type: other

text:
Opsigelse af fleksjobber var ikke forskelsbehandling - IUNO
 En medarbejder var ansat på en fleksjobordning i en virksomhed. Ifølge ordningen betalte kommunen løntilskud til virksomheden for at have medarbejderen ansat. Da medarbejderen nåede folkepensionsalderen, ophørte løntilskuddet, og virksomheden opsagde derfor medarbejderen. Højesteret fandt ikke, at opsigelsen var udtryk for forskelsbehandling på grund af alder eller handicap, fordi fleksjobordningen skulle anses som en særlig støtteordning.
 Sagen drejede sig om en medarbejder, der blev ansat som kontorassistent i en virksomhed. Ansættelsen var omfattet af en fleksjobordning, hvor medarbejderen arbejdede 20 timer om ugen, men fik løn for 37 timer. Til gengæld modtog virksomheden løntilskud på 2/3 af lønnen fra kommunen. Ifølge ansættelseskontrakten var ansættelsen tidsubegrænset, og der blev taget højde for, at medarbejderens arbejdsevne var nedsat.
 Efter seks års ansættelse nåede medarbejderen folkepensionsalderen, og hans fleksjobaftale udløb derfor. Der stod ikke noget i aftalen om, hvad der skulle ske med ansættelsesforholdet, når dette skete. Da virksomheden dog dermed ikke længere fik løntilskud fra kommunen, blev medarbejderen opsagt.
 Medarbejderen påstod, at opsigelsen var begrundet i, at han nåede folkepensionsalderen, og at han derfor var blevet udsat for aldersdiskrimination. Han påstod også, at han var handicappet, og at opsigelsen derfor var udtryk for forskelsbehandling på grund af handicap.
 Højesteret skulle derfor blandt andet afgøre, om opsigelsen var i strid med forskelsbehandlingslovens forbud mod forskelsbehandling på grund af alder eller handicap eller, om der var tale om en usaglig opsigelse efter funktionærloven.
 Højesteret: Fleksjobordningen var en særlig støtteordning
 Højesteret fandt, at ansættelsesforholdet og det kommunale tilskud begge var afgørende elementer i en fleksjobordning. På baggrund af parternes aftale fandt Højesteret desuden, at det var en klar forudsætning for arbejdsgiveren i sagen, at kommunen betalte et løntilskud. Højesteret vurderede derfor, at grundlaget for medarbejderens fortsatte ansættelse bortfaldt, da løntilskuddet ophørte.
 I forhold til forskelsbehandlingslovens forbud mod alders- og handicapdiskrimination, lagde Højesteret vægt på, at loven udtrykkeligt tillader foranstaltninger, der har til formål at forbedre beskæftigelsesmulighederne for personer med en bestemt alder, et handicap m.m. Højesteret fandt, at fleksjobordninger var en beskæftigelsesfremmende foranstaltning, og at det ikke kunne være udtryk for forskelsbehandling på grund af hverken alder eller handicap, når en sådan ordning ophørte i forbindelse med, at en medarbejder nåede folkepensionsalderen.
 Højesteret konkluderede derfor, at opsigelsen af medarbejderen hverken var i strid med forskelsbehandlingsloven eller funktionærloven. Virksomheden blev derfor frifundet.
 Dommen viser, at det ikke er forskelsbehandling på grund af alder eller handicap at opsige en medarbejder på en fleksjobordning, hvis ordningen - og dermed tilskuddet - bortfalder. Om opsigelsen er begrundet i ordningens bortfald eller andre forhold vil dog altid være en konkret vurdering.
 En medarbejder i fleksjob vil ofte også være beskyttet af forskelsbehandlingsloven. Hvis opsigelsen er begrundet i fleksjobbet eller medarbejderens forhold, der begrunder fleksjobbet, kan der derfor være tale om forskelsbehandling på grund af handicap.
 IUNO anbefaler derfor, at virksomheder er særligt opmærksomme på, at medarbejdere i en fleksjobordning kan være beskyttede, og at virksomheder søger juridisk rådgivning for at få dette vurderet forud for en eventuel opsigelse.
 [Højesterets dom af 17. april 2019 i sag BS-25958/2018-HJR]


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 15.6.2016.
 COM(2016) 399 final
 2016/0185(COD)
 Prijedlog
 UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
 o izmjeni Uredbe (EU) br. 531/2002 u pogledu pravila za veleprodajna tržišta roaminga
 (Tekst značajan za EGP)
 {SWD(2016) 201 final}{SWD(2016) 202 final}
 OBRAZLOŽENJE
 1.KONTEKST PRIJEDLOGA
 •Razlozi i ciljevi prijedloga
 Na veleprodajnim i maloprodajnim tržištima roaminga posljednjih je 10 godina bila potrebna regulatorna intervencija EU-a kako bi se poboljšali uvjeti za funkcioniranje unutarnjeg tržišta za usluge roaminga u Uniji.
 1
 Europski parlament i Vijeće donijeli su 2015. Uredbu (EU) 2015/2120
 2
 , koja je stupila na snagu 29. studenoga 2015. i izmijenili Uredbu (EU) br. 531/2012
 3
 (Uredba o roamingu).
 Uredbom (EU) 2015/2120 zahtijeva se ukidanje maloprodajnih dodatnih naknada za roaming u Uniji od 15. lipnja 2017. podložno pravednoj uporabi usluga roaminga i mogućnosti primjene mehanizma izuzeća zbog održivosti na ukidanje maloprodajnih naknada za roaming. Ta nova pravila za maloprodajne usluge roaminga u Uniji nazivaju se u ovom obrazloženju „u roamingu kao kod kuće” (RLAH).
 Iako je regulacija na maloprodajnoj razini nužna, ona sama po sebi nije dovoljna za provedbu RLAH-a. Da bi ukidanje maloprodajne dodatne naknade za roaming bilo održivo u cijeloj Uniji i da se njime ne bi narušavali uvjeti tržišnog natjecanja na domaćim tržištima, nacionalna veleprodajna tržišta roaminga moraju biti konkurentna i osiguravati veleprodajne cijene roaminga kojima se operatorima omogućuje da održivo ponude maloprodajne usluge roaminga bez dodatnih naknada.
 Komisija je u vezi s time poduzela preispitivanje veleprodajnog tržišta roaminga kako bi ocijenila mjere koje su nužne za omogućivanje ukidanja maloprodajnih dodatnih naknada za roaming u skladu s člankom 19. stavkom 1. Uredbe o roamingu
 4
 .
 U toj analizi veleprodajnih tržišta prikazano je da određeni broj tržišnih nedostataka još uvijek utječe na funkcioniranje tih tržišta (poput njihova oligopolističkog karaktera, u kombinaciji s bilateralnom prirodom ugovora o roamingu i nepostojanja veleprodajnih zamjena). U analizi je također navedeno da bi se pregovaračko stajalište neto pošiljatelja prometa roaminga, među ostalim slabijih sudionika na veleprodajnim tržištima roaminga, moglo pogoršati uvođenjem RLAH-a bez primjene kompenzacijskih mjera. Time bi se moglo narušiti funkcioniranje domaćih tržišta domaćih operatora.
 Istovremeno bi se pravilima na veleprodajnom tržištu trebalo osigurati da operatori gostujuće mreže mogu ostvariti povrat troškova nastalih pružanjem veleprodajnih usluga roaminga, uključujući združene i zajedničke troškove Time bi se trebali očuvati poticaji za ulaganja u gostujuće mreže i izbjeći narušavanje domaćeg tržišnog natjecanja na posjećenim tržištima uzrokovano regulatornim arbitrarnim postupanjem operatora koji se koriste pravnim lijekovima za roaming pristup kako bi se natjecali na inače konkurentnim domaćim posjećenim tržištima.
 Ovom se inicijativom stoga nastoji urediti funkcioniranje nacionalnog veleprodajnog tržišta roaminga u cilju ukidanja maloprodajnih dodatnih naknada za roaming do 15. lipnja 2017. bez narušavanja domaćih gostujućih i domaćih tržišta.
 •Usklađenost s postojećim odredbama politike
 Ukidanje maloprodajnih dodatnih naknada za roaming važan je korak kojim se osigurava da se telekomunikacijskim pravilima podupire uspostava i funkcioniranje digitalnog jedinstvenog tržišta u cijeloj Uniji. Taj je cilj istaknut i u Strategiji jedinstvenog digitalnog tržišta koju je Komisija donijela 6. svibnja 2015.
 5
 Uređivanjem veleprodajnog tržišta roaminga u cilju uspostave RLAH-a u Uniji pridonijet će se postizanju cilja politike koji se sastoji od osiguravanja da se tržištima koja dobro funkcioniraju ostvari pristup bežičnoj širokopojasnoj infrastrukturi visoke učinkovitosti po povoljnim cijenama u cijeloj Uniji.
 Suzakonodavci su potvrdili važnost ovog cilja za opće digitalno jedinstveno tržište kada su 2015. donesena pravila za RLAH. Međutim, s obzirom na odnos između veleprodajnih i maloprodajnih tržišta roaminga, suzakonodavci su uvjetovali primjenu RLAH-a donošenjem zakonodavnih mjera za rješavanje problema na veleprodajnoj razini kako bi se omogućilo ukidanje maloprodajnih dodatnih naknada za roaming u Uniji.
 Ovim prijedlogom uredbe stoga se nastoje nadopuniti pravila o roamingu, posebno u pogledu veleprodajnih tržišta roaminga, i omogućiti primjena pravila RLAH-a od 15. lipnja 2017. To je u skladu s ciljevima politike na kojima se temelji Uredba o roamingu i šira Strategija jedinstvenog digitalnog tržišta.
 Povrh zakonodavnih mjera koje se ovdje predlažu, uspostava RLAH-a popratit će se i provedbenim aktima koji moraju biti doneseni do 15. prosinca 2016. i u kojima će se osigurati detaljna pravila za primjenu politike pravedne uporabe i metodologije ocjenjivanja održivosti ukidanja maloprodajnih dodatnih naknada za roaming.
 •Usklađenost s drugim politikama Unije
 U Strategiji jedinstvenog digitalnog tržišta navedeno je da informacijske i komunikacijske mreže čine okosnicu digitalnih proizvoda i usluga koje nam pomažu u svim aspektima života te potiču gospodarski oporavak Europe. Regulacijom veleprodajnih tržišta roaminga u cilju omogućivanja ukidanja dodatnih naknada za roaming stoga se pridonosi razvoju snažnog, konkurentnog i dinamičnog telekomunikacijskog sektora i pomaže se u stvaranju odgovarajućih uvjeta za razvoj naprednih digitalnih mreža i usluga kojima se podupiru svi sektori gospodarstva, uključujući mala i srednja poduzeća.
 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST
 •Pravna osnova
 Na veleprodajnim i maloprodajnim tržištima roaminga već posljednjih 10 godina potrebna je regulatorna intervencija EU-a na temelju članka 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU). Cilj je takve intervencije poboljšati uvjete za funkcioniranje unutarnjeg tržišta za usluge roaminga u Uniji
 6
 jer su nacionalna regulatorna tijela potvrdila da ne mogu samostalno riješiti taj problem zbog prekogranične prirode međunarodnog tržišta roaminga.
 7
 Nakon donošenja Uredbe (EU) br. 2015/2120 nužno je donijeti odgovarajuće zakonodavne mjere za osiguravanje pravilnog funkcioniranja veleprodajnih tržišta roaminga. Time će se omogućiti pružanje RLAH-a diljem Unije, što se pokazalo i tijekom preispitivanja veleprodajnog tržišta roaminga. Mjere za regulaciju veleprodajnih tržišta roaminga u skladu s člankom 114. UFEU-a stoga su nužne i kako bi se osiguralo funkcioniranje unutarnjeg tržišta za usluge roaminga, a posebno kako bi se osiguralo održivo pružanje RLAH-a.
 •Supsidijarnost
 Pristupom Unije regulaciji veleprodajnih tržišta roaminga izbjegla bi se situacija u kojoj pojedine države članice zauzimaju različite pristupe rješavanju problema visokih veleprodajnih naknada. Takvim različitim pristupima uzrokovale bi se prepreke na unutarnjem tržištu jer bi se na davatelje usluga roaminga u Uniji primjenjivali različiti regulatorni uvjeti ovisno o tome jesu li davatelji veleprodajnih usluga roaminga (kao operatori gostujuće mreže) ili kupci veleprodajnih usluga roaminga (kao domaći operatori), unatoč tome što su pravila o maloprodajnom roamingu propisana u Uredbi o roamingu.
 Zajednički pristup na razini Unije potreban je i zato što pojedine države članice možda nemaju dovoljno poticaja regulirati nacionalna veleprodajna tržišta na način kojim se uzima u obzir učinak koji bi njihova pravila mogla imati na mogućnost pružanja RLAH-a u drugim državama članicama. Inicijativom na razini Unije bolje bi se uzeo u obzir opći interes svih država članica. Neuspjelim osiguravanjem usklađene regulacije veleprodajnih tržišta roaminga na razini Unije moglo bi se otežati pružanje RLAH-a zbog povećanog rizika od neusklađenosti između veleprodajnih troškova nastalih u drugim državama članicama i maloprodajnih prihoda.
 S druge strane, zajedničkim pristupom na razini EU-a mogli bi se uspostaviti nužni regulatorni uvjeti i osiguralo bi se da se na nacionalnim veleprodajnim tržištima na održivi način podržava cilj ukidanja dodatnih naknada za roaming u cijeloj Uniji. Naposljetku, zajedničkim pristupom uzet će se u obzir i međuovisnost između pravila za maloprodajna i veleprodajna tržišta u pogledu osiguravanja nesmetanog funkcioniranja tržišta roaminga u Uniji, što je Sud već naglasio.
 8
 •
 Proporcionalnost
 Zakonodavac je imao veliku slobodu u pogledu osiguranja primjerenih izbora. Međutim, Sud je pojasnio da, posebno u pogledu pravila o roamingu, zakonodavac mora svoj izbor temeljiti na objektivnim kriterijima.
