa. Ta se skrije v košaro, špansko steno pa uporabita Fenton in Nanetta, da bi se nemoteno ljubimkala. Ženske razpravljajo pred košaro, moški pa se vrnejo z brezuspešne preiskave v sobo, ko izza španske stene zaslišijo poljub. Postanejo pozorni, saj mislijo, da so zasačili Falstaffa. Končno prevrnejo špansko steno, misleč, da je za njo zapeljivec, a zagledajo mlada zaljubljenca, ki zbežita. Bardolf zavpije, da je Falstaff na stopnicah, zato možje hitijo ven. Nanetta se vrne s slugami, ki vržejo košaro s perilom in Falstaffom v njej skozi okno v reko.
 Tretje dejanje
 Prva slika
 Trg pred gostilno.
 Falstaff se huduje nad pokvarjenim svetom in življenjem ter išče tolažbe v dobri kapljici. Quickly ga zopet obišče in mu prinese pisemce z vabilom na polnočno snidenje v Windsorskem parku pri Hernovem hrastu. Falstaff odide z gospo v hišo, kjer mu ta o vsem natančno pripoveduje. Ostali, ki skrito prisluškujejo pogovoru, sprejmejo sklep o maščevanju in kazni. Pri tej priložnosti obljubi Ford Cajusu roko svoje hčerke Nanette. V Windsorski park naj bi prišel preoblečen kot menih in tam bi razglasila zaroko. Quickly sliši ta dogovor in ga izda družicam.
 Druga slika
 Pri Hernovem hrastu v Windsorskem parku. Mesečina.
 Z nežno pesmico kliče Fenton svojo izvoljenko, ki pride preoblečena v vilinsko kraljico. Ženske preoblečejo Fentona v meniha. Za Cajusovo »nevesto« določijo njegovega sovražnika Bardolfa in ga primerno oblečejo, da bi se Cajusov načrt izjalovil. Ko ura odbije polnoč, se pojavi John Falstaff z jelenovimi rogovi kot lovec Herne. Naslednjo Falstaffovo ljubezensko sceno z gospo Alice Ford prekine gospa Meg s poročilom, da se bliža divji lov. Žene zbežijo. Komaj se Falstaff skrije za deblo velikega hrasta in se zvali na tla, že pridrvijo v duhove in vile preoblečeni meščani. Tudi Nanetta se kot vilinska kraljica pojavi s svojim spremstvom. Falstaffa odkrijejo in ga pošteno premlatijo. Končno prosi odpuščanja in ko se maščevalnost ohladi, mu vse razložijo. Ob zaključku nastopita še zaročenca Fenton in Nanetta ter Bardolf in dr. Cajus, ki šele sedaj spozna zmoto in se zelo jezi zaradi potegavščine. Fordu pa ne ostane drugega, kakor da dovoli Fentonu poroko z Nanetto. Ne samo Falstaff, preslepljena sta bila tudi dr. Cajus in Ford.
 Glej tudi
 Vesele žene windsorske (opera)
 Opere
 Skladbe Giuseppeja Verdija
 1893 v glasbi
 Dela leta 1893


text:
Ido je umělý jazyk vypracovaný v roce 1907 na základě esperanta, proto se mu také někdy říká reformované esperanto. Autory byli Louis Couturat a Léopold Leau, kteří jazyk předložili jménem zvláštní delegace jako reformu namísto esperanta. Cílem reformy bylo odstranit některé kritizované vlastnosti esperanta, například koncovku čtvrtého pádu, a zlepšení znění jazyka. Po idu se objevilo množství dalších reformujících projektů. Ido se vyvinulo na začátku dvacátého století a udržuje si poměrně stálé stoupence, zejména v Evropě. V současné době je ido společně s esperantem a Interlinguou jediným pomocným jazykem s vysokým počtem textů a relativně širokou základnou mluvčích. Jedná se o nejrozšířenější esperantido.
 Struktura jazyka
 Jelikož ido vychází z esperanta, je i většina jeho slovní zásoby shodná či podobná. V idu neexistují homonyma.
 Abeceda
 K zápisu jazyka se užívá 26 písmen:
 Většina písmen se tedy v idu píše a hlásky vyslovují stejně jako v češtině. Pouze j se vyslovuje jako ž ve slově žába. Skupiny au, eu se v idu vyslovují jako dvě dvojhlásky, v češtině jako ve slovech auto, euro. Slabiky di, ti, ni se vyslovují nezměkčeně, stejně jako ve slovech diktátor (diktatoro), tinktura (tinkturo) nebo nikotin (nikotino).
 Slovní zásoba
 Slovní zásoba pochází z různých národních jazyků a především z esperanta. Některá nová slova i z neevropských, například z japonštiny, jedná se však o kmeny mezinárodně známé; většina nicméně pochází z hlavních evropských řečí – především z latiny, španělštiny, francouzštiny, němčiny a angličtiny. Kvůli značné shodě kmenů v těchto jazycích se mnoho esperantských kmenů objevuje ve více národních řečech.
 Ido je jazyk hodně založený na příponách (40) a předponách (16). Díky nim se dá z jednoho kořene vytvořit i přes 50 slov.
 Příklad:
 manjar – jíst;
 manjajo – jídlo;
 manjerio – restaurace;
 manjita – snězený;
 manjeyo – místo pro jezení;
 Gramatická pravidla
 Podstatná jména
 Podstatné jméno má vždy koncovku -o, množné číslo -i. Ido má pouze dva mluvnické pády: nominativ (nominativo, odpovídá českému 1. pádu) a akuzativ (akuzativo, odpovídá českému 4. pádu). Akuzativ se tvoří připojením koncovky -n: la patro – la patron, la patri – la patrin. Akuzativ se vyjadřuje pouze v případech, kdy předmět předchází podmětu. Ostatní mluvnické pády se vyjadřují pomocí předložek, např.: kun la patro – s otcem, al patro – k otci, de la patro – od otce.
 Přídavná jména
 Přídavné jméno má vždy koncovku -a a neskloňuje se. Druhý stupeň se tvoří pomocí příslovce plu – více, třetí pomocí příslovce maxim – nejvíce; slovo než se překládá jako kam: např. plu blanka kam nivo – bělejší než sníh; la maxim blanka – nejbělejší.
 V idu se dá však stupňovat i dolů. min blanka kam nivo – méně bílý než sníh; la minim blanka – nejméně bílý.
 Osobní zájmena
 Osobní zájmena jsou: me – já; tu – ty, vu – Vy, vi – vy; ilu – on; elu – ona; olu – ono, lu – on/ona/ono; su – se; ni – my; li – oni, ony, ona; ili – oni; eli – ony; oli – ona; . Tu se používá při tykání si, obvykle si tykáme s dětmi, zvířaty a blízkými přáteli. Zájmeno onu se užívá k vyjádření neurčitého podmětu, podobně jako německé man či francouzské on: onu dicas – říká se. Přivlastňovací zájmena se tvoří koncovkou přídavného jména -a: mea – můj. Zájmena se skloňují stejně jako podstatná jména: men – mě, mne.
