text:
Svarbus teisinis pranešimas
 |
 22001D0118(27)
 Oficialusis leidinys L 015 , 18/01/2001 p. 0053 - 0054
 EEE jungtinio komiteto sprendimasNr. 152/19991999 m. lapkričio 5 d.iš dalies keičiantis EEE susitarimo XX priedą (Aplinka)EEE JUNGTINIS KOMITETAS,atsižvelgdamas į Europos ekonominės erdvės susitarimą, patikslintą Protokolu, patikslinančiu Europos ekonominės erdvės susitarimą, toliau — Susitarimas, ypač į jo 98 straipsnį,kadangi:(1) Susitarimo XX priedas buvo iš dalies pakeistas 1999 m. birželio 25 d. EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 88/1999 [1],(2) 1993 m. liepos 28 d. Komisijos sprendimas 93/481/EEB dėl Tarybos direktyvos 91/271/EEB 17 straipsnyje numatytų nacionalinių programų pateikimo formų [2] turi būti įtrauktas į Susitarimą,NUSPRENDĖ:1 straipsnisSusitarimo XX priede po 13 punkto (Tarybos direktyva 91/271/EEB) įterpiamas toks punktas:"13a. 393 D 0481: 1993 m. liepos 28 d. Komisijos sprendimas 93/481/EEB dėl Tarybos direktyvos 91/271/EEB 17 straipsnyje numatytų nacionalinių programų pateikimo formų (OL L 226, 1993 9 7, p. 23)."2 straipsnis13a punktas (Tarybos direktyva 91/676/EEB) ir 13b punktas (Komisijos sprendimas 92/446/EEB) tampa atitinkamai 13b ir 13c punktais.3 straipsnisKomisijos sprendimo 93/481/EEB tekstai islandų ir norvegų kalbomis, kurie pridedami prie šio sprendimo teksto atitinkamomis kalbomis, yra autentiški.4 straipsnisŠis sprendimas įsigalioja 1999 m. lapkričio 6 d., jei EEE jungtiniam komitetui buvo pateikti visi pranešimai pagal Susitarimo 103 straipsnio 1 dalį.5 straipsnisŠis sprendimas skelbiamas Europos Bendrijų oficialiojo leidinio EEE dalyje ir EEE priede.Priimta Briuselyje, 1999 m. lapkričio 5 d.EEE jungtinio komiteto varduPirmininkasN. v. Liechtenstein[1] OL L 296, 2000 11 23, p. 23.[2] OL L 226, 1993 9 7, p. 23.--------------------------------------------------


type: other

text:
1 Sida 1 (12) HÖGSTA DOMSTOLENS DOM Mål nr meddelad i Stockholm den 11 maj 2012 B KLAGANDE 1. ALN Ombud och offentlig försvarare: Advokat MR 2. JE Ombud och offentlig försvarare: Advokat RE 3. BS Offentlig försvarare: Advokat L-GF Dok.Id HÖGSTA DOMSTOLEN Postadress Telefon Expeditionstid Riddarhustorget 8 Box 2066 Telefax :45-12: Stockholm E-post: 13:15-15:00
 2 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 2 4. AS Ombud och offentlig försvarare: Advokat SR MOTPART Riksåklagaren Box Stockholm SAKEN Mutbrott m.m. ÖVERKLAGAT AVGÖRANDE Hovrätten för Västra Sveriges dom i mål B DOMSLUT Högsta domstolen meddelar inte prövningstillstånd i de delar frågan därom har förklarats vilande. Högsta domstolen fastställer hovrättens domslut såvitt gäller ALN, JE och BS. Med ändring av hovrättens domslut såvitt avser AS dömer Högsta domstolen honom med tillämpning av 17 kap. 7 andra stycket samt 23 kap. 4 och 5
 3 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 3 brottsbalken för medhjälp till bestickning, grovt brott, och bestämmer påföljden till villkorlig dom med samhällstjänst 120 timmar. Om fängelse i stället hade valts som påföljd hade fängelsestraffets längd bestämts till fyra månader. Vad hovrätten förordnat om sekretess ska bestå. För försvaret av ALN i Högsta domstolen tillerkänns MR ersättning av allmänna medel med kr. Denna kostnad ska stanna på staten. Av beloppet avser kr arbete, kr tidsspillan, kr utlägg och kr mervärdesskatt. För försvaret av JE i Högsta domstolen tillerkänns RE ersättning av allmänna medel med kr. Denna kostnad ska stanna på staten. Av beloppet avser kr arbete, kr tidsspillan, kr utlägg och kr mervärdesskatt. För försvaret av BS i Högsta domstolen tillerkänns L-GF ersättning av allmänna medel med kr. Denna kostnad ska stanna på staten. Av beloppet avser kr arbete, kr tidsspillan, kr utlägg och kr mervärdesskatt. För försvaret av AS i Högsta domstolen tillerkänns SR ersättning av allmänna medel med kr. Denna kostnad ska stanna på staten. Av beloppet avser kr arbete, kr tidsspillan, kr utlägg och kr mervärdesskatt.
 4 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 4 YRKANDEN I HÖGSTA DOMSTOLEN M.M. ALN har yrkat att gärningen under åtalspunkt 1 rubriceras som mutbrott av normalgraden, att förverkat värde av utbyte av brott sänks till kr samt att hon ådöms en icke frihetsberövande påföljd, såsom villkorlig dom med samhällstjänst, eller i vart fall ett betydligt kortare fängelsestraff. JE har yrkat att gärningen rubriceras som bestickning av normalgraden och att påföljden bestäms till villkorlig dom med samhällstjänst. Han har i andra hand yrkat att fängelsestraffet sätts ned. BS har yrkat att gärningen bedöms som bestickning av normalgraden och att han under alla förhållanden döms till en lindrigare påföljd. AS har yrkat att åtalet ogillas. I andra hand har han yrkat att gärningen bedöms som bestickning av normalgraden. Han har oavsett rubriceringen av brottet yrkat strafflindring. Riksåklagaren har motsatt sig att hovrättens dom ändras. Högsta domstolen har meddelat prövningstillstånd i fråga om brottsrubricering och påföljd med utgångspunkt i vad hovrätten funnit utrett beträffande sakomständigheterna. Frågan om meddelande av prövningstillstånd rörande målet i övrigt har förklarats vilande. DOMSKÄL Brotten
 5 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 5 1. ALN ska i enlighet med hovrättens i denna del inte överklagade dom dömas för tjänstefel, bestående i att hon vid myndighetsutövning i samband med uppkörningar för körkort godkänt två elever som inte genomgått föreskriven riskutbildning. 2. ALN har vidare av hovrätten dömts för mutbrott, grovt brott, bestående i att hon under tiden februari 2008 i sin tjänsteutövning som trafikinspektör har tagit emot mutor för 25 körkortselever med ett sammanlagt belopp om kr för att i samband med uppkörningar godkänna eleverna. 3. JE har av hovrätten dömts för bestickning, grovt brott, bestående i att han under tiden hösten februari 2008 lämnat muta till ALN för hennes tjänsteutövning. Mutan har bestått i att han till ALN har överlämnat sammanlagt kr för att hon som trafikinspektör skulle godkänna av honom anvisade fem körkortselever. 4. BS och AS har av hovrätten dömts för bestickning, grovt brott, bestående i att de tillsammans och i samråd under tiden hösten februari 2008 lämnat muta till ALN för hennes tjänsteutövning. Mutan har bestått i att de till ALN har överlämnat sammanlagt kr för att hon som trafikinspektör skulle godkänna av dem anvisade 15 körkortselever. 5. Beträffande AS har tingsrätten i sin dom, vilken i denna del godtagits av hovrätten, uttalat att ALNs uppgifter om hans delaktighet ska läggas till grund för bedömningen. Av hennes uppgifter enligt domen framgår att BS vid några tillfällen skickade lappar till henne via AS med namn och personnummer på körkortselever, att betalning vid några tillfällen skedde genom AS samt att AS visste om vad ALN och BS sysslade med men inte själv var aktiv. Tingsrätten har uttalat att ASs roll i verksamheten har varit mera begränsad än den som
 6 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 6 BS haft. AS har emellertid, som framgått av punkt 4 ovan, bedömts som gärningsman avseende samma antal elever och samma belopp som BS. 6. Målet i Högsta domstolen gäller i första hand rubriceringen av de i punkterna 2 5 ovan nämnda brotten och påföljderna för brottsligheten. Rubricering av mutbrottsligheten 7. I bestämmelsen om mutbrott anges inte några omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. I lagmotiven angavs att ett skäl för att tillämpa straffskalan för grovt brott kan vara att muta har tagits för rättsstridig tjänsteutövning (NJA II 1949 s. 58). I Mutansvarskommitténs betänkande, som låg till grund för ändringar år 1977 av mutbestämmelsen, uttalades att det för att grovt brott ska anses föreligga i allmänhet förutsätts att den mutade har en ställning som är i särskilt behov av integritetsskydd eller att han begått eller haft för avsikt att begå en pliktstridig handling eller att han föranlett stor skada. Ingen av dessa omständigheter skulle dock enligt kommittén ovillkorligen medföra att gärningen var att beteckna som grov. (SOU 1974:37 s. 145.) Vid riksdagsbehandlingen av lagändringarna uttalade justitieutskottet att det inte kunde uteslutas att det förekommer angrepp inom den enskilda sektorn som är så allvarliga att det finns behov av en skärpt straffskala men att, med den reservationen, de högsta straffsatserna borde förbehållas korruptionsförfaranden i samband med myndighetsutövning eller annan viktig offentlig verksamhet (bet. JuU 1976/77:17 s. 11). 8. ALN har gjort sig skyldig till mutbrottslighet i samband med myndighetsutövning. Genom sin tjänst som trafikinspektör har hon haft en särskild förtroendeställning. Det har överlämnats åt henne att ensam göra bedömningar av om körkortseleverna har erforderliga trafikkunskaper och
 7 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 7 tillräcklig körförmåga för att få körkort och hennes bedömningar har i praktiken knappast kunnat kontrolleras eller överprövas. Verksamheten som hon utövat har varit av stor betydelse ur trafiksäkerhetssynpunkt. Det förhållandet att hon har tagit emot betalning för godkännandena har medfört att de krav som av hänsyn till trafiksäkerheten har ställts upp för att erhålla körkortsbehörighet har satts ur spel. Brotten har genomförts med viss förslagenhet, särskilt när det gällt att åsidosätta slumpen vid valet av trafikinspektör för uppkörningarna. Det är fråga om upprepade brott under en längre tidsperiod och ersättningarna har uppgått till betydande belopp. 9. De anförda omständigheterna medför att de mutbrott som ALN har gjort sig skyldig till är av sådan svårhetsgrad att de ska bedömas som grova brott. Rubricering av bestickningsbrottsligheten 10. En särskild straffskala för grova fall av bestickning infördes år I lagmotiven uttalades att det inte finns några generella omständigheter som talar för att bestickningsbrott bör bedömas mindre strängt än mutbrott, även om straffvärdet i det enskilda fallet kan skilja sig åt betydligt mellan bestickningen och mutbrottet. Som exempel på när brottet bör anses grovt angavs att det rört mycket stora belopp eller skett systematiskt och i stor omfattning. (Prop. 2003/04:70 s. 36 och 50.) 11. Beträffande var och en av JE, BS och AS har brottsligheten avsett färre fall, lägre belopp och kortare tidsperioder än ALNs brottslighet. De har inte själva innehaft någon särskild förtroendeställning men mutorna har lämnats för att påverka beslutsfattandet vid myndighetsutövning av viktigt slag. Enligt vad hovrätten funnit utrett har de varit initiativtagare till det brottsliga upplägget och deras agerande har varit av avgörande betydelse för att den ur
 8 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 8 trafiksäkerhetssynpunkt riskfyllda brottsliga verksamheten har kommit till stånd. 12. De anförda omständigheterna medför att bestickningsbrotten ska bedömas som grova brott. Vad domstolarna funnit utrett beträffande AS innebär att han inte bör betraktas som gärningsman. Uppgifterna i målet får emellertid uppfattas som ett påstående om att han har främjat BSs gärning genom att förmedla namnuppgifter och betalning till ALN (jfr NJA 2003 s. 645 på s. 649). Det som blivit utrett innebär ett sådant främjande. AS ska därför dömas för medhjälp till bestickning, grovt brott, medan var och en av JE och BS ska dömas för bestickning, grovt brott. Påföljder 13. Högsta domstolen gör samma bedömning som hovrätten när det gäller straffvärdet av ALNs, JEs och BSs brottslighet. Straffvärdet motsvarar sålunda fängelse i två år, fängelse i åtta månader respektive fängelse i ett år. Den omständigheten att ALN förlorat sitt arbete som en följd av brottsligheten bör beaktas vid straffmätningen på sätt hovrätten funnit. AS har medverkat endast i mindre mån. I sådant fall kan med tillämpning av 23 kap. 5 brottsbalken straffet sättas under vad som är stadgat för brottet. Straffvärdet för hans brottslighet får anses motsvara fängelse i fyra månader. 14. För ALNs och BSs brottslighet är straffvärdet så högt att det i sig motiverar att påföljden bestäms till fängelse. Som hovrätten funnit bör ALN dömas till fängelse i ett år och sex månader och BS till fängelse i ett år. 15. Straffvärdet för JEs och ASs brottslighet är inte så högt att det i sig ger underlag för en presumtion för fängelsestraff. En förutsättning för att de ska
 9 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 9 dömas till fängelse är att deras brottslighet är av sådan art att denna, i förening med straffvärdet, utgör skäl för ett fängelsestraff. 16. Det finns inte någon praxis som innebär att mutbrott och bestickningsbrott generellt är av sådan art att påföljden bör bestämmas till fängelse även i de fall straffvärdet inte är särskilt högt. Vidare saknas uttalanden från lagstiftaren i denna riktning (se även prop. 2011/12:79 med förslag till en reformerad mutlagstiftning). Inte heller har det framkommit något annat skäl för att mera allmänt bedöma mutbrott och bestickning som s.k. artbrott, såsom exempelvis att brottstypen blivit mera utbredd. 17. Det nyss anförda utesluter dock inte att brotten under vissa omständigheter kan vara att anse som artbrott (se bl.a. Berg m.fl., Brottsbalken, suppl. 26, s. 30:21, jfr NJA 1999 s. 561, NJA 2006 s. 339 och NJA 2009 s. 559). 18. De mutbrott och bestickningsbrott som målet rör har syftat till att påverka en myndighets beslutsfattande i frågor av väsentlig betydelse. Det är fråga om en brottslighet som är svår att upptäcka och som generellt måste anses medföra betydande skadeverkningar för allmänhetens förtroende för det allmännas myndighetsutövning. Det är därmed en brottslighet som det är särskilt angeläget att stävja. Det får därför anses föreligga en presumtion för att påföljden ska bestämmas till fängelse vid korruptionsbrottslighet av detta slag. 19. Med denna utgångspunkt uppkommer frågan om det finns förutsättningar att ersätta fängelsestraffen för JE och AS med villkorlig dom i förening med samhällstjänst. Straffvärdet av JEs brottslighet har bedömts uppgå till åtta månaders fängelse. I hans fall finns inte tillräckliga skäl att gå ifrån presumtionen för fängelse. Han bör dömas till det av hovrätten bestämda straffet. Beträffande AS föreligger inte hinder mot att i stället för fängelse
 10 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 10 döma till villkorlig dom i förening med samhällstjänst. Med hänsyn till straffvärdet bör antalet timmar för samhällstjänsten bestämmas till 120. Prövningstillstånd rörande målet i övrigt 20. Det har inte kommit fram skäl att meddela prövningstillstånd i målet i övrigt. I avgörandet har deltagit: justitieråden Leif Thorsson (skiljaktig), Ella Nyström (referent), Lena Moore, Göran Lambertz och Agneta Bäcklund (skiljaktig) Föredragande justitiesekreterare: Cecilia Bergman
 11 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida 11 BILAGA TILL PROTOKOLL Mål nr B SKILJAKTIG MENING Justitierådet Agneta Bäcklund, med vilken justitierådet Leif Thorsson instämmer, är skiljaktig på det sätt som framgår av följande yttrande: Jag är ense med majoriteten till och med punkt 15 i domskälen. Därefter bör punkterna enligt min mening ha följande lydelse: 16. Det finns inte stöd i praxis för att mutbrott och bestickningsbrott skulle vara av sådant slag att påföljden ska bestämmas till fängelse även om brottsligheten inte har ett särskilt högt straffvärde. Inte heller i förarbetena till bestämmelserna om straffmätning och påföljdsval eller till bestämmelserna om mutbrott och bestickning finns några uttalanden som ger stöd för att brotten ska anses vara av sådan art att det särskilt ska beaktas med tillämpning av 30 kap. 4 brottsbalken. 17. Det får i första hand anses vara en uppgift för lagstiftaren att bedöma om ett brott är av sådan art att det ska få betydelse för påföljdsvalet. I förarbetena till brottsbalkens regler om straffmätning och påföljdsval har framhållits att vissa omständigheter, t.ex. att en viss form av brottslighet blivit mer utbredd eller antagit mer elakartade former i vissa fall kan vara av betydelse för valet av påföljd och att sådana skäl också kan ge anledning till ändrad domstolspraxis (se prop. 1987/88:120 s. 37). Några sådana omständigheter har inte framkommit i detta mål.
 12 HÖGSTA DOMSTOLEN B Sida Det finns således inte skäl att generellt bedöma vare sig mutbrott eller bestickning som s.k. artbrott. Att med denna utgångspunkt ändå under vissa omständigheter anse brottet som ett artbrott är en möjlighet som bör tillämpas med största försiktighet och endast i undantagsfall. Några sådana omständigheter har inte framkommit. 19. JE och AS ska därför dömas till villkorlig dom som i enlighet med huvudregeln ska förenas med ett bötesstraff.