 U takvom se slučaju, kada se ocjenjuje opterećenje povezano s različitim mogućim mjerama, mora ispitati jesu li ciljevi koji se nastoje ostvariti takvi da se njima mogu opravdati čak i znatnije negativne gospodarske posljedice za određene operatore.
 9
 Stoga se predloženim regulatornim mjerama uzimaju u obzir dva elementa u skladu s kriterijima iz članka 19. stavka 1. Uredbe o roamingu, odnosno, potreba osigurati da operatori gostujuće mreže mogu ostvariti povrat svih troškova pružanja reguliranih veleprodajnih usluga roaminga, među ostalim združenih i zajedničkih troškova i potreba spriječiti stalni roaming ili zlouporabu ili prekomjernu uporabu veleprodajnog pristupa roamingu za potrebe koje nisu pružanje reguliranih usluga roaminga korisnicima davateljâ usluga roaminga tijekom povremenih putovanja tih korisnika unutar Unije.
 Tim se posebnim zahtjevima osigurava da se, u skladu s načelom proporcionalnosti, pravilima o veleprodajnom roamingu postiže samo ono što je nužno za ostvarivanje općeg cilja politike. Njima se, primjerice, ne smiju uzrokovati negativne gospodarske posljedice koje nisu opravdane za postizanje cilja poput zahtijevanja od učinkovitih operatora da pružaju usluge ispod troška ili određivanje pravila pristupa koja operatori gostujuće mreže ne mogu ograničiti na pružanje usluga roaminga.
 S druge strane, kako je istaknuo Sud, usklađenost s načelom proporcionalnosti ne isključuje mogućnost da bi neki operatori mogli doživjeti negativne gospodarske posljedice u posebnim slučajevima, poput smanjenja dobiti od veleprodajnih usluga roaminga koja je iznad razine koja bi se mogla ostvariti na tržištima na kojima je potpuno razvijeno tržišno natjecanje ili gubitaka zbog neučinkovitog upravljanja troškovima mreže. To je zato što su u takvim slučajevima te negativne posljedice zaista opravdane i nužne za postizanje željenog cilja.
 •Odabir instrumenta
 Svrha je predloženih mjera definirati izravno primjenjiva pravila za pružanje veleprodajnih usluga roaminga izmjenom odgovarajućih odredaba utvrđenih u Uredbi o roamingu. Iz tog razloga predlaže se uredba.
 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENA UČINAKA
 Ex post evaluacije / provjere prikladnosti postojećeg zakonodavstva
 Komisija je izvršila sveobuhvatno preispitivanje veleprodajnog tržišta roaminga u Uniji s obzirom na posebne ciljeve propisane u Uredbi o roamingu.
 Tijekom preispitivanja posebno se pokazalo da veleprodajna tržišta roaminga ne funkcioniraju uvijek pravilno. Posljedica tih tržišnih nedostataka na funkcioniranje veleprodajnih tržišta jesu cijene koje su znatno više od procijenjenih troškova, posebno za podatke. Međutim, dinamika tržišnog natjecanja koja se može uočiti na veleprodajnim tržištima roaminga u Uniji nužno je povezana s postojećim reguliranim naknadama za veleprodajni roaming. Te ograničene naknade često su jedine koje su dostupne operatorima s ograničenom pregovaračkom snagom (manji operatori ili operatori pokretnih virtualnih mreža). Još jedan je zaključak preispitivanja da nije moguće sa sigurnošću predvidjeti učinak buduće obveze RLAH-a, a posebno očekivanog povećanja prometa roaminga, na tržišno natjecanje na nacionalnim veleprodajnim tržištima roaminga. S druge strane, s obzirom na trajne nedostatke na tržištu koji utječu na veleprodajna tržišta roaminga, izvješće o preispitivanju ne isključuje rizik da će se, bez kompenzacijskih mjera, u okviru RLAH-a pogoršati položaj velikog broja sudionika na tržištu.
 •Savjetovanja s dionicima
 Komisija je organizirala javno savjetovanje o preispitivanju nacionalnih veleprodajnih tržišta roaminga od 29. studenoga 2015. do 18. veljače 2016. Savjetovanje je provedeno kako bi se prikupila stajališta o učinkovitosti funkcioniranja tržišta roaminga u EU-u i o postojećoj regulaciji nacionalnih veleprodajnih tržišta roaminga u Uniji u pogledu obveze ukidanja maloprodajnih naknada za roaming do 15. lipnja 2017. predviđene u Uredbi o roamingu. Zaprimljeno je ukupno 97 odgovora (92 na temelju upitnika na internetu, 3 elektroničkom poštom i 2 dokumenta sa stajalištima) od 25 država članica i Norveške.
 Operatori imaju različite percepcije o tome koliko dobro funkcioniraju veleprodajna tržišta roaminga. Određeni povijesni operatori s velikim opsegom poslovanja i općenito operatori s velikim dolaznim prometom roaminga tvrde da postoji određena dinamika tržišnog natjecanja, što je dokazano time što su naknade na veleprodajnom tržištu često ispod trenutačnih regulatornih gornjih granica. Ostali operatori, posebno mali operatori, operatori pokretne virtualne mreže i operatori s velikim odlaznim prometom roaming tvrde da su im na veleprodajnom tržištu dostupne cijene koje su jednake ili blizu postojećih gornjih granica i znatno iznad troškova. Te dvije skupine operatora imaju podijeljena stajališta o učinku RLAH-a na tržišno natjecanje na veleprodajnim tržištima roaminga pri čemu prva skupina tvrdi da će se RLAH-om pojačati tržišno natjecanje, a potonja tvrdi suprotno.
 Nacionalna regulatorna tijela i vlade izrazili su slična stajališta kao i operatori u njihovim zemljama. Države s velikim dolaznim prometom roaminga smatraju da nacionalna veleprodajna tržišta roaminga dobro funkcioniraju, dok države s velikim izlaznim prometom roaminga imaju suprotno mišljenje. Naposljetku, potrošači i udruge potrošača oprezno izražavaju stajališta o veleprodajnim tržištima roaminga jer ne sudjeluju izravno u tim tržištima.
 Velika većina ispitanika smatra da bi uvođenje gornjih granica veleprodajnih naknada u svim državama članicama bile najprimjereniji regulatorni pristup omogućivanju RLAH-a 2017. Međutim, zbog različitih percepcija o tome kako funkcionira veleprodajno tržište roaminga, operatori se ne slažu koja je najprimjerenija razina tih gornjih granica za omogućivanje održivog RLAH-a. Neki podržavaju potvrđivanje postojećih gornjih granica veleprodajnih naknada za roaming, dok drugi zagovaraju znatno smanjenje kako bi se omogućio održivi RLAH. Nadalje, mnogi operatori istaknuli su važnost iznosa stopa završavanja poziva za promet roaminga kako bi se omogućio RLAH za govorne pozive.
 •Prikupljanje i primjena stručnog znanja
 U cilju prikupljanja dokaza potrebnih za izvješće o preispitivanju Komisija i Tijelo europskih regulatora za elektroničke komunikacije (BEREC) prikupili su u jesen 2015., povrh javnog savjetovanja, sveobuhvatnu zbirku podataka od operatora.
 10
 Komisija je zatražila i vanjsku studiju za procjenu troška pružanja veleprodajnih usluga roaminga
 11
 i analizirala je zaprimljene kvalitativne i kvantitativne podatke o veleprodajnim i maloprodajnim tržištima roaminga.
 12
 •Procjena učinka
 Popratna Procjena učinka radnih službi Komisije (SWD)
 13
 podnesena je Odboru za regulatorni nadzor koji je dostavio pozitivno mišljenje 15. travnja 2016.
 Razmatrale su se četiri mogućnosti:
 1. mogućnost – bez djelovanja na razini Unije (osnovni scenarij). RLAH se ne bi primjenjivao od 15. lipnja 2017. i potrošači bi nastavili plaćati maloprodajne dodatne naknade za roaming.
 2. mogućnost – utvrditi gornje granice za veleprodajne naknade za roaming u cijelom EU-u na postojećoj razini. U okviru ove mogućnosti gornje granice za veleprodajne naknade za roaming utvrđene u Uredbi o roamingu (0,05 EUR po minuti poziva, 0,02 EUR po SMS-u, 0,05 EUR po megabajtu) potvrdile bi se u zakonodavnom aktu tako da bi RLAH stupio na snagu od 15. lipnja 2017.
 3. mogućnost – utvrditi gornje granice za veleprodajne naknade za roaming u cijelom EU-u na nižoj razini nego danas. U okviru ove mogućnosti zakonodavstvom bi se snizile postojeće gornje granice veleprodajnih naknada za roaming na 0,45 EUR po minuti poziva, 0,01 EUR po SMS-u, 0,0085 EUR po megabajtu i osiguralo bi se da RLAH stupi na snagu.
 4. mogućnost – utvrditi gornje granice veleprodajnih naknada za roaming specifične za pojedine države Ta bi se mogućnost primjenjivala na gornje granice veleprodajnih naknada za roaming koje su specifične za pojedine države i utemeljene na zajedničkom troškovnom modelu. Jednako bi se omogućio RLAH od 15. lipnja 2017.
 Povrh mogućnosti utemeljene na gornjim granicama u mogućnostima 2 do 4, Komisija je analizirala i dodatnu mjeru kojom bi se stranama ugovora o veleprodajnom roamingu omogućilo da pregovaraju o dereguliranom cjenovnom sustavu i tako se odreknu primjene maksimalnih jediničnih gornjih granica veleprodajnih naknada za roaming predviđenih u Uredbi o roamingu.
 Na temelju analize provedene u procjeni učinka, 3. mogućnost najprikladnija je za omogućivanje održivog RLAH-a u Uniji, među ostalim za operatore s manjom pregovaračkom moći. Njome se osigurava da operatori gostujuće mreže mogu ostvariti povrat predviđenih troškova pružanja veleprodajnih usluga roaminga i zadržavaju se poticaji za ulaganja na posjećenim tržištima. Razinom gornje granice iz 3. mogućnosti ostavlja se prostora za tržišno natjecanje ispod gornje granice dopuštajući operatorima da ostvare prednosti ekonomije razmjera i omogućujući im da pregovaraju o nižim tarifama.
 Analiza je pokazala da bi se dopuštanjem operatorima gostujuće mreže i operatorima mreže u kojoj se gostuje da se dogovore da neće primjenjivati veleprodajne gornje granice već da će imati neregulirani ugovor, odnosno, cijene utemeljene na kapacitetu ili drugom obliku ugovora, ostvario pozitivan učinak na veleprodajno tržište roaminga. To bi stoga moglo biti dopušteno i kao dodatna mjera.
 S druge strane, 4. mogućnošću ne bi se znatno poboljšala održivost RLAH-a na razini operatora u odnosu na 3. mogućnost, ali bi ona donijela veće rizike u pogledu povrata troškova na veleprodajnoj razini i znatne poteškoće s provedbom.
 Naposljetku, 1. mogućnošću i, u manjoj mjeri, 2. mogućnošću ne bi se postigao cilj osiguravanja RLAH-a diljem Unije. To je zato što se 1. mogućnošću ne bi osiguralo ukidanje maloprodajnih dodatnih naknada za roaming: posebno u okviru 1. mogućnosti gubitak dobrobiti za potrošače iznosio bi 1,4 milijardu EUR. Nadalje, 2. mogućnošću ne bi se riješio problem raširene neodrživosti RLAH-a za nekoliko operatora (otprilike 20 % analiziranog uzorka) i u nekoliko država članica (više od 20 % država članica).
 •Temeljna prava
 Analiziran je učinak prijedloga na temeljna prava, poput slobode poslovanja. U tom pogledu, uzimajući u obzir činjenicu da se predloženim gornjim granicama nastoji ukloniti tržišni nedostatak i osigurati povrat troškova, one ne čine nerazmjernu mjeru u odnosu na željeni cilj ili nedopustivi utjecaj kojim se ugrožava sama suština te slobode. Mogućnošću izuzeća također se nastoji povećati sloboda stranaka da sklapaju ugovor o veleprodaji.
 4.UTJECAJ NA PRORAČUN
 Ovaj prijedlog nema utjecaja na proračun EU-a.
 5.OSTALI ELEMENTI
 •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja
 RLAH će postati obavezan od lipnja 2017. ako se na taj dan bude primjenjivao zakonodavni akt koji će se donijeti na temelju ovog prijedloga. Komisija stoga predlaže povezivanje obveza izvješćivanja sa stupanjem RLAH-a na snagu kako bi nova maloprodajna i veleprodajna pravila imala slično razdoblje primjene.
 U pogledu sadržaja postupka praćenja i evaluacije, u odredbi o preispitivanju članka 19. stavka 3. Uredbe o roamingu zahtijeva se od Komisije da „ocijeni stupanj tržišnog natjecanja na maloprodajnim i veleprodajnim tržištima, posebno konkurentsku situaciju, manjih, neovisnih ili novih operatora, uključujući učinke trgovinskih sporazuma na tržišno natjecanje i stupanj međusobnog povezivanja između operatora”.
 To je stoga izravno relevantno kada se ocjenjuju učinci pravila na veleprodajni roaming koji se razmatra u kontekstu ove inicijative. U okviru te postojeće obveze izvješćivanja Komisija predlaže uporabu sljedećih pokazatelja za ocjenjivanje mjera specifičnih za ovu inicijativu:
 broj zahtjeva za održivošću,
 ukupne količine ulaznog i izlaznog prometa roaminga po tromjesečju,
 prosječne veleprodajne cijene i količine za neuravnotežen i uravnotežen promet,
 broj i glavne značajke veleprodajnih ugovora utemeljenih na kapacitetu i
 veleprodajne ugovorne mjere donesene za izvršavanje opsežnih poslovnih djelatnosti utemeljenih na stalnom roamingu ili zlouporabi ili prekomjernoj uporabi veleprodajnog pristupa roamingu i njihova učinkovita primjena.
 •Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga
 Predložena Uredba sastoji se od dva članka od kojih jedan uključuje sve predložene izmjene Uredbe o roamingu, a drugi se odnosi na stupanje na snagu.