 Číslovky
 Základní číslovky jsou nesklonné: 1 – un, 2 – du, 3 – tri, 4 – quar, 5 – kin, 6 – sis, 7 – sep, 8 – ok, 9 – non, 10 – dek, 100 – cent, 1000 – mil. Čísla se tvoří násobením a sčítáním: 20 – duadek. 27 – duadek e sep. 854 – okacent e kinadek e quar. 15698 – dek e kin mili e sisacent e nonadek e ok. Řadové číslovky mají příponu -esm-: quaresma – čtvrtý. Násobné se tvoří příponou -opl-: quaropla – čtyřnásobný, quarople – čtyřnásobně. Zlomky mají příponu -im-: quarimo – čtvrtina, hromadné číslovky -op-: quarope – čtyři a čtyři (čtyřmo, ve čtveřicích), podílné po: po quar – po čtyřech. Číslovky mohou být též podstatnými jmény a příslovci: quaro – čtyřka, quare – za čtvrté.
 Slovesa
 Sloveso se nemění ani v osobě ani v čísle: me facas – dělám, la patro facas – otec dělá, li facas – oni/ony/ona dělají. Přítomný čas má koncovku -as, minulý -is, budoucí -os, podmiňovací způsob -us, rozkazovací způsob -ez, neurčitý způsob -ar.
 Příčestí a přechodníky mají v idu větší rozlišovací schopnost:
 přítomné činné končí na -ant: drinkanta – pijící
 minulé činné končí na -int: drinkinta – který pil
 budoucí činné končí na -ont: drinkonta – hodlající pít
 přítomné trpné končí na -at: drinkata – pit
 minulé trpné končí na -it: drinkita – vypit
 budoucí trpné končí na -ot: drinkota – mající být pit
 Přechodníky končí na -e: drinkante – při pití, drinkinte – po pití, drinkonte – před pitím
 Všechny tvary trpného rodu se tvoří pomocí příslušného tvaru pomocného slovesa esar – být a trpného příčestí dotyčného slovesa, při čemž se pro konatele používá předložky da: elu esas amata da omni – (ona) je milována všemi.
 Souvztažná slova
 Mezi souvztažná slova patří korelativní zájmena a zájmenná příslovce. Systém jejich odvozování přehledně ukazuje tabulka.
 Příslovce
 Příslovce odvozená od přídavných jmen mají koncovku -e, stupňují se také jako přídavná jména: bona – dobrý, bone – dobře; Mea fratulo kantas plu bone kam me. – můj bratr zpívá lépe než já.
 Další pravidla
 Předložky se všechny pojí s nominativem, některé (při určování směru) také s akuzativem.
 Spojky jsou užívány stejně, jako ve slovanských jazycích.
 Člen určitý (la) je stejný pro všechny rody a pády v čísle jednotném i množném.
 Každé slovo se čte tak, jak je psáno.
 Existuje i člen le pro vyjádření množného čísla tam, kde to nejde pomocí koncovky. Například u přídavných jmen, která nejsou spojena s podstatným jménem. le blanka = ti bílí
 Přízvučná slabika je u víceslabičných slov vždy předposlední, vyslovuje se tedy: Me' plu am'as habitar' hi'ke kam habitar' i'be.; U sloves je přízvuk na poslední slabice. V i*, u* skupinách, kde * je samohláska se i*, u* vyslovuje jako jedna slabika. Příklad studiar' (studovat).
 Složená slova se tvoří prostým spojením slov, přičemž lze odvrhnout koncovku: vapor-navo – parník, vaporo = pára, navo = loď.
 Zápor se tvoří ve větě pouze jedním záporným slovem (záporkou): Nikdo to neviděl – Nulu to vidis. (Nesprávně: Nulo to ne vidis).
 Na otázku „kam“ se odpovídá akuzativem s -a(d): adheme – domů, a Praha – do Prahy.
 Takzvaná cizí slova se přejímají obvykle beze změny, píší se však foneticky.
 Užitečné fráze
 Několik užitečných frází, s fonetickou transkripcí:
 Vzorový text
 Reference
 Související články
 Srovnání esperanta a ida
 Externí odkazy
 Škola ida
 Unie pro mezinárodní jazyk (IDO)
 Ido – Improved Esperanto or Confidence Trick – kritika ida z roku 2008 na základě dnešních historických a lingvistických poznatků
 Mezinárodní pomocné jazyky
 Umělé jazyky


type: legislation

text:
 |
 52012PC0697
 Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON PÄÄTÖS poikkeamisesta tilapäisesti kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/87/EY /* COM/2012/0697 final - 2012/0328 (COD) */
 PERUSTELUT
 Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön ICAOn
 kokouksessa, joka järjestettiin 9. marraskuuta 2012, otettiin suuria
 edistysaskeleita kohti tavoitetta ilmailun päästöjen maailmanlaajuisesta
 sääntelystä.
 Tämän päätösehdotuksen tarkoituksena on vahvistaa
 tätä myönteistä kehitystä ja parantaa mahdollisuuksia edistyä ICAOn
 yleiskokouksessa vuonna 2013 maailmanlaajuisen markkinapohjaisen toimenpiteen
 kehittämisessä ja sellaisen kehyksen hyväksynnässä, joka auttaisi valtioita
 soveltamaan markkinapohjaisia toimenpiteitä kansainväliseen ilmailuun.
 Päätöksellä ikään kuin ”pysäytettäisiin kello”
 keskeyttämällä tilapäisesti ilma-alusten käyttäjien velvoitteiden
 täytäntöönpano saapuvien ja lähtevien lentojen osalta Euroopan unionin
 päästökauppajärjestelmässä. Tämä ehdotus osoittaa, että EU on vahvasti
 sitoutunut helpottamaan ja edistämään ICAO-prosessien saattamista
 menestyksekkääseen päätökseen.
 Päätöksellä, jolla poiketaan tilapäisesti
 päästökauppadirektiivistä, pyritään varmistamaan, ettei ryhdytä toimiin
 sellaisia ilma-alusten käyttäjiä vastaan, jotka eivät täytä saapuvien ja
 lähtevien lentojen osalta direktiivissä säädettyjä raportointi- ja
 noudattamisvelvoitteita, jotka aiheutuvat ennen 1. tammikuuta 2014. Tämän
 ehtona on, että ilma-alusten käyttäjät joko eivät ole vastaanottaneet vuoden
 2012 ilmaisia päästöoikeuksia sellaisten lentojen liikennöintiä varten, jotka
 saapuvat EU:n ulkopuolella tai EU:hun läheisessä yhteydessä olevien
 ilmastonmuutoksen torjuntaan sitoutuneiden alueiden ulkopuolella sijaitseviin
 lentopaikkoihin tai lähtevät tällaisista lentopaikoista, tai ilma-alusten
 käyttäjät ovat palauttaneet tällaiset oikeudet. Tällaisista lennoista peräisin
 olevien päästöjen asianmukainen seuranta, raportointi ja todentaminen on
 myönteistä, mutta noudattamatta jättämistä koskevia seuraamuksia ei määrätä,
 vaikka tällaisista päästöistä ei raportoitaisi.
 Direktiiviä sovelletaan edelleen
 täysimääräisesti kaikkiin lentoihin sellaisten lentopaikkojen välillä, jotka
 sijaitsevat EU:ssa tai siihen läheisessä yhteydessä olevilla ilmastonmuutoksen
 torjuntaan sitoutuneilla alueilla. Näin ollen kaikkien ilma-alusten käyttäjien,
 jotka ovat harjoittaneet direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa ilmaliikennettä
 tällaisten lentopaikkojen välillä vuosina 2011 ja 2012, on noudatettava
 seuranta-, raportointi- ja todentamisvaatimuksia. Kaikkien tällaisia lentoja
 vuonna 2012 liikennöineiden ilma-alusten käyttäjien on palautettava
 päästöoikeudet tai kansainväliset hyvitykset kyseisten lentojen päästöjen
 osalta 30. huhtikuuta 2013 mennessä.
