text:
 31.7.2012
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 204/131
 DÉCISION DU CONSEIL EUROPÉEN
 du 11 juillet 2012
 modifiant le statut à l’égard de l’Union européenne de Mayotte
 (2012/419/UE)
 LE CONSEIL EUROPÉEN,
 vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne, et notamment son article 355, paragraphe 6,
 vu l’initiative de la République française,
 vu l’avis de la Commission européenne,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 L’ article 355, paragraphe 6, du traité sur le fonctionnement de l’Union européenne (TFUE) permet au Conseil européen, sur initiative de l’État membre concerné, d’adopter, à l’unanimité et après consultation de la Commission, une décision modifiant le statut à l’égard de l’Union d’un pays ou territoire danois, français ou néerlandais visé aux paragraphes 1 et 2 dudit article.
 (2)
 Par lettre de son président en date du 26 octobre 2011, la République française (ci-après dénommée la «France») a demandé au Conseil européen de prendre une telle décision afin que Mayotte, qui a actuellement le statut de pays et territoire d’outre mer au sens de l’article 355, paragraphe 2, du TFUE et qui figure à ce titre à l’annexe II dudit traité, accède au statut de région ultrapériphérique, au sens de l’article 349 du TFUE.
 (3)
 La demande de la France fait suite au choix des habitants de Mayotte de se rapprocher progressivement de la métropole, confirmé par le référendum du 29 mars 2009 qui a approuvé à hauteur de 95,2 % des suffrages exprimés la proposition de transformation de Mayotte en département. Depuis le 31 mars 2011, Mayotte constitue ainsi le cent unième département français et le cinquième département français d’outre-mer.
 (4)
 La situation économique et sociale structurelle et la situation géographique de Mayotte présentent toutes les caractéristiques, visées à l’article 349 du TFUE, d’une région ultrapériphérique au sens de cette disposition. Une référence à Mayotte devrait donc être insérée audit article pour que celui-ci lui soit applicable dans son ensemble, ainsi qu’à l’article 355, paragraphe 1, du TFUE.
 (5)
 La modification du statut à l’égard de l’Union de Mayotte, qui répond à une demande démocratiquement exprimée, devrait constituer une étape cohérente avec l’accès de Mayotte à un statut proche de celui de la métropole,
 A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
 Article premier
 À compter du 1er janvier 2014, Mayotte cesse d’être un pays et territoire d’outre-mer, auquel s’appliquent les dispositions de la quatrième partie du traité sur le fonctionnement de l’Union européenne (TFUE), pour devenir une région ultrapériphérique au sens de l’article 349 du TFUE.
 Article 2
 Le TFUE est modifié comme suit:
 1)
 À l’article 349, premier alinéa, les termes «de Mayotte» sont insérés après les termes «de la Martinique».
 2)
 À l’article 355, paragraphe 1, les termes «à Mayotte» sont insérés après les termes «à la Martinique».
 3)
 À l’annexe II, le sixième tiret est supprimé.
 Article 3
 La présente décision entre en vigueur le jour de son adoption.
 Elle est applicable à partir du 1er janvier 2014.
 Fait à Bruxelles, le 11 juillet 2012.
 Par le Conseil européen
 Le président
 H. VAN ROMPUY


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 10.12.2015
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 410/7
 EFTA järelevalveameti 17. augustil 2015. aastal Liechtensteini Vürstiriigi vastu algatatud hagi
 (Kohtuasi E-22/15)
 (2015/C 410/06)
 EFTA järelevalveamet, Rue Belliard 35, 1040 Brüssel, Belgia, keda esindavad Markus Schneider, Clémence Perrin ja Íris Ísberg, on algatanud 17. augustil 2015. aastal EFTA kohtus hagi Liechtensteini Vürstiriigi vastu.
 EFTA järelevalveamet taotleb, et EFTA kohus:
 1.
 otsustaks, et jättes vastu võtmata meetmed, mida on vaja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu II lisa XIII peatüki punktis 15q osutatud õigusakti (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2011. aasta direktiiv 2011/62/EL, millega muudetakse direktiivi 2001/83/EÜ (inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta) seoses vajadusega vältida võltsitud ravimite sattumist seaduslikku tarneahelasse) ning (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiv 2012/26/EL, millega muudetakse seoses ravimiohutuse järelevalvega direktiivi 2001/83/EÜ), mida on kohandatud EMP lepingu protokolliga nr 1, on Liechtensteini Vürstiriik jätnud täitmata oma kohustused, mis tulenevad kõnealuste õigusaktide artiklist 2 ja EMP lepingu artiklist 7,
 2.
 kohustaks Liechtensteini Vürstiriiki kandma menetluskulud.
 Õiguslik ja faktiline taust ning hagi toetuseks esitatud väited
 —
 Hagi käsitleb asjaolu, et Liechtensteini Vürstiriik ei ole 11. aprilliks 2015 täitnud EFTA järelevalveameti 11. veebruari 2015. aasta põhjendatud arvamust, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2011. aasta direktiivi 2011/62/EL, millega muudetakse direktiivi 2001/83/EÜ (inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta) seoses vajadusega vältida võltsitud ravimite sattumist seaduslikku tarneahelasse,
 ning
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiv 2012/26/EL (millega muudetakse seoses ravimiohutuse järelevalvega direktiivi 2001/83/EÜ), edaspidi „direktiiv”, millele viidatakse EMP lepingu II lisa XIII peatüki punktis 15q ja mida on lepinguga kohandatud selle protokolli nr 1 alusel, Liechtensteini Vürstiriigi siseriiklikus õiguses rakendamata jätmist.
 —
 EFTA järelevalveamet väidab, et Liechtenstein ei ole täitnud direktiivide artiklist 2 ja EMP lepingu artiklist 7 tulenevaid kohustusi, jättes selleks ettenähtud aja jooksul vastu võtmata meetmed, mida on vaja direktiivide rakendamiseks.


type: contracts

text:
 27.2.2014
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 L 58/23
 DECISIÓN DEL COMITÉ MIXTO DEL EEE
 N
 o 169/2013
 de 8 de octubre de 2013
 por la que se modifica el anexo II (Reglamentaciones técnicas, normas, ensayos y certificación) y el anexo XIII (Transportes) del Acuerdo EEE
 EL COMITÉ MIXTO DEL EEE,
 Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, en lo sucesivo denominado «el Acuerdo EEE», y, en particular, su artículo 98,
 Considerando lo siguiente:
 (1)
 Debe incorporarse al Acuerdo EEE la Directiva 2012/32/UE de la Comisión, de 25 de octubre de 2012, por la que se modifica la Directiva 96/98/CE del Consejo, sobre equipos marinos (1).
 (2)
 Procede, por tanto, modificar en consecuencia el anexo II y el anexo XIII del Acuerdo EEE.
 HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
 Artículo 1
 En el punto 1 (Directiva 96/98/CE del Consejo) del capítulo XXXII del anexo II del Acuerdo EEE, se añade el siguiente guion:
 «—
 32012 L 0032: Directiva 2012/32/UE de la Comisión, de 25 de octubre de 2012 (DO L 312 de 10.11.2012, p. 1).».
 Artículo 2
 En el punto 56d (Directiva 96/98/CE del Consejo) del anexo XIII del Acuerdo EEE, se añade el siguiente guion:
 «—
 32012 L 0032: Directiva 2012/32/UE de la Comisión, de 25 de octubre de 2012 (DO L 312 de 10.11.2012, p. 1).».
 Artículo 3
 Los textos de la Directiva 2012/32/UE en lenguas islandesa y noruega, que se publicarán en el Suplemento EEE del Diario Oficial de la Unión Europea, son auténticos.
 Artículo 4
 La presente Decisión entrará en vigor el 9 de octubre de 2013, siempre que se hayan transmitido al Comité Mixto del EEE todas las notificaciones previstas en el artículo 103, apartado 1, del Acuerdo EEE (2).
 Artículo 5
 La presente Decisión se publicará en la sección EEE y en el Suplemento EEE del Diario Oficial de la Unión Europea.
 Hecho en Bruselas, el 8 de octubre de 2013.
 Por el Comité Mixto del EEE
 El Presidente
 Thórir IBSEN
 (1) DO L 312 de 10.11.2012, p. 1.
 (2) No se han indicado preceptos constitucionales.


type: other

text:
Präsident Lustenberger, Bundesrichter Schön, Spira, Bundesrichterin Widmer und Bundesrichter Ursprung;
 V.________, 1950, Tösstalstrasse 114, 8623 Wetzikon/ZH,
 Beschwerdeführerin, vertreten durch Rechtsanwalt Thomas Gabathuler, Schifflände 22, 8024 Zürich,
 Arbeitslosenkasse der Gewerkschaft Bau & Industrie GBI, Sektion Zürcher Oberland, Bankstrasse 36, 8610 Uster,
 A.- Die 1950 geborene V.________ ist seit 2. Oktober 1978 als Hilfs- und Speditionsmitarbeiterin bei der Firma Z.________ AG tätig. Aus wirtschaftlichen Gründen reduzierte die Arbeitgeberin den Beschäftigungsrad von ursprünglich 100 % ab 1992 zunächst auf 80 %, dann auf 70 % und ab 2. August 1993 auf 50 %. Am 31. August 1994 meldete sich V.________ zum Bezug von Arbeitslosenentschädigung ab 22. August 1994 an. Mit Verfügung vom 16. September 1994 verneinte die Arbeitslosenkasse der Gewerkschaft Bau & Industrie GBI, Sektion Zürcher Oberland, einen Anspruch auf Arbeitslosenentschädigung, da die Versicherte keinen anrechenbaren Arbeitsausfall erlitten habe. In Gutheissung der dagegen geführten Beschwerde hob das Sozialversicherungsgericht des Kantons Zürich die angefochtene Verfügung auf und wies die Sache an die Arbeitslosenkasse zurück, damit diese im Sinne der Erwägungen über den Anspruch neu verfüge (Entscheid vom 16. Oktober 1995). Die dagegen von der Arbeitslosenkasse erhobene Verwaltungsgerichtsbeschwerde wies das Eidgenössische Versicherungsgericht mit Urteil vom 18. Juni 1996 ab.
 Daraufhin bejahte die GBI zwar den grundsätzlichen Anspruch auf Arbeitslosenentschädigung, richtete jedoch kein Taggeld aus, da unter Anrechnung eines versicherten Verdienstes von Fr. 2'554. - kein Anspruch auf Differenzausgleich im Rahmen der 50%igen Zwischenverdiensttätigkeit bestünde (Verfügung vom 7. Oktober 1996).
 B.- V.________ liess hiegegen Beschwerde erheben und beantragen, die Sache sei zur Neufestsetzung des versicherten Verdienstes und zur Berechnung des Taggeldanspruchs an die Verwaltung zurückzuweisen. Mit Entscheid vom 5. März 1999 wies das Sozialversicherungsgericht des Kantons Zürich die Beschwerde ab.
 C.- Mit Verwaltungsgerichtsbeschwerde lässt V.________ die vorinstanzlich gestellten Rechtsbegehren erneuern.
 Die Arbeitslosenkasse verzichtet auf eine Vernehmlassung. Das Bundesamt für Wirtschaft und Arbeit (BWA; seit 1. Juli 1999 Staatssekretariat für Wirtschaft, nachfolgend seco) hat sich nicht vernehmen lassen.
 D.- Im Hinblick auf die Berufung der Beschwerdeführerin auf eine Verwaltungsweisung des seco wurde ein zweiter
 Schriftenwechsel durchgeführt, in dessen Verlauf das seco die teilweise Gutheissung der Verwaltungsgerichtsbeschwerde beantragt.
 V.________ lässt erneut auf deren Gutheissung schliessen und die Arbeitslosenkasse verzichtet wiederum auf eine Vernehmlassung.
 Vorinstanz ebenfalls zutreffend dargelegt hat. Ebenso hat sie die massgebende Bestimmung zu den dabei je nach Sachlage anwendbaren Bemessungszeiträumen richtig wiedergegeben (Art. 37 AVIV).