 U članku 1. predlažu se sljedeće izmjene Uredbe o roamingu:
 Točkom 1. mijenja se članak 3. Uredbe o roamingu dodavanjem mogućnosti da se strane veleprodajnog ugovora izuzmu od primjene maksimalnih veleprodajnih gornjih granica predviđenih u člancima 7., 9. i 12. Uredbe o roamingu.
 Točkama 2. do 4. uvode se izmjene postojećih odredaba utvrđivanjem maksimalne prosječne veleprodajne naknade za roaming za pozive, SMS-ove i podatke i izmjenjuju se primjenjive vrijednosti. Izmjenama se osigurava i usklađenost tri izmijenjena članka (članci 7., 9. i 12.).
 Točkom 5. uvodi se izmjena članka 17. kako bi se osiguralo savjetovanje s BEREC-om u sporovima koji se odnose na ulazne podatke nužne za primjenu reguliranih usluga veleprodajnog roaminga.
 Točkama 5. do 7. uvode se izmjene klauzule o preispitivanju kako bi se osigurala usklađenost nakon stupanja na snagu RLAH-a i radi pojašnjenja ovlasti BEREC-a za prikupljanje podataka za potrebe preispitivanja.
 2016/0185 (COD)
 Prijedlog
 UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
 o izmjeni Uredbe (EU) br. 531/2002 u pogledu pravila za veleprodajna tržišta roaminga
 (Tekst značajan za EGP)
 EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
 uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora
 14
 ,
 nakon savjetovanja s Odborom regija,
 15
 u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom,
 budući da:
 (1)Uredbom (EU) br. 531/2012 Europskog parlamenta i Vijeća
 16
 uvodi se zajednički pristup regulaciji roaminga u javnim komunikacijskim mrežama u Uniji.
 (2)U Strategiji jedinstvenog digitalnog tržišta za Europu koju je Komisija utvrdila 6. svibnja 2015.
 17
 razmatrao se paket za jedinstveno tržište telekomunikacijskih usluga koje je doneseno Uredbom (EU) br. 2015/2102 Europskog parlamenta i Vijeća
 18
 kao prvi korak prema uklanjanju maloprodajnih dodatnih naknada za roaming, čime se podupire uspostava jedinstvenog digitalnog tržišta u Uniji.
 (3)Uredbom (EU) br. 2015/2120 utvrđen je novi mehanizam za određivanje maloprodajnih cijena za regulirane usluge roaminga u cijeloj Uniji u cilju ukidanja maloprodajnih dodatnih naknada za roaming bez narušavanja domaćih i gostujućih tržišta.
 (4)Ukidanje maloprodajnih dodatnih naknada za roaming uvedenih Uredbom (EU) br. 2015/2120 koje se nazivaju „u roamingu kao i kod kuće” nužno je kako bi se uspostavilo i olakšalo funkcioniranje jedinstvenog digitalnog tržišta u cijeloj Uniji. Međutim, sama Uredba nije dovoljna za osiguravanje pravilnog funkcioniranja tržišta roaminga.
 (5)Ukidanje dodatnih naknada za roaming od 15. lipnja 2017., koje je predviđeno u Uredbi (EU) br. 531/2012 stoga ovisi o primjeni zakonodavnog akta koji je predložila Komisija i u kojem su predviđene odgovarajuće mjere nakon njezina preispitivanja veleprodajnih tržišta roaminga.
 (6)Komisija je provela sveobuhvatno preispitivanje veleprodajnih tržišta roaminga kako bi ocijenila koje su mjere nužne za omogućivanje ukidanja maloprodajnih dodatnih naknada za roaming do 15. lipnja 2017.
 (7)U svjetlu nalaza ovog preispitivanja Komisija je donijela svoje izvješće o preispitivanju veleprodajnog tržišta roaminga
 19
 . S tim u vezi, a kako bi se osiguralo da se maloprodajne usluge roaminga mogu pružati po domaćim maloprodajnim cijenama, veleprodajne ulazne vrijednosti za roaming moraju biti dostupne na razini na kojoj domaći operatori mogu pružati RLAH. Iako je očito da bi se veća održivost RLAH-a postigla na nacionalnim veleprodajnim tržištima roaminga s razvijenim tržišnim natjecanjem na kojima su cijene u skladu s osnovnim troškovima mreža gostujućeg operatora, tijekom preispitivanja pokazalo se da nije tako. Preispitivanjem je također utvrđeno da sama buduća obveza maloprodajnog RLAH-a vjerojatno neće dovesti do veleprodajnih tržišta roaminga koja dobro funkcioniraju i kojima će se omogućiti pružanje RLAH-a u Uniji do 15. lipnja 2017.
 (8)Trenutačno funkcioniranje veleprodajnih tržišta roaminga moglo bi posebno utjecati na tržišno natjecanje i ulaganja na domaćim tržištima domaćih operatora zbog pretjeranih naknada za veleprodajni roaming u odnosu na domaće maloprodajne cijene koje se naplaćuju krajnjim korisnicima. To se posebno primjenjuje na manje i neto izlazne operatore, zbog čega RLAH postaje strukturno neodrživ.
 (9)Funkcioniranjem veleprodajnog tržišta roaminga trebao bi se operatorima omogućiti povrat svih troškova pružanja veleprodajnih usluga roaminga, uključujući zajedničke i združene troškove. Time bi se trebali očuvati poticaji za ulaganja u gostujuće mreže i izbjeći narušavanje domaćeg tržišnog natjecanja na tržištima koja se posjećuju uzrokovano regulatornim arbitrarnim postupanjem operatora koji se koriste pravnim lijekovima za roaming pristup kako bi se natjecali na domaćim tržištima koja posjećuju.
 (10)S obzirom na utvrđene probleme trebalo bi izmijeniti postojeće mjere primjenjive na veleprodajna tržišta roaminga kako bi se osiguralo da se razinom veleprodajnih naknada za roaming omogućuje održivo pružanje RLAH-a u Uniji.
 (11)Kako bi se omogućio razvoj učinkovitijeg, integriranog i konkurentnog tržišta usluga roaminga, operatorima bi, kada pregovaraju o veleprodajnom pristupu za potrebe pružanja maloprodajnih usluga roaminga, trebalo ponuditi mogućnost da pregovaraju o inovativnim mehanizmima određivanja veleprodajnih cijena koji nisu izravno povezani sa stvarnim potrošenim količinama, poput paušalnih plaćanja, plaćanja unaprijed ili ugovora utemeljenih na kapacitetu ili mehanizmima određivanja cijena koji se temelje na razlikama u potražnji tijekom cijele godine. Strane u pregovorima trebale bi imati mogućnost da se dogovore da neće primjenjivati maksimalne regulirane veleprodajne naknade za roaming za vrijeme trajanja veleprodajnih ugovora o roamingu ili bilo kojeg unaprijed određenog vremenskog razdoblja. To bi isključivalo mogućnost da bilo koja od stranaka naknadno zatraži primjenu maksimalnih veleprodajnih naknada za roaming utemeljenih na količini na temelju stvarne potrošnje utvrđene u Uredbi (EU) br. 531/2012. Ovom se alternativnom ne dovode u pitanje obveze u pogledu pružanja reguliranih maloprodajnih usluga roaminga u skladu s Uredbom (EU) br. 531/2012.
 (12)U pogledu pravila o veleprodajnim naknadama trebalo bi zadržati regulatorne obveze na razini Unije jer postoji rizik da bi se bilo kojom mjerom kojom se omogućuje RLAH diljem Unije bez rješavanja pitanja razine veleprodajnih troškova povezanih s pružanjem tih usluga moglo narušiti unutarnje tržište usluga roaminga i ne bi se poticalo veće tržišno natjecanje.
 (13)Maksimalne veleprodajne naknade trebale bi služiti kao zaštitna razina i njima bi se trebalo osigurati da operatori mogu ostvariti povrat svojih troškova, uključujući zajedničkih i združenih troškova. Njima bi se također trebalo omogućiti rašireno održivo pružanje RLAH-a uz istovremeno ostavljanje prostora za tržišne pregovore između operatora.
 (14)Troškovi pružanja veleprodajnih usluga roaminga, uključujući zajednički i združeni troškovi, ocijenjeni su na temelju nekoliko izvora. Jedan izvor bio je opći troškovi model za veleprodajne usluge roaminga popunjen nacionalnim podacima i utemeljen na metodi koju upotrebljavaju nacionalna regulatorna tijela za utvrđivanje cijena završavanja poziva u pokretnu mrežu u skladu s pravom Unije. Drugi izvor bile su alternativne procjene troškova utemeljene na usklađenim pristupima regulaciji nacionalnih cijena završavanja poziva u pokretne mreže diljem Unije. Procjena se temeljila i na postojećim veleprodajnim naknadama za neuravnotežen promet u Uniji i na dokazima o trenutačnim veleprodajnim naknadama na domaćim tržištima.
 (15)Pri razmatranju procjena troškova uzeo se u obzir mogući učinak sezonske prirode prometa roaminga na opće troškove pružanja veleprodajnih usluga roaminga na nacionalnoj razini. U takvim procjenama zabilježeni su kompenzacijski učinci kojima bi se ublažilo moguće povećanje troškova uzrokovanih sezonskom prirodom prometa roaminga. Posebno za podatkovne usluge, povećanje domaće potražnje znači da će ukupna domaća potražnja tijekom sljedećih godina biti veća od bilo kojeg sezonskog vrhunca u određenoj godini. U skladu s time, budući da su zemaljske pokretne komunikacijske mreže dimenzionirane kako bi se mogle nositi s općim ulaznim trendom domaće potražnje, vrhunac ukupne potražnje za mrežom uzorkovan sezonskim tokovima roaminga vjerojatno neće utjecati na povećanje troškova dimenzioniranja mobilne mreže. Za govorne pozive, u pogledu kojih je potražnja stabilnija, sezonsko povećanje roaminga moglo bi u nekim državama utjecati na opće troškove dimenzioniranja mreže. Međutim, takva lokalizirana sezonska povećanja prometa mogu potaknuti i domaći korisnici koji putuju u turistička područja te se ona dijelom mogu ublažiti nadoknađivanjem učinka korisnika roaminga na korištenje kapacitetom u gradskim područjima tijekom ljetne sezone godišnjih odmora.
 (16)Pri utvrđivanju maksimalne veleprodajne naknade za regulirane podatkovne usluge u roamingu, uzete su u obzir sve komponente pristupa koje su potrebne za pružanje usluga roaminga, uključujući troškove prijenosa za dostavljanje podatkovnog prometa u centar u koju je utvrdio domaći mrežni operator.
 (17)Pri razmatranju zaštitne uloge veleprodajnih naknada za roaming za postizanje dvostrukih ciljeva kojima će se osigurati da veleprodajni pružatelj ostvari povrat svih relevantnih troškova osiguravajući da je neodrživost RLAH-a iznimna trebalo bi uzeti u obzir portfelj usluga koje pruža svaki pružatelj veleprodajnih usluga roaminga i njihove očekivane količine prometa.
 (18)Trebalo bi smanjiti postojeće najveće troškove veleprodajnih naknada za roaming za govorne pozive, SMS i podatkovne usluge.
 (19)Osiguravajući povjerljivost poslovnih i tržišnih tajni i radi praćenja i nadzora primjene Uredbe (EU) br. 531/2012 i promjena na veleprodajnim tržištima roaminga, nacionalna regulatorna tijela trebala bi imati pravo tražiti informacije o ugovorima o veleprodajnom roamingu u kojima nije predviđena primjena maksimalnih veleprodajnih naknada za roaming. Također bi im trebao biti dopušteno tražiti informacije o donošenju i primjeni uvjeta iz veleprodajnih ugovora čija je svrha spriječiti stalni roaming ili zlouporabu ili prekomjernu uporabu veleprodajnih usluga roaminga za potrebe koje nisu pružanje reguliranih usluga roaminga korisnicima davateljâ usluga roaminga koji putuju Unijom.
 (20)Posebna regulacija cijena koja se primjenjuje na roaming podrazumijeva da se opća gornja granica Unije primjenjuje na ukupni proizvod koji može uključivati i druge ulazne vrijednosti veleprodajnog pristupa i međusobnog povezivanja, uključujući posebno one koje podliježu nacionalnoj ili, po mogućnosti, prekograničnoj regulaciji. U tom pogledu predviđa se smanjenje razlika u regulaciji tih ulaznih vrijednosti diljem Unije, posebno zbog mogućnosti uvođenja dodatnih mjera u skladu s Direktivom 2002/21/EZ (Okvirna direktiva)
 20
 kojima se nastoji osigurati veća usklađenost regulatornih pristupa. U međuvremenu bi trebalo riješiti svaki spor između operatora gostujuće mreže i drugih operatora u pogledu stopa koje se primjenjuju na te regulirane ulazne vrijednosti nužne za pružanje usluga veleprodajnog roaminga uzimajući u obzir mišljenje koje će dati BEREC, u skladu s posebnim regulatornim obvezama koje se primjenjuju na roaming te u skladu s Direktivom 2002/21/EZ (Okvirna direktiva), Direktivom 2002/20/EZ (Direktiva o ovlaštenju)
 21
 , Direktiva 2002/19/EZ (Direktiva o pristupu)
 22
 i Direktiva 2002/22/EZ (Direktiva o univerzalnoj usluzi)
 23
 .
 (21)Nužno je pratiti i redovito preispitivati funkcioniranje veleprodajnih tržišta roaminga i njihov međusobni odnos a maloprodajnim tržištem roaminga uzimajući u obzir razvoj tržišnog natjecanja i tehnološki razvoj i prometne tokove. Da bi se moglo ispravno ocijeniti kako će se tržišta roaminga prilagoditi pravilima RLAH-a, trebalo bi prikupiti dovoljno podataka o funkcioniranju tih tržišta nakon provedbe tih pravila.