 Tällä päätöksellä pyritään varmistamaan, että
 syyskuussa 2013 pidettävässä ICAOn yleiskokouksessa saadaan aikaan edistystä.
 Jos ICAOn yleiskokouksessa saadaan aikaan selkeää ja riittävää edistystä,
 komissio tekee ehdotuksia asianmukaisiksi lainsäädännöllisiksi jatkotoimiksi.
 Direktiivin 25 a artiklan perusteella on mahdollista tehdä muutoksia
 ilmailutoimintaan, johon sovelletaan 1 päivän tammikuuta 2014 jälkeen
 aiheutuvia vaatimuksia. Ilma-alusten käyttäjien, jotka aikovat liikennöidä
 lentoja EU:ssa sijaitseviin lentopaikkoihin ja tällaisista lentopaikoista,
 olisi oltava tietoisia siitä, että jos tällaisia muutoksia ei tehdä, ne ovat
 vastuussa kyseisiin lentopaikkoihin saapuvien ja kyseisistä lentopaikoista
 lähtevien lentojen aiheuttamista päästöistä vuodesta 2013 alkaen. Helmikuuhun
 2013 mennessä toteutettavaa vuoden 2013 päästöihin liittyvää päästöoikeuksien
 ilmaista jakoa voidaan myös muuttaa, jos toteutetaan toimia 25 a artiklan
 mukaisesti.
 Tämä päätös ei vaikuta muihin tällaisille
 lennoille asetettuihin velvoitteisiin, ja huutokauppaprosentti on edelleen 15,
 kuten direktiivissä on vahvistettu. Näin ollen huutokaupataan vähemmän ilmailun
 päästöoikeuksia vuodelle 2012, mikä kuvastaa sitä, että liikkeeseen on laskettu
 suhteessa yleisesti ottaen vähemmän päästöoikeuksia.
 Jotta kansainväliset keskustelut saisivat
 lisäpontta ja EU säilyisi edelläkävijänä tässä prosessissa, on tärkeää, että
 Euroopan parlamentti ja neuvosto pääsevät tästä ehdotuksesta yhteisymmärrykseen
 nopeasti, mieluiten viimeistään maaliskuussa 2013. Komissio vahvistaa, että
 odotettaessa lainsäädäntöprosessin päätökseen saattamista se ei vaadi
 jäsenvaltioita toteuttamaan täytäntöönpanotoimia niitä ilma-alusten käyttäjiä
 vastaan, jotka joko eivät ole vastaanottaneet päästöoikeuksia ilmaiseksi
 vuodelle 2012 tai ovat palauttaneet tällaiset päästöoikeudet asianomaiselle
 tilille, niiden päästöjen osalta, jotka ovat peräisin lennoista, jotka saapuvat
 EU:n ulkopuolella tai EU:hun läheisessä yhteydessä olevien alueiden
 ulkopuolella sijaitseviin lentopaikkoihin tai lähtevät tällaisista
 lentopaikoista.
 2012/0328 (COD)
 Ehdotus
 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON PÄÄTÖS
 poikkeamisesta tilapäisesti
 kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta
 yhteisössä annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/87/EY
 (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
 EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN
 UNIONIN NEUVOSTO, jotka
 ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta
 tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 192 artiklan 1 kohdan,
 ottavat huomioon Euroopan komission
 ehdotuksen,
 sen jälkeen kun esitys
 lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu
 kansallisille parlamenteille,
 ottavat huomioon Euroopan talous- ja
 sosiaalikomitean lausunnon,
 ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon,
 noudattavat tavallista
 lainsäätämisjärjestystä,
 sekä katsovat seuraavaa:
 (1) Kansainvälinen
 siviili-ilmailujärjestö (ICAO) on ottanut suuria edistysaskeleita kohti
 sellaisen kehyksen hyväksymistä ICAOn yleiskokouksessa vuonna 2013, joka auttaa
 valtioita soveltamaan markkinapohjaisia toimia kansainvälisestä ilmailusta
 peräisin oleviin päästöihin, ja kohti maailmanlaajuisen markkinapohjaisen
 toimen kehittämistä.
 (2) Tämän edistyksen
 helpottamiseksi ja lisäponnen antamiseksi on suotavaa lykätä niiden vaatimusten
 täytäntöönpanoa, jotka koskevat unionin ulkopuolella ja EU:hun taloudellisesti
 läheisessä yhteydessä olevien ilmastonmuutoksen torjuntaan sitoutuneiden
 alueiden[1]
 ulkopuolella sijaitseviin lentopaikkoihin saapuvia ja niistä lähteviä lentoja
 ja jotka aiheutuvat ennen ICAOn vuoden 2013 yleiskokousta. Siksi ei pitäisi
 toteuttaa toimia ilma-aluksen käyttäjiä vastaan tällaisiin lentopaikkoihin
 saapuvia ja niistä lähteviä lentoja koskevien todennettujen päästöjen
 raportointivaatimusten ja vastaavien päästöoikeuksien palauttamisvaatimusten
 osalta, jotka perustuvat kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan
 järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä 13 päivänä lokakuuta 2003 annettuun
 direktiiviin 2003/87/EY[2]
 ja aiheutuvat ennen 1 päivää tammikuuta 2014. Ilma-alusten käyttäjillä, jotka
 edelleenkin haluavat noudattaa näitä vaatimuksia, olisi voitava tehdä niin.
 (3) Kilpailun vääristymisen
 välttämiseksi tätä poikkeusta olisi sovellettava ainoastaan niihin ilma-alusten
 käyttäjiin, jotka joko eivät ole vastaanottaneet tällaista toimintaa varten
 ilmaiseksi jaettuja vuoden 2012 päästöoikeuksia tai ovat palauttaneet ne
 kaikki. Samasta syystä näitä päästöoikeuksia ei pitäisi ottaa huomioon
 määritettäessä oikeuksia käyttää kansainvälisiä hyvityksiä direktiivin
 2003/87/EY nojalla.
 (4) Päästöoikeudet, joita ei ole
 myönnetty tällaisille toiminnanharjoittajille tai jotka on palautettu, olisi
 mitätöitävä. Huutokaupattavien ilmailun päästöoikeuksien määrän osalta
 noudatetaan direktiivin 2003/87/EY 3 d artiklan 1 kohtaa,
 OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 Poiketen siitä, mitä direktiivin 2003/87/EY 16
 artiklassa säädetään, jäsenvaltiot eivät toteuta toimia ilma-aluksen käyttäjiä
 vastaan niiden direktiivin 2003/87/EY 12 artiklan 2 a kohdassa ja 14 artiklan 3
 kohdassa vahvistettujen vaatimusten osalta, jotka aiheutuvat ennen 1 päivää
 tammikuuta 2014, sellaisten lentojen liikennöinnin osalta, jotka saapuvat
 lentopaikkaan Euroopan unionin ulkopuoliseen maahan, joka ei ole EFTAn jäsen,
 ETA-jäsenvaltion alaisuuteen kuuluva alue tai unionin kanssa
 liittymissopimuksen allekirjoittanut maa, tai jotka lähtevät lentopaikasta
 tällaisesta maasta, jos tällaisille ilma-aluksen käyttäjille ei ole myönnetty päästöoikeuksia
 ilmaiseksi vuoden 2012 osalta tai jos niille on myönnetty tällaisia
 päästöoikeuksia mutta ne ovat palauttaneet vastaavan määrän päästöoikeuksia
 jäsenvaltioille mitätöimistä varten.