 2.- Streitig und zu prüfen ist die Höhe des versicherten Verdienstes, welcher den Taggeldberechnungen zu Grunde zu legen ist; insbesondere steht die Frage des relevanten Bemessungszeitraums sowie die Berücksichtigung des schwankenden Beschäftigungsgrades im Vordergrund.
 a) Vorinstanz und Verwaltung erachten Art. 37 Abs. 3 AVIV als massgeblich und stellen demzufolge zur Ermittlung des versicherten Verdienstes auf einen Bemessungszeitraum von zwölf Monaten ab. Aufgrund der dazu ergangenen Rechtsprechung (BGE 121 V 172 Erw. 4b) sei es zwar nicht zwingend, die letzten dem Beginn der Rahmenfrist für den Leistungsbezug unmittelbar vorausgehenden Kalendermonate zu berücksichtigen, sodass sich der versicherte Verdienst (bei Beschäftigungslücken) anhand des Durchschnittsverdienstes der letzten zwölf Beitragsmonate berechnen lässt. Da die Versicherte jedoch während allen zwölf Monaten vor Beginn der Rahmenfrist für den Leistungsbezug gearbeitet habe, und somit zwischen den einzelnen Beitragsmonaten keine Zeitlücken liegen, seien die weiter zurückliegenden - mit grösserem Beschäftigungsgrad höheren Verdienste - jedoch nicht zu beachten.
 b) Die Beschwerdeführerin stellt sich mit dem seco auf den Standpunkt, dass sich der versicherte Verdienst nach dem gesuchten Beschäftigungsgrad richtet, soweit die versicherte Person innerhalb der Rahmenfrist für die Beitragszeit während mindestens sechs Monaten eine beitragspflichtige Beschäftigung im entsprechenden Umfang ausgeübt habe.
 Entgegen der Stellungnahme des seco könne die Berechnung jedoch durchaus auf der Basis des Durchschnittsverdienstes der letzten zwölf Beitragsmonate vor Beginn der Rahmenfrist für den Leistungsbezug erfolgen.
 c) Unbestrittenermassen findet weder die Grundregel nach Art. 37 Abs. 1 AVIV, welche als Bemessungszeitraum für den versicherten Verdienst den letzten Beitragsmonat (Art. 11 AVIV) vor Beginn der Rahmenfrist für den Leistungsbezug vorsieht, noch Art. 37 Abs. 2 AVIV Anwendung, da der Lohn im letzten Beitragsmonat nicht um mindestens 10 % vom Durchschnittslohn der letzten sechs Monate abweicht. Ebenso wenig ist die Sonderfallregelung nach Art. 37 Abs. 3bis AVIV massgeblich, die einen besonderen, in der Art des Arbeitsverhältnisses oder des branchenüblichen Arbeitszeitkalenders angelegten Grund für die Lohnschwankungen voraussetzt, wobei mit der Wendung "Art des Arbeitsverhältnisses" in erster Linie die in Art. 8 Abs. 1 AVIV genannten Personen gemeint sind (BGE 121 V 173 Erw. 4b), was vorliegend auch nicht zutrifft.
 d) Es stellt sich daher die Frage, ob eine unechte Gesetzeslücke vorliegt, welche im Sinne der richterlichen Lückenfüllung zu schliessen ist. Eine solche Lücke regelbildend zu füllen steht dem Gericht nur dort zu, wo der Gesetzgeber sich offenkundig über gewisse Tatsachen geirrt hat oder wo sich die Verhältnisse seit Erlass des Gesetzes in einem Masse gewandelt haben, dass die Vorschrift unter gewissen Gesichtspunkten nicht oder nicht mehr befriedigt und ihre Anwendung rechtsmissbräuchlich wird (BGE 126 V 155 Erw. 5b mit Hinweisen).
 Angesichts des Ergebnisses bei Anwendung von Art. 37 Abs. 3 AVIV, wonach bei einem versicherten Verdienst von Fr. 2'554. -, unter Anrechnung der 50%igen Zwischenverdiensttätigkeit in der Höhe von Fr. 2'123. 30 der Taggeldanspruch verneint würde, muss auf eine unechte Lücke in Art. 37 AVIV geschlossen werden (vgl. BGE 121 V 176 Erw. 4d). Die Arbeitslosenkasse anerkennt ebenso in ihrer vorinstanzlichen Vernehmlassung, dass die Anwendung von Art. 37 Abs. 3 AVIV bei Fällen mit sukzessiver Pensenreduktion innerhalb eines Arbeitsverhältnisses zu stossenden Ergebnissen führen kann, insbesondere wenn sich Versicherte nicht unmittelbar im Anschluss daran arbeitslos melden. Gleicher Ansicht ist das seco, welches daher zur Ermittlung des versicherten Verdienstes bei schwankendem Beschäftigungsgrad eine verwaltungsinterne Weisung erlassen hat (ALV-P 97/1, Blatt 11).
 Sämtliche Bestimmungen des Art. 37 AVIV führen demnach vorliegend zu einem stossenden und unbilligen Resultat, sodass der Richter hier eingreifen und nach der Regel entscheiden muss, die er als Gesetzgeber (Art. 1 Abs. 2 ZGB) aufstellen würde (BGE 118 V 173 Erw. 2b mit Hinweisen).
 3.- Verwaltungsweisungen sind zwar für das Sozialversicherungsgericht nicht verbindlich, sollen jedoch bei der
 Entscheidung mit berücksichtigt werden, wenn sie eine dem Einzelfall angepasste und gerecht werdende Auslegung der anwendbaren gesetzlichen Bestimmungen zulassen (BGE 126 V 68 Erw. 4b, 125 V 379 Erw. 1c, je mit Hinweisen.
 a) Das seco sieht in seiner Weisung vor, dass sich der versicherte Verdienst nach dem von der arbeitslosen Person gesuchten Beschäftigungsgrad bemisst, sofern diese innerhalb der Rahmenfrist für die Beitragszeit während mindestens sechs Monaten eine beitragspflichtige Beschäftigung im entsprechenden Umfang ausgeübt hat. Damit soll vermieden werden, dass Personen, die sich trotz Erleidens eines anrechenbaren Verdienstausfalls nicht sofort zum Taggeldbezug anmelden oder deren Verdienstausfall z.B. infolge Pensenreduktion erst mittelbar einen Anspruch begründet, bei einer späteren Taggeldberechnung benachteiligt werden.
 b) Wenn mit der Beschwerdeführerin gemäss ihren Vorbringen in der Verwaltungsgerichtsbeschwerde eine Berechnungsgrundlage von zwölf anstatt sechs Monaten herangezogen würde, vermöchte dies am Ergebnis des fehlenden Taggeldanspruchs nichts zu ändern. Anhand der Aktenlage weist die Versicherte keine Zeitlücken bezüglich der Beitragsmonate auf (BGE 121 V 172 Erw. 4b/4e; ARV 1992 Nr. 1 S. 71), sodass die Beitragsmonate mit den Kalendermonaten identisch sind, was sich bei einem in den letzten zwölf Monaten vor Beginn der Rahmenfrist für den Leistungsbezug (22. August 1993 bis 21. August 1994) 50%igen Arbeitspensum in dargelegter Weise negativ auswirken würde.
 Entgegen der Vorinstanz kann dieser Härte auch nicht mit einer frühzeitigeren Geltendmachung des Anspruchs auf Arbeitslosenentschädigung entgegengewirkt werden, weil das Ziel der Arbeitslosenversicherung darin liegt, Arbeitslosigkeit zu vermeiden oder zumindest zu verkürzen (Art. 17 Abs. 1 AVIG) und nicht, diese möglichst früh zu begründen.
 c) Daher ist der versicherte Verdienst vielmehr in Anlehnung an die Weisung des seco zu berechnen. Diese Lösung lässt sich durchaus mit Art. 37 AVIV vereinbaren und wirkt, wie das seco ausführt, einer unbilligen Schlechterstellung von Versicherten entgegen, deren Arbeitspensum im Laufe der Rahmenfrist für die Beitragszeit sukzessive reduziert worden ist. Mit Blick auf den von der Beschwerdeführerin gesuchten Beschäftigungsgrad von 100 % (prospektive Beurteilung) wäre der versicherte Verdienst auf der Grundlage eines Vollzeitpensums zu berechnen, sofern innerhalb der zweijährigen Rahmenfrist für die Beitragszeit während mindestens sechs Monaten eine beitragspflichtige Beschäftigung in diesem Umfang ausgeübt wurde, was vorliegend nicht erfüllt ist. Die Versicherte war aber innerhalb dieser massgeblichen Zeit während sechs Monaten im Umfang von 70 % beitragspflichtig tätig, sodass sich der versicherte Verdienst aufgrund dieses Arbeitspensums bemisst. Bei einer 50%igen Tätigkeit mit einem monatlichen Verdienst von Fr. 2'123. 30 (inkl. 13. Monatslohn) resultiert bei einem Beschäftigungsgrad von 70 % ein versicherter Verdienst von Fr. 2'972. 65. Dementsprechend ist die Arbeitslosenentschädigung neu festzusetzen. Die verbleibende Teilzeitbeschäftigung im geltend gemachten Umfang ist von der Arbeitslosenkasse als Zwischenverdiensttätigkeit nach Art. 24 AVIG in die Berechnung der Arbeitslosenentschädigung einzubeziehen und nach dem Prinzip des Verdienstausfalles zu entschädigen (BGE 120 V 233 und 502, 121 V 54 Erw. 2, welche Rechtsprechung gemäss dem nicht veröffentlichten Urteil K. vom 25. Mai 1998, C 148/96, auch im Anwendungsbereich von Art. 24 AVIG in der seit 1. Januar 1996 in Kraft stehenden Fassung gilt; SVR 1995 ALV Nr. 47 S. 137).
 4.- Im vorliegenden Verfahren geht es um die Bewilligung oder Verweigerung von Versicherungsleistungen, weshalb von der Auferlegung von Gerichtskosten abzusehen ist (Art. 134 OG). Dem Ausgang des letztinstanzlichen Prozesses entsprechend steht der Beschwerdeführerin eine Parteientschädigung zulasten der Arbeitslosenkasse zu (Art. 135 in Verbindung mit Art. 159 OG).
 Angesichts des Ausgangs des vorinstanzlichen Verfahrens hat das kantonale Gericht keine Parteientschädigung zugesprochen. Weil auf dem Gebiet der Arbeitslosenversicherung kein bundesrechtlicher Anspruch auf Parteientschädigung für das erstinstanzliche Verfahren besteht (vgl. Art. 103 AVIG), ist davon abzusehen, die Akten zum allfälligen
 Entscheid über eine Parteientschädigung der Vorinstanz zuzustellen. Hingegen ist es der letztinstanzlich obsiegenden Beschwerdeführerin unbenommen, mit Blick auf den Ausgang des Prozesses vor dem Eidgenössischen Versicherungsgericht bei der Vorinstanz einen entsprechenden Antrag zu stellen.
 I. In Gutheissung der Verwaltungsgerichtsbeschwerde werden der Entscheid des Sozialversicherungsgerichtes des Kantons Zürich vom 5. März 1999 und die Verfügung der Arbeitslosenkasse der Gewerkschaft Bau & Industrie GBI vom 7. Oktober 1996 aufgehoben, und es wird die Sache an die Verwaltung zurückgewiesen, damit sie die Arbeitslosenentschädigung im Sinne der Erwägungen neu festsetze.
 III. Die Arbeitslosenkasse der Gewerkschaft Bau & Industrie GBI hat der Beschwerdeführerin für das Verfahren vor dem Eidgenössischen Versicherungsgericht eine Parteientschädigung von Fr. 2'500. - (einschliesslich Mehrwertsteuer) zu bezahlen.
 IV. Dieses Urteil wird den Parteien, dem Sozialversicherungsgericht des Kantons Zürich, dem Amt für Wirtschaft und Arbeit des Kantons Zürich und dem Staatssekretariat für Wirtschaft zugestellt.