 (22)Kako bi mogao ocjenjivati razvoj tržišnog natjecanja na tržištima roaminga u cijeloj Uniji i redovito izvješćivati o promjenama stvarnih veleprodajnih naknada za roaming za neuravnoteženi promet između pružatelja usluga roaminga, BEREC-u bi trebalo dati zadaću prikupljanja podataka od nacionalnih regulatornih tijela o stvarnim naknadama koje se primjenjuju na uravnotežen i neuravnotežen promet. On bi također trebao prikupljati podatke o slučajevima kada su strane ugovora o veleprodaji odlučile da neće primjenjivati maksimalne naknade za veleprodajni roaming ili su na veleprodajnoj razini provele mjere čiji je cilj spriječiti stalni roaming ili zlouporabu ili prekomjernu uporabu veleprodajnih usluga roaminga za potrebe koje nisu pružanje reguliranih usluga roaminga korisnicima davateljâ usluga roaminga tijekom povremenih putovanja tih korisnika unutar Unije.
 (23)Uredbu (EU) br. 531/2012 stoga bi trebalo izmijeniti u skladu s tim.
 (24)Države članice ne mogu u dovoljnoj mjeri postići ciljeve ove Uredbe jer se nacionalnim mjerama ne može osigurati da su pravila o nacionalnim veleprodajnim tržištima u skladu s pravilima o maloprodajnim uslugama roaminga. Umjesto toga prekogranični učinci nacionalnih veleprodajnih tržišta roaminga na pružanje maloprodajnih usluga roaminga u Uniji upućuju na to da se ciljevi mogu bolje ostvariti na razini Unije. Unija stoga može donositi mjere u skladu s načelom supsidijarnosti iz članka 5. Ugovora o Europskoj Uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.
 (25)Ovom se Uredbom poštuju temeljna prava i načela priznata Poveljom o temeljnim pravima Europske unije,
 DONIJELI SU OVU UREDBU:
 Članak 1.
 Izmjena Uredbe (EZ) br. 531/2012
 Uredba (EU) br. 531/2012 mijenja se kako slijedi:
 (1)U članku 3. stavak 4. zamjenjuje se sljedećim:
 „4. Pravila o reguliranim veleprodajnim naknadama za roaming utvrđena u člancima 7., 9. i 12. primjenjuju se na davanje pristupa svim komponentama veleprodajnog pristupa roamingu iz stavka 3. osim ako su se obje strane veleprodajnog ugovora o roamingu izričito složile da se na prosječnu veleprodajnu naknadu za roaming koja je posljedica primjene ugovora određeno vrijeme ne bi trebala primjenjivati maksimalna regulirana veleprodajna naknada za roaming.”
 (2)U članku 7. stavci 1. i 2. zamjenjuju se sljedećim:
 „1.Prosječna veleprodajna naknada koju operator gostujuće mreže može naplatiti davatelju usluga roaminga korisnika za pružanje reguliranih poziva u roamingu započetih u toj gostujućoj mreži, uključujući, među ostalim, troškove započinjanja, prijenosa i završavanja, ne smije biti veća od zaštitne granične vrijednosti od 0,04 EUR po minuti od 15. lipnja 2017. i, ne dovodeći u pitanje članak 19., ostaje 0,04 EUR do 30. lipnja 2022.
 2. Prosječna veleprodajna naknada iz stavka 1. primjenjuje se između bilo koja dva operatora i izračunava se za dvanaestomjesečno razdoblje ili bilo koje kraće razdoblje preostalo do kraja razdoblja primjene maksimalne prosječne veleprodajne naknade kako je predviđeno u stavku 1. ili prije 30. lipnja 2022.”
 (3)U članku 9. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
 „1. Od 15. lipnja 2017. prosječna veleprodajna naknada koju operator gostujuće mreže može naplatiti davatelju usluga roaminga za pružanje reguliranih usluga SMS poruka u roamingu započetih u toj gostujućoj mreži ne smije biti veća od zaštitne granične vrijednosti od 0,01 EUR po SMS-u i, ne dovodeći u pitanje članak 19., ostaje 0,01 EUR do 30. lipnja 2022.
 (4)U članku 12. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
 „1. Od 15. lipnja 2017. prosječna veleprodajna naknada koju operator gostujuće mreže može naplatiti davatelju usluga roaminga za pružanje reguliranih podatkovnih usluga u roamingu s pomoću te gostujuće mreže ne smije biti veća od zaštitne granične vrijednosti od 0,0085 EUR po megabajtu prenesenih podataka i, ne dovodeći u pitanje članak 19., ostaje 0,0085 EUR po megabajtu prenesenih podataka do 30. lipnja 2022.”
 (5)U članku 17. stavku 1. dodaje se sljedeći podstavak:
 „Sporovi između operatora gostujuće mreže i drugih operatora o stopama koje se primjenjuju na nužne ulazne elemente za pružanje reguliranih veleprodajnih usluga roaminga mogu se uputiti nadležnom nacionalnom regulatornom tijelu ili tijelima u skladu s člankom 20. ili 21. Okvirne direktive. U tom slučaju nadležno nacionalno regulatorno tijelo ili tijela savjetuju se s BEREC-om o mjerama koje treba poduzeti u skladu s odredbama Okvirne direktive, posebnih direktiva ili ove Uredbe za rješavanje spora i čekaju mišljenje BEREC-a prije poduzimanja mjera za rješavanje spora.”
 (6)Članak 19. mijenja se kako slijedi:
 (a) u stavku 3. prva rečenica zamjenjuje se sljedećom:
 „Povrh toga Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću svake dvije godine nakon 15. lipnja 2017.”
 (a) u stavku 4. prvom podstavku prva rečenica zamjenjuje se sljedećim:
 „U cilju procjene razvoja tržišnog natjecanja na tržištima roaminga u cijeloj Uniji BEREC redovito prikuplja podatke od nacionalnih regulatornih tijela o promjenama maloprodajnih i veleprodajnih naknada za regulirane govorne usluge, SMS i podatkovne usluge u roamingu, uključujući veleprodajne naknade koje se primjenjuju na uravnoteženi i neuravnoteženi roaming promet. On također prikuplja podatke ugovorima o veleprodaji na koje se ne primjenjuju maksimalne veleprodajne naknade za roaming predviđene u člancima 7., 9. i 12. i o provedbi ugovornih mjera na veleprodajnoj razini u cilju sprječavanja stalnog roaminga ili zlouporabe ili prekomjerne uporabe veleprodajnih usluga roaminga za potrebe koje nisu pružanje reguliranih usluga roaminga korisnicima davateljâ usluga roaminga tijekom povremenih putovanja tih korisnika unutar Unije.”
 Članak 2.
 Stupanje na snagu
 Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
 Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
 Sastavljeno u Bruxellesu
 Za Europski parlament
 Za Vijeće
 Predsjednik
 Predsjednik
 (1)
 Vidi presudu u predmetu C-58/08, EU:C:2010:321.
 (2)
 Uredba (EU) 2015/2120 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o utvrđivanju mjera u vezi s pristupom otvorenom internetu te o izmjeni Direktive 2002/22/EZ o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama i Uredbe (EU) br. 531/2012 o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji.
 (3)
 Uredba (EU) br. 531/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. lipnja 2012. o higijeni hrane o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji,
 (4)
 Pojedinosti su dostupne u Izvješću Europske komisije i Vijeća o preispitivanju veleprodajnog tržišta roaminga [završno upućivanje] i u Radnom dokumentu službi Komisije kojim je popraćeno Izvješće Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o preispitivanju veleprodajnog tržišta roaminga. [završno upućivanje].
 (5)
 Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija – Strategija jedinstvenog digitalnog tržišta za Europu COM (2015) 192.
 (6)
 Uporaba ove pravne osnove potvrđena je i u presudi u predmetu C-58/08, EU:C:2010:321, stavak 48.
 (7)
 Vidi dopis Europske skupine regulatora iz prosinca 2005. Glavnom direktoru Glavne uprave Komisije za informacijsko društvo.
 (8)
 U presudi u predmetu 58/08 Sud je smatrao da je regulacija veleprodajnog tržišta roaminga u skladu s načelom supsidijarnosti s obzirom na činjenicu da „postoji znatna međuovisnost između maloprodajnih i veleprodajnih naknada za usluge roaminga pa bi se stoga bilo kojom mjerom kojom se nastoje smanjiti maloprodajne naknade bez utjecaja na razinu troškova veleprodajnog pružanja usluga roaminga u cijeloj Uniji moglo naručiti nesmetano funkcioniranje tržišta roaminga u cijeloj Zajednici” (stavak 77.).
 (9)
 Presuda Suda u predmetu C-58/08, EU:C:2010:321, stavak 53.
 (10)
 Prikupljeni podaci analizirali su se u suradnji sa Zajedničkim istraživačkim centrom (JRC). JRC je interna znanstvena služba Komisija u kojoj su zaposleni znanstvenici za obavljanje istraživanja u cilju pružanja neovisnih znanstvenih savjeta utemeljenih na dokazima i potpore politici EU-a. Više informacija dostupno je na web-mjestu JRC-a:
 https://ec.europa.eu/jrc/
 .
 (11)
 SMART 2015/006 „Procjena troška pružanja veleprodajnih usluga roaminga u EU-u“, TERA Consultants.
 (12)
 Analizu je razvio GU CONNECT u suradnji s JRC-ovim Centrom kompetencija za makroekonomsku evaluaciju. Više informacija dostupno je na web-mjestu JRC-a:
 https://ec.europa.eu/jrc/
 (13)
 Radni dokument službi Komisije Procjena učinka uz Prijedlog Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o pravilima za veleprodajna tržišta roaminga i o izmjeni Uredbe (EU) br. 531/2012 o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji.
 (14)
 SL C , , str...
 (15)
 SL C , , str...
 (16)
 Uredba (EU) br. 531/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. lipnja 2012. o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji, SL L 172, 30.6.2012., str. 10.
 (17)
 Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija – Strategija jedinstvenog digitalnog tržišta za Europu COM (2015) 192.
 (18)
 Uredba (EU) 2015/2120 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o utvrđivanju mjera u vezi s pristupom otvorenom internetu te o izmjeni Direktive 2002/22/EZ o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama i Uredbe (EU) br. 531/2012 o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji, SL L 310, 26.11.2015., str. 1.
 (19)
 Izvješće Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o preispitivanju veleprodajnog tržišta roaminga
 (20)
 Direktiva 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva), SL L 108, 24.4.2002., str. 33.
 (21)
 Direktiva 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju), SL L 108, 24.4.2002., str. 21.
 (22)
 Direktiva 2002/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o pristupu i međusobnom povezivanju elektroničkih komunikacijskih mreža i pripadajuće opreme (Direktiva o pristupu), SL L 108, 24.4.2002., str. 7.
 (23)
 Direktiva 2002/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi), SL L 108, 24.4.2002., str. 51.


text:
♦ › Teren › 0112-KDIL1-2.4012.256.2018.2.JO
 Na podstawie art. 13 § 2a, art. 14b § 1 ustawy z dnia 29 sierpnia 1997 r. Ordynacja podatkowa (Dz. U. z 2018 r., poz. 800, z późn. zm.) Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej stwierdza, że stanowisko Wnioskodawcy przedstawione we wniosku z dnia 18 kwietnia 2018 r. (data wpływu 20 kwietnia 2018 r.), uzupełnionym pismem z dnia 30 maja 2018 r. (data wpływu 12 czerwca 2018 r.) o wydanie interpretacji przepisów prawa podatkowego dotyczącej podatku od towarów i usług w zakresie:
 opodatkowania sprzedaży części działki nr 318/7 przeznaczonej w planie zagospodarowania przestrzennego jako tereny rolnicze – użytki rolne – jest prawidłowe;
 opodatkowania sprzedaży części działki nr 318/7 przeznaczonej w planie zagospodarowania przestrzennego jako tereny zabudowy mieszkaniowej jednorodzinnej – jest nieprawidłowe.
 W dniu 20 kwietnia 2018 r. wpłynął do tutejszego organu ww. wniosek o wydanie interpretacji indywidualnej dotyczącej podatku od towarów i usług w ww. zakresach. Wniosek uzupełniono pismem z dnia 30 maja 2018 r. o doprecyzowanie opisu sprawy.
 Gmina jest zarejestrowanym podatnikiem VAT. Gmina jest właścicielem działki niezabudowanej oznaczonej w ewidencji gruntów nr 318/7 o powierzchni 0,8002 ha stanowiącej mienie Gminy. Dla działki prowadzona jest w Sądzie Rejonowym księga wieczysta. Przedmiotowy teren objęty jest miejscowym planem zagospodarowania przestrzennego wsi.
 Zgodnie z planem zagospodarowania przestrzennego wsi nieruchomość oznaczona jest symbolami:
 1R – tereny rolnicze – użytków rolnych (o powierzchni 0,7078 ha);
 14MN – tereny zabudowy mieszkaniowej jednorodzinnej (o powierzchni 0,0924 ha).
 Zgodnie z ewidencją gruntów nieruchomość stanowi użytki RIVb – 0,4911 ha; PsIV – 0.2921 ha; Lz – 0,0170 ha.
 Nieruchomość została przeznaczona przez Gminę do sprzedaży w drodze bezprzetargowej na cele rolne, na rzecz obecnego dzierżawcy.
 Przedmiotowa działka obecnie jest objęta umową dzierżawy, z późniejszym aneksem, zawartą od stycznia 2017 r. do stycznia 2020 r. Obecny dzierżawca nieruchomości złożył wniosek o nabycie działki nr 318/7 o powierzchni 0,8002 ha.
 Wnioskodawca dzierżawi działkę od 1997 r. Wnioskowana do zbycia działka nie stanowi samodzielnej działki budowlanej w rozumieniu przepisów prawa. Zgodnie z miejscowym planem zagospodarowania przestrzennego wsi minimalna powierzchnia działki do zabudowy mieszkaniowej jednorodzinnej wynosi 0,1200 ha.
 Na działce znajdują się słupy energetyczne wzdłuż granicy z drogami lokalnymi oraz na części 14MN oznaczonej w miejscowym planie zagospodarowania przestrzennego wsi. Brak ustalonej służebności przesyłu z Zakładem Energetycznym.