 2 artikla
 Jäsenvaltioiden on mitätöitävä kaikki vuoden
 2012 päästöoikeudet sellaisten lentojen osalta, jotka saapuvat 1 artiklassa
 tarkoitettuihin lentopaikkoihin tai lähtevät niistä ja joita joko ei ole
 myönnetty tai jotka – jos ne on myönnetty – on palautettu jäsenvaltioille.
 3 artikla
 Edellä 2 artiklan mukaisesti mitätöityjä
 päästöoikeuksia ei oteta huomioon määritettäessä oikeuksia käyttää
 kansainvälisiä hyvityksiä direktiivin 2003/87/EY nojalla.
 4 artikla
 Tämä päätös on osoitettu kaikille
 jäsenvaltioille.
 Tehty Brysselissä
 Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston
 puolesta
 Puhemies Puheenjohtaja
 [1] Mukaan luettuina EFTA-maat, maat, jotka ovat
 allekirjoittaneet liittymissopimuksen unionin kanssa, ja ETA:n jäsenvaltioiden
 alaisuuteen kuuluvat alueet.
 [2] EUVL L 275, 25.10.2003, s. 32.


text:
Jaapani ajalugu jaotatakse järgmisteks ajajärkudeks:
 Need ajajärgud vastavad Jaapani-sisestele kultuurinähtustele ja poliitilistele sündmustele ega pruugi olla kooskõlas lääne jaotustega. Alates 1868. aastast on antud ajastute nimed, mis tulenevad keisrite poolt oma valitsemisaegadele valitud deviisidest.
 Paleoliitikum
 Leidude põhjal arvatakse, et hominiide oli Jaapani alal juba 200 000 aastat tagasi, kui Jaapan oli veel mandriga ühenduses.
 Jääajal umbes 40 000 aastat tagasi oli Jaapan jälle mandriga ühenduses. 35.–31. aastatuhandel eKr saabus Ida- ja Kagu-Aasiast Homo sapiens. Need asukad olid kütid ja korilased ning valmistasid kivist tööriistu. Kõikjalt Jaapanist on leitud nende tööriistu, asulakohti ja kehajäänuseid.
 Jōmoni ajajärk
 Heiani ajajärk
 Jaapani kultuur oma praeguses mõistes sai suuresti alguse Heiani ajajärgul (794–1192). Heianile eelnenud Nara ajajärk (mis koos Heianiga moodustavad Jaapani ajaloo "klassikalise" järgu) oli ebastabiilne, täis regionaalseid konflikte ja sõdu, mille käigus erinevad klannid ja suguvõsad üritasid troonile pääseda. 795. aastal viidi troon ja ühtlasi pealinn Narast Heian-kyosse (tänasesse Kyotosse) ning vaatamata sellele, et Jaapan ei olnud ühtse valitsuse all, suutis Fujiwara suguvõsa suurema võimu enda kätte koondada. See tõi kaasa ligi 300-aastase suhtelise rahu perioodi.
 Heiani õukonna valitsuse all hakkas Jaapani kultuur tasapisi eemalduma Hiina omast, mis oli kuni selle ajani olnud Jaapani suurim ja pea ainus kultuuriline doonor. Jaapani kirjasüsteem, mis varem põhines eksklusiivselt Hiina omal, hakkas kujunema omapäraseks, samuti tekkis ainult Jaapanile omane õukonnakultuur, mille väljenduseks oli ka Jaapani klassikalise kirjanduse tipuks peetav raamat Genji monogatari. Valitsuse hierarhia järgis suuresti Hiina (Tangi dünastia valitsuse) mudelit. Kogu hierarhia tipus oli keiser, tenno, kes valitses Taeva mandaadiga, olles šinto päikesejumala Amaterasu Omikami järeltulija. Jaapan oli jagunenud 66 provintsiks, mis vaatamata õukonna määratud valitsejatele olid suuresti autonoomsed.
 Heiani-eelse perioodi sõjad leidsid aset klannide (uji) vahel. Klannid sõdisid oma pealiku juhtimisel, tegelikke professionaalseid sõdalasi ei olnud. Yamato ajajärgu sõdades ja konfliktides võeti kasutusele (suuresti Hiina mõjudega) mõõgad ja kaitserüüd. Olles silmitsi 66 vaenutseva provintsiga, üritas Nara valitsus Jaapani militaarsüsteemi reformida ja kehtestada üldist sõjaväekohustust, kuid 794. aastaks loeti see üritus läbikukkunuks. Heiani valitsus tegi uue katse ja lõi provintsides ratsameestest moodustatud kohalikud sõjaväed, mis allusid keisrile. Neid nimetati "teenriteks", jaapani keeles saburai (hilisem kuju samurai).
 Heiani ajajärgu keskel leidis aset oluline muutus. Samuraid, kes algselt allusid keisrile, muutusid tasapisi kohalike aristokraatide eraarmeedeks. Sellest ajast alates koosnes jaapani sõjavägi umbes 1000 aasta jooksul lugematust hulgast eraarmeedest, mis olid lojaalsed kohalikele isandatele (daimjo). Heiani ajajärgu samurai ei olnud enamasti mitte üllas ja vaimne bushido-d järgiv sõdalane, vaid pigem madalamast klassist värvatud kirjaoskamatu ja tahumatu sõjamees.
 Heiani ajajärgu rahu ja kultuuriline õitseng tõid kaasa jaapani budismi kuldaja, mille tähtsamateks keskusteks olid Hiei ja Koya mäed. Kuna budistid uskusid, et ilu on Buddha tõe väljenduseks, said Hiei ja Koya tähtsateks kunstikeskusteks. Nii avaldasid nad tohutut mõju Heiani õukonnale ja neid peetakse Jaapani kunsti sünnikohtadeks.
 Hilisel Heiani ajajärgul hakkas väikese arvu daimjote kontrolli alla kogunema väga suuri territooriume ja sellega kaasnes võimsate sõjavägede teke. Selle tulemuseks oli tegeliku võimu polariseerumine kahe suurima uji vahel – Taira (e Heike), kes kontrollis peamiselt Lääne-Jaapanit ja Minamoto (e Genji), kes valitses idas ja osalt ka läänes. Nende kahe suure klanni vahel suutis Fujiwara perekond teist kaht klanni üksteise vastu välja mängides. Intriigide abil keisrit ja õukonda kontrollides oli ta aastatel 856–1086 sisuliselt Jaapani valitsejaks.
 1155. aastal tekkis trooni pärimisel vaakum ja Go-Shirakawa keisriks nimetamine tõi kaasa Hogeni rahutused. Taira ja Minamoto armeed surusid rahutuse maha ja taastasid korra. See oli pöördepunkt Jaapani ajaloos. Tegelik võim riiklike otsuste tegemisel oli sellest peale selgelt sõjaväeliste klannide käes.
 1179. aastal suri Taira Shigemori, Taira klanni jõuline ja halastamatu juht ning tema asemele astus ta vend Munemori. Keiser nägi selles võimalust kärpida Taira võimu ja püüdis mitmeid Tairaga seotud isikuid õukonnast eemaldada. Seepeale marssisid Taira väed pealinna peale ja sundisid keisri troonist loobuma. Keiser Takakura pöördus abi saamiseks Minamoto poole ning sellega algas suur kodusõda, tuntud kui Heiji sõda, mis märkis Heiani ajajärgu lõppu ja Jaapani jõudmist feodaalaega. Heiji sõda on fundamentaalse tähtsusega sündmus ka Jaapani kultuuris, kuna sellest räägib Jaapani klassikalise kirjanduse teine suurteos "Heike monogatari".