text:
 10.9.2011
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 269/35
 Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal administratif de Montreuil (Franța) la 4 iulie 2011 — Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co./Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
 (Cauza C-345/11)
 2011/C 269/71
 Limba de procedură: franceza
 Instanța de trimitere
 Tribunal administratif de Montreuil
 Părțile din acțiunea principală
 Reclamantă: Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co.
 Pârât: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
 Întrebările preliminare
 1.
 Trebuie luată în considerare situația deținătorilor de titluri de participare, împreună cu cea a organismelor de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM)?
 2.
 Într-o astfel de ipoteză, în ce condiții reținerea la sursă în litigiu ar putea fi considerată conformă cu principiul liberei circulații a capitalurilor?


text:
 30.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 164/231
 Единствено оригиналните текстове на ИКЕ на ООН имат правно действие съгласно международното публично право. Статутът и датата на влизане в сила на настоящото правило следва да бъдат проверени в последната версия на документа на ИКЕ на ООН относно статута — TRANS/WP.29/343, който е на разположение на адрес:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Правило No 122 на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ИКЕ на ООН) — Единни технически предписания относно одобряването на превозни средства от категориите M, N и O по отношение на техните отоплителни уредби
 Включващо всички текстове в сила до:
 Списък на грешките 2 към първоначалната версия на правилото, предмет на уведомление на депозитаря C.N.283.2006.TREATIES-2 от 13 декември 2006 г.
 Допълнение 1 към първоначалната версия на правилото — Дата на влизане в сила: 22 юли 2009 г.
 СЪДЪРЖАНИЕ
 ПРАВИЛО
 1.
 Обхват
 2.
 Определения: общи определения
 3.
 Заявление за одобрение
 4.
 Одобрение
 5.
 Част I: Одобрение на тип превозно средство по отношение на отоплителната му уредба
 6.
 Част II: Одобрение на отоплителна уредба по отношение на безопасното ѝ функциониране
 7.
 Промяна и разширение на одобрение на тип превозно средство или компонент
 8.
 Съответствие на производството
 9.
 Санкции при несъответствие на производството
 10.
 Окончателно прекратяване на производството
 11.
 Наименования и адреси на техническите служби, отговарящи за провеждане на изпитвания за одобрение, както и на административните отдели
 ПРИЛОЖЕНИЯ
 Приложение 1 —
 Информационни документи и формуляри за съобщение
 Приложение 2 —
 Оформление на маркировки за одобрение
 Приложение 3 —
 Изисквания към уредбите, използващи отпадна топлина за нагряване на въздух
 Приложение 4 —
 Процедура на изпитване на качеството на въздуха
 Приложение 5 —
 Процедура на изпитване на температурата
 Приложение 6 —
 Процедура на изпитване за емисии на изгорели газове на отоплителите, работещи чрез изгаряне на гориво
 Приложение 7 —
 Допълнителни изисквания за отоплителите, работещи чрез изгаряне на гориво
 Приложение 8 —
 Изисквания за безопасност, прилагани към отоплителите, работещи чрез изгаряне на втечнен нефтен газ (ВНГ), и към отоплителните уредби, използващи втечнен нефтен газ (ВНГ)
 Приложение 9 —
 Допълнителни разпоредби, приложими към някои превозни средства, посочени в Европейската спогодба за международен превоз на опасни товари по шосе (ADR)
 1. ОБХВАТ
 1.1.
 Настоящото правило се прилага за всички превозни средства от категориите M, N и O (1), оборудвани с отоплителна уредба.
 Одобрения на типа се издават съгласно:
 1.2.
 Част I — Одобрение на тип превозно средство по отношение на отоплителната му уредба.
 1.3.
 Част II — Одобрение на отоплителна уредба по отношение на безопасното ѝ функциониране.
 2. ОПРЕДЕЛЕНИЯ: ОБЩИ ОПРЕДЕЛЕНИЯ
 За целите на настоящото правило:
 2.1.
 „превозно средство“ означава превозно средство от категориите M, N или O (1), което е оборудвано с отоплителна уредба;
 2.2.
 „производител“ означава лицето или организацията, които са отговорни пред одобряващия орган за всички аспекти на процеса на одобрение на типа и за обезпечаване на съответствието на производството. Не е от съществено значение дали лицето или организацията участва пряко във всички етапи на производството на превозното средство или компонента, предмет на процеса на одобрение;
 2.3.
 „вътрешност“ означава вътрешната част на превозно средство, в която са разположени пътниците и/или товара;
 2.4.
 „отоплителна уредба на отделението за пътници“ означава всеки тип устройство, чието предназначение е повишаването на температурата във вътрешността на отделението за пътници;
 2.5.
 „отоплителна уредба на отделението за багаж“ означава всеки тип устройство, чието предназначение е повишаването на температурата в отделението за багаж;
 2.6.
 „отделение за багаж“ означава вътрешната част на превозно средство, която е различна от отделението на пътници;
 2.7.
 „отделение за пътници“ означава вътрешната част на превозно средство, в която са разположени водачът и пътниците;
 2.8.
 „газообразни горива“ са горива, които при нормални температура и налягане (288,2 K и 101,33 kPa) са в газообразно състояние, като например втечненият нефтен газ (ВНГ) и сгъстеният природен газ (СПГ);
 2.9.
 „прегряване“ означава състоянието, при което входящият отвор на отоплителя, работещ чрез изгаряне на гориво, предназначен за навлизане на въздух за отопление, е напълно затворен.
 3. ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ОДОБРЕНИЕ
 3.1. ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ОДОБРЕНИЕ НА ТИП ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО ПО ОТНОШЕНИЕ НА ОТОПЛИТЕЛНАТА МУ УРЕДБА
 3.1.1.
 Заявлението за одобрение на тип превозно средство по отношение на неговата отоплителна уредба се подава от производителя на превозното средство или от негов надлежно упълномощен представител.
 3.1.2.
 То се придружава от посочените по-долу документи в три екземпляра и от следните данни:
 3.1.2.1.
 подробно описание на типа превозно средство по отношение на неговите конструкция, размери, форма и съставни материали;
 3.1.2.2.
 чертежи на отоплителната уредба и на общата ѝ компановка;
 3.1.3.
 образец на информационния документ е даден в приложение 1, част 1, допълнение 1.
 3.1.4.
 На техническата служба, отговаряща за провеждането на изпитванията за одобрение на типа, трябва се предостави превозно средство, представително за подлежащия на одобрение тип.
 3.1.5.
 Ако превозното средство, подлежащо на одобрение, е оборудвано с отоплителна уредба, притежаваща одобрение на типа на ИКЕ, номерът на одобрението на типа и обозначенията на производителя на типа отоплителна уредба трябва да бъдат приложени към заявлението за одобрение на типа превозно средство
 3.1.6.
 Ако превозното средство, подлежащо на одобрение, е оборудвано с отоплителна уредба, която не притежава одобрение на типа на ИКЕ, на техническата служба се предоставя образец, представителен за типа, подлежащ на одобрение.
 3.2. ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ОДОБРЕНИЕ НА ТИП ОТОПЛИТЕЛ
 3.2.1.
 Заявлението за одобрение на тип отоплител като компонент се подава от производителя на отоплителната уредба.
 3.2.2.
 То се придружава от посочените по-долу документи в три екземпляра и от следните данни:
 3.2.2.1.
 подробно описание на типа отоплителна уредба по отношение на нейната конструкция, размери, форма и съставни материали;
 3.2.2.2.
 чертежи на отоплителната уредба и на общата ѝ компановка;
 3.2.3.
 образец на информационния документ е даден в приложение 1, част 1, допълнение 2.
 3.2.4.
 На техническата служба се предоставя образец на отоплителна уредба, представителна за подлежащия на одобрение тип.
 3.2.5.
 Образецът трябва да бъде ясно и незаличимо маркиран с търговското наименование или марка на заявителя или обозначението на типа.
 4. ОДОБРЕНИЕ
 4.1.
 Ако типът, представен за одобрение по реда на настоящото правило, отговаря на изискванията от съответната част(и) на настоящото правило, се издава одобрение на съответния тип.
 4.2.
 На всеки одобрен тип се присвоява номер на одобрението. Първите му две цифри (понастоящем 00 за правилото в първоначалния му вид) указват серията от изменения, включващи най-новите основни технически изменения, направени по правилото към момента на издаване на одобрение. Една и съща страна по договора не може да присвоява същия номер на друг тип превозно средство или отоплителна уредба, определени в настоящото правило.
 4.3.
 Страните по Спогодбата, прилагащи настоящото правило, биват уведомявани за всяко одобрение или, разширение на тип превозно средство съгласно настоящото правило, посредством, по целесъобразност, един от формулярите, които съответстват на образците от приложение 1, част 2 към настоящото правило.
 4.4.
 На всяко превозно средство, което съответства на одобрен по настоящото правило тип превозно средство, и на всеки отделно представен компонент, който съответства на одобрен по настоящото правило тип, на видно и леснодостъпно място, определено във формуляра за одобрение, се поставя оградена с окръжност буква „E“, следвана от отличителния номер на държавата, която е издала одобрението (2).
 4.5.
 В случай на одобрение на тип компонент — номерът на настоящото правило, следван от буква „R“, тире и номерът на одобрение съгласно точка 4.2.
 4.6.
 Ако даден съответства на тип, одобрен по едно или няколко правила, приложени към Спогодбата, в държавата, издала одобрението по настоящото правило, не е необходимо да се повтаря символът, предписан в точка 4.2. В този случай номерът на правилото(правилата), по който е издадено одобрение в държавата, издала одобрението по настоящото правило, се поставя(т) във вертикални колони отдясно на символа, предписан в точка 4.2.
 4.7.
 Маркировката за одобрение трябва да бъде ясна,четлива и незаличима.
 4.8.
 Маркировката за одобрение се поставя в близост до или на табелката с данни за превозното средство, поставена от производителя.
 4.9.
 Приложение 2 към настоящото правило дава примери за оформлението на маркировки за одобрение.
 5. ЧАСТ I: ОДОБРЕНИЕ НА ТИП ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО ПО ОТНОШЕНИЕ НА ОТОПЛИТЕЛНАТА МУ УРЕДБА
 5.1. Определение
 За целите на част I от настоящото правило:
 5.1.1.
 „тип превозно средство по отношение на отоплителната уредба“ означава превозни средства, които не се различават по основни аспекти като принципа(ите) на функциониране на отоплителната уредба:
 5.2. Спецификации
 5.2.1.
 Отделението за пътници на всяко превозно средство трябва да бъде оборудвано с отоплителна уредба. Ако отделението за багаж също е оборудвано с отоплителна уредба, тя трябва да съответства на изискванията на настоящото правило.
 5.2.2.
 Отоплителната уредба на превозното средство, подлежащо на одобрение на типа, трябва да отговаря на техническите изисквания, предвидени в част II на настоящото правило.
 5.3. Изисквания относно монтажа в превозните средства на отоплители, работещи чрез изгаряне на гориво
 5.3.1. Обхват
 5.3.1.1.
 При спазване на точка 5.3.1.2, отоплителите, работещи чрез изгаряне на гориво, трябва да се монтират съгласно изискванията на точка 5.3.
 5.3.1.2.
 Смята се, че превозните средства от категория О, оборудвани с отоплители, работещи чрез изгаряне на течно гориво, отговарят на изискванията на точка 5.3.
 5.3.2. Местоположение на отоплителя, работещ чрез изгаряне на гориво
 5.3.2.1.
 Частите на каросерията и всеки друг съставен елемент, разположени в близост до отоплителя, трябва да бъдат предпазени от прекалено силна топлина и от опасността от замърсяване с гориво или масло.
 5.3.2.2.
 Отоплителят, работещ чрез изгаряне на гориво, не трябва да създава опасност от пожар, дори в случай на прегряване. Това изискване се смята за изпълнено, ако инсталацията е на достатъчно разстояние от всички съседни части и има подходяща вентилация, като за изпълнението на това изискване се използват негорими материали или термични щитове.
 5.3.2.3.
 В случай на превозни средства от категория M2 и M3 отоплителят, работещ чрез изгаряне на гориво, не трябва да бъде поставен в отделението за пътници.. Въпреки това се допуска монтирането му в непропусклив корпус, който отговаря също така на условията, предвидени в точка 5.3.2.2.