 Teren nieruchomości nieogrodzony, porośnięty trawą w środkowej części nieruchomości znajduje się skupisko drzew liściastych. Działka graniczy bezpośrednio wzdłuż północno-zachodniej strony oraz od strony południowo-zachodniej z drogami publicznymi lokalnymi, od strony północno-wschodniej graniczy z działką budowlaną, od strony południowej graniczy z działką stanowiącą rów melioracyjny. Zabudowa mieszkaniowa znajduje się po obu stronach w dalszej odległości. Teren nieruchomości pagórkowaty, nierówny, nachylony w kierunku południowo-zachodnim.
 Nieruchomość znajduje się w sąsiedztwie nieruchomości gruntowych rolnych niezabudowanych, zabudowy zagrodowej i mieszkaniowej jednorodzinnej. Dostępność do obiektów handlowo-usługowych, opieki zdrowotnej i oświatowej jest słaba.
 Nabywca zamierza przeznaczyć wnioskowaną działkę na teren rolny. Dla działki nr 318/7 nie została wydana decyzja o warunkach zabudowy.
 W piśmie z dnia 30 maja 2018 r. stanowiącym uzupełnienie do wniosku, Wnioskodawca wskazał, że:
 Umowa dzierżawy nieruchomości nr 318/7 pomiędzy Gminą a dzierżawcą zawarta została z przeznaczeniem na prowadzenie działalności rolniczej. Jest to przeznaczenie na cele rolnicze.
 Gmina stała się właścicielem działki nr 318 w drodze decyzji z dnia 2 lipca 1991 r. Wojewody .... Użytkowana była rolniczo. W 2005 r. działka nr 318 została podzielona geodezyjnie na działki nr 318/1, nr 318/3 i nr 318/4. Działki nadal użytkowane były z przeznaczeniem na prowadzenie działalności rolniczej.
 W 2016 r. podziałowi uległa działka nr 318/4 na działkę nr 318/5, nr 318/6 i nr 318/7. Po podziale zawarto aneks do umowy dzierżawy w związku z tym, że działkę nr 318/5 Gmina przeznaczyła do sprzedaży pod budowę jednorodzinną (zgodnie z miejscowym planem zagospodarowania przestrzennego wsi....– obszar A wskazana działka ma przeznaczenie MN – tereny zabudowy mieszkaniowej jednorodzinnej). Działka została sprzedana w 2016 r. Do wartości nieruchomości określonej przez rzeczoznawcę majątkowego został doliczony podatek VAT w stawce 23%. Pozostałe działki objęte są nadal umową dzierżawy na prowadzenie działalności rolniczej.
 W związku z nabyciem nieruchomości, o której mowa we wniosku, nie przysługiwało prawo do obniżenia kwoty podatku należnego o kwotę podatku naliczonego.
 Działka nr 318/7 była wykorzystywana przez Gminę wyłącznie na cele działalności zwolnionej od podatku od towarów i usług od momentu jej nabycia do momentu planowanej sprzedaży.
 Znajdujące się na działce słupy energetyczne nie są własnością Gminy.
 Czy sprzedaż nieruchomości podlega opodatkowaniu podatkiem VAT, czy jest zwolniona?
 Zdaniem Wnioskodawcy, na podstawie art. 43 ust. 1 pkt 9 ustawy o podatku od towarów i usług, zwalnia się od podatku dostawę terenów niezabudowanych innych niż tereny budowlane. Wobec czego do całej nieruchomości nie należy doliczać podatku VAT, ponieważ wskazana nieruchomość przeznaczona zostaje na cele rolne.
 Jak stanowi art. 2 pkt 33 ustawy, przez tereny budowlane rozumie się grunty przeznaczone pod zabudowę zgodnie z miejscowym planem zagospodarowania przestrzennego, a w przypadku braku takiego planu – zgodnie z decyzją o warunkach zabudowy i zagospodarowania terenu, o których mowa w przepisach o planowaniu i zagospodarowaniu przestrzennym.
 Stosownie do treści art. 8 ust. 1 ustawy, przez świadczenie usług, o którym mowa w art. 5 ust. 1 pkt 1, rozumieć należy każde świadczenie na rzecz osoby fizycznej, osoby prawnej lub jednostki organizacyjnej niemającej osobowości prawnej, które nie stanowi dostawy towarów w rozumieniu art. 7.
 Z przedstawionego opisu sprawy wynika, że Gmina jest zarejestrowanym podatnikiem VAT. Gmina jest właścicielem działki niezabudowanej oznaczonej w ewidencji gruntów nr 318/7 o powierzchni 0,8002 ha stanowiącej mienie Gminy. Nieruchomość została przeznaczona przez Gminę do sprzedaży w drodze bezprzetargowej na cele rolne, na rzecz obecnego dzierżawcy. Przedmiotowa działka obecnie jest objęta umową dzierżawy, z późniejszym aneksem, zawartą od stycznia 2017 r. do stycznia 2020 r. Obecny dzierżawca nieruchomości złożył wniosek o nabycie działki nr 318/7 o powierzchni 0,8002 ha. Przedmiotowy teren objęty jest miejscowym planem zagospodarowania przestrzennego wsi. Zgodnie z planem zagospodarowania przestrzennego wsi nieruchomość oznaczona jest symbolami:
 Na działce znajdują się słupy energetyczne (które nie są własnością Gminy) wzdłuż granicy z drogami lokalnymi oraz na części 14MN oznaczonej w miejscowym planie zagospodarowania przestrzennego wsi. Umowa dzierżawy nieruchomości nr 318/7 pomiędzy Gminą a dzierżawcą zawarta została z przeznaczeniem na prowadzenie działalności rolniczej. Jest to przeznaczenie na cele rolnicze. Działka nr 318/7 była wykorzystywana przez Gminę wyłącznie na cele działalności zwolnionej od podatku od towarów i usług od momentu jej nabycia do momentu planowanej sprzedaży. W związku z nabyciem nieruchomości, o której mowa we wniosku, nie przysługiwało prawo do obniżenia kwoty podatku należnego o kwotę podatku naliczonego.
 Wątpliwości Wnioskodawcy dotyczą kwestii opodatkowania sprzedaży działki nr 318/7.
 W pierwszej kolejności należy wskazać, że dostawa przez Wnioskodawcę działki nr 318/7 będzie niewątpliwie czynnością cywilnoprawną (nie publicznoprawną) i dla tej czynności Gmina wystąpi w charakterze podatnika podatku od towarów i usług, o którym mowa w art. 15 ust. 1 ustawy. Wobec tego, powyższa czynność w świetle ustawy będzie traktowana jako odpłatna dostawa towarów podlegająca opodatkowaniu podatkiem od towarów i usług, zgodnie z art. 5 ust. 1 w zw. z art. 7 ust. 1 ustawy.
 Przechodząc na grunt niniejszej sprawy, należy w pierwszej kolejności stwierdzić, że – jak wynika z opisu sprawy – posadowione na działce słupy energetyczne nie są własnością Gminy, zatem przedmiotem sprzedaży będzie wyłącznie działka nr 318/7, bez zabudowań znajdujących się na ww. działce, tj. słupów energetycznych, gdyż rozważając skutki podatkowe dokonywanej transakcji należy mieć na uwadze nie jej aspekty cywilnoprawne, lecz te, które mają znaczenie z punktu widzenia ustawy.
 Natomiast odnosząc się do zastosowania zwolnienia od podatku dla sprzedaży działki nr 318/7 należy wskazać, że z przedstawionego opisu sprawy wynika, że działka będąca przedmiotem zbycia – zgodnie z miejscowym planem zagospodarowania przestrzennego – oznaczona jest symbolami:
 Mając na uwadze powyższe należy przyjąć, że przedmiotem dostawy będzie działka niezabudowana obejmująca tereny bez prawa do zabudowy (tj. tereny użytków rolnych) oraz tereny przeznaczone pod zabudowę (tj. mieszkaniową jednorodzinną).
 W kontekście powołanych przepisów prawa należy wskazać, że w tej sytuacji Wnioskodawca przy sprzedaży działki nr 318/7 o różnym przeznaczeniu wynikającym z miejscowego planu zagospodarowania przestrzennego będzie zobowiązany do zastosowania właściwej stawki podatku VAT.
 W konsekwencji, sprzedaż części działki nr 318/7 przeznaczonej na podstawie ww. planu jako tereny rolnicze – użytków rolnych będzie korzystać ze zwolnienia od podatku VAT zgodnie z art. 43 ust. 1 pkt 9 ustawy. Natomiast część ww. gruntu oznaczonego jako tereny zabudowy mieszkaniowej jednorodzinnej nie będzie mogła korzystać ze zwolnienia od podatku VAT na podstawie ww. artykułu, bowiem ta część działki stanowi tereny budowlane w rozumieniu art. 2 pkt 33 ustawy.
 Reasumując, część działki nr 318/7, która przeznaczona jest w planie zagospodarowania przestrzennego jako tereny rolnicze – użytki rolne, będzie korzystała ze zwolnienia od podatku na podstawie art. 43 ust. 1 pkt 9 ustawy.
 Tym samym, stanowisko Wnioskodawcy w tym zakresie należało ocenić jako prawidłowe.
 Natomiast przechodząc, do części działki, która nie będzie korzystała ze zwolnienia na podstawie art. 43 ust. 1 pkt 9 ustawy, należy przeanalizować możliwość zastosowania zwolnienia dla dostawy tej części działki od podatku na podstawie art. 43 ust. 1 pkt 2 ustawy.
 Mając na uwadze powyższe w przedmiotowej sprawie znajdzie zastosowanie zwolnienie, o którym mowa w art. 43 ust. 1 pkt 2 ustawy, ponieważ z opisu sprawy wynika, że działka nr 318/7 była wykorzystywana przez Gminę wyłącznie na cele działalności zwolnionej od podatku od towarów i usług od momentu jej nabycia do momentu planowanej sprzedaży. Ponadto, w związku z nabyciem nieruchomości Gminie nie przysługiwało prawo do obniżenia kwoty podatku należnego o kwotę podatku naliczonego.
 Zatem, zostały spełnione oba warunki, o których mowa w art. 43 ust. 1 pkt 2 ustawy.
 W konsekwencji, sprzedaż części działki nr 318/7 która przeznaczona jest w planie zagospodarowania przestrzennego jako tereny zabudowy mieszkaniowej rodzinnej będzie korzystała ze zwolnienia od podatku na podstawie art. 43 ust. 1 pkt 2 ustawy.
 Tym samym, stanowisko Wnioskodawcy w tym zakresie należało ocenić jako nieprawidłowe.
 0112-KDIL1-2.4012.256.2018.2.JO
 0111-KDIB3-1.4012.474.2018.1.JP | Interpretacja indywidualna


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 21992A0311(01)
 Protocol betreffende handel en commerciële en economische samenwerking tussen de Europese Gemeenschap voor Kolen en Staal (EGKS), enerzijds, en de Tsjechische en Slowaakse Federatieve Republiek, anderzijds -
 Publicatieblad Nr. L 066 van 11/03/1992 blz. 0014 - 0029
 PROTOCOL betreffende handel en commerciële en economische samenwerking tussen de Europese Gemeenschap voor Kolen en Staal (EGKS), enerzijds, en de Tsjechische en Slowaakse Federatieve Republiek, anderzijdsDE EUROPESE GEMEENSCHAP VOOR KOLEN EN STAAL (EGKS),enerzijds, enDE TSJECHISCHE EN SLOWAAKSE FEDERATIEVE REPUBLIEK,anderzijds,OVERWEGENDE dat de Europese Economische Gemeenschap (EEG) en de Europese Gemeenschap voor Atoomenergie (EGA) en de Tsjechische en Slowaakse Federatieve Republiek op 24 september 1990 een Overeenkomst (1) inzake handel en commerciële en economische samenwerking hebben gesloten voor de onder die Gemeenschap ressorterende gebieden;DAAR zij dezelfde doelstellingen nastreven en soortgelijke oplossingen wensen te vinden voor de onder de EGKS ressorterende gebieden,DAAR zij de bovenvermelde Overeenkomst wensen aan te vullen, ten einde dezelfde voorschriften en beginselen toe te passen op produkten die onder het EGKS-Verdrag vallen,DAAR zij rekening houden met de ontwikkelingen die zich sedert de sluiting van deze Overeenkomst hebben voorgedaan, inzonderheid met de afschaffing door de Gemeenschap van de specifieke kwantitatieve beperkingen voor onder het EEG-Verdrag vallende produkten van oorsprong uit de Tsjechische en Slowaakse Federatieve Republiek,ZIJN HET VOLGENDE OVEREENGEKOMEN:Artikel 1De artikelen 1, 2, 4 en 12 tot en met 19 van de Overeenkomst tussen de EEG en de EGA en de Tsjechische en Slowaakse Federatieve Republiek, die op 24 september 1990 werd gesloten en betrekking heeft op de handel en de commerciële en economische samenwerking, zijn eveneens van toepassing op de gebieden waarvoor het Verdrag tot oprichting van de EGKS geldt.Artikel 2Elk der verdragsluitende partijen past op de invoer van de produkten van de andere partij de hoogste mate van liberalisatie toe, welke zij in het algemeen voor derde landen doet gelden, daarbij rekening houdend met de GATT-bepalingen;Met het oog daarop worden de kwantitatieve beperkingen bij de invoer in bepaalde, in bijlage dezes vermelde Lid-Staten van de onder het EGKS-Verdrag vallende en daarin opgesomde produkten van oorsprong uit de Tsjechische en Slowaakse Federatieve Republiek afgeschaft vanaf de datum van inwerkingtreding van het onderhavige Protocol.Artikel 3Het onderhavige Protocol is van toepassing op de grondgebieden waarop het Verdrag tot oprichting van de EGKS van toepassing is onder de in genoemd Verdrag gestelde voorwaarden enerzijds, en op het grondgebied van de Tsjechische en Slowaakse Federatieve Republiek anderzijds.Artikel 4Het onderhavige Protocol treedt in werking op de eerste dag van de tweede maand volgende op de datum (2) waarop de verdragsluitende partijen elkander ervan in kennis hebben gesteld dat aan de daartoe vereiste procedures is voldaan. Het is niet langer van toepassing, wanneer de in artikel 1 bedoelde Overeenkomst verstrijkt of wordt opgezegd.Artikel 5De bijlage bij dit Protocol maakt er een integrerend onderdeel van uit.Artikel 6Het onderhavige Protocol wordt opgesteld in tweevoud, in de Spaanse, de Deense, de Duitse, de Engelse, de Franse, de Griekse, de Italiaanse, de Nederlandse, de Portugese en de Tsjechische taal, waarbij elk van deze teksten gelijkelijk authentiek is.Gedaan te Brussel, 11 februari 1992. Voor de Europese Gemeenschapvoor Kolen en StaalHorst KRENZLERDirecteur-generaal vanBuitenlandse BetrekkingenVoor de Tsjechische enSlowaakse Federatieve RepubliekIng. Ji Orí BRABECEerste Vice-Minister vanBuitenlandse Handel(1) PB nr. L 291 van 23. 10. 1990.(2) De verdragsluitende partijen hebben elkander ervan in kennis gesteld dat aan de daartoe vereiste procedures is voldaan op 11 februari 1992.BIJLAGE DUITSLAND>RUIMTE VOOR DE TABEL>>RUIMTE VOOR DE TABEL>BENELUX >RUIMTE VOOR DE TABEL>>RUIMTE VOOR DE TABEL>>RUIMTE VOOR DE TABEL>ITALIË >RUIMTE VOOR DE TABEL>>RUIMTE VOOR DE TABEL>>RUIMTE VOOR DE TABEL>


type: wikipedia

text:
Rok 2005 (MMV) bol kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v sobotu 1. januára a skončil v sobotu 31. decembra.