type: wikipedia

text:
Manama (Arabă: المنامة Al-Manāmah) este capitala Bahrainului, situată în Golful Persic, în nord-estul insulei Bahrain. Este cel mai mare oraș din Bahrain cu o populație de aproximativ 155,000, aproape un sfert din populația totală a Bahrainului.
 Manama a fost menționată în cronicile islamice încă din 1345. A fost cucerită de portughezi în 1521 iar apoi de persani în 1602. A fost deținută, cu mici întreruperi, de dinastia Al-Khalifa înca din 1783. Manama a fost declarată port liber in 1958 și din 1971 este capitala Bahrainului independent.
 Economia Manamei este identică cu cea a Bahrainului ca un intreg - petrol, rafinare, dhow, pescuit și scufundări. Manama e deservit de Aeroportul Internațional Bahrain de pe insula Al Muharraq, de care este legat printr-un pod. Manama găzduiește de asemenea Universitatea Bahrainului, fondată în 1986.
 Al Manamah a fost una dintre cele douăsprezece municipii ale Bahrainului iar acum este capitala acestei țări.
 Bahrain
 Capitale din Asia


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 1.7.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 167/69
 РЕШЕНИЕ No 1/2014 НА КОМИТЕТА ПО ТЪРГОВИЯТА ЕС-КОЛУМБИЯ-ПЕРУ
 от 16 май 2014 година
 Приемане на процедурния правилник на Комитета по търговията, предвиден в член 13, параграф 1, буква й) от Споразумението за търговия между Европейския съюз и неговите държави членки, от една страна, и Колумбия и Перу, от друга страна [2015/1045]
 КОМИТЕТЪТ ПО ТЪРГОВИЯТА,
 като взе предвид Споразумението за търговия между Европейския съюз и неговите държави членки, от една страна, и Колумбия и Перу, от друга страна („споразумението“), подписано в Брюксел на 26 юни 2012 г., и по-специално член 13, параграф 1, буква й) от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Комитетът по търговията приема свой процедурен правилник и упражнява надзор върху работата на всички специализирани органи, създадени по силата на споразумението.
 (2)
 Комитетът по търговията има изключителното правомощие да оценява и приема предвидените в споразумението решения във връзка с всякакви въпроси, отнесени до него от специализираните органи, създадени в съответствие със споразумението,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 1.
 Процедурният правилник на Комитета по търговията се приема във вида, в който фигурира в приложението.
 2.
 Настоящото решение влиза в сила на 7 октомври 2014 г.
 Съставено в Лима на 16 май 2014 година.
 За Комитета по търговията
 Министър на търговията, промиш леността и туризма на Колумбия
 Cecilia ÁLVAREZ-CORREA
 Член на Европейската комисия, отговарящ за търговията
 Karel DE GUCHT
 Министър на външната търговия и туризма на Перу
 Blanca Magali SILVA VELARDE-ÁLVAREZ
 ПРИЛОЖЕНИЕ
 ПРОЦЕДУРЕН ПРАВИЛНИК НА КОМИТЕТА ПО ТЪРГОВИЯТА
 Член 1
 Състав и председателство
 1. Комитетът по търговията, създаден в съответствие с член 12 от Споразумението за търговия между Европейския съюз и неговите държави членки, от една страна, и Колумбия и Перу, от друга страна („споразумението“), изпълнява задълженията си, определени в член 12 от споразумението, и носи отговорност за действието и правилното прилагане на споразумението.
 2. В съответствие с предвиденото в член 12, параграф 1 от споразумението, Комитетът по търговията се състои от представителите на ЕС като страна по споразумението и представители на всяка андска държава, подписала споразумението.
 3. Комитетът по търговията се председателства на ротационен принцип за срок от една година от министъра на търговията, промишлеността и туризма на Колумбия, министъра на външната търговия и туризма на Перу или члена на Европейската комисия, отговарящ за търговията. Срокът на първото председателство започва да тече от датата на първото заседание на Комитета по търговията и изтича на 31 декември същата година. Председателят може да определи лица, които да го представляват в съответствие с предвиденото в член 12, параграф 2 от споразумението.
 4. Комитетът по търговията може да провежда заседания само с участието на ЕС като страна по споразумението и на една андска държава, подписала споразумението, по въпроси, които са свързани изключително с двустранните им отношения или които са били отнесени до Комитета по търговията, след като са били обсъдени в рамките на специализиран орган, в който са участвали само тези две страни по споразумението. Тези заседания се съпредседателстват от ЕС като страна по споразумението и съответната андска държава. Други андски държави, подписали споразумението, могат да участват в тези заседания след предварителното съгласие на ЕС като страна по споразумението и на съответната андска държава, подписала споразумението.
 5. Позоваването на страните по споразумението в посочения процедурен правилник е в съответствие с определението, съдържащо се в член 6 от споразумението.
 Член 2
 Представителство
 1. Всяка страна по споразумението писмено уведомява другите страни по споразумението за списъка на нейните членове в Комитета по търговията. За списъка отговаря секретариатът на Комитета по търговията, предвиден в член 6.
 2. Страна по споразумението, която желае да бъде представлявана от лице, заместващо нейния титулярен представител, съобщава на другите страни по споразумението името на този заместник преди заседанието, на което трябва да бъде представлявана. Заместникът на член на Комитета по търговията упражнява всички права, които този член притежава.
 Член 3
 Заседания
 1. Комитетът по търговията заседава веднъж годишно или по искане на някоя от страните по споразумението в съответствие с предвиденото в член 12, параграф 2 от споразумението. Заседанията се провеждат на ротационен принцип в Богота, Брюксел и Лима, освен ако страните не се споразумеят за друго.
 2. По изключение и при условие че страните по споразумението са дали съгласието си за това, заседанията на Комитета по търговията могат да бъдат провеждани с помощта на всякакви съгласувани между тях технологични средства.
 3. Всяко заседание на Комитета по търговията се свиква от секретариата на Комитета по търговията на съгласувани между страните по споразумението дата и място. Уведомлението за свикване на заседанието се изпраща от секретариата на Комитета по търговията на членовете на Комитета по търговията не по-късно от 28 дни преди началото на заседанието, освен ако страните не се споразумеят за друго.
 Член 4
 Делегация
 Членовете на Комитета по търговията могат да бъдат придружавани от длъжностни лица. Преди всяко заседание страните по споразумението се уведомяват за планирания състав на делегациите, участващи в заседанието.
 Член 5
 Наблюдатели
 Комитетът по търговията може да реши да покани ad hoc наблюдатели.
 Член 6
 Секретариат
 Координаторите, определени от страните по споразумението в съответствие с член 16 от него, съвместно изпълняват функциите на секретариат на Комитета по търговията.
 Член 7
 Документи
 Когато разискванията в Комитета по търговията се основават на разяснителни документи в писмен вид, тези документи се номерират и разпространяват от секретариата на Комитета по търговията като документи на Комитета по търговията.
 Член 8
 Кореспонденция
 1. Кореспонденцията, адресирана до председателя на Комитета по търговията, се препраща до секретариата на Комитета по търговията, за да бъде разпространена до останалите страни по споразумението.
 2. Изходящата кореспонденция на председателя на Комитета по търговията се изпраща до получателите от секретариата на Комитета по търговията и се номерира и разпространява, когато е целесъобразно, до останалите страни по споразумението.
 3. По въпроси, свързани изключително с двустранните отношения между ЕС като страна по споразумението и отделна андска държава, подписала споразумението, кореспонденцията се води между тези две страни по споразумението, като останалите андски държави, подписали споразумението, получават пълна информация за това, ако е целесъобразно.
 Член 9
 Дневен ред на заседанията
 1. Секретариатът на Комитета по търговията изготвя проект на дневен ред за всяко заседание въз основа на предложенията на страните по споразумението. Дневният ред и съответните документи се изпращат на всички страни по споразумението не по-късно от 14 дни преди началото на заседанието по реда за документите, посочени в член 7 от настоящия процедурен правилник.
 2. Проектът на дневен ред съдържа точките, за чието включване секретариатът на Комитета по търговията е получил искане от страна по споразумението, придружено от съответните документи, не по-късно от 21 дни преди началото на заседанието.
 3. Дневният ред се приема от Комитета по търговията в началото на всяко заседание. Точки, които не са били включени в проекта на дневен ред, могат да бъдат добавени в дневния ред със съгласието на страните по споразумението.
 4. Със съгласието на другите страни по споразумението председателят на Комитета по търговията може да кани експерти да присъстват на заседанията, за да предоставят информация по конкретни въпроси.
 5. Със съгласието на другите страни по споразумението председателят на Комитета по търговията може да намали сроковете, посочени в параграфи 1 и 2, за да бъдат те съобразени с изискванията на конкретен случай.
 Член 10
 Протокол
 1. За всяко заседание секретариатът на Комитета по търговията изготвя проект на протокол обикновено в срок от 21 дни след края на заседанието. Предварителният проект се изготвя от председателстващата Комитета по търговията страна по споразумението в срок от 10 дни след края на заседанието.
 2. Като правило в протокола се обобщава всяка точка от дневния ред, като, когато е приложимо, се посочва следното:
 а)
 документите, представени на Комитета по търговията;
 б)
 всяко изявление, чието вписване е било поискано от член на Комитета по търговията, както и
 в)
 приетите решения, формулираните препоръки, декларациите, по които е постигнато съгласие, и приетите заключения по конкретни точки.
 3. Протоколът включва също така списък на членовете на Комитета по търговията или на техните заместници, участвали в заседанието, списък на придружаващите ги членове на делегациите и списък на наблюдатели или експерти, присъствали на заседанието.
 4. Протоколът се одобрява писмено от страните по споразумението в срок от 28 дни от датата на заседанието. След като протоколът бъде одобрен, съответните екземпляри от него се подписват от секретариата на Комитета по търговията и всяка от страните по споразумението получава по един оригинален екземпляр от тези автентични документи.
 Член 11
 Решения и препоръки
 1. Комитетът по търговията приема своите решения и препоръки с консенсус.
 2. В периода между заседанията Комитетът по търговията може да приема решения или препоръки чрез писмена процедура, ако страните по споразумението се договорят за това. За тази цел председателят на Комитета по търговията изпраща в съответствие с член 8 текста на предложението до членовете на комитета с придружително писмо, в което указва срок, не по-кратък от 21 дни, в рамките на който членовете са длъжни да го осведомят за евентуалните резерви или изменения, които желаят да направят.
 В хода на писмената процедура всеки член на Комитета по търговията може да се обърне към председателя с писмено искане предложението да бъде обсъдено на следващото заседание на Комитета по търговията. При наличие на такова искане писмената процедура автоматично се прекратява.
 Предложение, по което нито една страна по споразумението не е направила резерва в срока, определен за писмена процедура, се счита за прието от Комитета по търговията. В този случай въз основа на доклад на секретариата председателят на Комитета по търговията информира членовете, че е било дадено съгласие от страните по споразумението.
 Приетите предложения се съобщават по реда на член 8 веднага след изтичането на указания срок. Приетите предложения се вписват в протокола на следващото заседание.
 3. Когато Комитетът по търговията е оправомощен по силата на споразумението да приема решения или препоръки, тези актове носят съответно наименованието „Решение“ или „Препоръка“. Секретариатът на Комитета по търговията дава пореден номер на всяко решение или препоръка, като същевременно отбелязва датата на приемане и дава описание на предмета на решението или препоръката. Във всяко решение се посочва датата на влизането му в сила.
 4. Автентичността на приетите от Комитета по търговията решения и препоръки се удостоверява, като всяка от страните по споразумението получи по един автентичен екземпляр, подписан от председателя на Комитета по търговията.
 Член 12
 Езиков режим
 1. Официални езици на Комитета по търговията са официалните езици на страните по споразумението.
 2. Освен ако не е решено друго, Комитетът по търговията като правило провежда разискванията си въз основа на документация и предложения, изготвени на езиците, посочени в параграф 1.
 Член 13
 Публичност и поверителност
 1. Освен ако не бъде решено друго, заседанията на Комитета по търговията не са публични.
 2. Когато страна по споразумението предостави информация, считана за поверителна съгласно нейните законови и подзаконови нормативни разпоредби, на Комитета по търговията, специализираните комитети, работните групи или каквито и да било други органи, страните по споразумението третират информацията като поверителна в съответствие с предвиденото в член 290, параграф 2 от споразумението.
 3. Всяка от страните по споразумението може да вземе решение относно публикуването на решенията и препоръките на Комитета по търговията в своето официално издание.
 Член 14
 Разходи
 1. Всяка страна по споразумението поема всички направени от нея разходи, свързани с участието ѝ в заседанията на Комитета по търговията, т.е. както разходите за персонал, пътните, дневните и квартирните разходи, така и пощенските и телекомуникационните.
 2. Разходите за организирането на заседанията и размножаването на документи се поемат от страната по споразумението, която е домакин на заседанието.
 3. Разходите във връзка с устния превод по време на заседанията и писмения превод на документите от и на английски и испански език се поемат от страната по споразумението, която е домакин на заседанието. Устният и писменият превод от и на останалите езици се поемат от страната по споразумението, заявила съответния превод.
 Член 15
 Специализирани комитети и работни групи
 1. При изпълнението на задълженията си Комитетът по търговията се подпомага от създадените към него специализирани органи. Освен ако не е предвидено друго в споразумението или не е договорено друго от Комитета по търговията или от съответния специализиран орган, създаден по силата на споразумението, който приема решение за тази цел, настоящият процедурен правилник се прилага mutatis mutandis от специализираните органи (т.е. подкомитети, работни групи и др.).
 2. Комитетът по търговията се уведомява за определените от отделните специализирани органи звена за контакт. Цялата кореспонденция, документи и съобщения между звената за контакт на отделните специализирани органи едновременно с това се изпращат и до секретариата на Комитета по търговията.
 3. На всяко свое редовно заседание Комитетът по търговията получава докладите на всички специализирани органи за дейността им.
 4. Всеки специализиран орган може да изготви свой процедурен правилник в съответствие с предвиденото в споразумението, като уведомява Комитета по търговията за него.
 Член 16
 Изменяне на Процедурния правилник
 Процедурният правилник може да бъде изменян в съответствие с разпоредбите на член 11.