 5.3.2.4.
 Етикетът, посочен в приложение 7, точка 4., или негово копие трябва да бъде поставен така, че да може да се чете лесно, когато отоплителят е монтиран на превозното средство.
 5.3.2.5.
 Местоположението на отоплителя се избира, като се вземат всички разумни предпазни мерки за намаляване до минимум на рисковете от нараняване на пътниците и нанасяне на щети на личното имущество.
 5.3.3. Захранване с гориво
 5.3.3.1.
 Гърловината за пълнене с гориво не трябва да бъде разположена в отделението за пътници и трябва да бъде снабдена с херметично затваряща се капачка, която да предпазва от всякакво изтичане на гориво.
 5.3.3.2.
 В случай на отоплители, работещи чрез изгаряне на течни горива, когато захранването с гориво е различно от това на превозното средство, видът на използваното гориво и местоположението на гърловината за пълнене трябва да бъдат ясно указани.
 5.3.3.3.
 До гърловината трябва да бъде поставена бележка, уточняваща, че отоплителят трябва да бъде изключен, преди да бъде зареждан с гориво. Освен това в ръководството за употреба, предоставено от производителя, трябва да фигурират съответни инструкции за това.
 5.3.4. Система за отвеждане на изгорелите газове
 5.3.4.1.
 Отворът за отвеждане на изгорелите газове трябва да бъде разположен така, че емисиите да не могат да навлизат във вътрешността на превозното средство през вентилаторите, отворите за горещ въздух или отворените прозорци.
 5.3.5. Вход за въздуха, използван за горенето
 5.3.5.1.
 Въздухът, използван за захранване на горивната камера на отоплителя, не трябва да бъде вземан от вътрешността на отделението за пътници на превозното средство.
 5.3.5.2.
 Входът за въздуха трябва да бъде поставен или предпазван така, че да не може да бъде запушен от багажи или замърсявания.
 5.3.6. Вход за въздуха, използван за отопление
 5.3.6.1.
 Въздухът, използван за отопление, може да бъде пресен или рециклиран и трябва да бъде вземан от място, което е чисто и в което да е невъзможен всякакъв риск от замърсяване с изгорели газове, идващи от двигателя, използван за задвижване на превозното средство, от отоплителя, работещ чрез изгаряне на гориво, или от всеки друг източник от превозното средство.
 5.3.6.2.
 Тръбопроводът за подаване на въздуха трябва да бъде предпазен чрез решетка или по друг адекватен начин.
 5.3.7. Изход на въздуха, използван за отопление
 5.3.7.1.
 Всеки въздуховод, служещ за насочването на горещия въздух във вътрешността на превозното средство, трябва да бъде поставен или предпазен така, че да не бъде възможно предизвикването на никакво нараняване или вреда при допир.
 5.3.7.2.
 Изходът за въздуха трябва да бъде поставен или предпазван така, че да не може да бъде запушен от багажи или замърсявания.
 5.3.8. Автоматично регулиране на отоплителната уредба
 5.3.8.1.
 Отоплителната уредба трябва да се изключва автоматично и захранването с гориво да прекъсва най-късно 5 секунди след спиране работата на двигателя на превозното средство. Ако вече е задействано ръчно управлявано устройство, отоплителната уредба може да продължи да функционира.
 6. ЧАСТ II: ОДОБРЕНИЕ НА ОТОПЛИТЕЛНА УРЕДБА ПО ОТНОШЕНИЕ НА БЕЗОПАСНОТО ФУНКЦИОНИРАНЕ
 6.1. Определения
 За целите на част II от настоящото правило:
 6.1.1.
 „отоплителна уредба“ означава всеки тип устройство, чието предназначение е повишаването на температурата във вътрешността на превозното средство, включително отделението за багаж;
 6.1.2.
 „отоплител, работещ чрез изгаряне на гориво“ означава устройство, пряко използващо течно или газообразно гориво, и което не използва отпадната топлина от двигателя, служещ за задвижване на превозното средство;
 6.1.3.
 „тип отоплител, работещ чрез изгаряне на гориво“ означава устройства, които не се различават по основни аспекти като:
 —
 тип гориво (напр. течно или газообразно);
 —
 топлопреносен флуид (напр. въздух или вода);
 —
 местоположението в превозното средство (напр. в отделението за пътници или в отделението за багаж).
 6.1.4.
 „отоплителна уредба чрез топлоотдаване“ означава всеки тип устройство, използващо отпадната топлина от двигателя, използван за задвижване на превозното средство, с цел повишаване на температурата във вътрешността на превозното средство и използващ като топлопреносен флуид вода, масло или въздух.
 6.2. Спецификации: общи изисквания
 Отоплителните уредби трябва да отговарят на следните изисквания:
 —
 затопленият въздух, навлизащ в отделението за пътници, не трябва да бъде по-замърсен от въздуха в мястото на навлизането му в превозното средство,
 —
 водачът и пътниците на превозното средство не трябва по време на движението на превозното средство да могат да влизат в съприкосновение с частите на превозното средство или с горещия въздух, които са в състояние да предизвикат изгаряния,
 —
 емисиите на изгорели газове от отоплителите, работещи чрез изгаряне на гориво, трябва да бъдат в допустими граници.
 Процедурите на изпитване за проверка на спазването на всяко от тези изисквания са посочени в приложения 4, 5 и 6.
 6.2.1.
 Таблицата, представена по-долу, указва приложенията, които се прилагат за всеки тип отоплителна уредба в рамките на всяка категория превозно средство:
 Отоплителна уредба
 Категория превозно средство
 Приложение 4
 Качество на въздуха
 Приложение 5
 Температура
 Приложение 6
 Изгорели газове
 Приложение 8
 Безопасност при ВНГ
 Топлина, отдадена от двигателя — вода
 M
 N
 O
 Топлина, отдадена от двигателя — въздух
 Вж. бележка 1
 M
 Да
 Да
 N
 Да
 Да
 O
 Топлина, отдадена от двигателя — масло
 M
 Да
 Да
 N
 Да
 Да
 O
 Отоплител с газообразно гориво —
 вж. забележка 2
 M
 Да
 Да
 Да
 Да
 N
 Да
 Да
 Да
 Да
 O
 Да
 Да
 Да
 Да
 Отоплител с течно гориво
 вж. забележка 2
 M
 Да
 Да
 Да
 N
 Да
 Да
 Да
 O
 Да
 Да
 Да
 Забележка 1:
 Отоплителни уредби, които съответстват на изискванията на приложение 3, се освобождават от изискванията за изпитване.
 Забележка 2:
 Смята се, че отоплители, работещи чрез изгаряне на гориво, поставени извън отделението за пътници и използващи вода като топлопреносен флуид, съответстват на приложения 4 и 5.
 6.3. Спецификации: Отоплители, работещи чрез изгаряне на гориво
 Допълнителните изисквания за отоплители, работещи чрез изгаряне на гориво, са посочени в приложение 7.
 7. ПРОМЯНА И РАЗШИРЕНИЕ НА ОДОБРЕНИЕ НА ТИП ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО ИЛИ КОМПОНЕНТ
 7.1.
 Административният отдел, одобрил типа, се уведомява за всяка промяна на типа. Тогава съответният отдел може:
 7.1.1.
 да прецени, че е малко вероятно направените промени да оказват съществено неблагоприятно въздействие и че при всички положения превозното средство или компонентът продължават да съответстват на изискванията; или
 7.1.2.
 да изиска протокол за допълнително изпитване от техническата служба, отговаряща за провеждане на изпитванията.
 7.2.
 Потвърждение или отказ на одобрение, посочващо промените, се съобщава по процедурата, посочена в точка 4.3, на страните по Спогодбата, прилагащи настоящото правило.
 7.3.
 Компетентният орган, който издава разширение на одобрението, присвоява сериен номер на това разширение и уведомява за него другите страни по Спогодбата от 1958 г., прилагащи настоящото правило, посредством формуляр за съобщение, който съответства на образеца от приложение 1, част 2, съответно допълнение 1 или 2 към настоящото правило.
 8. СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 Процедурите за съответствие на производството трябва да съответстват на определените в Спогодбата, допълнение 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), като се спазват следните изисквания:
 8.1.
 Превозните средства и компоненти, одобрени по настоящото правило, трябва да бъдат произведени така, че да съответстват на одобрения тип, като отговарят на изискванията, изложени в точки 5 и 6 по- горе.
 8.2.
 Компетентният орган, издал типовото одобрение, може по всяко време да проверява методите за контрол на съответствието, прилагани във всяко производствено съоръжение. Нормалната честота на тези проверки е веднъж на две години.
 9. САНКЦИИ ПРИ НЕСЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 9.1.
 Одобрението, издадено по отношение на тип превозно средство съгласно настоящото правило, може да бъде отменено, ако не са спазени изискванията, определени в точки 5 и 6 по-горе.
 9.2.
 Ако страна по Спогодбата, прилагаща настоящото правило, отмени издадено от нея одобрение, тя уведомява незабавно останалите страни по договора, прилагащи настоящото правило, посредством формуляр за съобщение, съответстващ на образеца от приложение 1, част 2, допълнение 1 или 2 към настоящото правило.
 10. ОКОНЧАТЕЛНО ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 Ако титулярят на одобрението прекрати напълно производството на тип превозно средство или компонент по настоящото правило, той уведомява за това органа, издал одобрението, който на свой ред уведомява за това останалите страни по Спогодбата от 1958 г., прилагащи настоящото правило, посредством формуляр за съобщение, съответстващ на образеца от приложение 1, част 2, допълнение 1 или 2 към настоящото правило.
 11. НАИМЕНОВАНИЯ И АДРЕСИ НА ТЕХНИЧЕСКИТЕ СЛУЖБИ, ОТГОВАРЯЩИ ЗА ПРОВЕЖДАНЕ НА ИЗПИТВАНИЯ ЗА ОДОБРЕНИЕ, КАКТО И НА АДМИНИСТРАТИВНИТЕ ОТДЕЛИ
 Страните по Спогодбата, прилагащи настоящото правило, съобщават на секретариата на ООН наименованията и адресите на техническите служби, отговарящи за провеждането на изпитванията, както и на административните отдели, издаващи одобрение и на които се изпращат формулярите, удостоверяващи одобрение, разширение, отказ или отмяна на одобрение, издадени в други страни.
 (1) Както е определено в приложение 7 към Консолидираната резолюция за Конструкцията на превозни средства (R.E.3), (документ TRANS/WP.29/78/Rev.1/изменение 2 последно изменен с изменение 4).
 (2) 1 — Германия, 2 — Франция, 3 — Италия, 4 — Нидерландия, 5 — Швеция, 6 — Белгия, 7 — Унгария, 8 — Чешка република, 9 — Испания, 10 — Сърбия, 11 — Обединено кралство, 12 — Австрия, 13 — Люксембург, 14 — Швейцария, 15 (не е присвоен), 16 — Норвегия, 17 — Финландия, 18 — Дания, 19 — Румъния, 20 — Полша, 21—– Португалия, 22 — Русия, 23 — Гърция, 24 — Ирландия, 25 — Хърватия, 26 — Словения, 27 — Словакия, 28 — Беларус, 29 — Естония, 30 (не е присвоен), 31 — Босна и Херцеговина, 32 — Латвия, 33 (не е присвоен), 34 — България, 35 (не е присвоен), 36 — Литва, 37 — Турция, 38 (не е присвоен), 39 — Азербайджан, 40 — бившата югославска република Македония, 41 (не е присвоен), 42 — Европейска общност (официалните одобрения се предоставят от държавите-членки, които използват техния съответен ИКЕ символ), 43 — Япония, 44 (не е присвоен), 45 — Австралия, 46 — Украйна, 47 — Южна Африка, 48 — Нова Зеландия, 49 — Кипър, 50 — Малта и 51 — Република Корея. Следващи номера ще бъдат присвоявани и на други държави в хронологичния ред, по който те ратифицират или се присъединят към Спогодбата за приемане на единни технически предписания за колесни превозни средства, оборудване и части, които могат да бъдат монтирани и/или използвани на колесни превозни средства, и на условията за взаимно признаване на одобрения, издавани на основата на тези предписания, като така присвоените номера се съобщават от генералния секретар на Организацията на обединените нации на страните по Спогодбата.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 1
 ЧАСТ 1
 Допълнение 1
 ОБРАЗЕЦ НА ИНФОРМАЦИОНЕН ДОКУМЕНТ
 (за тип превозно средство в съответствие с точка 4.3 от правилото относно одобрение на типа на ИКЕ на отоплителна уредба и на превозно средство по отношение на отоплителната му уредба)
 Ако отоплителната уредба или нейните съставни части имат електронни устройства за управление, трябва да бъде предоставена информация за експлоатационните им характеристики.