 Udalosti
 9. február – britský premiér Tony Blair sa ospravedlnil guildfordskej štvorke a maguirskej sedmičke za nespravodlivé uväznenie v súvislosti s bombovými útokmi v Guildforde a Woolwichi na jeseň 1974
 30. apríl až 15. máj – majstrovstvá sveta v hokeji 2005
 13. máj – pápež Benedikt XVI. nariadil začať proces svätorečenia svojho predchodcu pápeža Jána Pavla II.
 4. júl – časť americkej sondy Deep Impact plánovane narazila do kométy 9P/Tempel 1
 7. júl – séria výbuchov v dopravnej sieti Londýna
 8. august – Irán obnovil jadrový program v zariadení na spracovávanie uránu neďaleko mesta Isfahán
 25. august – nečakane tvrdo postihol hurikán Katrina v noci Miami na Floride
 2. december – v Bratislave bol založený protrhový think tank (občianske združenie) INESS – Inštitút ekonomických a spoločenských analýz
 Nobelova cena
 za fyziku: Roy Glauber, John Hall, Theodor Hänsch
 za chémiu: Robert Grubbs, Richard Schrock, Yves Chauvin
 za medicínu: Barry Marshall, Robin Warren
 za literatúru: Harold Pinter
 za mier: Medzinárodná agentúra pre atómovú energiu, Mohamed El Baradei
 za ekonómiu: Robert Aumann, Thomas Schelling
 Úmrtia
 2. január – Maclyn McCarty, americký genetik (* 1911)
 4. január – Frank Harary, americký matematik, zaoberal sa teóriou grafov (* 1921)
 5. január – Jozef Pekara, slovenský rezbár, autor Slovenského betlehemu (* 1920)
 8. január – Michel Thomas, poľský polyglot, lingvista a učiteľ jazykov (* 1914)
 9. január – Antonín Klimek, český historik (* 1937)
 11. január – Fabrizio Meoni, taliansky off-roadový a rallye-motocyklový pretekár (* 1957)
 20. január – Jan Nowak-Jeziorański, poľský novinár (* 1914)
 25. január – Philip Johnson, americký architekt (* 1906)
 29. január – Guus Zoutendijk, holandský matematik (* 1929)
 2. február – Max Schmeling, nemecký boxer (* 1905)
 5. február – Gnassingbé Eyadéma, tretí prezident Toga (* 1935)
 8. február – Germund Dahlquist, švédsky matematik, zaoberal sa numerickou matematikou a diferenciálnymi rovnicami (* 1925)
 8. február – Hynek Žalčík, český hudobný producent a textár (* 1949)
 9. február – František Hoholko, slovenský futbalista a tréner (* 1947)
 10. február – Arthur Miller, americký spisovateľ (* 1915)
 11. február – Vladimír Kačka, slovenský letec a včelár (* 1908)
 11. február – Míla Myslíková, česká herečka a spisovateľka (* 1933)
 20. február – Hunter S. Thompson, novinár a spisovateľ USA (* 1937)
 21. február – Zdzisław Beksiński, poľský maliar (* 1929)
 22. február – Ján Fajnor, slovenský scenárista a režisér dokumentárnych filmov (* 1941)
 23. február – Ján Krajňák, slovenský titulárny kanonik, emeritný prodekan gréckokatolíckej cirkvi (* 1924)
 25. február – Peter Benenson, britský právnik, zakladateľ Amnesty International (* 1921)
 26. február – Jef Raskin, americký inžinier a vývojár (* 1943)
 27. február – Miroslava Ludvíková, česká etnografka narodená na Slovensku (* 1923)
 1. marec – Dezider Castiglione, slovenský akademický maliar, venoval sa maľbe, kresbe, grafike a monumentálnej tvorbe v architektúre (* 1924)
 3. marec – Rinus Michels, holandský futbalový tréner a hráč (* 1928)
 6. marec – Hans Albrecht Bethe, nemecký fyzik (* 1906)
 6. marec – Teresa Wright, americká herečka (* 1918)
 7. marec – Philip Lamantia, americký básnik, redaktor a učiteľ (* 1927)
 7. marec – Jozef Stank, bývalý minister obrany a vedúci kancelárie prezidenta (* 1943)
 8. marec – César Lattes, brazílsky experimentálny fyzik (* 1924)
 8. marec – Aslan Maschadov, čečenský separatistický vodca, zabitý ruskými jednotkami (* 1951)
 14. marec – Akira Jošizawa, japonský origamista (* 1911)
 17. marec – George Kennan, americký politik, tvorca americkej zahraničnej politiky v období studenej vojny (* 1904)
 17. marec – Andre Norton, spisovateľ sci-fi a fantasy (* 1912)
 18. marec – Andrej Egyed, bývalý riaditeľ slovenských železníc (* 1941)
 22. marec – Kenzó Tange, japonský architekt (* 1913)
 25. marec – Jozef Hodorovský, slovenský herec (* 1921)
 26. marec – James Callaghan, bývalý britský premiér (* 1912)
 30. marec – Robert Creeley, americký básnik (* 1926)
 1. apríl – Ján Milan Dubovský, slovenský archivár a historik (* 1933)
 2. apríl – Ján Pavol II., 264. pápež (* 1920)
 5. apríl – Saul Bellow, americký spisovateľ (* 1915)
 6. apríl – Rainier III., monacké knieža (* 1923)
 8. apríl – Stano Radič, známy slovenský scenárista, moderátor a kabaretiér, manžel Ivety Radičovej (* 1955)
 9. apríl – Anton Hajduk, slovenský astronóm, prvý rektor obnovenej Trnavskej univerzity (* 1933)
 14. apríl – Saunders Mac Lane, americký matematik, ktorý spolu so Samuelom Eilenbergom sformuloval teóriu kategórií (* 1909)
 20. apríl – Dušan Machovec, český filozof, špecialista na dejiny antickej filozofie, pedagóg a hudobník (* 1929)
 24. apríl – Ezer Weizman, izraelský prezident (* 1924)
 26. apríl – Augusto Roa Bastos, paraguajský spisovateľ (* 1917)
 26. apríl – Josef Nesvadba, český spisovateľ sci-fi, psychiater (* 1926)
 26. apríl – Maria Schellová, rakúska herečka (* 1926)
 27. apríl – Marian Sawa, poľský skladateľ, organista, muzikológ a pedagóg (* 1937)
 13. máj – George Dantzig, americký matematik (* 1914)
 14. máj – Tibor Šalát, slovenský matematik, venoval sa hlavne teórii čísel a reálnej analýze (* 1926)
 18. máj – Stella Zázvorková, česká herečka (* 1922)
 19. máj – Jozef August Mikuš, slovenský právnik, diplomat, historik, politológ a vysokoškolský profesor (* 1909)
 20. máj – Paul Ricœur, francúzsky filozof (* 1913)
 23. máj – Ján Revallo, letecký konštruktér a športový letec (* 1925)
 24. máj – Carl Amery, nemecký filozof (* 1922)
 26. máj – Eddie Albert, americký herec (* 1906)
 6. jún – Anne Bancroft, americká herečka, držiteľka Oscara (* 1931)
 11. jún – Zoltán Jakuš, slovenský generál (* 1922)
 13. jún – Lane Smith, americký herec (* 1936)
 16. jún – Eva Jakoubková, česká herečka (* 1952)
 17. jún – Jaroslav Ševčík, slovenský tanečný choreograf, režisér umeleckých programov a profesionálny tanečník (* 1932)
 20. jún – Jack Kilby, americký elektroinžinier, vynálezca integrovaného obvodu (* 1923)
 25. jún – Jiří Kodet, český herec (* 1937)
 1. júl – Luther Vandross, americký R&B spevák (* 1951)
 2. júl – František Roman Dragoun, český maliar (* 1916)
 2. júl – Luther Vandross, americký soulový spevák (* 1951)
 3. júl – Alberto Lattuada, taliansky filmový režisér (* 1914)
 6. júl – Evan Hunter, americký spisovateľ detektívnych príbehov (* 1926)
 6. júl – Claude Simon, francúzsky spisovateľ (* 1913)
 8. júl – Zsolt Komlósy, poslanec Národnej rady Slovenskej republiky (* 1955)
 11. júl – Klára Jarunková, slovenská prozaička (* 1922)
 16. júl – John Ostrom, americký paleontológ (* 1928)
 18. júl – William Westmoreland, americký generál (* 1914)
 28. júl – Mikuláš Hrubiško, slovenský lekár, zakladateľ modernej hematológie a transfúziológie na Slovensku (* 1917)
 31. júl – František Hlavička, slovenský učiteľ, básnik a výtvarník (* 1924)
 1. august – Fahd ibn Abd al-Azíz, saudskoarabský kráľ (* 1921)
 6. august – Robin Cook, bývalý šéf britskej diplomacie (* 1946)
 6. august – Ibrahim Ferrer, kubánsky spevák (* 1927)
 7. august – Ester Šimerová-Martinčeková, slovenská maliarka (* 1909)
 8. august – Barbara Bel Geddes, americká divadelná a filmová herečka, autorka detských kníh a výtvarníčka (* 1922)
 10. august – Ilja Prachař, český herec (* 1924)
 16. august – Roger Louis Schütz-Marsauche, zakladateľ a predstavený ekumenického spoločenstva vo francúzskom Taizé (* 1915)
 20. august – Ladislav Vychodil, slovenský scénický výtvarník (* 1920)
 28. august – George Szekeres, maďarsko-austrálsky matematik (* 1911)
 28. august – Esther Szekeresová, maďarsko-austrálska matematička (* 1910)
 31. august – Józef Rotblat, britský fyzik, Nobelovej ceny za mier (* 1908)
 3. september – William Rehnquist, americký štátnik (* 1924)
 10. september – Hermann Bondi, rakúsko-britský astronóm (* 1919)
 12. september – Serge Lang, francúzsky matematik (* 1927)
 14. september – Robert Wise, americký strihač, zvukár, filmový producent a režisér (* 1914)
 20. september – Simon Wiesenthal, rakúsky lovec nacistov (* 1908)
 25. september – Marius Konstantinidis, slovensko-grécky hokejista (* 1964)
 25. september – Morgan Scott Peck, americký psychiater a spisovateľ (* 1936)
 26. september – Jozef Karel, česko-slovenský futbalista a futbalový tréner (* 1922)
 27. september – Ronald Golias, brazílsky herec a komik (* 1929)
 27. september – Ivan Harvánek, slovenský hokejový brankár (* 1968)
 29. september – Gennadij Vasilievič Sarafanov, sovietsky vojenský letec a kozmonaut (* 1942)
 2. október – Orest Dubay, slovenský akademický maliar (* 1919)
 17. október – Pa Ťin, čínsky prozaik (* 1904)
 20. október – Eva Švankmajerová, český výtvarníčka a spisovateľka (* 1940)
 20. október – Dane Zajc, slovinský básnik, dramatik a spisovateľ (* 1929)
 24. október – Rosa Parksová, aktivistka za občianske práva v USA (* 1913)
 27. október – Jozef Bomba, slovenský futbalista (obranca) (* 1939)
 28. október – Richard Smalley, americký chemik, objaviteľ fullerénov (* 1943)
 3. november – Aenne Burdová, nemecká vydavateľ módnych časopisov (* 1909)
 4. november – Daniel Tupý, študent Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave, ktorý bol zavraždený (* 1984)
 5. november – Link Wray, americký gitarista a spevák (* 1929)
 7. november – Ľubomír Javorský, slovenský politik, minister zdravotníctva Slovenska (* 1949)
 7. november – Vasiľ Turok, rusínsky dramatik, dramaturg a kultúrny pracovník žijúci na Slovensku (* 1940)
 11. november – Peter Drucker, americký teoretik a filozof managementu (* 1909)
 11. november – Ján Karel, československý futbalový reprezentant (* 1924)
 13. november – Eddie Guerrero, mexicko-americký profesionálny wrestler (* 1967)
 16. november – Henry Taube, kanadsko-americký chemik, nositeľ Nobelovej ceny († 1915)
 17. november – Milan Dufek, český spevák, hudobný skladateľ, gitarista a flautista (* 1944)
 18. november – Libuše Geprtová, česká herečka (* 1941)
 19. november – Miroslav Červenka, český literárny vedec, prekladateľ a básnik (* 1932)
 21. november – Ivan Brndiar, slovenský politik (* 1944)
 21. november – Pavel Hoffmann, slovenský ekonóm, verejný činiteľ (* 1931)
 23. november – Jozef Antošík, slovenský spisovateľ a prozaik (* 1912)
 24. november – Pat Morita, americký herec (* 1932)
 25. november – George Best, severoírsky futbalista (* 1946)
 27. november – Anton Sučka, slovenský maliar krajinár (* 1931)
 28. november – Tony Meehan, britský bubeník (The Shadows) (* 1943)
 9. december – Juraj Cíger, slovenský filozof, karteziológ (* 1914)
 10. december – Richard Pryor, americký herec a komik (* 1940)
 12. december – Juraj Szikora, slovenský futbalista a tréner (* 1947)
 14. december – Gery Scottová, anglická speváčka (* 1923)
 17. december – Jeleazar Moisejevič Meletinskij, ruský folklorista, literárny historik, špecialista v odbore mytológie (* 1918)
 20. december – Raoul Bott, americký matematik (* 1923)
 31. december – Peter Habovčík, slovenský vysokoškolský pedagóg, technik (* 1929)
 2005


text:
VSL Sodba II Cp 531/2018
 ECLI:SI:VSLJ:2018:II.CP.531.2018
 VSL00010853
 CIVILNO PROCESNO PRAVO - DEDNO PRAVO - LASTNINJENJE - STVARNO PRAVO - ZEMLJIŠKA KNJIGA
 stvarna služnost - vsebina stvarne služnosti - priposestvovanje služnosti - nepravo priposestvovanje - dobrovernost pridobitelja - skupnost dedičev - skupna lastnina - pozneje najdeno premoženje - zaupanje v zemljiško knjigo - načelo zaupanja v zemljiško knjigo - poziv k odpravi pomanjkljivosti tožbe
 Določbe ZD in določbe SPZ o skupni lastnini oziroma solastnini (peti odstavek 72. člena SPZ) omejujejo le upravljanje, uporabljanje in razpolaganje skupnih lastnikov, tj. sodedičev s skupno stvarjo oziroma zapuščino, argumentum a contrario pa v ničemer sodedičev ne omejujejo, da za potrebe skupne stvari (zapuščine), torej v korist vseh, pridobijo določene koristi oziroma pravice. Ravno za to gre v tem postopku; tožnik vtožuje služnost na služeči nepremičnini v korist gospodujočih nepremičnin, torej potencialno v korist vseh sodedičev. Tožnik je torej za vložitev tožbe aktivno legitimiran kot eden izmed univerzalnih pravnih naslednikov, tj. dedičev lastnika gospodujočih nepremičnin.