text:
Kopne, saukta arī par maģistrāli, ir elektrisko signālu vadītāju (vadu) komplekts, pa kuru notiek informācijas apmaiņa starp dažādiem datora funkcionālajiem blokiem (procesoriem, atmiņu, pieslēgvietām, ārējo iekārtu vadības ierīcēm u.c.). Personālajos datoros parasti izmanto standartizētās kopnes, ko veido trīs dažādu kopņu apvienojums. Pa tām tiek pārsūtīti dati (datu kopne, darbojas abos virzienos, no un uz procesoru), informācija par datu atrašanās vietu (adrešu kopne) un vadības informācija, kas nosaka, vai dati tiek nolasīti vai ierakstīti (vadības kopne). Kopnes galvenokārt raksturo ar bitu skaitu, ko vienlaicīgi var pārsūtīt pa kopni (izšķir 8, 16, 32 utt. bitu kopnes), un ar maksimālo datu ātrumu, ko norāda MHz.
 Iedalījums
 Pēc datu vienlaicīgas pārraides veida kopnes tiek iedalītas:
 virknes (seriālā) — vienā laika vienībā vienā virzienā var pārraidīt vienu datu vienību; kopnē datu pārraidei atvēlēts viens vads; elektrobarošanai, taktēšanai un citām funkcijām var būt vairāki vadi;
 paralēlā — vienā laika vienībā vienā virzienā var pārraidīt vairākas datu vienības, katru pa savu vadu.
 Pēc datu sūtīšanas virziena iespējām kopne var būt:
 pilndupleksa — datu apmaiņa var notikt abos virzienos vienlaicīgi;
 pusdupleksa — datu apmaiņu var veikt tikai pārmaiņus abos virzienos, vienā laika vienība var sūtīt datus tikai vienā virzienā;
 simpleksa — datu apmaiņa var notikt tikai vienā virzienā.
 Pēc sinhronizācijas veida kopne var būt:
 asinhrona — dati tiek sūtīti bez sinhronizācijas taktētāja;
 sinhrona — dati tiek sūtīti ar sinhronizācijas taktētāju.
 Pēc spējas datus pārraidīt vienlaicīgi vairākiem mezgliem:
 punkta-punkta (point-to-point) kopnei ir vienlīdzīgs savienojums starp divām ierīcēm; kopnē nav vedēja un sekotāja; punkta-punkta savienojums visbiežāk ir asinhrons;
 multi-drop kopnei ir vairāki uztvērēji un viens raidītājs; simpleksa metode;
 daudzpunktu (multi-point) kopnei ir vairāk nekā divi vienlīdzīgi raiduztvērēji; atšķirība no multi-drop ir tāda, ka kopnē iespējama divpusēja datu pārraide.
 Pēc vedējsekotājsistēmas veida kopne var būt:
 vedējsekotājkopne (master/slave) — kopne ar vienu kopnes vedēju un vienu vai vairākiem kopnes sekotājiem; vedējs iniciē datu pārraidi; kopne parasti ir sinhrona, vedējam nodrošinot taktētāja funkcijas datu sūtīšanai abos virzienos;
 vairāku vedēju kopne (multi-master) ir vedējsekotājkopne paveids, kurai var būt vairāki vedēji; jābūt kopnes arbitrāžai, kas atrisina konfliktus, kad vairāki vedēji vienlaicīgi cenšas iegūt kontroli pār kopni.
 Atsauces
 Datoru arhitektūra
 Tīkla kopnes