 1185. aastal said Taira väed Heyan-kyos Minamoto käest lüüa ning Minamoto no Yoritomost sai de facto Jaapani valitseja. Samal aastal lõi Minamoto no Yoritomo Kamakuras Jaapani esimese sõjalise valitsuse, Kamakura bakufu ja võttis 1192. aastal endale šogunitiitli.
 Kamakura ja Ashikaga ajajärgud
 Alates Kamakura šogunaadist oli Jaapanil kaks valitsust. Õukond Kyotos jätkas maksude kogumist ja provintside tsiviilvalitsejate määramist. Tegelik võim riigis aga oli Kamakura šoguni käes. Provintsid olid endiselt iseseisvad, kuid daimjod pidid vanduma ustavust šoguni valitsusele.
 Minamoto no Yoritomo suri 1199. aastal ja sellega kaotas Minamoto klann ka kontrolli Kamakura bakufu üle, mis läks Minamoto käest Hojole. Šogunaat aga jäi kestma.
 Kamakura valitsuse esimeseks suuremaks proovikiviks oli mongolite invasioon. 1258. aastal vallutas Kublai khaan Korea poolsaare ja 1266. aastal kuulutas ta end Hiina keisriks. Samal aastal saabusid mongolite esindajad Jaapani keisri õukonda ja nõudsid Jaapani kohest alistumist. Õukond oli paanikas, kuid šogunaat otsustas vastupanu kasuks. 1274. aastal saatis Kublai-khaan oma laevastiku Jaapani vastu, kuid see hävis pea täielikult ootamatu tormi käes. Jaapanlased vaatasid seda kui jumalikku sekkumist ja nimetasid seda kuulsat tormi kamikaze'ks – jumala tuuleks. Kublai üritas uuesti 1281. aastal, rünnates Jaapanit tolle aja suurima ja kõige paremini varustatud mereväega. Seekord oli šogunaat rünnakuks paremini valmistunud, ehitades rannikule müüri, mis takistas mongolite vägede maabumist. Selle abil suudeti vaenlast eemal hoida seni, kuni puhkes järjekordne torm, mis taas kord uputas enamuse Hiina-Mongoli armee laevastikust.
 Kamakura šogunaat tasus samuraidele nende teenete eest maaga. Saadud maa kuulus aga jagamisele poegade vahel, kes omakorda pidid seda jagama oma poegadega. 13. sajandi lõpuks tõi see süsteem kaasa laialdase vaesuse ja rahulolematuse Hojo valitsusega.
 1331. aastal otsustas keiser, et võim Jaapanis peaks kuuluma talle, ja algatas ülestõusu Kamakura bakufu vastu. Kamakura saatis keisri armee vastu oma kõige võimekama väejuhi, Ashikaga Takauji, kes aga ootamatult vahetas pooli, ühines keisri vägedega ja aastal 1336 lõi lahingus Hojo vägesid. Ashikaga jagas võimu keisriga ja asutas Kyotos uue bakufu. Ashikaga bakufu laiendas šogunaadi võimupiire, koondades oma kontrolli alla ka maksude kogumise ja õigusemõistmise.
 Sõjaline jõud oli sisuliselt endiselt kohalike isandate ehk daimjote käes. Valitsus oli tsentraliseeritud ainult daimjote (keda 15. sajandi keskpaigaks oli u 260) lojaalsuse kaudu bakufu'le. 15. sajandi jooksul see side nõrgenes jätkuvalt, kuni 1467. aastal puhkes kümme aastat kestnud Onini sõda ja Jaapani ühiskond langes järjekordsesse kaosesse.
 Sengoku (sõdivate riikide) ajajärk
 Onini sõda tähistas Jaapani "sõdivate riikide ajajärku " (jaapani keeles sengoku jidai) algust. 1467. aastaks oli Ashikaga bakufu ja keisri võim kohalike daimjote üle kahanenud olematuks ning Jaapan oli sisuliselt 260 iseseisvast oma sõjaväega riigist koosnev territoorium.
 Esialgu ei olnud Onini sõda midagi enamat kui kahe võimsa daimjo, Hosokawa ja Yamana omavaheline konflikt. 1464. aastal astus tollane šogun, Ashikaga Yoshimasa tagasi ettekäändel, mida tänapäeval nimetataks "isiklikeks põhjusteks". See tekitas vaidluse järgmise šoguni isiku üle, kus Hosokawa ja Yamana seni mittesõjalisena püsinud vastasseis pöördus vägivaldseks ja 1467. aastal vallandus sõda Kyotos endas. 1477. aastaks konflikt rauges, kuid Ashikaga šogunaat oli selleks ajaks kaotanud kogu oma mõju ja ka suurem osa Kyotost oli sõja käigus maha põletatud. Perioodi peamiseks ja kõige tähtsamaks jooneks sai aga pidev kodusõda, mis valitses kogu Jaapanis, kus daimjod sõdisid omavahel, püüdes haarata kontrolli naabruses olevate maade üle. Terve sajandi väldanud kaootilised sõjad nõrgestasid daimjote võimu, sillutades nii teed Oda Nobunagale Jaapani ühendamiseks taas ühe valitsuse alla.
 Oda Nobunaga (1534–1582) oli esimene samurai, kes üritas Sengoku ajajärgu lõpul tuua Jaapanit ühtse valitsuse alla. Tema unistus, mis küll ta enda eluajal ei täitunud, oli "ühendada Jaapan ühe mõõga all" (tenka-fubu). 1573. aastal ajas Oda Nobunaga 15. Ashikaga šoguni Kyotost minema ja seega lõppes Muromachi ajajärk.
 Oda Nobunaga oli madalat päritolu ning tema tõus Jaapani üheks võimsaimaks valitsejaks oli aeglane ja julm. Muuhulgas hävitas ta Jaapani ühendamiseks Hiei mäe buda kloostri, mida ta pidas ohuks edasisele stabiilsusele, tappes kõik mungad. Oda Nobunaga avas Jaapani eurooplastele ning olles sõbralikult meelestatud kristluse suhtes, kutsus Jaapanisse jesuiitide misjonärid. Sõjaliselt oli Oda väga uuendusmeelne, võttes esimesena kasutusele tulirelvad, ehitades võimsaid kivikindlusi, mis pakkusid kaitset ka kahuritule vastu, ja uuendades põhjalikult laevastikku.
 Oda ei suutnud siiski kogu Jaapanit ühendada. Just siis, kui tal oli see õnnestumas, mõrvati ta 48-aastasena kahe omaenda kindrali poolt. Kuigi Oda Nobunaga oli maa ühendamiseks palju ära teinud, jäi tehtu lõpuleviimine ja kinnistamine tema järeltulija Toyotomi Hideyoshi ülesandeks.
 Toyotomi Hideyoshi
 Toyotomi Hideyoshi (1536–1598) on Jaapani ajaloo üks kuulsamaid ja tähtsamaid isikuid. Alustades kodutu taluniku pojana, tõusis ta 1590. aastaks kogu Jaapani valitsejaks ja tehti pärast surma šinto pühakuks. Alustades oma teenistust Oda Nobunaga juures, ei olnud Hideyoshil vastavalt oma madalale seisusele teist nime. Tema valitsusaega tuntakse Jaapani ajaloos ka Momoyama ajajärguna.