 Jasno je, da služnost pešpoti, vožnje in parkiranja predstavljajo oblike potne služnosti, ki že iz funkcionalnega vidika koristijo potrebam gospodujoče nepremičnine. Ravno funkcionalna povezanost gospodujoče in služeče nepremičnine je temeljna predpostavka vzpostavitve stvarne služnosti. Te pa ni zaznati v izvajanju košnje, sušenja in spravila trave, saj se navedene dejavnosti že po vsebini ne morejo izvajati za potrebe gospodujoče nepremičnine, ampak gre po vsebini zgolj za opravljanje kmetijske dejavnosti, od katere bo imel koristi zgolj vsakokratni lastnik oziroma posestnik gospodujoče nepremičnine. Iz tega razloga pa gre pritrditi pritožbi, da navedena oblika služnosti ne obstoji, s čimer je tudi tožbeni zahtevek v tem delu neutemeljen.
 I. Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v 2. alineji 1. odst. izreka spremeni tako, da se zavrne tožbeni zahtevek v tem delu, ki se glasi: „[Ugotovi se služnostna pravica] košnje, sušenja in spravila trave na preostalem delu služeče nepremičnine katastrska občina ... parcela 297/3 (ID znak: parcela 297/3 k.o. ... ID ...), z izjemo površine, na kateri stoji prizidek.“
 II. Sicer se pritožba zavrne in se v preostalem izpodbijanem delu (1. alineji 1. odst. in 3. odst. izreka) sodba sodišča prve stopnje potrdi.
 1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo, da v korist vsakokratnega lastnika gospodujočih nepremičnin (parcela št. 297/4, 297/9 in 297/10, vse k. o. ...) obstoji: služnostna pravica pešpoti in vožnje z vsemi vozili po obstoječi dovozni poti na delu služeče nepremičnine (parcela št. 297/3, k .o. ...), ki sega od občinske ceste (na nepremičnini, parcela št. 981/60, k. o. ...) proti severu, in sicer med vzhodno mejo nepremičnine, parcela št. 297/9, k. o. ..., in zahodno mejo nepremičnine, parcela št. 297/10, k. o. ..., v širini 3 m; služnostna pravica pešpoti, vožnje z vsemi vozili in parkiranja vseh vozil po obstoječem dvorišču in parkirišču, ki se od opisane dovozne poti razširja proti severu, in sicer do severovzhodnega vogala parcele št. 297/9, k. o. ..., na zahodni strani in do severozahodnega vogala prizidka, zgrajenega na parceli št. 297/3, k. o. ..., na vzhodni strani; služnostna pravica košnje sušenja in spravila trave na preostalem delu služeče nepremičnine (parcela št. 297/3, k. o. ...), z izjemo površine, na kateri stoji prizidek. Kar je tožnik zahteval več ali drugače je sodišče zavrnilo. Odločilo je še, da vsaka pravdna stranka nosi sama svoje stroške postopka.
 2. Pritožbo vlaga toženka iz vseh pritožbenih razlogov. Navaja, da pogoji za priposestvovanje stvarne služnosti, kot jo iztožuje tožnik, niso podani. Za priposestvovanje slednje namreč ni prave, zadostne ter pravočasne trditvene in dokazne podlage, prav tako pa po vsebini v konkretnem primeru ne gre za stvarno služnost, ampak kvečjemu za osebno služnost. Navaja, da je sodba zanjo presenečenje, s popravkom tožbe pa naj bi bil tožnik prekludiran. Nadalje je narava služeče nepremičnine (tj. družbena lastnina) v določenem obdobju preprečevala možnost priposestvovanja le-te, služnost pa se v celotnem oziroma zadosti dolgem obdobju ni izvrševala na način, kot jo sedaj vtožuje tožnik. Ne glede na to, tožnik niti ni lastnik gospodujočih nepremičnin (enako velja za očeta tožnika), zaradi česar ni aktivno legitimiran za vložitev tožbe. Sodišče v postopku o tem, kako naj bi se služnost izvrševala (obseg, čas) ni izvedlo dokaznega postopka, ne konkretne dokazne ocene, zaradi česar je zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Ta je bila podana tudi s tem, ker se sodišče ni opredelilo do navedb toženke oziroma o njih ni zavzelo stališča. Meni, da bi šlo lahko kvečjemu za osebno služnost oz. da ne gre po vsebini za služnost, kot naj bi se izvajala. Navaja, da je sama služnosti takoj, ko je zanjo izvedela, nasprotovala in da se po tem, ko je sama pridobila nepremičnino, priposestvovalna doba začne na novo, saj je bila sama dobroverna. Navaja tudi, da tožnik oz. prednik nista bila v dobri veri. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo pa spremeni tako, da tožbeni zahtevek tožnika v celoti zavrne, tožniku pa v plačilo naloži tudi stroške toženke.
 3. Tožnik na pritožbo ni podal odgovora.
 5. Kot je to sodišče pojasnilo že v predhodnem pritožbenem postopku, o sodbi presenečenja govorimo, če odločitev sodišča temelji na pravni oceni, ki se ne prilega obravnavanim dejstvom in izvajanim dokazom in ki bi jo zato stranka lahko utemeljeno pričakovala.1 V konkretnem primeru pa se je trditvena in dokazna podlaga strank osredotočila na bistvo spora, to je na vprašanje, ali je tožnik stvarno služnost na služeči nepremičnini priposestvoval ali ne, v zvezi s čemer je bila povezana tudi nadaljnja pravna ocena sodišča prve stopnje. Iz tega razloga očitana kršitev po 8. tč. 2. odst. 339. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) ni podana.
 6. Napačno je tudi naziranje pritožnice, da za vtoževanje stvarne služnosti s strani tožnika ni bilo podane zadostne, prave in pravočasne trditvene ter dokazne podlage. Sodišče prve stopnje je namreč - po tem, ko je s sklepom 22. 3. 2017 ugotovilo, da tožba v delu glede drugega podrednega tožbenega zahtevka ne vsebuje vsega, kar je treba, da bi se lahko obravnavala - tožnika pravilno pozvalo, da jo popravi oziroma dopolni. To bi sodišče prve stopnje moralo storiti že na samem začetku. Nedopustno pa bi bilo, da bi posledice napake sodišča trpela stranka, zato je naknaden poziv sodišča tožniku k odpravi pomanjkljivosti tožbe pravilen (108. čl. v povezavi z 180. čl. ZPP), tožnik pa tako z navajanjem novih dejstev in dokazov ni mogel biti prekludiran. Tožnik je z dopolnitvijo tožbe z dne 6. 4. 2017 postavil dovolj določen zahtevek, podkrepljen z dejstvi in dokazi, na podlagi česar so neutemeljene (pavšalne) pritožbene navedbe, da naj bi bil zahtevek tožnika glede iztoževane služnosti nesubstanciran, nedoločen ali nesklepčen.
 7. Pritožnica tožniku neutemeljeno odreka aktivno legitimacijo, češ da sploh ni upravičen vložiti predmetne tožbe, ker ni lastnik gospodujočih nepremičnin oz. ker pravnega nasledstva za sporne nepremičnine med njim in svojim očetom (na podlagi sklepa o dedovanju) sploh ni izkazal. Res je, da tožnik ni lastnik gospodujočih nepremičnin. Kljub temu, da je na dan izdaje te odločbe v zemljiški knjigi (še vedno) vpisan kot lastnik vseh treh gospodujočih nepremičnin, pa iz pravne podlage, na podlagi katere je bil vpis v zemljiško knjigo sploh izvršen, izhaja drugače. Tožnik je namreč zemljiškoknjižni lastnik postal z vložitvijo zemljiškoknjižnega predloga za vpis lastninske pravice po Zakonu o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (ZLNDL), katerega posledica je bil izdan sklep Okrajnega sodišča v Kranju z dne 3. 10. 1998, s katerim se je tožniku dovolila vknjižba izbrisa družbene lastnine in pravice uporabe na gospodujočih nepremičninah, hkrati pa vknjižba lastninske pravice na njegovo ime. Podlaga navedenemu sklepu je bila odločba OBLO ... z dne 12. 12. 1962, ki je gospodujoči nepremičnini oziroma nepremičnine dodelila v uporabo K. B., vendar ne tožniku, pač pa njegovemu soimenjaku - očetu.2 Tožnik za vpis v zemljiško knjigo ni imel ustreznega pravnega naslova, ampak je do vpisa lastninske pravice na gospodujočih nepremičninah prišlo zgolj na podlagi pomote sodišča, ki je svojo napako že zaznalo in s sklepom (Okrajno sodišče v Kranju Dn 263536/2017 z dne 27. 11. 2017) na gospodujočih nepremičninah izbrisalo prejšnjega imetnika (tožnika) in vpisalo novega imetnika (očeta tožnika). Slednjemu sta bili namreč leta 1962 z že omenjeno odločbo v uporabo dodeljeni gospodujoči nepremičnini, s čimer je na podlagi 1. odst. 2. čl. ZLNDL na njih pridobil lastninsko pravico originarno (izvirno); vpis v zemljiško knjigo tako ni predstavljal konstitutivnega pogoja, pač pa je bil le deklaratornega značaja.3 Tožnik torej kljub vknjiženi lastninski pravici na gospodujočih nepremičninah (še) ni njihov (izključni) lastnik. Lastnik je bil njegov oče, v trenutku njegove smrti dalje pa so vse njegove pravice prešle na njegove dediče.
 8. Glede na dejstvo, da pokojni tožnikov oče na podlagi določb ZLNDL ob smrti še ni bil lastnik gospodujočih nepremičnin, slednje tudi niso bile predmet zapuščine, kot to izhaja iz sklepa o dedovanju z dne 30. 4. 1991. Tako pa se mora ob najdenem novem premoženju zapustnika uporabiti določba 1. odst. 221. čl. Zakona o dedovanju (ZD), pri čemer se do same delitve zapuščine (v tem primeru gospodujočih nepremičnin) med dediči tožnikovega očeta po 145. čl. ZD oblikuje skupnost dedičev. ZD sicer izrecno ne opredeljuje pravne narave dediščinske skupnosti, saj določa le, da do delitve dediči upravljajo in razpolagajo z dediščino skupno. Določbe ZD in določbe Stvarnopravnega zakonika (SPZ) o skupni lastnini oziroma solastnini (5. odst. 72. čl. SPZ) omejujejo le upravljanje, uporabljanje in razpolaganje skupnih lastnikov, tj. sodedičev s skupno stvarjo oziroma zapuščino, argumentum a contrario pa v ničemer sodedičev ne omejujejo, da za potrebe skupne stvari (zapuščine), torej v korist vseh, pridobijo določene koristi oziroma pravice. Ravno za to gre v tem postopku; tožnik iztožuje služnost na služeči nepremičnini v korist gospodujočih nepremičnin, torej potencialno v korist vseh sodedičev. Tožnik je torej za vložitev tožbe aktivno legitimiran kot eden izmed univerzalnih pravnih naslednikov, tj. dedičev lastnika gospodujočih nepremičnin.4
 9. Pritožnica ne more uspešno uveljavljati, da je izvrševanju služnosti na služeči nepremičnini nasprotovala takoj, ko je za izvrševanje takšne služnosti izvedela, tj. z 23. 5. 2012, češ da je služečo nepremičnino pridobila bremen prosto. Nasprotovanje pritožnice tožnikovem izvrševanju služnosti niti ni relevantno, saj je bila v letu 2011, ko je toženka postala lastnica služeče nepremičnine, stvarna služnost na služeči stvari že priposestvovana, in sicer že z letom 2004, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje (več o tem v nadaljevanju). Sicer je pravilno stališče toženke, da zaradi načela publicitete (8. čl. Zakona o zemljiški knjigi v povezavi z 2. odst. 44. čl. SPZ) nevpisana stvarna služnost v primeru spremembe lastnika služeče nepremičnine pomeni okoliščino, ki ima pravne posledice prekinitve priposestvovanja.5 Vendar pa toženka služeče nepremičnine ni pridobila v pravnem prometu (10. člen SPZ), saj je bila Pogodba o prenosu kmetijskih zemljišč in gozdov (predmet katere je bila služeča nepremičnina) med toženko in Republiko Slovenijo sklenjena na podlagi Zakona o ponovni vzpostavitvi agrarnih skupnosti ter povrnitvi njihovega premoženja in pravic, torej na podlagi predpisa. Poleg tega pa je bila toženka seznanjena oziroma bi morala biti seznanjena s potekom dovozne poti na služeči nepremičnini, glede na okoliščino, da je tožnik dovozno pot na služeči nepremičnini uporabljal neprestano, izvrševanja služnosti pa ni prikrival (v zvezi s tem so neutemeljene tudi pritožbene navedbe, da bi sodišče prve stopnje pri odločitvi moralo uporabiti določbo 3. odst. 217. čl. SPZ). Glede na navedeno je tako neupravičeno sklicevanje toženke na njeno dobro vero in zaupanje v pridobitev bremen proste služeče nepremičnine.