type: legislation

text:
 |
 52012PC0650
 Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 539/2001, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas /* COM/2012/0650 final - 2012/0309 (COD) */
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 1. Vispārējais konteksts un
 priekšlikuma pamatojums
 Saskaņā ar Eiropas Kopienas
 dibināšanas līguma 62. panta 2. punkta b) apakšpunkta
 i) daļu Padome ir pieņēmusi Regulu (EK) Nr. 539/2001[1],
 ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem,
 šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir
 jābūt vīzām (tā dēvētais „negatīvais
 saraksts”, I pielikums), kā arī to trešo valstu sarakstu, uz
 kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas (tā dēvētais
 „pozitīvais saraksts”, II pielikums). Saskaņā ar EK līguma
 61. pantu šie saraksti ir viens no papildu pasākumiem, kas tieši
 saistīti ar personu brīvu pārvietošanos brīvības,
 drošības un tiesiskuma telpā. Attiecīgais juridiskais pamats
 tagad ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 77. panta
 2. punkta a) apakšpunkts.
 Trešās valstis, kuru pilsoņiem ir
 jābūt vīzai, un trešās valstis, uz kuru pilsoņiem
 šī prasība neattiecas, katrā atsevišķā
 gadījumā nosaka, rūpīgi izvērtējot dažādus
 kritērijus, tostarp kritērijus attiecībā uz nelegālo
 imigrāciju, sabiedrisko kārtību un drošību, kā
 arī uz Eiropas Savienības ārējām attiecībām
 ar trešām valstīm, vienlaikus ņemot vērā arī
 reģionālās vienotības un savstarpības prasības.
 Ņemot vērā sabiedriskās kārtības un
 nelegālās imigrācijas kritērijus, īpaša uzmanība
 būtu jāpievērš attiecīgo trešo valstu izdoto ceļošanas
 dokumentu drošībai.
 Tā kā Regulā (EK) Nr. 539/2001
 minētie kritēriji attiecībā uz trešām valstīm
 laika gaitā var attīstīties, regulāri jāpārskata
 negatīvā un pozitīvā saraksta saturs. 2009. gadā
 pieņemtajā Stokholmas programmā Eiropadome īpaši lūdza
 Komisiju regulāri pārskatīt to trešo valstu sarakstu, kuru
 pilsoņiem ir jābūt vīzai, un to trešo valstu sarakstu, uz
 kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas, atbilstīgi
 attiecīgiem kritērijiem saistībā a nelegālo imigrāciju,
 sabiedrisko kārtību un drošību, ņemot vērā
 Savienības iekšējās politikas un ārpolitikas
 mērķi.
 Tādēļ Regula (EK) Nr. 539/2001
 kopš tās pieņemšanas ir grozīta astoņas reizes[2],
 pēdējo reizi 2010. gadā saistībā ar Taivānas
 pārcelšanu uz pozitīvo sarakstu un arī saistībā ar
 dialogiem par vīzu režīma liberalizāciju, kuru
 rezultātā uz pozitīvo sarakstu tika pārcelta Albānija
 un Bosnija un Hercegovina.
 Eiropas Parlaments un Padome ved apspriedes
 par vairākiem Komisijas ierosinātiem grozījumiem Regulā
 (EK) Nr. 539/2001[3]: drošības klauzulas
 ieviešana vīzu jomā, ļaujot ārkārtas
 situācijās pagaidu kārtā atcelt bezvīzu režīmu ar
 tām trešām valstīm, kas iekļautas pozitīvajā
 sarakstā; tiesiskās noteiktības stiprināšana, paredzot
 noteikumus konkrētiem gadījumiem, kurus šī regula vēl
 neaptver; un noteikumu pielāgošana, ņemot vērā
 jaunākās izmaiņas, kādas izdarītas ar Lisabonas
 līgumu un sekundārajiem tiesību aktiem, piemēram, Vīzu
 kodeksu (Padomes Regula (EK) Nr. 810/2009)[4].
 Regulai (EK) Nr. 539/2001 pievienotie
 sarakstus ir nepieciešams regulāri pārskatīt, ņemot
 vērā iepriekšminētos, regulā definētos
 kritērijus.
 Līdz ar to regulai pievienoto sarakstu
 pārskatīšanas mērķis ir nodrošināt,
 ·
 lai trešo valstu sarakstu saturs atbilstu regulas 5. apsvērumā
 minētajiem kritērijiem, jo īpaši kritērijiem par
 nelegālo imigrāciju un sabiedrisko kārtību, un
 vajadzības gadījumā valstu pārcelšanu no viena pielikuma uz
 otru;
 ·
 lai saskaņā ar LESD 77. panta 2. punkta
 a) apakšpunktu regulā būtu skaidri noteikts, vai trešās
 valsts pilsonim ir jābūt vīzai, vai arī uz viņu
 šī prasība neattiecas.
 2. Priekšlikuma elementi
 2.1. Trešo valstu pārcelšana no
 negatīvā saraksta (I pielikums) uz pozitīvo sarakstu
 (II pielikums)
 Saskaņā ar pieeju, ko
 pieņēma attiecībā uz iepriekšējiem grozījumiem
 Regulā (EK) Nr. 539/2001, Komisija saistībā ar sarakstu
 regulāru pārskatīšanu ir jautājusi dalībvalstīm,
 vai pēc to domām regulas pielikumu saturs joprojām atbilst
 regulā noteiktajiem kritērijiem. No dalībvalstīm netika
 saņemti nekādi priekšlikumi par trešo valstu pārcelšanu no
 pozitīvā saraksta uz negatīvo sarakstu. Taču Komisija
 saņēma priekšlikumus par vairāku trešo valstu pārcelšanu no
 negatīvā saraksta uz pozitīvo sarakstu. Dažas trešās valstis
 tieši vērsās pie Komisijas ar lūgumu tikt pārceltām uz
 pozitīvo sarakstu. Dalībvalstu sniegtā informācija
 (Komisija saņēma 20 atbildes) ir tikusi analizēta kopā
 ar informāciju, ko snieguši citi avoti, tostarp ES delegācijas, kas
 ir atbildīgas par attiecīgajām trešām valstīm, un
 statistikas dati, ko Eurostat sniedzis attiecībā uz
 imigrācijas plūsmām, patvērumu un pasākumiem pret
 nelegālo migrāciju[5]. Šīs analīzes
 rezultātā Komisija ir secinājusi, ka šajā posmā
 valstis un Lielbritānijas pilsoņi, kas ir uzskaitīti
 turpmākajās apakšiedaļās, būtu jāpārceļ
 uz pozitīvo sarakstu.
 2.1.1. Karību salu valstis
 Komisija ir
 analizējusi pieejamo informāciju, tostarp statistikas datus par katru
 trešo valsti, ko dalībvalstis ir ierosinājušas pārcelt.
 Īpaša uzmanība tika pievērsta šādiem aspektiem:
 attiecīgās valsts ekonomiskajam un sociālajam
 attīstības līmenim, ar to saistītajam nelegālās
 imigrācijas riskam uz Eiropas Savienību, ārējām
 attiecībām un reģionālajai vienotībai.
 Komisija
 secināja, ka vairs nav nekāda pamatojuma vīzas prasību
 piemērot Dominikas, Grenādas, Sentlūsijas, Sentvinsentas un
 Grenadīnu vai Trinidādas un Tobāgo pilsoņiem.
 Ievērojams skaits dalībvalstu ierosināja šīs valstis
 pārcelt no negatīvā saraksta uz pozitīvo sarakstu. Šīs
 piecas valstis saskaņā ar regulas 5. apsvērumā
 minētajiem kritērijiem Savienības dalībvalstīm nerada
 nekādu risku attiecībā uz nelikumīgo imigrāciju vai
 sabiedrisko kārtību un drošību. Turklāt šīs
 trešās valstis ir stabilas demokrātijas. Tajās ir labs
 dzīves līmenis un stabila, augoša ekonomika reģionā.
 Tās ir pierādījušas, ka spēj pārvarēt pašreizējo
 globālo ekonomikas krīzi un uzlabot jau tā labās
 attiecības gan ar Savienību, gan starptautiskajām finanšu
 iestādēm. Pārskatot Regulu (EK) Nr. 539/2001[6]
 2006. gadā, četras vienā un tajā pašā
 reģionā izvietotas valstis tika pārceltas uz pozitīvo
 sarakstu, un vīzas prasības atcelšana šo četru valstu
 pilsoņiem nav radījusi nekādas negatīvas sekas
 attiecībā uz nelegālo imigrāciju vai drošību.
 Tādēļ ierosināts Dominiku, Grenādu, Sentlūsiju,
 Sentvinsentu un Grenadīnas un Trinidādu un Tobāgo pārcelt
 no negatīvā saraksta uz pozitīvo sarakstu.
 Vērts
 atzīmēt, ka Trinidādā un Tobāgo ir
 pārstāvētas četras dalībvalstis (Francija,
 Vācija, Nīderlande un Spānija). Sentlūsijā, kas ir
 populārs tūristu galamērķis, konsulāts ir tikai vienai
 dalībvalstij (Francijai). Tā kā nevienai dalībvalstij nav
 pārstāvniecības Grenādā, Dominikā vai
 Sentvinsentā un Grenadīnās, minēto valstu pilsoņiem
 Šengenas vīzas pieteikums ir jāiesniedz ārvalstīs, kas ietver
 būtiskas izmaksas. Gan Grenādai, gan Sentlūsijai ir tikai viena
 pārstāvniecība Šengenas dalībvalstīs un augstais
 komisārs Apvienotajā Karalistē.
 Trinidādā
 un Tobāgo visi ES pilsoņi šobrīd ir atbrīvoti no vīzas
 prasības, taču tiem tiek piemēroti atšķirīgi
 nosacījumi un atšķirīgi uzturēšanās periodi (tikai
 viens mēnesis Slovākijas, Slovēnijas, Čehijas, Polijas,
 Bulgārijas, Rumānijas, Ungārijas, Lietuvas, Latvijas un
 Igaunijas pilsoņiem). Pārējās četrās Karību
 jūras valstīs visu Savienības dalībvalstu pilsoņi ir
 atbrīvoti no vīzas prasības, ja viņu uzturēšanās
 ilgums nepārsniedz 180 dienas.
 Attiecībā
 uz sabiedriskās kārtības un nelegālās imigrācijas
 kritērijiem īpaša uzmanība jāpievērš arī
 attiecīgo trešo valstu izdoto ceļošanas dokumentu drošībai. Kad
 regulā pēdējo reizi tika izdarīti grozījumi, Komisija
 paziņoja, ka turpmākās pārcelšanas uz pozitīvo
 sarakstu var būt atkarīgas no tā, vai ir izpildīti
 konkrēti nosacījumi saistībā ar ceļošanas dokumentu
 drošību. Rezultātā biometrisko pasu izsniegšana tika noteikta
 kā viens no nosacījumiem Rietumbalkānu valstu pārcelšanai
 no negatīvā saraksta uz pozitīvo sarakstu, ņemot
 vērā iepriekšējo pasu sistēmu trūkumus šajā
 reģionā un no tiem izrietošās problēmas. Taču,
 ņemot vērā CARICOM ceļošanas dokumentu augsto
 drošības līmeni valstīs, uz kurām attiecas šis
 grozījums, kā arī reģionālo vienotību ar citām
 šā reģiona valstīm, kuras uz pozitīvo sarakstu tika
 pārceltas ar nesenu Regulas (EK) Nr. 539/2001 grozījumu (Regula
 (EK) Nr. 1932/2006), biometrisko pasu izsniegšanu nedrīkst
 izvirzīt par prasību, lai pārceltu Dominiku, Grenādu,
 Sentlūsiju, Sentvinsentu un Grenadīnas vai Trinidādu un
 Tobāgo. Šīm trešām valstīm ir ļoti drošas CARICOM
 mašīnlasāmas pases, un tuvākajā nākotnē tās
 plāno savas pases aizstāt ar biometriskajām pasēm.
 Lai
 nodrošinātu atbilstību iepriekšējiem atbrīvojumiem no
 vīzas prasības valstīm Karību jūras reģionā,
 pieņemot, ka minētajiem atbrīvojumiem nav bijušas nekādas
 negatīvas sekas, un lai nākotnē nodrošinātu pilnīgu
 savstarpību ar šīm valstīm attiecībā uz bezvīzas
 režīmu īstermiņa uzturēšanās periodiem, kas
 nepārsniedz trīs mēnešus sešu mēnešu periodā
 (šobrīd šāda situācija nepastāv, piemēram,
 Trinidādā un Tobāgo), atbrīvojumu no vīzas
 prasības šo valstu pilsoņiem nedrīkst piemērot, kamēr
 nav noslēgts un nav stājies spēkā nolīgums par
 vīzu režīma atcelšanu starp Eiropas Savienību un attiecīgajām
 valstīm.
 2.1.2. Klusā okeāna salu valstis
 Izskatījusi kritērijus
 attiecībā uz nelegālo imigrāciju, sabiedrisko
 kārtību un drošību un Savienības ārējās
 attiecības, Komisija uzskata, ka Kiribati, Māršala salas,
 Mikronēzija, Nauru, Palau, Samoa, Zālamana salas, Austrumtimora un
 Vanuatu ir jāpārceļ uz Regulas (EK) Nr. 539/2001
 pozitīvo sarakstu.
 Jaunākie statistikas dati liecina, ka
 neviena no šīm valstīm nav nelikumīgās imigrācijas uz
 ES avots.
 Šo valstu izsniegtās pases ir
 mašīnlasāmas[7] un ietver pietiekamu
 skaitu aizsardzības elementu. Kā paskaidrots iepriekš
 attiecībā uz Karību jūras salu valstīm, biometrisko
 pasu izsniegšana Klusā okeāna salu valstīs nedrīkstētu
 būt priekšnosacījums to pilsoņu atbrīvošanai no vīzas
 prasības.
 Tikai divas valstis ir klātesošas
 kādā no šīm valstīm:
 Portugāle — Austrumtimorā, savukārt
 Francija — Vanuatu. Dalībvalstu ierobežotā
 klātbūtne šajā reģionā var radīt būtiskas
 izmaksas Šengenas vīzas pieteikumu iesniedzējiem.
 Fidži pieder pie šā reģiona,
 taču, ņemot vērā pašreizējo politisko situāciju
 valstī un nepietiekamu progresu saistībā ar Kotonū
 nolīguma būtiskāko nosacījumu ievērošanu,
 ierosinājums par pārcelšanu uz pozitīvo sarakstu netiek uzskatīts
 par lietderīgu.
 Papua-Jaungvineja arī atrodas šajā
 reģionā, taču iedzīvotāju un teritorijas
 ziņā tā ir ļoti atšķirīga. Turklāt šobrīd
 tajā ir sarežģīta politiskā situācija, kas šobrīd
 neļauj to iekļaut to valstu sarakstā, kurām tiek
 piemērots bezvīzu režīms.
 Vairums Klusā
 okeāna salu valstu ir atcēlušas vīzas prasību vairuma
 dalībvalstu pilsoņiem. Taču, lai nākotnē
 nodrošinātu pilnīgu savstarpību ar šīm Klusā
 okeāna salu valstīm attiecībā uz īstermiņa
 uzturēšanās periodiem, kas nepārsniedz trīs mēnešus
 sešu mēnešu periodā, un lai nodrošinātu atbilstību
 iepriekšējiem atbrīvojumiem no vīzas prasības, šo valstu
 pilsoņiem nedrīkst piemērot atbrīvojumu no vīzas,
 kamēr nav noslēgts un nav stājies spēkā nolīgums
 par vīzu režīma atcelšanu starp Savienību un
 attiecīgajām valstīm.
 2.1.3. Īpašas Lielbritānijas
 valstspiederīgo kategorijas
 Parskatot Regulu (EK) Nr. 539/2001[8]
 2006. gadā, mēģināja ieviest skaidrību
 attiecībā uz Lielbritānijas pilsoņiem, kuri
 saskaņā ar Savienības tiesībām nav Lielbritānijas
 un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes valstspiederīgie.
 Daži no viņiem (British nationals (overseas) [Lielbritānijas
 valstspiederīgie (aizjūras teritorijas]) tika iekļauti
 jaunā iedaļā II pielikumā, savukārt
 pārējie (British overseas territories citizens
 [Lielbritānijas aizjūras teritoriju pilsoņi], kuriem nav
 tiesību uzturēties (right to abode) Apvienotajā
 Karalistē, British overseas citizens [Lielbritānijas
 aizjūras pilsoņi], British subjects [Lielbritānijas
 pavalstnieki], kuriem nav tiesību uzturēties Apvienotajā
 Karalistē, un British protected persons [Lielbritānijas
 aizsargātās personas] tika iekļauti jaunā iedaļā
 I pielikumā.British. Šāda diferenciācija tobrīd tika
 uzskatīta par nepieciešamu, jo cita starpā tika uzskatīts, ka
 pastāv nelikumīgās imigrācijas risks.
 Taču statistikas dati par atteikumiem pie
 robežām un nelikumīgo imigrantu aizturēšanu pēdējos
 trijos gados rāda, ka Lielbritānijas pilsoņi, kuriem tiek
 piemērota vīzas prasība, nerada risku attiecībā uz
 nelikumīgo imigrāciju Šengenas zonā, jo šie rādītāji
 ir ļoti zemi. Dažiem no viņiem ir tiesības uzturēties (right
 to abode) Apvienotajā Karalistē. Turklāt vairums no
 viņiem dzīvo Karību jūras reģiona valstīs
 (Bermudu salās, Tērksas un Kaikosas salās, Montserratā
 utt.), kuras ir ļoti līdzīgas citām šā reģiona
 valstīm, kuras pakāpeniski tiek pārceltas uz II pielikumu
 (skatīt 2.1.1. iedaļu iepriekš). Reģionālā
 vienotība tādēļ paredz, ka šīm personām ir
 jāpiemēro tadi paši noteikumi. Tiek lēsts, ka šobrīd
 I pielikumā iekļautajās četrās
 Lielbritānijas valstspiederīgo grupās ir mazāk par 300 000 personu.
 Lielbritānijas valstspiederīgo ceļošanas
 dokumentu drošība ir garantēta, jo šie dokumenti ir izgatavoti
 Apvienotajā Karalistē, ievērojot stingras tehniskās
 specifikācijas. Tie ir mašīnlasāmi dokumenti un ietver
 vairākus aizsardzības elementus.
 2.2. Negatīvā saraksta
 atjaunināšana (I pielikums): Dienvidsudānas iekļaušana
 Dienvidsudāna 2011. gada 9. jūlijā
 oficiāli pasludināja savu neatkarību no Sudānas, kura ir
 iekļauta negatīvajā sarakstā. 2011. gada 14. jūlijā
 tā kļuva par Apvienoto Nāciju Organizācijas locekli.
 Tādēļ I pielikums ir jāgroza, lai ietvertu norādi
 uz Dienvidsudānu.
 3. Galvenās organizācijas un
 eksperti, no kuriem pieprasīja atzinumus
 Tika veiktas apspriedes ar
 dalībvalstīm.
 4. Ietekmes novērtējums
 Nav vajadzīgs.
 5. Juridiskais pamats
 Regula (EK) Nr. 539/2001
 sākotnēji tika balstīta uz Eiropas Kopienas dibināšanas
 līguma 62. panta 2. punkta b) apakšpunkta
 i) daļu. Taču tagad, ņemot vērā Līgumu par
 Eiropas Savienības darbību (LESD), šis priekšlikums pilnveido
 kopējo vīzu politiku saskaņā ar LESD 77. panta 2. punkta
 a) apakšpunktu.
 6. Proporcionalitātes un
 subsidiaritātes princips
 Regulā (EK) Nr. 539/2001 ir
 ietverts to trešo valstu saraksts, kuru pilsoņiem, šķērsojot
 dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt
 vīzām (negatīvais saraksts), un to trešo valstu saraksts, uz
 kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas (pozitīvais saraksts).
 Ikviens lēmums par izmaiņām
 sarakstos, par valstu pārcelšanu no negatīvā saraksta uz
 pozitīvo sarakstu vai otrādi saskaņā ar LESD 77. panta
 2. punkta a) apakšpunktu ir Savienības ekskluzīvā
 kompetencē.
 7. Juridisko instrumentu izvēle
 Regula (EK) Nr. 539/2001 jāgroza ar
 regulu.
 8. Ietekme uz budžetu
 Ierosinātais grozījums
 neietekmē Savienības budžetu.
 2012/0309 (COD)
 Priekšlikums
 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA,
 ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 539/2001,
 ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem,
 šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir
 jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz
 kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas
 EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
 ņemot vērā Līgumu par
 Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta
 a) apakšpunktu,
 ņemot vērā Komisijas
 priekšlikumu,
 pēc tiesību akta projekta
 nosūtīšanas valstu parlamentiem,
 rīkojoties saskaņā ar parasto
 likumdošanas procedūru,
 tā kā:
 (1) Padomes 2001. gada 15. marta
 Regulas (EK) Nr. 539/2001[9] I un
 II pielikumā ietverto trešo valstu sarakstu saturam būtu
 jāatbilst un būtu jāturpina atbilst kritērijiem, kas
 paredzēti minētās regulas 5. apsvērumā.
 Norādes uz trešām valstīm, kurās attiecībā uz
 šiem kritērijiem situācija ir mainījusies, būtu
 jāpārceļ no viena pielikuma uz otru.
 (2) Vīzas prasības
 piemērošana Dominikas, Grenādas, Kiribati, Māršala salu,
 Mikronēzijas, Nauru, Palau, Sentlūsijas, Sentvinsenta un
 Grenadīnas, Samoa, Zālamana salu, Austrumtimoras, Tongas, Trinidādas
 un Tobāgo, Tuvalu un Vanuatu pilsoņiem vairs nav pamatota. Šīs
 valstis saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 539/2001 5. apsvērumā
 minētajiem kritērijiem nerada nekādu nelegālās
 imigrācijas risku vai apdraudējumu sabiedriskajai kārtībai
 Savienībā. Tādēļ šo valstu pilsoņi būtu
 jāatbrīvo no vīzas prasības uzturēšanās
 periodiem, kas kopumā nepārsniedz trīs mēnešus, un
 norādes uz šīm valstīm būtu jāpārceļ uz
 II pielikumu.
 (3) Atbrīvojums no
 vīzas prasības Dominikas, Grenādas, Kiribati, Māršala salu,
 Mikronēzijas, Nauru, Palau, Sentlūsijas, Sentvinsenta un
 Grenadīnas, Samoa, Zālamana salu, Austrumtimoras, Tongas, Trinidādas
 un Tobāgo, Tuvalu un Vanuatu pilsoņiem nedrīkst stāties
 spēkā, kamēr nav noslēgts divpusējs nolīgums par
 vīzu atcelšanu starp Savienību un attiecīgajām valstīm
 nolūkā nodrošināt pilnīgu savstarpību.
 (4) Statistikas dati rāda,
 ka Lielbritānijas valstspiederīgo grupas, kas pašreiz ir
 iekļautas I pielikuma 3. punktā, nerada risku
 attiecībā uz nelikumīgo imigrāciju Šengenas zonā, un
 vairums no viņiem dzīvo Karību jūras reģiona
 salās, kurām ir ciešas saiknes un daudz līdzību ar
 kaimiņvalstīm, kuras ir atbrīvotas no vīzas prasības.
 Tādēļ šīs Lielbritānijas valstspederīgo grupas
 būtu jāatbrīvo no vīzas prasības uzturēšanās
 periodiem, kas kopumā nepārsniedz trīs mēnešus, un
 norādes uz šīm grupām būtu jāpārceļ uz
 II pielikumu.
 (5) Regulas (EK) Nr. 539/2001
 pielikumos ir jāatspoguļo starptautisko tiesību
 attīstība, kas ietver izmaiņas dažu valstu vai teritoriālo
 vienību statusā vai nosaukumā. Norāde uz Dienvidsudānu
 jāiekļauj Regulas I pielikumā, jo tā 2011. gada 9. jūlijā
 deklarēja savu neatkarību, savukārt 2011. gada 14. jūlijā
 tā kļuva par Apvienoto Nāciju Organizācijas locekli.
 (6) Attiecībā uz
 Islandi un Norvēģiju – saskaņā ar Nolīgumu, kas
 noslēgts starp Eiropas Savienības Padomi un Islandes Republiku un
 Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis
 īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā[10],
 šī regula ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri
 attiecas uz jomu, kas minēta 1. panta B punktā Padomes
 Lēmumā 1999/437/EK (1999. gada 17. maijs)[11]
 par dažiem pasākumiem minētā nolīguma piemērošanai.
 (7) Attiecībā uz Šveici
 – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas
 Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas
 asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā,
 piemērošanā un pilnveidošanā[12], šī regula
 ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu,
 kas minēta Lēmuma 1999/437/EK 1. panta B un C punktā, to
 lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2008/146/EK[13]
 3. pantu.
 (8) Attiecībā uz
 Lihtenšteinu ‐ saskaņā ar Protokolu starp Eiropas
 Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas
 Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp
 Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par
 Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā,
 piemērošanā un pilnveidošanā, šī regula ir to Šengenas acquis
 noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK
 1. panta B un C punktā, to lasot saistībā ar Padomes
 Lēmuma 2008/261/ES[14], 3. pantu.
 (9) Šī regula ir to Šengenas
 acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Apvienotā
 Karaliste nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2000/365/EK
 (2000. gada 29. maijs) par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas
 Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis
 noteikumu īstenošanā[15]; tādēļ
 Apvienotā Karaliste nepiedalās šīs regulas pieņemšanā,
 un Apvienotajai Karalistei šī regula nav saistoša un nav
 jāpiemēro.
 (10) Šī regula ir to Šengenas acquis
 noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās
 saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK (2002. gada 28.
 februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis
 noteikumu īstenošanā[16]; tādēļ
 Īrija nepiedalās šīs regulas pieņemšanā, un
 Īrijai šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro.
 (11) Attiecībā uz Kipru
 šī regula ir akts, kas pilnveido Šengenas acquis, vai ir kā
 citādi saistīts ar to, kā noteikts 2003. gada Pievienošanās
 akta 3. panta 1. punktā
 (12) Šī regula ir akts, kas
 pilnveido Šengenas acquis, vai kā citādi saistīts ar to,
 kā noteikts 2005. gada Pievienošanās akta 4. panta 1.
 punktā
 IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
 1. pants
 Regulu (EK) Nr. 539/2001 groza šādi:
 1.
 regulas I pielikumu groza šādi:
 (a) pielikuma 1. punktā
 dzēš norādes uz Dominiku, Grenādu, Kiribati, Māršala
 salām, Mikronēziju, Nauru, Palau, Sentlūsiju, Sentvinsentu un
 Grenadīnām, Samoa, Zālamana salām, Austrumtimoru,
 Trinidādu un Tobāgo, Tuvalu un Vanuatu, savukārt iekļauj
 norādi uz Dienvidsudānu;
 (b) svītro 3. punktu;
 2.
 Regulas II pielikumu groza šādi:
 (a) pielikuma 1. punktā
 iekļauj šādas norādes:
 "Dominika*",
 "Grenāda*",
 "Kiribati*",
 "Māršala salas*",
 "Mikronēzija*",
 "Nauru*",
 "Palau*",
 "Sentlūsija*",
 "Sentvinsenta un Grenadīnas*",
 "Samoa*",
 "Zālamana salas*",
 "Austrumtimora*",
 "Tonga*",
 "Trinidāda un Tobāgo*",
 "Tuvalu*" un
 "Vanuatu*".
 _________________
 *"Atbrīvojumu no vīzu
 prasības piemēro no dienas, kad stājas spēkā ar
 Eiropas Savienību noslēgts nolīgums par atbrīvojumu no
 vīzu prasības".
 (b) pielikuma 3. punktu
 aizstāj ar šādu:
 "3. Lielbritānijas pilsoņi, kas
 nav Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes
 pilsoņi saskaņā ar Savienības tiesībām:
 Lielbritānijas
 valstspiederīgie (Overseas)
 Lielbritānijas aizjūras
 teritoriju pilsoņi (British overseas territories citizens)
 Lielbritānijas aizjūras
 pilsoņi (British ove rseas citizens)
 Lielbritānijas
 aizsargātās personas (British protected persons)
 Lielbritānijas pavalstnieki (British
 subjects)"
 2. pants
 Šī regula stājas spēkā
 divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas
 Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 Šī regula uzliek saistības
 kopumā un ir tieši piemērojama dalībvalstīs
 saskaņā ar Līgumiem.
 Briselē,
 Padomes
 vārdā – Eiropas
 Parlamenta vārdā –
 priekšsēdētājs priekšsēdētājs
 [1] OV L 81, 21.3.2001., 1. lpp.
 [2] Padomes 2001. gada 7. decembra Regula (EK)
 Nr. 2414/2001 (OV L 327, 12.12.2001., 1. lpp.), 2003. gada
 6. marta Regula (EK) Nr. 453/2003 (OV L 69, 13.3.2003.,
 10. lpp.), 2005. gada 2. jūnija Regula (EK) Nr. 851/2005
 (OV L 141, 4.6.2005, 3. lpp.), 2006. gada 20. novembra
 Regula (EK) Nr. 1791/2006 (OV L 363, 20.12.2006., 1. lpp.),
 2006. gada 21. decembra Regula (EK) Nr. 1932/2006
 (OV L 405, 30.12.2006., 23. lpp.) un 2009. gada 30. novembra
 Regula (EK) Nr. 1244/2009 (OV L 336, 18.12.2009. 1. lpp.),
 2010. gada 24. novembra Regula (ES) Nr. 1091/2010
 (OV L 329, 14.12.2010., 1. lpp.) un 2010. gada 15. decembra
 Regula (ES) Nr. 1211/2010 (OV L 339, 22.12.2010., 9. lpp.).
 [3] COM(2011) 290 galīgā redakcija.
 [4] OV L 243, 15.9.2009., 1. lpp.
 [5] Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada
 11. jūlija Regulu (EK) Nr. 862/2007 (OV L 199 31.7.2007.,
 23. lpp.).
 [6] 2006. gada 21. decembra Regula (EK) Nr. 1932/2006
 (OV L 405, 30.12.2006., 23. lpp.).
 [7] Kiribati ar Austrālijas Imigrācijas
 ministrijas palīdzību drīz ieviesīs mašīnlasāmas
 pases.
 [8] 2006. gada 21. decembra Regula (EK) Nr. 1932/2006
 (OV L 405, 30.12.2006., 23. lpp.).
 [9] OV L 81, 21.3.2001., 1. lpp.
 [10] OJ L 176, 10.7.1999, p. 36.
 [11] OJ L 176, 10.7.1999, p. 31.
 [12] OV L 53, 27.2.2008., 52. lpp.
 [13] OV L 53, 27.2.2008., 1. lpp.
 [14] OV L 83, 26.3.2008., 3. lpp.
 [15] OV L 131, 1.6.2000., 43. lpp.
 [16] OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.