 0. ОБЩА ИНФОРМАЦИЯ
 0.1.
 Марка (търговско наименование на производителя): ...
 0.2.
 Тип и общо търговско описание(я): ...
 0.3.
 Средства за идентифициране на типа, ако са маркирани на превозното средство: ...
 0.4.
 Местоположение на съответната маркировка: ...
 0.5.
 Категория превозно средство (1): ...
 0.6.
 Име и адрес на производителя: ...
 0.7.
 Адрес(и) на монтажното(ите) предприятие(я): ...
 1. ОБЩИ КОНСТРУКТИВНИ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО
 1.1.
 Снимки и/или чертежи на представително превозно средство:
 2. ДВИГАТЕЛ
 2.1.
 Кодов номер на двигателя, даден от производителя: ... (маркиран върху двигателя или други средства за идентифициране)
 2.2.
 Принцип на действие: принудително запалване/със самовъзпламеняване под действието на сгъстяване, четиритактов/двутактов (2)
 2.3.
 Брой и разположение на цилиндрите: ...
 2.4.
 Максимална полезна мощност: ... kW при ... min-1 (стойност, заявена от производителя)
 2.5.
 Охладителна система (течно охлаждане/въздушно охлаждане) (2)
 2.6.
 Номинална настройка на механизма за регулиране на температурата на двигателя: ...
 2.7.
 Турбозахранване: да/не (2)
 2.7.1.
 Тип(ове) ...
 2.7.2.
 Описание на системата (напр. налягане при максимално нагнетяване: ... kPa, изпускателен клапан, ако има такъв)
 3. КАРОСЕРИЯ
 3.1.
 Кратко описание на превозното средство по отношение на отоплителната уредба, ако отоплителната уредба използва топлината на охлаждащата течност на двигателя: ...
 3.2.
 Кратко описание на типа превозно средство по отношение на отоплителната уредба, ако тя използва охлаждащия въздух или отработилите газове на двигателя като топлинен източник, включително: ...
 3.2.1.
 Схема на отоплителната уредба, показваща нейното местоположение в превозното средство: ...
 3.2.2.
 Общ чертеж на топлообменника, в случай на отоплителни уредби, използващи за отопление отработили газове, или на частите, в които се извършва топлообменът (за отоплителни уредби, използващи като топлоизточник охлаждащия въздух на двигателя): ...
 3.2.3.
 Чертеж с разрез на топлообменника или съответно на частите, в които се извършва топлообменът, като се посочват дебелината на стените, използваните материали и характеристиките на повърхността: ...
 3.2.4.
 Спецификации за други основни компоненти на отоплителната уредба, като например вентилатора, по отношение на начина на производството им и техническите данни: ...
 3.3.
 Кратко описание на типа превозно средство по отношение на отоплителната уредба, работеща чрез изгаряне на гориво, и по отношение на автоматичното регулиране: ...
 3.3.1.
 общ чертеж на отоплителя, работещ чрез изгаряне на гориво, на системата за въздухоподаване, на системата за отвеждане на изгорелите газове, на горивния резервоар, на системата за горивоподаване (включително вентилите) и на електрическите връзки, като се посочва положението им в превозното средство.
 3.4.
 Максимален разход на електроенергия: ...kW
 Допълнение 2
 ОБРАЗЕЦ НА ИНФОРМАЦИОНЕН ДОКУМЕНТ
 (за тип отоплителна уредба в съответствие с точка 4.3 от правилото относно одобрение на типа на ИКЕ на отоплителна уредба по отношение на безопасното ѝ функциониране)
 Ако отоплителната уредба или нейните съставни части имат електронни устройства за управление, трябва да се предостави информация за експлоатационните им характеристики.
 1. ОБЩА ИНФОРМАЦИЯ
 1.1.
 Марка (търговско наименование на производителя): ...
 1.2.
 Тип и общо търговско описание(я): ...
 1.3.
 Име и адрес на производителя: ...
 1.4.
 В случай на компоненти — местоположение и начин на поставяне на маркировката за одобрение на ИКЕ: ...
 1.5.
 Адрес(и) на монтажното(ите) предприятие(я): ...
 2. ОТОПЛИТЕЛ, РАБОТЕЩ ЧРЕЗ ИЗГАРЯНЕ НА ГОРИВО (АКО ИМА ТАКЪВ)
 2.1.
 Марка (търговско наименование на производителя): ...
 2.2.
 Тип и общо търговско описание(я): ...
 2.3.
 Средства за идентифициране на типа, ако са маркирани на отоплителната уредба: ...
 2.4.
 Местоположение на съответната маркировка: ...
 2.5.
 Име и адрес на производителя: ...
 2.6.
 Адрес(и) на монтажното(ите) предприятие(я): ...
 2.7.
 Пробно налягане (в случай на отоплител, работещ чрез изгаряне на гориво, захранван с втечнен нефтен газ или еквивалентно гориво, се отбелязва налягането в точката на щуцера, служещ за навлизане на газа, използван за произвеждане на топлина): ...
 2.8.
 Подробно описание, общи чертежи и инструкция за монтаж на отоплителя, работещ чрез изгаряне на гориво, и всичките му компоненти: ...
 ЧАСТ 2
 Допълнение 1
 (Максимален формат: A4 (210 × 297 mm)
 СЪОБЩЕНИE
 Допълнение 2
 (Максимален формат: A4 (210 × 297 mm)
 СЪОБЩЕНИE
 (1) Както е определено в приложение 7 към Консолидираната резолюция относно конструкцията на превозните средства (R.E.3), (документ TRANS/WP.29/78/Rev.1/изменение 2, последно изменен с изменение 4).
 (2) Ненужното се зачерква.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 2
 ОФОРМЛЕНИЕ НА МАРКИРОВКИ ЗА ОДОБРЕНИЕ
 ОБРАЗЕЦ А
 (Вж. точка 4.5 от настоящото правило)
 ОБРАЗЕЦ Б
 (Вж. точка 4.4 от настоящото правило)
 ОБРАЗЕЦ В
 (Вж. точка 4.6 от настоящото правило)
 (1) Второто число е дадено само като пример.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 3
 ИЗИСКВАНИЯ КЪМ УРЕДБИТЕ, ИЗПОЛЗВАЩИ ОТПАДНА ТОПЛИНА ЗА НАГРЯВАНЕ НА ВЪЗДУХ
 1.
 По отношение на отоплителни уредби, съдържащи топлообменник, в чийто първичен контур се подават изгорели газове или замърсен въздух, изискванията на точка 6.2 от настоящото правило се смятат за изпълнени, ако са удовлетворени следните условия:
 2.
 херметичността на повърхностите на първичния контур на топлообменника трябва да бъде осигурена при всяко налягане, което е равно или по-ниско от 2 bar;
 3.
 повърхностите на първичния контур на топлообменника не трябва да съдържат компоненти, които могат да се демонтират;
 4.
 стената на топлообменника, където се извършва преносът на топлина, трябва да бъде с минимална дебелина от 2 mm, ако е изработена от нелегирана стомана;
 4.1.
 в случаи, когато се използват други материали (включително композитни материали и материали с покрития), дебелината на тази стена трябва да бъде изчислена по такъв начин, че да осигурява на топлообемнника същата трайност, както в случая, посочен в точка 4;
 4.2.
 ако стената на топлообменника, където се извършва топлообменът, е емайлирана, стената, върху която е нанесен този слой, трябва да бъде с дебелина не по-малка от 1 mm и този емайл трябва да бъде устойчив, непропусклив и да не е порест;
 5.
 тръбата за отвеждане на изгорелите газове трябва да има зона, показваща състоянието на корозия, с най-малко 30 mm дължина, разположена непосредствено след изхода от топлообменника, която да е винаги открита и леснодостъпна;
 5.1.
 дебелината на стената на тази зона, показваща състоянието на корозията, не трябва да е по-голяма от дебелината на димогарните тръби, поставени във вътрешността на топлообменника; материалите и свойствата на повърхността на тази зона трябва да бъдат еквивалентни на материалите и свойствата на тръбите;
 5.2.
 ако топлообменникът образува един възел с шумозаглушителя на устройството за отвеждане на отработилите газове на превозното средство, външната стена на този шумозаглушител трябва да бъде смятана като зоната, съответстваща на точка 5.1, в която би следвало да се прояви евентуална корозия.
 6.
 В случай на отоплителни уредби, използващи въздуха от охлаждането на двигателя за отоплителни цели, условията от точка 6.2 от настоящото правило се смятат за удовлетворени, без да се използва топлообменник, ако бъдат удовлетворени следните условия:
 6.1.
 въздухът от охлаждането на двигателя, използван като въздух за отоплителни цели, влиза в контакт единствено с тази част от повърхността на двигателя, която не съдържа части, които могат да се демонтират, и,
 6.2.
 връзките между стените на въздушния тракт за охлаждане на двигателя и съответните топлообменни повърхности, използвани за предаване на топлината, трябва да бъдат непропускливи за газовете и масло.
 Тези условия се смятат за удовлетворени, ако например:
 —
 защитна обвивка около всяка запалителна свещ отвежда евентуалните пропуски извън въздушния тракт за охлаждане на двигателя;
 —
 гарнитурата между главата на двигателя или цилиндъра и изпускателния колектор е разположена извън въздушния тракт за охлаждане на двигателя;
 —
 съществува двойна защита срещу пропуски между главата на двигателя и цилиндъра, с отвеждане на евентуалните пропуски, произтичащи от първата гарнитура, извън въздушния тракт за охлаждане на двигателя, или: херметичността между главата на двигателя и цилиндъра се осигурява също и когато гайките, фиксиращи главата, са пристегнати в студено състояние с една трета от предписания от производителя номинален въртящ момент, или:
 —
 зоната на съединяване на главата с цилиндъра е разположена извън въздушния тракт за охлаждане на двигателя.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 4
 ПРОЦЕДУРА НА ИЗПИТВАНЕ НА КАЧЕСТВОТО НА ВЪЗДУХА
 1.
 В случай на одобрение на тип превозно средство се извършва следното изпитване:
 1.1.
 отоплението се задейства с пълна мощност в продължение на един час при спокойно време (скорост на вятъра ≤ 2 m/s), при затворени прозорци и, в случай на отоплители, работещи чрез изгаряне на гориво, при спрян двигател, задвижващ превозното средство; ако обаче работещото на пълна мощност отопление се изключи автоматично преди изтичането на един час, измерванията могат да се извършат преди изключването;
 1.2.
 съдържанието на СО в околния въздух се измерва чрез вземането на проби:
 1.2.1.
 в точка, разположена извън превозното средство възможно най-близо до входа на въздуха, използван за отопление, и
 1.2.2.
 в точка, разположена във вътрешността на превозното средство на разстояние не повече от 1 m от изхода на затопления въздух.
 1.3.
 Измерванията се извършват в рамките на представителна продължителност от 10 минути.
 1.4.
 Резултатът от измерването, извършено в точка 1.2.2 не трябва да надвишава с повече от 20 ppm CO резултата от измерванията, извършени в точка 1.2.1.
 2.
 В случай на одобрение на тип отоплители като компонент на превозно средство след изпитванията , посочени в приложения 5, 6 и точка 1.3 от приложение 7, се извършва следното изпитване:
 2.1.
 първичният контур на топлообменника се подлага на изпитване за пропуски, за да се провери, че замърсеният въздух не може да се смеси със загрявания въздух, предназначен за отделението за пътници.