 10. Sodišče prve stopnje je - v nasprotju s pritožbenimi navedbami - izvedlo dokazni postopek, napravilo konkretno dokazno oceno in na tej podlagi pravilno ugotovilo vsa relevantna dejstva, potrebna za odločitev. Po navodilih pritožbenega sodišča v predhodnem postopku je še posebej natančno obrazložilo potek priposestvovalne dobe, vključno z obdobji, ko priposestvovalna doba - zaradi vzpostavljene družbene lastnine - ni tekla (pritožbene navedbe v zvezi s tem tako niso utemeljene), prav tako pa se je dokazna ocena (zaslišanih prič, vpogledov v listine) osredotočila tudi na ugotavljanje obsega in lokacije izvrševane stvarne služnosti. Na tej podlagi je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo dejansko stanje.
 11. Neutemeljena je pritožbena navedba, da je bil tožnik v zvezi s priposestvovanjem služnosti v slabi veri, saj je že sodišče prve stopnje v izpodbijani sobi pravilno pojasnilo, da gre za priposestvovanje po 2. odst. 217. čl. SPZ, torej za tim. nepravo priposestvovanje, kjer je pomembna le časovna doba neosporavanega izvrševanja služnosti, ne pa tudi dobra vera. Glede služnosti poti oz. dostopa so neutemeljene tudi navedbe toženke, da se služnost s tako vsebino, kot se vtožuje v predmetnem postopku, ni izvrševala že od samega začetka, tj. od leta 1940, s čimer smiselno prereka začetek teka priposestvovalne dobe. Čeprav pritožnik pravilno ugotavlja, da sredi prejšnjega stoletja slovensko podeželje avtomobilov praviloma še ni poznalo, pa to na obstoj služnosti pešpoti in vožnje z vsemi vozili po obstoječi dovozni poti ne vpliva. Glede vprašanja, v kakšnem obsegu je priposestvovala služnost, je bistveno, da so se izvajale vožnje za vse potrebe gospodujočega zemljišča v vsakem obdobju z vozili, ki jih je tehnični razvoj omogočal in so bila lastnikom gospodujočega zemljišča dostopna. Način dostopa se je torej spreminjal in to v posledici tehničnega napredka – sprememb, ki jih je prinesel razvoj. V takem primeru, ko se spremeni uporaba prometnih sredstev, namen služnosti pa ostaja isti, ne gre za razširitev služnosti. Služnost je bila priposestvovana, ko se še ni vozilo z avtomobili, traktorji, kamioni, ampak le z vozovi. Dejstvo, da danes ta služnostna pravica vključuje tudi vožnjo z vsemi vozili, ni posledica širitve služnosti, ampak posledica tehničnega napredka.6
 12. Pritožnica nadalje navaja, da je sodišče prve stopnje zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka (8. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP), saj da ji je bila odvzeta možnost obravnavanja pred sodiščem. Vlogo tožnika, in sicer uskladitev tožbenega zahtevka z dne 6. 12. 2017, ji je sodišče poslalo zgolj v vednost, odreklo pa ji je možnost odgovora nanjo, saj ji je že čez tri dni od vročitve omenjene vloge vročilo tudi izpodbijano sodbo. Očitek sicer formalno drži, a je tožnik z omenjeno vlogo – na podlagi obvestila GURS - zgolj uskladil svoj tožbeni zahtevek v delu, ki se je nanašal na označbo nepremičnin in za ta namen predložil tudi relevanten sklep sodišča. Šlo je torej le za tehnični popravek, ne za vsebinsko obravnavo kakšnih trditev ali dokazov. Toženki je bila v zvezi s tem tekom predmetnega postopka dana vsa možnost, da se izreče o vseh pomembnih pravnih in dejanskih vidikih spora, zato očitana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka ni bila storjena.
 13. Nenazadnje pritožnik neutemeljeno uveljavlja tudi absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 14. in 15. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP, in sicer iz razloga, ker je sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi njegove navedbe napačno povzelo iz pritožbe z dne 27. 5. 2015, namesto, da bi jih iz njegovega odgovora na dopolnitev tožbe z dne 21. 4. 2017. Povzemanje navedb v sodbi služi zgolj temu, da se stranki omogoči vpogled v navedbe, s katerimi se je sodišče seznanilo, ne pomeni pa še zaključka, da se je sodišče do njih opredelilo. Bistveno je, da se sodišče do vseh relevantnih dejstev in dokazov ter pravnih naziranj strank opredeli, kar je sodišče prve stopnje tudi storilo. Opredelilo se je do vseh bistvenih dejanskih in pravnih vprašanj, tudi tistih, ki jih je toženka navedla v odgovoru na dopolnitev tožbe in niso bili izrecno navedeni med povzetki navedb toženke. Res je sodišče v izpodbijani sodbi v delu zmotno uporabilo materialno pravo (kot bo predstavljeno v nadaljevanju), pa vendar to ne spremeni zaključka, da se je do vseh relevantnih navedb oziroma naziranj toženke opredelilo. Iz tega razloga je pritožba v tem delu neutemeljena.
 14. Pritožnica pa ima prav v delu, ko očita, da vsebina iztoževane (in prisojene) služnosti ne ustreza v celoti pojmu stvarne služnosti (1. odst. 213. čl. SPZ), in sicer gre za služnost košnje, sušenja in spravila trave. Jasno je, da služnost pešpoti, vožnje in parkiranja predstavljajo oblike potne služnosti, ki že iz funkcionalnega vidika koristijo potrebam gospodujoče nepremičnine. Nenazadnje je ravno funkcionalna povezanost gospodujoče in služeče nepremičnine temeljna predpostavka vzpostavitve stvarne služnosti, namen njenega nastanka pa mora biti vedno v omogočanju lažjega izvrševanje lastninske pravice na gospodujoči nepremičnini.
 15. Funkcionalne povezanosti služeče in gospodujoče nepremičnine pa ni zaznati v izvajanju košnje, sušenja in spravila trave, saj se navedene dejavnosti že po vsebini ne morejo izvajati za potrebe gospodujoče nepremičnine, ampak gre po vsebini zgolj za opravljanje kmetijske dejavnosti, od katere bo imel koristi zgolj vsakokratni lastnik oziroma posestnik gospodujoče nepremičnine. Zato je treba pritrditi pritožbi, da navedena oblika služnosti ne obstoji, s čimer je tožbeni zahtevek v tem delu neutemeljen.
 16. Pritožba toženke je glede na povedano torej delno utemeljena, zato ji je bilo treba delno ugoditi in sodbo sodišča prve na podlagi 5. al. 358. čl. ZPP delno spremeniti (kot izhaja iz izreka), sicer pa jo je bilo treba zavrniti in potrditi sodbo sodišča prve stopnje v nespremenjenem izpodbijanem delu (353. čl. ZPP).
 1 Glej sodbo in sklep tega pritožbenega sodišča v tej zadevi z dne 2. 12. 2015 (II Cp 2784/201).
 2 Odločba sicer med identifikacijskimi podatki subjekta omenja le naslov, ki je bil v primeru tožnika in njegovega (sedaj že pokojnega) očeta isti, vendar je iz odločbe jasno, da se nanaša na tožnikovega očeta in ne na tožnika. Ta je bil v času izdaje te odločbe star 13 let, in ni tisti B. K., ki je na spornih nepremičninah v letih med 1940 in 1948 postavil družinsko stanovanjsko hišo.
 3 Glej sodbo in sklep Vrhovnega sodišča RS II Ips 60/2014 z dne 11. 12. 2014.
 4 Razlogi za aktivno legitimacijo, ki jih v 2. odst. na 7. str. navaja sodišče prve stopnje, so napačni: tožnik ni aktivno legitimiran kot posestnik oz. eden od izvrševalec služnosti. Res se ta razteza na vse, ki uporabljajo gospodujočo nepremičnino in se ta uporaba upošteva pri oceni priposestvovanja, vendar je aktivno legitimiran za tožbo zgolj lastnik gospodujoče nepremičnine (218. čl. SPZ) oz. kot tu njegov univerzalni pravni naslednik. Razumevanje delno povzete (a ne navedene!) sodbe VS RS II Ips 419/2008 je v tem kontekstu napačno.
 5 Glej sodbo Višjega sodišča v Ljubljani II Cp 126/2009 z dne 13. 5. 2009.
 6 Glej sodba Višjega sodišča v Ljubljani II Cp 2120/2014 z dne 17. 12. 2014.
 Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ - člen 10, 44, 44/2, 72, 72/5, 213, 217
 Zakon o dedovanju (1976) - ZD - člen 145, 221, 221/1
 Zakon o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (1997) - ZLNDL - člen 2, 2/1
 Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP - člen 108, 180
 VSL sklep I Cp 1439/2015
 VSL sodba I Cp 1741/2010
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExNDE5MDU3


type: caselaw

text:
 8.9.2014
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 303/44
 Προσφυγή της 24ης Ιουνίου 2014 — Österrechische Post κατά Επιτροπής
 (Υπόθεση T-463/14)
 2014/C 303/52
 Γλώσσα διαδικασίας: η γερμανική
 Διάδικοι
 Προσφεύγουσα: Österrechische Post (Βιέννη, Αυστρία) (εκπρόσωποι: H. Schatzmann και J. Bleckmann)
 Καθής: Ευρωπαϊκή Επιτροπή
 Αιτήματα της προσφεύγουσας
 Η προσφεύγουσα ζητεί από το Γενικό Δικαστήριο:
 —
 να ακυρώσει την εκτελεστική απόφαση C (2014) 2093 της Επιτροπής, στο μέτρο που ορίζει ότι η οδηγία 2004/17/ΕΚ πρέπει να εξακολουθήσει να εφαρμόζεται επί των συμβάσεων αναθέσεως για την παροχή των μη απαριθμούμενων στο άρθρο 1 της εκτελεστικής αποφάσεως ταχυδρομικών υπηρεσιών, των οποίων την απαλλαγή ζήτησε η προσφεύγουσα βάσει του άρθρου 30, παράγραφος 6, της οδηγίας 2004/17/ΕΚ·
 —
 επικουρικώς, εφόσον κριθεί ότι είναι απαράδεκτη τυχόν προσφυγή που στρέφεται κατά τμήματος μόνον της ως άνω αποφάσεως, να ακυρώσει την τελευταία στο σύνολό της, και
 —
 να καταδικάσει την καθής στα δικαστικά έξοδα.
 Λόγοι ακυρώσεως και κύρια επιχειρήματα
 Προς στήριξη των αιτημάτων της η προσφεύγουσα ισχυρίζεται ότι η προσβαλλόμενη απόφαση αντιβαίνει στο άρθρο 263, παράγραφος 2, ΣΛΕΕ, καθόσον η Επιτροπή παραβίασε το δίκαιο της Ένωσης ερμηνεύοντας και εφαρμόζοντας εσφαλμένως την οδηγία 2004/17/ΕΚ, σε σχέση με τις ταχυδρομικές υπηρεσίες οι οποίες δεν απαριθμούνται στο άρθρο 1 της αποφάσεως αυτής. Η προσφεύγουσα υποστηρίζει κατ’ ουσίαν ότι οι παρεχόμενες από αυτήν ταχυδρομικές υπηρεσίες εκτίθενται απευθείας σε επαρκή ανταγωνισμό, με συνέπεια να πληρούνται οι προϋποθέσεις απαλλαγής δυνάμει του άρθρου 30, παράγραφος 1, της οδηγίας 2004/17. Επίσης, κατά την άποψη πάντοτε της προσφεύγουσας, η Επιτροπή δεν εφάρμοσε ορθώς τα κριτήρια και τις μεθόδους που προβλέπονται στο δίκαιο της Ένωσης και έχουν τεθεί με τη νομολογία σχετικά με τον ορισμό της σχετικής αγοράς.
 Περαιτέρω, η προσφεύγουσα διατείνεται ότι συντρέχει περίπτωση παραβάσεως ουσιώδους τύπου, στο μέτρο που η Επιτροπή δεν αιτιολόγησε επαρκώς την απόφασή της.
 Τέλος, η προσφεύγουσα προσάπτει στην Επιτροπή ότι παραβίασε θεμελιώδεις διαδικαστικές εγγυήσεις καθόσον, μη αντικρούοντας τα προβληθέντα από την προσφεύγουσα επιχειρήματα και τα προσκομισθέντα από αυτήν αποδεικτικά στοιχεία, το θεσμικό όργανο προσέβαλε το δικαίωμά της ακροάσεως.