 Kui Oda Nobunaga üritas Jaapanit ühendada toore jõuga, edendas Toyotomi ühinemisprotsessi, keskendudes rahu tagamisele ja administratsioonile. Tema eesmärgiks oli luua riiklik struktuur, mis lubaks regionaalsetel valitsejatel jääda iseseisvaks, kuid samas siiski toimida üheskoos. Toyotomi ei üritanud luua enda juhitavat tsentraliseeritud valitsust, kuigi aastaks 1590 oli ta Jaapani vaieldamatu valitseja. (Toyotomi Hideyoshi ei olnud kunagi šogun, selle takistuseks oli ta madal päritolu.) Valitsus, mille ta ehitas, oli rajatud vanadele headele personaalsetele lojaalsussidemetele ning sellisena ei muutnud Toyotomi Hideyoshi traditsioonilist Jaapani eluviisi.
 Enamus Toyotomi muudatustest said aluseks Tokugawa valitsusele, mille ajaarvamine algas vaid kümmekond aastat pärast reforme. Üheks Hideyoshi peamiseks uuenduseks oli Jaapani klassistruktuuri kinnistamine. Kogu ühiskond jagunes nelja klassi: samuraid, põllumehed, käsitöölised ja kaupmehed. Toyotomi Hideyoshi muutis need klassid sünnipäraseks ning eristas samuraiklassi kui ainsa, kellel oli õigus kanda mõõka ja kaitserüüd. Tema korraldusel viidi läbi rahvaloendus ja inimesed kinnistati oma provintsidesse, millest lahkumiseks oli vaja ametlikku luba.
 Toyotomi Hideyoshi suurim ambitsioon oli Jaapani impeerium, mille võim ulatuks väljapoole Jaapani piire üle kogu Aasia. Ta pidas plaane Hiina vallutamiseks ning selle ettevalmistamiseks ründas kahel korral (1592 ja 1597) Koread.
 Toyotomi Hideyoshi suri 1598. aastal. Toyotomi poeg ja pärija, Hideyori, oli sel ajal vaid viie-aastane. Valitsuse juhiks sai Ishida Mitsunari, kes üritas Toyotomi koalitsiooni koos hoida ja valitseda kuni Toyotomi Hideyori täisealiseks saamiseni. Jaapani taganemine sõjast Koreas tõi aga kaasa valitsuse kokkuvarisemise ja Ishida lõpliku lüüasaamise Sekigahara lahingus 1600. aastal. Valitsuse etteotsa astus Jaapani ühendamise kolmas ja viimane kangelane Tokugawa Ieyasu.
 Tokugawa šogunaat ja Edo periood
 Tokugawa Ieyasu (1542–1616), õige nimega Matsudaira Takechiyo, kasvas üles kaootilisel Sengoku perioodil. Nelja aasta vanusena saadeti ta Matsudaira poolt pantvangina naabri, Imagawa klanni juurde, kuid langes teel nende ühise vaenlase Oda klanni kätte. Ieyasu püsis seal kuni oma isa surmani 1549. aastal, saadeti seejärel põgusalt koju ja sealt edasi Imagawa klanni. Imagawa lüüasaamine Oda Nobunaga vägede käest 1560. aastal vabastas ka Ieyasu, kes pöördus tagasi Matsudairasse, liitus kohe Oda Nobunagaga, muutis nime Tokugawa Ieyasuks ja võttis üle Imagawa maavaldused.
 1570. aastal viis Tokugawa Ieyasu oma peakorteri endistele Imagawa maadele ja laiendas järgmise 12 aasta jooksul Oda Nobunaga vallutuste toel jõudsalt oma valdusi. 1579. aastal oli Tokugawa Ieyasu sunnitud oma lojaalsuse tõestamiseks tapma oma esimese naise ja andma pojale enesetapukäsu. Nobunaga surma järel haaras Tokugawa enda valdusse veel maid ja 1583. aastaks valitses kokku viit provintsi Kantos, mis oli tolleaegse Jaapani rikkaim piirkond.
 Tokugawa Ieyasust sai Toyotomi Hideyoshi lähim liitlane, muuhulgas abiellus ta viimase õega. 1590. aastal, pärast võitu Odawara lahingus, mis kindlustas Toyotomile kontrolli Ida-Jaapani üle, määras Hideyoshi Tokugawa Ieyasu uute maade valitsejaks – osalt ilmselt kärpimaks Tokugawa tohutut võimu ja mõju. Ieyasu valis oma uueks peakorteriks väikse sadamalinna Edo – tänapäevase Tōkyō. Kuni Toyotomi Hideyoshi oli hõivatud edutute Korea-invasioonidega, konsolideeris Tokugawa oma võimu Ida-Jaapani üle.
 Pärast Toyotomi Hideyoshi surma nägi Tokugawa Ieyasu võimalust haarata Toyotomile lojaalsete samuraide käest võim ning moodustas nn Ida-armee. Sekigahara lahingus (mis tähistab Edo perioodi algust) sai Ishida "Lääne-armee" hävitavalt lüüa ja 1603. aastal määras keiser Tokugawa Ieyasu šoguniks, luues sellega dünastia, mis valitses Jaapanit kuni 19. sajandi keskpaigani.
 Tokugawa Ieyasu loovutas šoguni positsiooni 1605. aastal oma pojale, kuid jäi siiski de facto valitsejaks. Muuhulgas viis ta pealinna Edosse, organiseeris 1614. ja 1615. aasta Osaka kindluse piiramised, millega alistas Toyotomi Hideyori ja tema viimased liitlased ning ühendas seega lõplikult kogu Jaapani ühe valitseja alla. Ieyasu arendas välissuhteid luues lisaks Portugalile kaubandussidemed ka Hollandi ja Inglismaaga. Tokugawa Ieyasu suri 1616. aastal 75-aastaselt.
 1614. aastal keelustati Jaapanis kristlus ja Tokugawa uueks riiklikuks ideoloogiaks sai neokonfutsianism. See kajastus kogu ühiskonnas, alates selgete Hiina-mõjudega valitsuse bürokraatias ja lõpetades samuraide bushido-koodeksiga, mille nurgakiviks on au ja kohustus, mõlemad tähtsad konfutsianismi printsiibid.
 Tokugawa Jaapan oli rangelt hierarhiline ühiskond. Valitsev klass oli samuraid, kelle tipus oli šogun. Šogunile allusid daimjod, kohalikud valitsejad, kes kontrollisid suuri maa-alasid. Igal daimjol olid omad samuraid, kes täitsid erinevaid ülesandeid nõuandjatest sõduriteni. Tokugawa-aegse Jaapani 30 miljonist elanikust moodustasid samuraid umbes 2 miljonit.
 Kokku üle 270 daimjo kontrollimiseks arendas Tokugawa välja keerulise bürokraatliku süsteemi, bakuhan taisei. Süsteemi sisuks ja omapäraks oli kahetasemeline valitsus. Kogu Jaapani ametlik valitseja oli keiser, kes delegeeris võimu Tokugawa šogunaadile. Šogunaat täitis keskvalitsuse funktsiooni, vastutades korra, riikliku julgeoleku ja välispoliitika eest; kohalikud daimjod olid suuresti autonoomsed, valitsedes maade üle, mille nad olid saanud šogunaadilt vastutasuks oma lojaalsuse eest. Daimjod pidid veetma iga teise aasta Edos (sankin kotai), šogunaadi teenistuses, mis kindlustas šogunaadi võimu ja oli sisuliselt garantiiks kohalike ülestõusude puhkemise vastu. Suuresti selle süsteemi ülalpidamiseks lõi šogunaat kogu Jaapanit katva teedevõrgu, Nakasendo. Nakasendo koosnes viiest peamisest maanteest, seda mööda liikumiseks oli nõutav ametlik luba. Šogunaat sätestas valitsejate kohustuse tagada oma samuraidele ülapidamine, milleks sai riisi-stipendium.