text:
 30.9.2015
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 255/153
 BESCHLUSS (EU) 2015/1632 DES EUROPÄISCHEN PARLAMENTS
 vom 29. April 2015
 über den Rechnungsabschluss betreffend den achten, neunten und zehnten Europäischen Entwicklungsfonds für das Haushaltsjahr 2013
 DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT,
 —
 unter Hinweis auf die Vermögensübersichten und Haushaltsübersichten des achten, neunten und zehnten Europäischen Entwicklungsfonds für das Haushaltsjahr 2013 (COM(2014)487 — C8-0146/2014),
 —
 unter Hinweis auf den Jahresbericht der Kommission vom 14. April 2014 über die Rechnungsführung des achten, neunten und zehnten Europäischen Entwicklungsfonds im Haushaltsjahr 2013,
 —
 unter Hinweis auf die Finanzinformationen über die Europäischen Entwicklungsfonds (COM(2014)350),
 —
 unter Hinweis auf den Jahresbericht des Rechnungshofs über die Tätigkeiten im Rahmen des achten, neunten und zehnten Europäischen Entwicklungsfonds in Bezug auf das Haushaltsjahr 2013 zusammen mit den Antworten der Kommission (1),
 —
 unter Hinweis auf die vom Rechnungshof gemäß Artikel 287 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union für das Haushaltsjahr 2013 vorgelegte Erklärung über die Zuverlässigkeit der Rechnungsführung sowie die Rechtmäßigkeit und Ordnungsmäßigkeit der zugrunde liegenden Vorgänge (2),
 —
 unter Hinweis auf die Empfehlungen des Rates vom 17. Februar 2015 in Bezug auf die der Kommission zu erteilende Entlastung für die Ausführung der Rechnungsvorgänge der Europäischen Entwicklungsfonds für das Haushaltsjahr 2013 (05135/2015 — C8-0050/2015, 05136/2015 — C8-0051/2015, 05138/2015 — C8-0052/2015),
 —
 unter Hinweis auf den Bericht der Kommission über die Folgemaßnahmen zu der Entlastung für das Haushaltsjahr 2012 (COM(2014)607) und die diesem Bericht beigefügten Arbeitsdokumente der Dienststellen der Kommission (SWD(2014)285 und SWD(2014)286),
 —
 unter Hinweis auf das am 23. Juni 2000 in Cotonou unterzeichnete (3) und am 22. Juni 2010 in Ouagadougou (Burkina Faso) geänderte (4) Partnerschaftsabkommen zwischen den Mitgliedern der Gruppe der Staaten in Afrika, im Karibischen Raum und im Pazifischen Ozean einerseits und der Europäischen Gemeinschaft und ihren Mitgliedstaaten andererseits,
 —
 unter Hinweis auf den Beschluss 2001/822/EG des Rates vom 27. November 2001 über die Assoziation der überseeischen Länder und Gebiete mit der Europäischen Gemeinschaft („Übersee-Assoziationsbeschluss“) (5),
 —
 gestützt auf Artikel 33 des internen Abkommens vom 20. Dezember 1995 zwischen den im Rat vereinigten Vertretern der Regierungen der Mitgliedstaaten über die Finanzierung und Verwaltung der Hilfen der Gemeinschaft im Rahmen des zweiten Finanzprotokolls des Vierten AKP-EG-Abkommens (6),
 —
 gestützt auf Artikel 32 des internen Abkommens vom 18. September 2000 zwischen den im Rat vereinigten Vertretern der Regierungen der Mitgliedstaaten über die Finanzierung und Verwaltung der Hilfe der Gemeinschaft im Rahmen des Finanzprotokolls zu dem am 23. Juni 2000 in Cotonou, Benin, unterzeichneten Partnerschaftsabkommen zwischen den Mitgliedern der Gruppe der Staaten in Afrika, im Karibischen Raum und im Pazifischen Ozean einerseits und der Europäischen Gemeinschaft und ihren Mitgliedstaaten andererseits und über die Bereitstellung von Finanzhilfe für die überseeischen Länder und Gebiete, auf die der vierte Teil des EG-Vertrags Anwendung findet (7),
 —
 gestützt auf Artikel 11 des internen Abkommens vom 17. Juli 2006 zwischen den im Rat vereinigten Vertretern der Regierungen der Mitgliedstaaten über die Finanzierung der im mehrjährigen Finanzrahmen für den Zeitraum 2008-2013 bereitgestellten Gemeinschaftshilfe im Rahmen des AKP-EG-Partnerschaftsabkommens und über die Bereitstellung von Finanzhilfe für die überseeischen Länder und Gebiete, auf die der vierte Teil des EG-Vertrags Anwendung findet (8),
 —
 gestützt auf Artikel 319 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
 —
 gestützt auf Artikel 74 der Finanzregelung vom 16. Juni 1998 für die Zusammenarbeit bei der Entwicklungsfinanzierung im Rahmen des Vierten AKP-EG-Abkommens (9),
 —
 gestützt auf Artikel 119 der Finanzregelung vom 27. März 2003 für den neunten Europäischen Entwicklungsfonds (10),
 —
 gestützt auf Artikel 142 der Verordnung (EG) Nr. 215/2008 des Rates vom 18. Februar 2008 über die Finanzregelung für den 10. Europäischen Entwicklungsfonds (11),
 —
 gestützt auf Artikel 93, Artikel 94 Gedankenstrich 3 und Anlage V seiner Geschäftsordnung,
 —
 unter Hinweis auf den Bericht des Haushaltskontrollausschusses und die Stellungnahme des Entwicklungsausschusses (A8-0102/2015),
 1.
 stellt fest, dass die endgültigen Rechnungsabschlüsse des achten, neunten und zehnten Europäischen Entwicklungsfonds sich wie in Tabelle 2 des Jahresberichts des Rechnungshofs darstellen;
 2.
 billigt den Rechnungsabschluss des achten, neunten und zehnten Europäischen Entwicklungsfonds für das Haushaltsjahr 2013;
 3.
 beauftragt seinen Präsidenten, diesen Beschluss dem Rat, der Kommission, dem Gerichtshof der Europäischen Union, dem Rechnungshof und der Europäischen Investitionsbank zu übermitteln und seine Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union (Reihe L) zu veranlassen.
 Der Präsident
 Martin SCHULZ
 Der Generalsekretär
 Klaus WELLE
 (1) ABl. C 398 vom 12.11.2014, S. 1.
 (2) ABl. C 401 vom 13.11.2014, S. 264.
 (3) ABl. L 317 vom 15.12.2000, S. 3.
 (4) ABl. L 287 vom 4.11.2010, S. 3.
 (5) ABl. L 314 vom 30.11.2001, S. 1; und ABl. L 324 vom 7.12.2001, S. 1.
 (6) ABl. L 156 vom 29.5.1998, S. 108.
 (7) ABl. L 317 vom 15.12.2000, S. 355.
 (8) ABl. L 247 vom 9.9.2006, S. 32.
 (9) ABl. L 191 vom 7.7.1998, S. 53.
 (10) ABl. L 83 vom 1.4.2003, S. 1.
 (11) ABl. L 78 vom 19.3.2008, S. 1.