 2.2.
 Това изискване се смята за изпълнено, ако при разлика в налягането от 0,5 hPa, дебитът на пропуските от топлообменника е ≤ 30 dm3/h.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 5
 ПРОЦЕДУРА НА ИЗПИТВАНЕ НА ТЕМПЕРАТУРАТА
 1.
 Отоплението се задейства с пълна мощност в продължение на един час при спокойно време (скорост на вятъра ≤ 2 m/s), при затворени прозорци. Ако обаче работещото на пълна мощност отопление се изключи автоматично преди изтичането на един час, измерванията могат да се извършат по-рано. Ако затопленият въздух идва извън превозното средство, изпитването трябва да се извърши при температура не по-ниска от 15 °C.
 2.
 Повърхностната температура на частите на отоплителната уредба, които могат да влязат в съприкосновение с водач на превозното средство по време на нормалното използване на превозното средство на пътя, се измерва с помощта на контактен термометър. Нито една от контролираните по този начин части не трябва да има температура над 70 °C за металните части без покритие или над 80 °C за останалите материали.
 2.1.
 В случай на една или няколко части от отоплителната уредба, разположена(и) зад седалката на водача, и в случай на прегряване температурата не трябва да надвишава 110 °C.
 2.2.
 В случай на превозни средства от категориите M1 и N нито една част от уредбата, която може да влезе в съприкосновение със седналите пътници по време на нормално използване на превозното средство на пътя, с изключение на решетката на изхода, не трябва да има температура, надвишаваща 110 °C.
 2.3.
 При превозните средства от категориите M2 и M3 нито една част от уредбата, която може да влезе в съприкосновение с пътниците по време на нормалното използване на превозното средство на пътя, не трябва да има температура, надвишаваща 70 °C за металните части без покритие или над 80 °C за останалите материали.
 3.
 В случай на една или няколко части от отоплителната уредба, разположена(и) извън отделението за пътници, и в случай на прегряване температурата не трябва да надвишава 110 °C.
 Температурата на затопления въздух, навлизащ в отделението за пътници, измерена в центъра на изходящия отвор, не трябва да надвишава 150 °C.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 6
 ПРОЦЕДУРА НА ИЗПИТВАНЕ ЗА ЕМИСИИ НА ИЗГОРЕЛИ ГАЗОВЕ НА ОТОПЛИТЕЛИТЕ, РАБОТЕЩИ ЧРЕЗ ИЗГАРЯНЕ НА ГОРИВО
 1.
 Отоплението се задейства с пълна мощност в продължение на един час при спокойно време (скорост на вятъра ≤ 2 m/s) и околна температура 20 ± 10 °C. Ако обаче работещото на пълна мощност отопление се изключва автоматично преди изтичането на един час, измерванията могат да се извършат преди момента на изключването.
 2.
 Сухите и неразредени емисии изгорели газове, измерени с помощта на съответен измервателен уред, не трябва да надвишават стойностите, указани в таблицата по-долу:
 Параметър
 Отоплители, работещи чрез изгаряне на газообразни горива
 Отоплители, работещи чрез изгаряне на течно гориво
 CO
 0,1 % vol.
 0,1 % vol.
 NOx
 200 ppm
 200 ppm
 Въглеводороди
 100 ppm
 100 ppm
 Базова единица по Bacharach (1)
 1
 4
 3.
 Изпитването се повтаря при условия, еквивалентни на скорост на движение на превозното средство от 100 km/h (или при конструктивно предвидената максимална скорост на превозното средство, ако тя е по-ниска от 100 km/h). При тези условия стойността на СО не трябва да надвишава 0,2 обемни %. Ако изпитването е извършено върху отоплителя като компонент, то не трябва да се повтаря в случай изпитване на тип превозно средство, на което отоплителят е монтиран.
 (1) Използва се базова единица по „Bacharach“ ASTM D 2156.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 7
 ДОПЪЛНИТЕЛНИ ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ОТОПЛИТЕЛИТЕ, РАБОТЕЩИ ЧРЕЗ ИЗГАРЯНЕ НА ГОРИВО
 1.
 Всеки отоплител трябва да бъде придружен от указание за употреба и поддръжка, както и, ако е предназначен за пазара на резервни части, с инструкции за монтаж.
 2.
 Необходимо е монтирането на оборудване за безопасност (като съставен елемент на отоплителя, работещ чрез изгаряне на гориво, или на превозното средство), което да служи за регулиране на отоплителя, работещ чрез изгаряне на гориво, при аварийна ситуация. Това оборудване трябва да бъде проектирано така, че ако пламъкът не се запали при пускането в действие на отоплителя или ако угасне по време на работа, времето за запалване и отваряне на захранването с гориво да не надвишава 4 минути при отоплителите, работещи чрез изгаряне на гориво, а при тези, работещи чрез изгаряне на газообразно гориво — 1 минута, ако устройството за наблюдение на пламъка е на термоелектричен принцип, или 10 секунди, ако то е автоматично.
 3.
 Горивната камера и топлообменникът на отоплителите, използващи вода като топлопреносен флуид, трябва да могат да издържат на налягане, равно на два пъти нормалното работно налягане или на 2 bar (манометрично свръхналягане), като се взема предвид по-високата от тези две стойности. Налягането при изпитването трябва да се отбележи в информационния документ.
 4.
 Отоплителят трябва да носи етикет на производителя, в който да се указва името му, номерът на модела, типът и номиналната мощност в киловати. Необходимо е също да бъде указан типът използвано гориво и при необходимост работното електрическо напрежение и налягането на газа.
 5.
 Забавяне на изключването на вентилатора за нагнетяване на горещ въздух
 5.1.
 Ако е налице вентилатор за нагнетяване на горещ въздух, той трябва да бъде оборудван със система за забавяне на изключването, която да функционира включително и в случай на прегряване или при прекъсване на захранването с гориво.
 5.2.
 Могат да се прилагат и други мерки за предотвратяване на повредите, предизвикани от бързо изгаряне или корозия под действие на изгорелите газове, при положение че производителят докаже на одобряващия орган тяхната еквивалентност.
 6.
 Изисквания относно електрическото оборудване
 6.1.
 Всички технически изисквания, които могат да бъдат повлияни от електрическото напрежение, трябва да бъдат изпълнени при напрежение, което не се различава с повече от ± 16 % от номиналното. Ако има обаче защита от прекалено ниско и/или прекалено високо напрежение, изискванията трябва да бъдат спазвани при номиналното напрежение и в непосредствена близост до пределните стойности на напрежението.
 7.
 Светлинна сигнализация
 7.1.
 Необходимо е ясно видим индикатор, поставен в рамките на зрителното поле на потребителя, да показва кога отоплителят работи или е изключен.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 8
 Изисквания за безопасност, прилагани към отоплителите, работещи чрез изгаряне на втечнен нефтен газ (ВНГ), и към отоплителните уредби, използващи втечнен нефтен газ (ВНГ)
 1. Отоплителни уредби, използващи втечнен нефтен газ (внг), използвани при движение по пътя на моторните превозни средства
 1.1.
 Ако отоплителната уредба на моторно превозно средство, работеща чрез втечнен нефтен газ, може да се използва и когато превозното средство е в движение, отоплителят, работещ чрез изгаряне на втечнен нефтен газ (ВНГ) и неговата система за захранване трябва да съответстват на следните изисквания:
 1.1.1.
 Отоплителят, работещ чрез изгаряне на втечнен нефтен газ (ВНГ), трябва да съответства на изискванията на хармонизирания стандарт EN 624:2000 („Спецификации за уредите, работещи само с втечнен нефтен газ — Изолирани нагревателни уреди с ВНГ за инсталиране в превозни средства и плавателни съдове“).
 1.1.2.
 Когато резервоарът за втечнен нефтен газ е монтиран трайно и неподвижно, всички компоненти на уредбата, които са в контакт с втечнения нефтен газ в течната му фаза (тоест съвкупността от компоненти от гърловината за пълнене до изпарителя/разширителя), както и свързаната с тях инсталация за „течната фаза“ трябва да съответстват на техническите изисквания на Правило No 67, части I и II, както и на приложения 3—10, 13 и 15—17.
 1.1.3.
 Инсталацията за „газовата фаза“ на отоплителна уредба на превозно средство, работеща с втечнен нефтен газ, трябва да съответства на изискванията на хармонизирания стандарт EN 1949:2002 (1). („Спецификации за монтирането на системите с втечнен нефтен газ, използвани за битови нужди в превозните средства, използвани като жилище по време на отдих, и в други пътни превозни средства“).
 1.1.4.
 Системата за захранване с втечнен нефтен газ трябва да бъде проектирана така, че захранването с втечнен нефтен газ да се извършва с изискваното налягане и в подходящата фаза за монтирания отоплител, работещ чрез изгаряне на втечнен нефтен газ. Втечненият нефтен газ може да се извлича в газова или течна фаза от монтирания трайно и неподвижно резервоар на ВНГ.
 1.1.5.
 Мястото от монтирания трайно и неподвижно резервоар, от което втечнен нефтен газ в течно състояние се отвежда за захранване на отоплителя, работещ чрез изгаряне на втечнен нефтен газ, трябва да е съоръжено с дистанционно управляван затварящ клапан с ограничител на дебита, предписан в точка 17.6.1.1 от Правило No 67. Дистанционно управляваният затварящ клапан с ограничител на дебита трябва да се управлява така, че да се затваря автоматично в рамките на пет секунди след спирането на двигателя на превозното средство, независимо от положението на контактния ключ на запалването. Ако в рамките на тези пет секунди превключвателят на отоплителната уредба или на системата за захранване с втечнен нефтен газ се задейства, отоплителната уредба може да продължи да работи. Отоплението трябва да може винаги да се пусне отново в действие.
 1.1.6.
 Когато захранването с втечнен нефтен газ се извършва в газова фаза от монтиран трайно и неподвижно резервоар или от една или няколко отделни преносими бутилки с ВНГ, трябва да се вземат подходящи мерки, така че:
 1.1.6.1.
 никакъв втечнен нефтен газ в течно състояние да не може да попадне в регулатора на налягане или в отоплителя, работещ чрез изгаряне на втечнен нефтен газ; за целта може да се използва сепаратор; и
 1.1.6.2.
 да не може да се появи неконтролирано изтичане в резултат на аварийно прекъсване на горивния тракт. За целта е необходимо да се предвиди средство за прекъсване на потока от втечнен нефтен газ, като се монтира устройство непосредствено след или в разширител, монтиран върху бутилката или резервоара; когато разширителят не е монтиран върху бутилката или резервоара, трябва да се монтира устройство непосредствено преди шланга или тръбата, отвеждащи от бутилката или резервоара, и да се монтира допълнително устройство след или в разширителя.
 1.1.7.
 Когато захранването с втечнен нефтен газ се извършва в течна фаза, комплектът от изпарителя и разширителя трябва да се подгрява по подходящ начин от съответстващ източник на топлина.
 1.1.8.
 В моторните превозни средства, използващи втечнен нефтен газ в уредбата си за задвижване, отоплителят, работещ чрез изгаряне на втечнен нефтен газ, може да се свърже с монтирания трайно и неподвижно резервоар за втечнен нефтен газ, от който двигателят се захранва с втечнен нефтен газ, при условие че са спазени изискванията за безопасност, приложими към системата за задвижване. Ако за отоплението се използва отделен резервоар за втечнен нефтен газ, той трябва да бъде съоръжен с отделна гърловина за пълнене.
 2. ОТОПЛИТЕЛНИ УРЕДБИ, РАБОТЕЩИ С ВТЕЧНЕН НЕФТЕН ГАЗ (ВНГ), ИЗПОЛЗВАНИ ЕДИНСТВЕНО ЗА СТАЦИОННАРНА УПОТРЕБА ПРИ МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА И ТЕХНИТЕ РЕМАРКЕТА
 2.1.
 Отоплителят, работещ чрез изгаряне на втечнен нефтен газ (ВНГ), и неговата система за захранване, които са част от отоплителна уредба, работеща с втечнен нефтен газ,предназначена да се използва само когато превозното средство не се движи, трябва да отговарят на следните изисквания:
 2.1.1.