 Jaapani ühiskonna siduvaks komponendiks oli riis. Riisi standardmõõduks oli koku (u 100 kg), mida peeti piisavaks koguseks ühe inimese elatamiseks terve aasta jooksul. Kogu Jaapani aastane riisitoodang oli u 25 miljonit kokut, sellest 20% kuulus šogunile, järgmine 20–30% kuulus jagamisele daimjotele ja nende kaudu samuraidele.
 1633. aastal keelas šogun Tokugawa Iemitsu Jaapanist väljapoole reisimise (tehniliselt oli Jaapanist lahkumine lubatud, kuid maale tagasipöördumisel ootas lahkunut surmanuhtlus) ja sisuliselt isoleeris riigi välismaailmast. 1635. aastast alates jäi välismaalastele avatuks vaid Nagasaki sadam ja 1641. aastal piirati sedagi vaid kaubavahetuseks Hiina ja Hollandiga. Sellega algas 200-aastane suletud periood, sakoku.
 Tokugawa valitsus tõi Jaapanisse rahu ning see omakorda viis majanduse ja kultuuri õitsengule. Rahuperiood tõi kaasa olulise pöörde samuraikultuuris: kuivõrd sõdimine, mis oli senini olnud samurai peamiseks ülesandeks, osutus ebavajalikuks, hakkasid samuraid lisaks võitluskunstidele õppima ja hindama ka kirjandust, filosoofiat, teetseremooniat ja muid kunste. 17. sajandi lõpp ja 18. sajandi algus, nn Genroku periood, oli Jaapani kultuuri renessanss. Sel ajal kujunesid välja kabuki-teater ja ukiyo-e.
 Kuigi Tokugawa valitsus oli läbi oma 250-aastase ajaloo üldiselt märkimisväärselt stabiilne, langes ta mõjuvõim siiski pidevalt. Suuresti oli selle põhjuseks just jäik klassisüsteem. Sankin kotai soodustas linnade arengut, tõi kaasa sani madalaima kaupmeeste klassi jõukuse ja võimsuse tõusu ning seda peamiselt samuraide arvelt. Valitsuse halvenev finantsseis viis maksude tõstmiseni, mis omakorda põhjustas rahutusi. Samuti olid Jaapanis sagedased loodusõnnetused, mis tõid kaasa ikaldusi ja näljahäda, seega ka uusi probleeme daimjotele. Tokugawa perioodi teist poolt iseloomustavadki süvenev korruptsioon, ebakompetentsus ja langev moraal.
 18. sajandil hakkas suurenema väline surve Tokugawa šogunaadile. Kõigepealt venelased ja seejärel Euroopa suurriigid üritasid luua kaubandussidemeid Jaapaniga, kuid edutult. 19. sajandil huvitus Jaapanist värske jõud – Ameerika Ühendriigid ja 1853. aastal saabus Edosse admiral Matthew Calbraith Perry, nõudes Jaapani sadamate avamist Ameerika laevadele. Šogunaat keeldus. Järgmisel aastal naasis Perry seitsme sõjalaevaga, heites ankrud Yokohama sadamas. See viis Kanagawa lepingu sõlmimiseni Jaapani ja Ameerika Ühendriikide vahel; sellele järgnesid sarnased lepingud Venemaa ja Briti trooniga.
 Avanemine Läänele tõi kaasa sügavaid muutusi Jaapani ühiskonnas. Aktiveerunud kaubandus ja võõra raha sissevool tekitasid inflatsiooni, mis võimendas omakorda šogunaadi finantsprobleeme. Lääne riikidega sõlmitud ebavõrdsed lepingud tekitasid samuraide hulgas sügavat pahameelt ja õõnestasid veelgi Tokugawa šogunaadi autoriteeti. Konservatiivsete samuraide hulgas tekkis sonno joi (lojaalsus keisrile, vastuseis barbaritele) liikumine, mis kulmineerus Satsuma ja Chosu provintside vastasseisuga šogunaadile ja kaheaastase Boshini sõjaga, mis kukutas lõplikult Tokugawa šogunaadi ja oli eelmänguks Meiji restauratsioonile.
 Meiji restauratsioon
 Meiji restauratsiooni (Meiji Ishin) algust märgib endiste vaenlaste, Satsuma ja Chosu provintside liidrite Saigo Takamori ja Kido Takayoshi vahelise Satcho liidu sõlmimine 1866. aastal. Liidu eesmärgiks oli taastada keisri võim ja kukutada šogunaat.
 3. jaanuaril 1868 deklareeris 15-aastane keiser Meiji end taas Jaapani valitsejaks. Sõda algas seitse päeva hiljem, kui šogun Tokugawa Yoshinobu kuulutas keisri deklaratsiooni ebaseaduslikuks ja ründas oma vägedega Kyotot. Keisrile ustavate vägede juhiks sai Saigo Takamori, lihtsat päritolu samurai Satsuma provintsist. Šoguni ja keisri väed kohtusid Kyoto lähedal Toba Fushimi all ning vaatamata 3:1 ülekaalule said Tokugawa väed hävitavalt lüüa. Saigo väed liikusid taganeva šoguni armee järel põhja suunas ja mais 1868 alistus Edo tingimusteta keisrile. Sama aasta novembris nimetati pealinn ümber Tokyoks. Pärast Tokugawa Yoshinobu alistumist tunnistas suurem osa Jaapanist keisri võimu, kuid mõne šogunaadile ustava klanni vastupanu kestis veel 1869. aasta keskpaigani, mil alistati Hokkaidōl detsembris 1868 välja kuulutatud Ezo Vabariik.
 Tõele au andes ei valitsenud Jaapanit siiski mitte keiser, vaid võim liikus pelgalt Tokugawa šogunaadilt väikese rühma oligarhide ja mõjukate (peamiselt Satsuma ja Chosu provintsi) daimjote kätte.
 Meiji periood
 Uus valitsus asus Jaapanit moderniseerima. Kõik endised daimjote feodaalvaldused koondati keisri kätte ja Jaapan jagati prefektuurideks, loodi läänelik õigussüsteem ja konstitutsiooniline valitsus koos parlamendiga, reformiti haridussüsteem ning viidi sisse üldine koolikohustus. Tasapisi kaotati valitsenud klassisüsteem. 1873. aastal tekkisid Saigo Takamoril lahkarvamused ülejäänud kabinetiga kahel teemal: Jaapani läänestumine ja Korea okupeerimine, mida Saigo tuliselt pooldas. Selle tulemusena astus Saigo valitsusest tagasi, naasis Kagoshimasse ja asutas seal samuraiakadeemia. Järgnevate aastate jooksul kogunes Kagoshimasse hulk reformide käigus tööta ja peremeheta jäänud samuraisid (e. ronin-e).