text:
Strynø er en ø beliggende syd for Tåsinge mellem Langeland og Ærø i Langeland Kommune. Før 2007 lå den i Rudkøbing Kommune. Øen dækker et areal på 4,88 km2 og har ca. 200 indbyggere. Der er færgeforbindelse fra Rudkøbing.
 Øen har en skole, en børnehave, en kirke, en købmand, en kro og to pensionater.
 Strynø Skole fra 1905 har elever fra børnehaveklasse til og med 4. klasse. Herefter skal børnene i skole i Rudkøbing. 1998 blev skolen fredet, og den gennemgik i 2014 en større renovering som nu udgør Strynø Skole og Kulturhus. Det er den eneste af de 5 danske landsbyskoler, der i 1998 blev fredet, som stadig er en fungerende skole.
 Strynø Havn blev renoveret og udbygget til dobbelt størrelse med midler fra A.P. Møllers Fond i 2009. I servicebygningen er der adgang til bad og toilet samt et køkken med vask og kogeplader. Der er endvidere sejlerstue, legeplads og grillpladser.
 Strynø Kalv er en privatejet ø vest for Strynø. Arealet af øen er ca. 45 ha. En del af Strynø Kalv er fredet for bevaringen af klokkefrøer. Øen kan besøges i egen båd eller med hjælp fra Øhavets Smakkecenter på Strynø. En cementmole som indtil midt i 1960’erne blev brugt til udskibning af landbrugsvarer fra øens landbrugsejendomme er eneste anløbsbro. I dag ligger store dele af øen hen i naturtilstand, med nogen husdyrgræsning.
 Historie
 Strynø er en langstrakt bakke, som har fået sin nuværende afgrænsning ved landsænkning gennem de sidste 5.000-6.000 år.
 Efter yngre stenalders afslutning findes der kun få arkæologiske spor af beboelse. Først i senmiddelalderen blev øen igen beboet. Der var ingen adgang til gavntræ eller brændsel og andre nødvendigheder på øen, men det efterhånden mere udviklede landbrug og fiskeri, gjorde det realistisk at bo på den lille ø igen.
 I Kong Valdemars Jordebog er øen nævnt som Stryn, og har mens den var under Kronen været uden faste beboere og kun anvendt til opdrætning af heste.
 På øens højeste punkt midt på øen blev landsbyen anlagt. I 1588 var der 30 gårde på øen, og fra 1750 voksede antallet til 50 fæstegårde. Sandsynligvis var det befolkningens udnyttelse af ålegræs til gødning fra omkring år 1600, der gjorde det muligt at drive et mere intensivt og højere ydende landbrug.
 Omkring 1750 købte Grevskabet Langeland Strynø med Strynø Kalv. Foruden fæstegårdene på hver 15-20 tønder land, var der en halv snes husmandssteder og fiskerhuse. Gårdene var så tæt beliggende, at man kunne gå fra gård til gård på tagryggen. Fra Stavnsbåndets løsning i 1788 lå alle gårde på det sted, som i dag er landsbyen Strynø by. Fra 1810 indtraf en forandring, hvor man flyttede gårdene ud på markerne. 1805 kom de to øer igen under Kronen. Der blev ikke anlagt nye gårde, og den voksende befolkning etablerede sig som husmænd, der bosatte sig på ledige grundestykker i og omkring landsbyen. Udskiftningen på Strynø begyndte 1810. Man anvendte en blandet stjerne- og blokudskiftning til henholdsvis de større og de mindre gårde. Stjerneudskiftningen udgik fra landsbyen og optog det meste af øens midterste del. Blokudskiftningen blev udlagt omkring to parallelle veje i nord og syd. De 21 husmænd med jord fik lodder på den nordvestligste del af øen. Bebyggelsen i Strynø By stammer overvejende fra 1860 til 1910, da først sømænd, siden skippere og fiskere etablerede sig efter gårdenes udflytning.
 I nutiden er de små familiebrugs tid forbi, og mange af bygningerne finder en alternativ anvendelse.
 Seværdigheder
 Strynø Kirke fra 1867, men våbenhuset stammer fra den oprindelige kirke fra 1589. Strynø Kirke er opført i 1867 af baroniet Lehn ved arkitekterne Vilhelm Dahlerup og Ove Petersen og består af kirkeskib med tresidet afsluttet kor og vesttårn med forhal. Kirken er bygget på grunden og af resterne af den gamle kirke fra 1500-tallet. Våbenhuset er eneste bevarede levn af den gamle kirkebygning. Altertavlen, der er malet i 1881 af marinemaleren J.E.C. Rasmussen, Ærø, forestiller Jesu forklarelse på bjerget. Døbefonten af sandsten er fra 1936, mens prædikestolen er fra 1618 (Renæssancen). I kirken hænger tre kirkeskibe: "Trefoldigheden" fra 1790, "Strynø" fra 1869 og "Nielsens Minde" fra 1880. Med sine 280 siddepladser er kirken meget rummelig. Kirkegårdens gravsteder er, som på andre sydfynske småøer, meget små - de såkaldte "ø-gravsteder".
 Øhavets Smakkecenter befinder sig på Strynø og har en natur/kulturhistorisk udstilling og udlejer smakkejoller. Her udstilles desuden joller, pramme og andre mindre både, der har været brugt i det Sydfynske Øhav. Udstillingen har eksisteret siden 1993, og museet samarbejder med Langelands Museum. Udstillingens omdrejningspunkt er sejladsen mellem de mange øer i området.
 Strynø Mølle blev taget i brug i 1835 og blev oprindeligt brugt til at male mel med. Oprindeligt var møllen stråtækt, men blev senere udskiftet med tjærepap. Ligeledes var den oprindelige mølle ikke udført med krøjetøj (vendeværk) og selvsvikning (indretning med vægtbelastede klapper på vingerne til at regulere vindpresset og opnå en ensartet gang). Under stormfloden 1872 og igen i 1904 blev Møllegården sat under vand og gården blev flyttet til Møllevejen.
 Majtræet, der er øens majstang, rejses hvert år pinsedag ved en mindre festlighed efter en tradition, som rækker tilbage til 1868, hvor Strynø Majtræsforening blev stiftet. Omkring århundredeskiftet valgte strynboerne en jordgravet sokkel, hvortil majtræet blev boltet fast. Når majtræet tages ned sker det om mandagen to uger før det skal rejses igen. Majtræsforeningen er vært ved festen, og byder på en forfriskning til alle, og "pudsningen" af majtræet udbydes til den lavest bydende. Aftenen før selve majtræsfesten samles majtræsforeningens bestyrelse med koner til binding af kranse og topbuket. Rejsningen af majtræet foregik om søndagen indtil engang i 1970'erne, hvor det blev forlagt til om lørdagen.
 Kendte personer
 Hans Egede Saabye født på Strynø (1746–1817) var en dansk præst og missionær på Grønland.
 Edvard Rasmussen født på Strynø (1902-1990) var amtsborgmester i Fyns Amt fra 1970 til 1974.
 Eksterne henvisninger og kilder
 Hjemmeside opdateret af Strynø Beboerforening
 Øhavets Smakkecenter
 Strynø Mølle
 Turistinformation om Strynø
 Kulturmiljøer - Strynø og Strynø Kalv
 Strynø Kalv
 www.dedanskesland.dk
 Referencer
 Langeland Kommunes geografi
 Øer i Sydfynske Øhav
 Byer og bydele med genforeningssten
 Byer og bydele med befrielsessten