 Неразрушими етикети, посочващи че отоплителят, работещ чрез изгаряне на втечнен нефтен газ, не трябва да работи, и че клапанът на преносимата бутилка за втечнен нефтен газ трябва да бъде затворен, когато превозното средство се движи, трябва да са закрепени в отделението, където е поставена преносимата бутилка за втечнен нефтен газ, както и в непосредствена близост до устройството за управление на отоплителната уредба.
 2.1.2.
 Отоплителят, работещ чрез изгаряне на втечнен нефтен газ, трябва да съответства на изискванията, посочени в точка 1.1.1 по-горе.
 2.1.3.
 Инсталацията за „газовата фаза“ на отоплителната уредба, работеща с втечнен нефтен газ, трябва да съответства на изискванията, предвидени в параграф 1.1.3 по-горе.
 (1) Европейски комитет по стандартизация (CEN) (http://www.cenorm.be/CENORM/index.htm).
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9
 Допълнителни разпоредби, приложими към някои превозни средства, посочени в европейската спогодба за международен превоз на опасни товари по шосе (ADR)
 1. Обхват
 Настоящото приложение се прилага към някои превозни средства, за които Европейската спогодба за международен превоз на опасни товари по шосе (ADR) съдържа специални изисквания по отношение на отоплителите, работещи чрез изгаряне на гориво и тяхното монтиране
 2. Определения
 За целите на настоящото приложение обозначенията на превозните средства EX/II, EX/III, AT, FL, OX и MEMU са определените в глава 9.1 на ADR.
 Счита се, че превозни средства, одобрени като съответстващи на изискванията, приложими съгласно настоящото приложение за превозни средства EX/III, съответстват на изискванията, приложими за превозни средства MEMU.
 3. Технически изисквания
 3.1. Общи изисквания (превозни средства EX/II, EX/III, AT, FL, OX и MEMU)
 3.1.1. (1)
 Отоплителите, работещи чрез изгаряне на гориво, и техните димоотводни тръби трябва да бъдат проектирани, разположени и защитени или покрити така, че да бъде предотвратен всеки неприемлив риск от загряване или възпламеняване на товара. Счита се, че това изискване е изпълнено, ако резервоарът и системата за отвеждане на изгорелите газове на устройството отговарят на следните изисквания:
 —
 резервоарът(ите) за гориво на устройството трябва да отговаря(т) на следните изисквания:
 а)
 в случай на теч горивото трябва да изтича на земята, без да влиза в контакт с горещите части на превозното средство или с товара;
 б)
 бензиновите резервоари трябва да бъдат оборудвани с ефективно устройство за предотвратяване на възпламеняване, монтирано на нивото на гърловината за пълнене, или с устройство, позволяващо гърловината за пълнене да остава херметично затворена;
 —
 системата за отвеждане на изгорелите газове, както и тръбопроводите за отвеждане на изгорелите газове трябва да бъдат ориентирани или предпазвани така, че да се избегне всяка опасност от загряване или възпламеняване на товара; частите от системата за отвеждане на изгорелите газове, които преминават точно под резервоара за гориво (дизел), трябва да се намират на най-малко 100 mm от него или да бъдат предпазвани от термичен екран.
 3.1.2.
 Отоплителят, работещ чрез изгаряне на гориво, трябва да бъде пускан в действие ръчно. Устройствата за програмиране на пускането в действие са забранени.
 3.2. Превозни средства EX/II, EX/III и MEMU
 Не се разрешава използването на отоплители, работещи чрез изгаряне на газообразни горива.
 3.3. Превозни средства FL
 3.3.1.
 Отоплителите, работещи чрез изгаряне на гориво, трябва да могат да бъдат спирани най-малко чрез:
 а)
 преднамерено ръчно изключване от кабината на водача;
 б)
 спиране на двигателя на превозното средство; в този случай устройството за отопление може да бъде пуснато отново в действие ръчно от водача;
 в)
 задействане на монтирана на превозното средство захранваща помпа за превозваните опасни товари.
 3.3.2.
 Отоплителите, работещи чрез изгаряне на гориво, могат да продължават да функционират, след като бъдат спрени. Ако те са спрени както е указано в точка 3.3.1, букви б) или в) по-горе, подаването на горивен въздух трябва да бъде прекратено по подходящ начин след максимум 40 секунди. Трябва да се използват само такива отоплители, за които са представени доказателства, че по време на нормалната им употреба топлообменникът им може да издържа 40 секунди на такъв затихващ режим.
 (1) Спазването на тази точка се проверява на оборудвано превозно средство.


type: legislation

text:
18 . 2 . 69 Publikatieblad van de Europese Gemeenschappen Nr. L 41 / 13
 VERORDENING (EEG) Nr. 295/69 VAN DE COMMISSIE
 van 17 februari 1969
 houdende vaststelling van de heffingen bij invoer voor witte suiker en ruwe suiker
 DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE thans beschikt, leidt tot het wijzigen van de thans
 GEMEENSCHAPPEN, van kracht zijnde heffingen, zoals aangegeven in de
 Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese bijlage van de onderhavige verordening,
 Economische Gemeenschap,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING
 Gelet op Verordening nr. 1009/67/EEG van de Raad VASTGESTELD :
 van 18 december 1967 houdende een gemeenschap
 pelijke ordening der markten in de sector suiker (*), Artikel 1
 inzonderheid op artikel 14, lid 7,
 De in artikel 14, lid 1 , van Verordening nr. 1009/67/
 Overwegende dat de heffingen welke van toepassing EEG bedoelde heffingen worden voor ruwe suiker
 zijn bij de invoer van witte suiker en van ruwe van de standaardkwaliteit en voor witte suiker vast
 suiker, vastgesteld zijn bij Verordening (EEG) nr. gesteld, zoals aangegeven in de bijlage van deze ver
 846/68 (2) en alle latere verordeningen die deze heb ordening.
 ben gewijzigd ;
 Artikel 2
 Overwegende dat de toepassing van de in Verorde
 ning (EEG ) nr. 846/68 uiteengezette regelen en be Deze verordening treedt in werking op 18 februari
 palingen op de gegevens waarover de Commissie 1969.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk
 in elke Lid-Staat.
 Gedaan te Brussel , 17 februari 1969 .
 Voor de Commissie
 De Vice-Voorzitter
 S. L. MANSHOLT
 (*) PB nr. 308 van 18 . 12. 1967, blz. 1 .
 (') PB nr. L 152 van 1 . 7. 1968, blz. 7.
 BIJLAGE
 (R.E./100 fee
 Nr . van het
 gemeen Bedrag
 schappelijk Omschrijving der heffing
 douanetarief
 17.01 Beetwortelsuiker en rietsuiker, in vaste vorm :
 A. gedenatureerd :
 I. witte suiker 18,59
 II. ruwe suiker 14,56 ( i )
 B. niet gedenatureerd :
 I. witte suiker 18,59
 II. ruwe suiker 14,56 H
 (') Dit bedrag geldt voor ruwe suiker met een rendement van 92 % . Indien het rendement van de geïmporteerde
 ruwe suiker afwijkt van 92 % , wordt het bedrag van de toe te passen heffing berekend overeenkomstig het
 bepaalde in artikel 2 van Verordening (EEG) nr. 837/68.


text:
 Avis juridique important
 |
 21994D0224(01)
 Beschluß Nr. 1/94 des Assoziationsrates EG-Zypern vom 14. Februar 1994 über die Abweichung von den Vorschriften über die Begriffsbestimmung für Ursprungswaren in dem Abkommen zur Gründung einer Assoziation zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Zypern
 Amtsblatt Nr. L 053 vom 24/02/1994 S. 0019 - 0022 Finnische Sonderausgabe: S. 0007
 BESCHLUSS Nr. 1/94 DES ASSOZIATIONSRATES EG-ZYPERN vom 14. Februar 1994 über die Abweichung von den Vorschriften über die Begriffsbestimmung für Ursprungswaren in dem Abkommen zur Gründung einer Assoziation zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Zypern (94/112/EG) DER ASSOZIATIONSRAT EG-ZYPERN gestützt auf das am 19. Dezember 1972 in Brüssel unterzeichnete Abkommen zur Gründung einer Assoziation zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Zypern (1), nachstehend "Abkommen" genannt, gestützt auf das Protokoll über die Bestimmung des Begriffs "Waren mit Ursprung in" oder "Ursprungswaren" und über die Methoden der Zusammenarbeit der Verwaltungen im Anhang des Zusatzprotokolls (2) zu dem genannten Abkommen, insbesondere auf Artikel 25, in Erwägung nachstehender Gründe: In der gemeinsamen Erklärung betreffend die Ursprungsregeln, die der Schlussakte des am 19. Oktober 1987 in Luxemburg unterzeichneten und am 1. Januar 1988 in Kraft getretenen Protokolls zur Festlegung der Bedingungen und Verfahren für die Durchführung der zweiten Stufe des Abkommens zur Gründung einer Assoziation zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Zypern und über die Anpassung einiger Bestimmungen des Abkommens (3) beigefügt ist, sind die Vertragsparteien übereingekommen, daß die Gemeinschaft und der Assoziationsrat EG-Zypern nach dem Inkrafttreten des genannten Protokolls über Anträge Zyperns auf zusätzliche Abweichungen von den Ursprungsregeln für die in den Tarifnummern 6102 und 6103 des Gemeinsamen Zolltarifs genannten Waren entscheiden werden. Mit dem Beschluß Nr. 1/89 des Assoziationsrates EWG-Zypern vom 28. Juli 1989 für die betreffenden Waren ist Zypern eine Abweichung von den Vorschriften über die Begriffsbestimmung für Ursprungswaren für einen Zeitraum von zwei Jahren gewährt worden. Mit dem Beschluß Nr. 1/91 des Assoziationsrates EWG-Zypern vom 19. Dezember 1991 ist diese Abweichung um weitere zwei Jahre verlängert worden. Die Gründe, die zum damaligen Beschluß geführt haben, bestehen fort. Daher ist die genannte Abweichung erneut um zwei Jahre zu verlängern - BESCHLIESST: Artikel 1 Abweichend von Artikel 3 Absatz 1 des Protokolls über die Bestimmung des Begriffs "Waren mit Ursprung in" oder "Ursprungswaren" und über die Methoden der Zusammenarbeit der Verwaltungen gelten die in Anhang I zu diesem Beschluß genannten und in Zypern hergestellten Waren innerhalb der angegebenen Mengen für die Anwendung des Abkommens unter den nachstehend genannten Bedingungen als Ursprungswaren. Artikel 2 (1) Für die Anwendung des Artikels 1 gelten die in Anhang I genannten Waren als Ursprungswaren Zyperns, wenn die hergestellten Waren aufgrund der in Zypern erfolgten Be- oder Verarbeitungen in eine andere Position einzureihen sind als die Position, in die jedes einzelne bei der Herstellung verwendete Vormaterial einzureihen ist. (2) Unbeschadet des Absatzes 1 gilt die Herstellung von Kleidungsstücken aus Teilen von Kleidungsstücken des KN-Codes 6217 90 00 nicht als ausreichende Be- oder Verarbeitung, es sei denn, die Teile von Kleidungsstücken sind aus in der Gemeinschaft zugeschnittenem Gewebe hergestellt und sie sind von einer Lieferantenerklärung begleitet, die auf der Rechnung oder einem anderen Begleitdokument angebracht ist und dem Muster in Anhang III entspricht. Artikel 3 Vormaterialien ohne die Eigenschaft von Ursprungswaren Zyperns oder der Gemeinschaft, die zur Herstellung der in Artikel 1 genannten Waren verwendet worden sind, können nicht Gegenstand einer Rückvergütung oder Nichterhebung von Zöllen oder Abgaben mit gleicher Wirkung wie Zölle sein; ausgenommen hiervon sind Beträge, die die entsprechenden Zölle des Gemeinsamen Zolltarifs gegebenenfalls übersteigen. Artikel 4 Die aufgrund dieses Beschlusses erteilten Warenverkehrsbescheinigungen EUR.1 müssen in dem Feld "Bemerkungen" in einer der Sprachen des Abkommens folgenden Vermerk tragen: "ABWEICHUNG - BESCHLUSS Nr. 1/94 ANRECHNUNG AUF DAS GEMEINSCHAFTSKONTINGENT". Artikel 5 Die zuständigen Behörden Zyperns übermitteln der Kommission monatlich eine Aufstellung der zyprischen Einfuhren und Ausfuhren der in Anhang II genannten Gewebe. Artikel 6 Dieser Beschluß tritt am Tag seiner Annahme in Kraft. Dieser Beschluß gilt ab dem 28. Juli 1993 für einen Zeitraum von zwei Jahren. Geschehen zu Brüssel am 14. Februar 1994. Im Namen des Assoziationsrates Der Präsident Y. PAPANTONIOU ANHANG I >PLATZ FÜR EINE TABELLE> ANHANG II >PLATZ FÜR EINE TABELLE> ANHANG III >ANFANG EINES SCHAUBILD>ERKLÄRUNG FÜR WAREN OHNE PRÄFERENZURSPRUNG Der Unterzeichner erklärt, daß die in dieser Rechnung (1) aufgeführten Waren hergestellt worden sind in (2) und folgende Teile oder Waren enthalten, die im Präferenzverkehr nicht als Ursprungswaren der Gemeinschaft gelten: (3) (4) (5) (6) Er verpflichtet sich, den Zollbehörden auf Verlangen Nachweise zu dieser Erklärung vorzulegen. 7 8 (9) Anmerkung: Der Wortlaut im Kasten stellt nach Ergänzung gemäß den Fußnoten die Lieferantenerklärung dar. Die Fußnoten brauchen nicht wiedergegeben zu werden. >ENDE EINES SCHAUBILD>


text:
 29.10.2005
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 271/27
 Tarnautojų teismo pirmininko išrinkimas
 (2005/C 271/51)
 Remiantis 2005 m. liepos 22 d. Tarybos sprendimu dėl Europos Sąjungos tarnautojų teismo teisėjų skyrimo (1) ir Teisingumo Teismo statuto protokolo I priedo 4 straipsnio 1 dalimi (2), 2005 m. spalio 6 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo teisėjai išrinko P. J. Mahoney šio teismo pirmininku laikotarpiui nuo 2005 m. spalio 6 d. iki 2008 m. spalio 5 d.