 Samuraid olid reformide käigus peamised kaotajad. Kui Meiji valitsus võttis 1876. aastal samuraidelt lõplikult nende privileegid, sh riisistipendiumid ja õiguse mõõka kanda, viis see Satsuma ülestõusuni, mida (väidetavalt vastu tahtmist) juhtis endine keiserliku armee kindral Saigo Takamori. Satsuma ülestõus oli viimane samuraisõda, kus Saigo väed võitlesid traditsioonilise samurairelvastusega keisri moodsa armee vastu, mis koosnes tulirelvadega varustatud talupoegadest. Sõda tõi kaasa tuhandeid hukkunuid mõlemal poolel ja viis Meiji valitsuse pankroti äärele. 1877. aastal toimus otsustav Shiroyama lahing, kus Saigo väed hävitati ja Saigo Takamori sai surmavalt haavata. Sellega lõppes Jaapani ajaloo pea 800-aastane samuraide periood.
 Majanduses sai Meiji valitsuse esimeseks prioriteediks industrialiseerimine. Endine agraarühiskond transformeerus kiirelt tööstusriigiks. Jaapani valitsus investeeris suuri summasid transpordi ja kommunikatsiooni edendamiseks ning toetas aktiivselt võimsaid perekondlikke tööstusettevõtteid (zaibatsu-sid) nagu Mitsui ja Mitsubishi. Jaapan saatis järjest delegatsioone välismaale ja palkas Lääne eksperte oma majanduse moderniseerimiseks.
 1889. aastal kuulutas keiser välja Jaapani esimese euroopaliku, nn Meiji konstitutsiooni, mis sätestas osaliselt valitava parlamendi. 1880-ndate suured riiklikud kulutused tõid kaasa finantskriisi, mis omakorda viis rahareformini ja Jaapani Panga asutamiseni.
 Hiina ja Jaapani konflikt huvide üle Korea poolsaarel viis Hiina-Jaapani sõjani aastatel 1894–1895. Jaapan võitis sõja ja laiendas oma mõju kuni Korea täieliku okupeerimiseni 1910. aastal. Konflikt Venemaaga puhkes samuti sõjaks aastatel 1904–1905 (Vene-Jaapani sõda) ning selle võitmisega kinnistas Jaapan oma positsiooni rahvusvahelise tähtsusega jõuna.
 Jaapan oli esimeses maailmasõjas Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi liitlane ning laiendas selle käigus oma mõjuvõimu Põhja-Hiinas (Mandžuurias) ja Vaiksel Ookeanil, kuid püsis üldiselt konfliktist väljaspool. Sõda nõrgendas aga oluliselt Euroopat ja Meiji perioodi lõpuks 1912. aastal oli Jaapan tõusnud napi paarikümne aastaga industriaalseks ja sõjaliseks superriigiks.
 Jaapan teises maailmasõjas
 , Teine maailmasõda, Mandžukuo, Vahejuhtum Marco Polo sillal, Teine Hiina-Jaapani sõda
 Pärast Mukdeni intsidenti, kui Hiina sõjaväelased tungisid kallale Lõuna-Hiina raudteele, alustas Jaapan 18. septembril 1931 sõjategevust ning vallutas Mukdeni ja Harbiini ning lõpuks kogu Lõuna-Mandžuuria piirkonna. Aastal 1932 rajas Jaapan Mandžuuriasse Mandžukuo-nimelise nukuriigi pealinnaga Changchunis, mida juhtis aastatel 1933–1945 endine Hiina keiser Pu Yi. Jaapani ekspansioon jätkus ka järgnevatel aastatel – 1933 okupeeris keiserlik armee Jeholi provintsi, aastaks 1935 oli saavutatud ka kontroll Hebei ja Chagari provintside üle. Juunis 1935 oli sisetülidest lõhestatud Hiina sunnitud salajase He-Umezu lepinguga tunnistama Jaapani okupatsiooni eelpool mainitud aladel, mis viis veel ühe Jaapani marionettriigi, Ida-Hebei Autonoomse Nõukogu, loomiseni. Nii oli Peking nüüd kolmest küljest ümbritsetud Jaapani valdustega.
 Alates juunist 1937 korraldasid Jaapani üksused Marco Polo silla lääneotsa juures regulaarseid sõjaväeõppusi. Samasugused õppused toimusid ka 7. juuli õhtul ning ilmselt puudulikust infoliikumisest tingitud eksituse tõttu eskaleerus Mandžuuria kriis, Teiseks Hiina-Jaapani sõjaks (1937–1945). 1937. aasta juunis vallutasid Jaapani väed Pekingi, novembris Shanghai ja detsembris tollase Hiina pealinna Nanjing Shi. Paar päeva enne linna langemist põgenes Jiang Jieshi valitsus 1300 km lääne pool asuvasse Chongqingi ja jätkas seal vastupanu vallutajatele. 1940. aastal loodi Nanjingis kollaborantidest koosnev ja Wang Jingwei juhitav Nanjingi valitsus.
 1941. aasta detsembriks olid Jaapani väed vallutanud ja kontrollisid Hiinas territooriumi, kus elas ligikaudu 225 miljonit elanikku – Jangtse ja Kollase jõe alamjooksul ja neid siduva rannikuäärse koridoriga ning Guangzhouga piirnevad alad Lõuna-Hiinas, samuti tähtsad sadamalinnad Shantou ja Xiamen Shi.
 , Lingayeni lahe dessant (1941), Hiroshima, Nagasaki
 1941. aasta 7. detsembril korraldasid Jaapani väed üllatusrünnaku Pearl Harbori mereväebaasile, mille eesmärk oli neutraliseerida Ameerika Ühendriikide Vaikse Ookeani Laevastik ning kindlustada sellega Jaapani vägede edukas pealetung loodusvarade poolest rikastesse Kagu-Aasia piirkondadesse, muuhulgas ka Hollandi, Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide valdustes olevatele Vaikse ookeani saartele.
 Ameerika Ühendriikide ja Jaapani suhted olid olnud pingelised alates Mandžuuria okupeerimisest Jaapani poolt 1931. aastal, mida Jaapan ise pidas absoluutselt vajalikuks oma majanduslike huvide tagamiseks ja kommunismiohu neutraliseerimiseks piirkonnas. Okupatsioonile ja Mandžukuo nukuriigi moodustamisele järgnenud rahvusvaheline hukkamõist viis 1933 Jaapani lahkumiseni Rahvasteliidust ja 1936 taganemiseni rahvusvahelisest mereväe piiramise lepingust.
 Suhted Ameerika Ühendriikide ning selle peamiste liitlaste Suurbritannia ja Hollandiga pingestusid veelgi pärast Hiina-Jaapani sõja puhkemist 1937. aastal. Ühendriigid heitsid Jaapanile ette imperialistlikke püüdlusi, mida nad püüdsid nii diplomaatiliste kui majanduslike meetmetega takistada. Olukorra lahendamist läbirääkimiste teel takistasid mõlemapoolselt kultuurilised erinevused, seda raskendas ka Hiina-meelsete jõudude domineerimine Ameerika Ühendriikide välisministeeriumis, mille esirinnas seisis riigisekretär Cordell Hulli erinõunik Stanley Hornbeck. Ka jaapanlased näitasid üles märkimisväärset kangekaelsust oma majandus- ja julgeolekuhuvide kaitsmisel.
 Olukord halvenes iseäranis 1940. aastal, mil Jaapan okupeeris kokkuleppel Vichy valitsusega Prantsuse Indohiina, et saavutada kontroll sealsete maavarade üle ja peatada sealtkaudu Hiinasse saadetud abitarned. Selle tagajärjel kehtestasid Ameerika Ühendriigid Jaapanile lennukite, masinaosade ja lennukikütuse embargo. Juulis 1941 lõpetati ka naftatarned Jaapanile, mis seadis viimase väljapääsmatusse olukorda.
 ,
 Vaata ka
 26. veebruari riigipöördekatse