text:
 Avis juridique important
 |
 21986D0521(03)
 Decision No 1/86 of the EEC-Iceland Joint-Committee of 20 March 1986 supplementing and amending Lists A and B annexed to Protocol 3 concerning the definition of the concept of 'originating products' and methods of administrative cooperation
 Official Journal L 134 , 21/05/1986 P. 0012 - 0015
 DECISION N° 1/86 OF THE EEC-ICELAND JOINT COMMITTEE of 20 March 1986 supplementing and amending Lists A and B annexed to Protocol N° 3 concerning the definition of the concept of 'originating products' and methods of administrative cooperationTHE JOINT COMMITTEE,Having regard to the Agreement between the European Economic Community and the Republic of Iceland signed in Brussels on 22 July 1972,Having regard to Protocol N° 3 concerning the definition of the concept of 'originating products' and methods of administrative cooperation (hereinafter referred to as 'Protocol N° 3'), and in particular Article 28 thereof,Whereas experience has shown that the rules of origin laid down for certain products in Protocol N° 3 must be adapted to take account of the evolution of techniques in the manufacture of those products and international economic conditions concerning trade therein,HAS DECIDED AS FOLLOWS:Article 1In List A annexed to Protocol N° 3, the entries for headings 19.05, 37.01, 43.03, first ex 59.02, 59.03, both ex 59.17, 65.03, 65.05 and ex 96.01 shall be replaced by those set out in Annex I to this Decision.Article 2List B annexed to Protocol N° 3 shall be amended as follows:- in the rule which appears in the third column at the beginning of the List, the expression 'Nos 97.07 and 98.03' shall be replaced by 'Nos 97.06, 97.07, 98.03 and 98.10',- headings ex 22.09, ex 25.04, 29.35, ex 71.12, ex 71.16 and ex 98.10 and the corresponding entries as set out in Annex II to this Decision shall be inserted,- the entries for ex Chapters 28 to 37 and heading ex 43.02 shall be replaced by those given in Annex II to this Decision.Article 3This Decision shall enter into force on 1 April 1986.Done at Brussels, 20 March 1986.For the Joint CommitteeThe ChairmanTomas A. TOMASSON ANNEX I >TABLE>ANNEX II >TABLE>


text:
Huippukeittiömestari Jaakko Sorsa vierailee Olavinlinnassa! - sokoshotels.fi
 Huippukeittiömestari Jaakko Sorsa vierailee Olavinlinnassa!
 Osuuskauppa Suur-Savon kesällä 2017 aloittama vierailevien huippukeittiömestareiden sarja saa jatkoa heinäkuussa 2018 Olavinlinnassa. Viime vuodet Aasiassa työskennellyt huippukeittiömestari Jaakko Sorsa saapuu Savonlinnaan ja suunnittelee upean 3-5 ruokalajin illallismenun, joka on tarjolla Olavinlinnassa 18., 20. ja 21.7.2018 ennen oopperaa. Jaakko on myös itse paikalla.
 Illalliselle voi saapua ilman osallistumista oopperaan.
 Vuonna 2004 Jaakko lähti Hong Kongiin avaamaan FINDS ravintolaa sekä viemään pohjoisia makuja Aasiaan. FINDS:n keittiö noudattaa pohjoisen satokauden rytmiä ja ruoan valmistuksen pääpaino on autenttisissa säilytysmenetelmissä kuten savustaminen, kuivaaminen sekä pikkelöinti. Monet raaka-aineista on itse valittuja pohjoisilta alueilta.
 Jaakon kulinaarinen ura alkoi 20 vuotta sitten, kun hän työskenteli Suomen ja Ruotsin tunnettujen keittiömestareiden alaisuudessa. Heidän opissa hän saavutti vankan osaamisen klassisen ruoanvalmistuksen perusteista. Neljän vuoden ajan hän oli osa Suomen presidentinlinnan keittiötiimiä, joka valmisti virallisten valtiovierailujen tarjoilut. Tämän jälkeen Jaakko oli osa kokkitiimiä, joka loi kulinaarisen perustan Chez Dominiquelle, joka myöhemmin saavutti kaksi Michelin tähteä. Ennen Hong Kongiin muuttoa Jaakko työskenteli loistokkaissa hotelleissa sekä resorteissa Bermudalla ja Fiji-saarilla. Hän palveli myös rauhanturvajoukoissa Etelä-Libanonissa.
 Taannoin hänet kutsuttiin Tokioon valmistamaan moderni suomalainen illallinen Japanin prinsessa Takamadolle. Aikaisempiin "kuninkaallisiin kokemuksiin" kuuluu mm. yksityisiä illallisia Tanskan kruununprinssille sekä -prinsessalle, Ruotsin prinsessalle sekä Saudi-Arabian kuninkaalliselle perheelle. Jaakon suunnittelema menu on tarjolla Finnairin lennolla businessluokassa reitillä Hong Kong – Helsinki. Jaakko on esiintynyt useissa eri TV ohjelmissa sekä ollut mm. tuomariston jäsenenä maailman arvostetuimmassa Bocuse D ́Or kokkikilpailussa.
 Ainutlaatuinen ruokaelämys uniikissa miljöössä ensiluokkaisen palvelun kera - tämä on unohtumaton kokemus.
 Tai verkkokaupasta (muista valita oikea päivämäärä) täältä.


text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 52005PC0384
 Ettepanek: Nõukogu määrus seemneturu ühise korralduse kohta /* KOM/2005/0384 lõplik - CNS 2005/0164 */
 [pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 24.8.2005KOM(2005) 384 lõplik2005/0164 (CNS)Ettepanek:NÕUKOGU MÄÄRUSseemneturu ühise korralduse kohta(komisjoni esitatud)SELETUSKIRINõukogu määrust (EMÜ) nr 2358/71 (seemneturu ühise korralduse kohta) ning sellega seotud toodete CN-koode on mitmel korral oluliselt muudetud. Arvestades kõnealuseid muudatusi ja eriti neid, mis tehti vastavalt nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusele (EÜ) nr 1728/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks), tuleks kõnealune määrus selguse huvides ja ühenduse õigusaktidest õigesti arusaamiseks kehtetuks tunnistada ja asendada see uue määrusega.Nõukogu 2. augusti 1972. aasta määruse (EMÜ) nr 1674/72 (millega sätestatakse seemnesektoris abi andmise ja rahastamise üldeeskirjad), sätted inkorporeeriti komisjoni määruse (EÜ) nr 1973/2004 kümnenda peatükiga ettenähtud rakenduseeskirjadesse. Seoses sellega tuleb nõukogu määrus (EMÜ) nr 1674/72 kehtetuks tunnistada.Impordilitsentside süsteemi muudetakse igasuguse seemneimpordi osas ühtseks, seda samal ajal lihtsustades nõnda, et enam ei nähta ette erandeid seemnekasvatust käsitlevate lepingute raames kolmandasse riiki toimuvale ettenähtud korras registreeritud impordil suhtes.Alles on jäetud Soome siseriiklikku eriliste ilmastikutingimustega seotud abi käsitlevad sätted ning sellise abi tulemuste kohta saadab komisjon nõukogule aruande enne 1. jaanuari 2006.2005/0164 (CNS)Ettepanek:NÕUKOGU MÄÄRUSseemneturu ühise korralduse kohtaEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 36 ja artikli 37 lõike 2 kolmandat lõiku,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,võttes arvesse Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust,ning arvestades järgmist:(1) Põllumajandussaaduste ühisturu toimimise ja arenguga peab kaasnema ühise põllumajanduspoliitika kujundamine, mis sisaldab eelkõige põllumajandusturgude ühist korraldust, mille vorm võib olla tooteti erinev.(2) Nõukogu 26. oktoobri 1971. aasta määruses (EMÜ) nr 2358/71 (seemneturu ühise korralduse kohta)[1] on tehtud mitmeid olulisi muudatusi, eriti nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001).[2] Selguse huvides tuleks tunnistada määrus (EMÜ) nr 2358/71 kehtetuks ja asendada see uue määrusega.(3) Nõukogu 2. augusti 1972. aasta määruse (EMÜ) nr 1674/72 (millega sätestatakse seemnesektoris abi andmise ja rahastamise üldeeskirjad),[3] sätted inkorporeeriti komisjoni 29. oktoobri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 1973/2004 (millega sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad nõukogu määruse (EÜ) nr 1782/2003 IV ja IVa jaotises sätestatud toetuskavade rakendamiseks ja tootmisest kõrvaldatud maa kasutamine tooraine tootmiseks),[4] 10. peatüki rakenduseeskirjadesse. Seoses sellega tuleb kehtetuks tunnistada määrus (EMÜ) nr 1674/72.(4) Kolmandate riikidega toimuva seemnekaubanduse mahu jälgimiseks tuleks luua impordilitsentside süsteem, millesse kuuluv tagatise nõue garanteerib, et toimingud, mille kohta litsentse on taotletud, sooritatakse.(5) Tollimaksusüsteem võimaldab loobuda kõigist muudest kaitsemeetmetest seoses kolmandatest riikidest imporditud kaupadega.(6) Siseturu- ja tollimaksumehhanism võivad erandlikel asjaoludel siiski osutuda ebapiisavaks. Sellisel juhul peaks ühendus saama viivitamata võtta kõik vajalikud meetmed, et ühenduse turg ei jääks võimalike häirete puhul kaitseta. Sellised meetmed peavad olema kooskõlas ühenduse rahvusvaheliste kohustustega.(7) Riikliku abi andmine kahjustaks ühtse seemneturu nõuetekohast toimimist. Seepärast tuleks ühise turukorralduse alla kuuluvate toodete suhtes kohaldada asutamislepingu riigiabi käsitlevaid sätteid. Pärast liitumist võib Soome seoses eriliste ilmastikutingimustega siiski anda komisjoni loal abi teatava koguse ainult selles liikmesriigis toodetud seemnete ja teraviljaseemnete jaoks.(8) Ühine seemneturg areneb pidevalt, sellest tulenevalt peaksid liikmesriigid ja komisjon vastastikku vahetamaturu arenguga seotud teavet.(9) Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta määrusele 1999/468/EÜ (millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused),[5]ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:I Peatükk Sissejuhatavad sättedARTIKKEL 1Kehtestatakse seemneturu ühine korraldus, mis hõlmab järgmised tooted:CN-kood | Kaupade kirjeldus |0712 90 11 | Suhkrumaisi hübriidid seemneks |0713 10 10 | Aedherned (Pisum sativum) seemneks |ex 0713 20 00 | Kikerherned (nuudid) seemneks |ex 0713 31 00 | Aedoad liigist Vigna mungo (L.) Hepper või Vigna radiata (L.) Wilczek, seemneks |ex 0713 32 00 | Asukioad (Phaseolus või Vigna angularis) seemneks |0713 33 10 | Harilikud aedoad (Phaseolus vulgaris) seemneks |ex 0713 39 00 | Muud aedoad seemneks |ex 0713 40 00 | Läätsed seemneks |ex 0713 50 00 | Põldoad (Vicia faba var. major) ja söödaoad (Vicia faba var. equina et Vicia faba var. minor) seemneks |ex 0713 90 00 | Muud kuivatatud kaunviljad seemneks |1001 90 10 | Speltanisu seemneks |ex 1005 10 | Maisi hübriidsordid seemneks |1006 10 10 | Koorimata riis (riz paddy) seemneks |1007 00 10 | Terasorgo hübriidid seemneks |1201 00 10 | Sojaoba, purustatud või purustamata, seemneks |1202 10 10 | Maapähkel (arahhis), röstimata või muul viisil kuumtöötlemata, koorega, seemneks |1204 00 10 | Linaseemned, purustatud või purustamata, seemneks |1205 10 10 | Rapsi- või rüpsiseemned, purustatud või purustamata, seemneks |1206 00 10 | Päevalilleseemned, purustatud või purustamata, seemneks |ex 1207 | Muud õliseemned ja õliviljad, purustatud või purustamata, seemneks |1209 | Seemned, viljad ja eosed külviks |Artikkel 2Seemnete turustusaasta algab iga aasta 1. juulil ja lõppeb järgmise aasta 30. juunil.Artikkel 3Käesoleva määruse kohaldamine ei piira nõukogu määrusega (EÜ) nr 1782/2003 ettenähtud meetmete kohaldamist.IIkaubavahetus kolmandate riikidegaARTIKKEL 41. Kõigi artiklis 1 nimetatud toodete importimisel ühendusse võidakse nõuda impordilitsentsi esitamist. Tooted, mille kohta impordilitsentse nõutakse, määratakse kindlaks vastavalt artikli 10 lõikes 2 sätestatud korrale.2. Liikmesriigid annavad litsentsi välja igale taotlejale, olenemata tema ettevõtte asukohast ühenduses.3. Litsents kehtib kogu ühenduse piires toimuva impordi puhul. Litsents antakse välja tagatise esitamisel, mis garanteerib impordikohustuse täitmise litsentsi kehtivuse ajal. Kui selle aja jooksul tehingut ei tehta või see tehakse osaliselt, siis jäetakse tagatis kas täielikult või osaliselt tagastamata, välja arvatud juhul, kui põhjuseks on vääramatu jõud.Artikkel 5Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse artiklis 1 loetletud toodete puhul ühise tollitariifistiku maksumäärasid.Artikkel 61. Artiklis 1 osutatud toodete tariifse klassifikatsiooni suhtes kohaldatakse koondnomenklatuuri tõlgendamise üldeeskirja ja selle üksikasjalikke rakenduseeskirju Käesoleva määruse kohaldamisest lähtuv tariifinomenklatuur inkorporeeritakse ühisesse tollitariifistikku.2. Kui käesolevas määruses või selle alusel ei ole sätestatud teisiti, on kolmandate riikidega kauplemisel keelatud:a) kohaldada ühtegi maksu, millel on tollimaksuga samaväärne mõju,b) kohaldada ühtegi koguselist piirangut või samaväärse mõjuga meedet.Artikkel 71. Kui import või eksport põhjustab või võib põhjustada artiklis 1 osutatud ühe või mitme toote turul tõsiseid häireid, mis võivad ohustada asutamislepingu artiklis 33 sätestatud eesmärke, võib kauplemisel riikidega, mis ei ole Maailma Kaubandusorganisatsiooni liikmed, kohaldada asjakohaseid meetmeid, kuni häired või häirete oht on möödunud.2. Lõikes 1 osutatud olukorra tekkimisel võtab komisjon liikmesriigi taotluse korral või omal algatusel vajalikud meetmed. Meetmetest teatatakse liikmesriikidele ja neid tuleb viivitamata kohaldada. Kui komisjon saab liikmesriigilt taotluse, teeb ta selle kohta otsuse kolme tööpäeva jooksul alates taotluse saamisest.3. Iga liikmesriik võib lõikes 2 nimetatud meetmete osas pöörduda kolme tööpäeva jooksul alates otsuse teatavaks tegemise päevast nõukogu poole. Nõukogu tuleb viivitamata kokku. Nõukogu võib kvalifitseeritud häälteenamusega kõnealuseid meetmeid muuta või need tühistada ühe kuu jooksul alates tema poole pöördumise päevast.4. Käesoleva artikli kohaselt vastuvõetud sätete kohaldamisel võetakse arvesse kohustusi, mis tulenevad kooskõlas asutamislepingu artikli 300 lõikega 2 sõlmitud lepingutest.III PeatükkÜldsättedARTIKKEL 81. Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse määruse artiklis 1 nimetatud toodete tootmisel ja nendega kauplemisel asutamislepingu artikleid 87, 88 ja 89.2. Siiski võib Soome komisjoni loal anda teatavate koguste ainult selles liikmesriigis toodetud seemnete ja teraviljaseemnete jaoks abi seoses oma eriliste ilmastikutingimustega.Enne 1. jaanuari 2006 esitab komisjon Soomelt õigeaegselt laekunud andmete põhjal nõukogule aruande lubatud abi tulemuste kohta koos vajalike ettepanekutega.Artikkel 9Liikmesriigid ja komisjon vahetavad käesoleva määruse kohaldamiseks vajalikku teavet.Artikkel 101. Komisjoni abistab seemneturu korralduskomitee (edaspidi komitee).2. Kui viidatakse käesolevale artiklile, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 4 ja 7.Otsuse 1999/468/EÜ artikli 4 lõikes 3 ettenähtud tähtajaks määratakse üks kuu.3. Komitee võtab vastu oma töökorra.Artikkel 11Käesoleva määruse kohaldamise üksikasjalik kord ja eelkõige artiklis 4 osutatud litsentside tähtaeg ning artiklis 9 nimetatud teabevahetuse täpne kord kehtestatakse vastavalt artikli 10 lõikele 2.IV Peatükk ÜLEMINEKU- JA LÕPPSÄTTEDARTIKKEL 121. Määrused (EMÜ) nr 2358/71 ja (EMÜ) nr 1674/72 tunnistatakse kehtetuks.2. Viiteid määrusele (EMÜ) nr 2358/71 tõlgendatatakse viidetena käesolevale määrusele ja neid loetakse vastavalt lisas esitatud vastavustabelile.Artikkel 13Käeolev määrus jõustub seitsmendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.Määrust kohaldatakse alates 1. juulist 2006. aastast.Käesolev määrus on tervikuna siduv ja otseselt kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel, ...Nõukogu nimeleesistujaLISAVastavustabelMäärus (EMÜ) nr 2358/71 | Käesolev määrus |Artikkel 1 | Artikkel 1 |Artikkel 2 | Artikkel 2 |– | Artikkel 3 |Artikkel 3 | – |Artikkel 3a | – |Artikli 4 lõige 1, lõike 2 esimene lause | Artikkel 4 |Artikli 4 lõike 2 teine lõik | Artikkel 11 |Artikli 5 lõige 1 | Artikkel 5 |Artikli 5 lõige 2, artikkel 6 | Artikkel 6 |Artikkel 7 | Artikkel 7 |Artikkel 8 | Artikkel 8 |Artikkel 9, esimene lause | Artikkel 9 |Artikkel 9, teine lause | Artikkel 11 |Artikkel 11 | Artikkel 10 |Artikkel 12 | – |Artikkel 13 | – |Artikkel 14 | – |Artikkel 15 | – |Artikkel 16 | – |– | Artikkel 12 |Artikkel 17 | Artikkel 13 |RAAMATUPIDAMISARUANNE |1. | EELARVEJAGU: 05 02 11 02 | ASSIGNEERINGUD: 110 miljonit eurot |2. | MEETME PEALKIRI: Ettepanek: nõukogu määrus seemneturu ühise korralduse kohta. |3. | ÕIGUSLIK ALUS: Asutamislepingu artikkel 37 |4. | MEETME EESMÄRGID: Tunnistada kehtetuks ja asendada määrus (EMÜ) nr 2358/71 seoses määrusega (EÜ) nr 1782/2003 kehtestatud seemneturu ümberkorraldamisega. |5. | FINANTSTAGAJÄRJED | 12 –KUULINE PERIOOD (miljonites eurodes) | JOOKSEV EELARVE- AASTA 2005 (miljonites eurodes) | JÄRGMINE EELARVE- AASTA 2006 (miljonites eurodes) |5.0 | KULUTUSED – EÜ EELARVEST (TOETUSED/SEKKUMISED) – SISERIIKLIKUST EELARVEST – MUUD | – | – | – |5.1 | LAEKUMISED – EÜ OMAVAHENDID (LÕIVUD/TOLLIMAKSUD) – SISERIIKLIKUD TASANDIL | – | – | – |2007 | 2008 | 2009 | 2010 |5.0.1 | KULUDE EELKALKULATSIOON | – | – | – | – |5.1.1 | KAVANDATUD TULUD | – | – | – | – |5.2 | ARVUTAMISMEETOD: |6.0 | KAS PROJEKTI SAAB RAHASTADA JOOKSVA EELARVE ASJAKOHASES PEATÜKIS KAVANDATUD ASSIGNEERINGUTEGA? | JAH EI |6.1 | KAS PROJEKTI SAAB RAHASTADA JOOKSVA EELARVE PEATÜKKIDE VAHEL ASSIGNEERINGUTE ÜMBERPAIGUTAMISEGA? | JAH EI |6.2 | KAS ON VAJA TÄIENDUSEELARVET? | JAH EI |6.3 | KAS ASSIGNEERINGUID ON VAJA KAVANDADA TULEVASTES EELARVETES? | JAH EI |MÄRKUSED: |[1] EÜT L 246, 5.11.1971, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1782/2003 (ELT L 270, 21.10.2003, lk 1).[2] (Vaata märkust nr 4). Määrust on viimati muudetud komisjoni määrusega (EÜ) nr 118/2005(ELT L 24, 27.1.2005, lk 15).[3] EÜT L 177, 4.8.1972, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EMÜ) nr 3795/85 (EÜT L 367, 31.12.1985, lk 21).[4] ELT L 345, 20.11.2004, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 794/2005 (ELT L 134, 27.5.2005, lk 6).[5] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.