 (1) OL L 197 2005 m. liepos 28 d., p. 28
 (2) OL L 333 2004 m. lapkričio 9 d., p. 9


text:
 Anunţ juridic important
 |
 22003A1231(01)
 Official Journal L 345 , 31/12/2003 P. 0045 - 0047 Ediţie specială în limba cehă Chapter 04 Volume 06 P. 246 - 248 Ediţie specială în limba estonă Chapter 04 Volume 06 P. 246 - 248 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 04 Volume 06 P. 246 - 248 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 04 Volume 06 P. 246 - 248 Ediţie specială în limba letonă Chapter 04 Volume 06 P. 246 - 248 Ediţie specială în limba malteză Chapter 04 Volume 06 P. 246 - 248 Ediţie specială în limba polonă Chapter 04 Volume 06 P. 246 - 248 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 04 Volume 06 P. 246 - 248 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 04 Volume 06 P. 246 - 248
 20031231Acord privind pescuitul între Comunitatea Europeană și Republica MozambicCOMUNITATEA EUROPEANĂ, denumită în continuare "Comunitatea",pe de o parte, șiREPUBLICA MOZAMBIC, denumită în continuare "Mozambic",pe de altă parte,ambele denumite în continuare "părțile",AVÂND ÎN VEDERE relațiile strânse de cooperare între Comunitate și Mozambic, în special în cadrul Convenției de la Lomé și al Acordului de la Cotonou, precum și dorința lor comună de a intensifica aceste relații,AVÂND ÎN VEDERE Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării,CONȘTIENTE de importanța principiilor consacrate de codul de conduită pentru pescuit responsabil, adoptat la Conferința FAO în 1995,HOTĂRÂTE să coopereze, în interesul reciproc, pentru promovarea conservării pe termen lung și a exploatării durabile a resurselor biologice marine,DORIND să stabilească modalitățile și condițiile care să guverneze activitățile și cooperarea desfășurate în interesul reciproc al părților în sectorul pescuitului,CONVINSE că această cooperare le va consolida interesele reciproce și realizarea obiectivelor economice și sociale,DECISE să desfășoare o cooperare economică mai strânsă în cadrul industriei pescuitului și al activităților conexe prin înființarea și dezvoltarea de societăți mixte care să implice întreprinderi ale ambelor părți,DUPĂ CE AU DECIS să promoveze cooperarea în sectorul pescuitului și în sectoare conexe,CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:Articolul 1Prezentul acord stabilește principiile, normele și procedurile care guvernează:- cooperarea economică, financiară, tehnică și științifică în sectorul pescuitului, în vederea asigurării conservării și exploatării durabile a resurselor de pescuit, precum și a dezvoltării sectorului mozambican de pescuit;- condițiile de acces al navelor de pescuit comunitare în apele mozambicane;- activitățile economice în sectorul pescuitului și activități conexe.Articolul 2În sensul prezentului acord:(a) "autorități mozambicane" înseamnă Ministerul Pescuitului din Republica Mozambic;(b) "autorități comunitare" înseamnă Comisia Comunităților Europene;(c) "navă comunitară" înseamnă o navă de pescuit care arborează pavilionul unui stat membru al Comunității și care este înregistrată în Comunitate;(d) "societate mixtă" înseamnă o societate comercială constituită în Mozambic de armatori sau de întreprinderi naționale ale părților pentru desfășurarea de activități de pescuit sau activități conexe;(e) "comisia mixtă" înseamnă o comisie alcătuită din reprezentanți ai Comunității și ai Mozambicului având în sarcină urmărirea aplicării și interpretării prezentului acord.Articolul 3(1) Mozambicul se angajează să autorizeze navele comunitare să desfășoare activități de pescuit în zona sa de pescuit, în conformitate cu prezentul acord, inclusiv protocolul și anexa.(2) Activitățile de pescuit care fac obiectul prezentului acord se supun actelor cu putere de lege în vigoare în Mozambic.Articolul 4(1) Comunitatea se angajează să întreprindă toate acțiunile necesare pentru a asigura respectarea de către navele sale a prezentului acord și a legislației care reglementează pescuitul în apele asupra cărora Mozambic are jurisdicție.(2) Comisiei Comunităților Europene i se notifică de către autoritățile mozambicane orice modificare adusă legislației menționate.Articolul 5(1) Comunitatea acordă Mozambicului o compensație financiară în conformitate cu termenii și condițiile de acces în zona de pescuit mozambicană, definite în protocol și în anexe.(2) Această compensație financiară se acordă anual pentru a sprijini programele și acțiunile realizate de Mozambic în legătură cu gestionarea și administrarea pescuitului, conservarea și exploatarea durabilă a resurselor de pescuit și dezvoltarea sectorului de pescuit mozambican.Articolul 6(1) În caz de evenimente grave, altele decât fenomenele naturale, care împiedică desfășurarea activităților de pescuit în zona de pescuit mozambicană, Comunitatea poate suspenda plata compensației financiare, după consultări prealabile între cele două părți.(2) De îndată ce situația revine la normal, plata compensației financiare se reia după ce părțile s-au consultat și au căzut de acord că situația este de o asemenea natură, încât permite desfășurarea normală a activităților de pescuit.(3) Valabilitatea licențelor acordate navelor comunitare, în conformitate cu articolul 8, se prelungește cu o durată egală cu perioada de suspendare a activităților de pescuit.Articolul 7(1) Activitățile de pescuit desfășurate de nave comunitare în apele mozambicane sunt supuse unui regim de licențe în conformitate cu legislația mozambicană în vigoare.(2) Procedura de obținere a unei licențe de pescuit pentru o navă, taxele aplicabile și metoda de plată care urmează să fie folosită de armatori sunt definite în anexa la protocol.Articolul 8(1) În cazul în care considerații legate de conservarea și protejarea resurselor de pescuit mozambicane au ca rezultat adoptarea de măsuri de gestionare susceptibile să afecteze activitățile de pescuit ale navelor comunitare care operează în temeiul prezentului acord, părțile se consultă în vederea adaptării protocolului și a anexelor sale.(2) În conformitate cu legislația națională, dispozițiile adoptate de autoritățile mozambicane pentru reglementarea pescuitului în vederea conservării resurselor trebuie să aibă la bază criterii obiective, de natură științifică. Aceste dispoziții nu afectează într-un mod discriminatoriu navele comunitare, fără a aduce atingere acordurilor încheiate între țări în curs de dezvoltare din cadrul aceleiași regiuni geografice și, în special, acordurilor de reciprocitate în materie de pescuit.Articolul 9(1) Părțile încurajează cooperarea economică, științifică și tehnică în sectorul pescuitului și în sectoarele conexe. Ele se consultă în vederea coordonării diverselor acțiuni prevăzute de prezentul acord.(2) Părțile încurajează schimburile de informații în ceea ce privește tehnicile și dispozitivele de pescuit, metodele de conservare și prelucrarea industrială a produselor pescărești.(3) Cele două părți depun eforturi pentru a crea condiții favorabile pentru promovarea relațiilor între întreprinderi ale părților în domeniul tehnic, economic și comercial.(4) Părțile se angajează să se consulte reciproc, fie direct, fie în cadrul organizațiilor internaționale corespunzătoare, pentru a asigura gestionarea și conservarea resurselor biologice în Oceanul Indian, și să coopereze în cadrul cercetărilor științifice aferente.Articolul 10(1) Părțile încurajează constituirea de întreprinderi mixte în interesul reciproc, în vederea dezvoltării activităților de pescuit și a celor conexe în Mozambic.(2) Transferul de nave comunitare către întreprinderile mixte și crearea de întreprinderi mixte în Mozambic se efectuează cu respectarea sistematică a legislației mozambicane și a celei comunitare în vigoare.Articolul 11Se constituie o comisie mixtă având ca sarcină urmărirea aplicării prezentului acord. Atribuțiile acestei comisii mixte constau în special în următoarele:1. monitorizarea executării, interpretării și aplicării acordului și, în special, a îndeplinirii programelor și măsurilor prevăzute la articolul 5 și descrise în protocolul anexat la prezentul acord;2. asigurarea legăturii necesare pentru probleme de interes comun în domeniul pescuitului;3. îndeplinirea rolului de forum pentru soluționarea pe cale amiabilă a oricăror dispute pe care le poate genera interpretarea sau aplicarea acordului;4. reevaluarea, după caz, a nivelului posibilităților de pescuit și, în consecință, a compensației financiare.Comisia mixtă se întrunește cel puțin o dată pe an, alternativ în Mozambic și în Comunitate. Se reunește în sesiune extraordinară la cererea uneia dintre părți.Articolul 12Prezentul acord se aplică, pe de o parte, teritoriilor unde se aplică Tratatul de instituire a Comunității Europene, în condițiile prevăzute de tratat, și, pe de altă parte, teritoriului Republicii Mozambic.Articolul 13(1) Prezentul acord se aplică pe o durată de trei ani începând de la data intrării sale în vigoare; prezentul acord poate fi reînnoit pe perioade suplimentare de trei ani, în cazul în care nici una dintre părți nu prezintă în scris un preaviz de reziliere cu cel puțin șase luni înaintea datei de expirare a perioadei inițiale sau a fiecărei perioade suplimentare.(2) În cazul în care una dintre părți prezintă un preaviz de reziliere a prezentului acord, părțile se angajează în consultări.Articolul 14Protocolul și anexa constituie parte integrantă a prezentului acord.Articolul 15Prezentul acord, redactat în două exemplare în limbile daneză, engleză, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, olandeză, portugheză, spaniolă și suedeză, fiecare din aceste texte fiind în egală măsură autentic, intră în vigoare la data la care părțile își notifică reciproc faptul că au încheiat procedurile de adoptare.--------------------------------------------------