text:
Le comté de Sainte-Croix est un comté situé dans l'État du Wisconsin, aux États-Unis. Son siège est Hudson. Lors du recensement de 2000, sa population était de habitants.
 Histoire
 En 1678, le père Louis Hennepin explore l'immense territoire de la Nouvelle-France, notamment la région des Grands Lacs et la partie septentrionale du fleuve Mississippi et de la Louisiane française. Il nomme une rivière Sainte-Croix en raison de l'emplacement d'un lieu d'enterrement amérindien et qui donnera son nom au comté.
 Sources
 Liens externes
 Site officiel
 Minneapolis-Saint Paul


type: caselaw

text:
 1.6.2013
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 156/42
 Tribunalens beslut av den 9 april 2013 — British Sugar mot kommissionen
 (Mål T-86/10) (1)
 (Jordbruk - Socker - Produktionsavgifter för socker - Förordning (EG) nr 1193/2009 har delvis ogiltigförklarats efter det att talan väcktes - Anledning saknas att döma i saken)
 2013/C 156/79
 Rättegångsspråk: engelska
 Parter
 Sökande: British Sugar plc (London, Förenade kungariket) (ombud: inledningsvis K. Lasok, QC, G. Facenna, barrister, W. Robinson, P. Doris och D. Das, solicitors, därefter K. Lasok, G. Facenna, W. Robinson och D. Das)
 Svarande: Europeiska kommissionen (ombud: K. Banks och P. Rossi)
 Parter som har intervenerat till stöd för sökanden: Konungariket Spanien (ombud: inledningsvis F. Díez Moreno, därefter A. Rubio González, båda abogados del Estado), och Republiken Litauen (ombud: R. Janeckaitė och R. Krasuckaitė)
 Parter som har intervenerat till stöd för svarandena: Republiken Lettland (ombud: K. Drēviņa och K. Krasovska), och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland (ombud: inledningsvis S. Behzadi-Spencer och S. Hathaway, därefter S. Behzadi-Spencer och A. Robinson)
 Saken
 Talan om ogiltigförklaring av kommissionens förordning (EG) nr 1193/2009 av den 3 november 2009 om ändring av förordningarna (EG) nr 1762/2003, (EG) nr 1775/2004, (EG) nr 1686/2005, (EG) nr 164/2007 samt om fastställelse av produktionsavgifter för socker för regleringsåren 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 och 2005/2006 (EUT L 321, s. 1).
 Avgörande
 1.
 Det finns inte längre anledning att döma i saken.
 2.
 Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som British Sugar plc haft.
 3.
 Konungariket Spanien, Republiken Lettland, Republiken Litauen och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland ska bära sina rättegångskostnader.
 (1) EUT C 113, 1.5.2010.


text:
 15.3.2012
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 76/23
 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP
 št. 139/2011
 z dne 2. decembra 2011
 o spremembi Priloge XIII (Promet) k Sporazumu EGP
 SKUPNI ODBOR EGP JE –
 ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, kakor je bil spremenjen s Protokolom o prilagoditvi Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem besedilu: Sporazum), in zlasti člena 98 Sporazuma,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Priloga XIII k Sporazumu je bila spremenjena s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 120/2011 z dne 21. oktobra 2011 (1).
 (2)
 Sklep Komisije 2011/26/EU z dne 14. januarja 2011 o pooblastitvi držav članic, da sprejmejo nekatera odstopanja na podlagi Direktive 2008/68/ES Evropskega parlamenta in Sveta o notranjem prevozu nevarnega blaga (2), je treba vključiti v Sporazum –
 SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
 Člen 1
 V točki 13c (Direktiva 2008/68/ES Evropskega parlamenta in Sveta) Priloge XIII k Sporazumu se doda naslednja alinea:
 „—
 32011 D 0026: Sklep Komisije 2011/26/EU z dne 14. januarja 2011 (UL L 13, 18.1.2011, str. 64).“
 Člen 2
 Besedilo Sklepa 2011/26/EU v islandskem in norveškem jeziku, ki se objavi v Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije, je verodostojno.
 Člen 3
 Ta sklep začne veljati 3. decembra 2011 pod pogojem, da so bila Skupnemu odboru EGP predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma (3).
 Člen 4
 Ta sklep se objavi v sklopu EGP Uradnega lista Evropske unije in Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije.
 V Bruslju, 2. decembra 2011
 Za Skupni odbor EGP
 Predsednik
 Kurt JÄGER
 (1) UL L 341, 22.12.2011, str. 85.
 (2) UL L 13, 18.1.2011, str. 64.
 (3) Navedena ni nobena ustavna zahteva.


text:
 12.12.2016
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 462/35
 Prasība, kas celta 2016. gada 13. oktobrī – Espírito Santo Financial Group/ECB
 (Lieta T-730/16)
 (2016/C 462/45)
 Tiesvedības valoda – angļu
 Lietas dalībnieki
 Prasītāja: Espírito Santo Financial Group SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – R. Oliveira un S. Estima Martins, advokāti)
 Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB)
 Prasītājas prasījumi:
 —
 atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2016. gada 31. augusta lēmumu, kas pieņemts atbilstoši Lēmumam ECB/2004/3 nesniegt pilnu piekļuvi ECB 2014. gada 1. augusta lēmumam, ar kuru tika apturēts Banco Espírito Santo S. A. Eurosistēmas monetārās politikas darījuma partneres statuss un tai noteikts pienākums pilnībā atmaksāt savu parādu Eurosistēmai, un ar ko tika atteikta pilnīga piekļuve ECB struktūru saistītajiem dokumentiem vai lēmumiem;
 —
 piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
 Pamati un galvenie argumenti
 Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.
 1.
 Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums, ar kuru ir atteikta piekļuve pieprasītajai informācijai, kas ir iekļauta ECB Padomes lēmumos, ir jāatceļ, jo tajā nav norādīts pamatojums.
 2.
 Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums, ar kuru ir atteikta piekļuve pieprasītajai informācijai, kas ir iekļauta ECB Padomes lēmumos, ir jāatceļ, jo tajā ir kļūdaini interpretēts un tātad pārkāpts Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmais, otrais un septītais ievilkums.
 3.
 Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums, ar kuru ir atteikta piekļuve papildus informācijai, kas ir iekļauta ECB Valdes priekšlikumos, ir jāatceļ, jo tajā nav norādīts pamatojums.
 4.
 Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums, ar kuru ir atteikta piekļuve papildus informācijai, kas ir iekļauta ECB Valdes priekšlikumos, ir jāatceļ, jo tajā ir kļūdaini interpretēts un tātad pārkāpts Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrais un septītais ievilkums.
 5.
 Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums, ar kuru ir atteikta piekļuve papildus informācijai, kas ir iekļauta ECB Valdes priekšlikumos, ir jāatceļ, jo tajā ir kļūdaini interpretēts un tātad pārkāpts Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 2. punkta pirmais ievilkums.
 6.
 Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums, ar kuru ir atteikta piekļuve papildus informācijai, kas ir iekļauta ECB Valdes priekšlikumos, ir jāatceļ, jo tajā ir kļūdaini interpretēts un tātad pārkāpts Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 3. punkts.