text:
Højesteret har den 20. april 2016 afsagt en principiel dom i sag 94/2015 på området for anvendelse af udstykningslovens § 38.
 Ifølge udstykningslovens § 38 kan der ikke anlægges retssag om skels beliggenhed, før en skelforretning er afholdt. Det har hidtil været almindeligt antaget, at dette betød, at enhver sag, som på en eller anden måde inddrager et skelspørgsmål, skal indledes med en skelforretning. Men Højesteret har nu præciseret, at dette ikke altid er tilfældet.
 Princippet, som kan uddrages af den nye dom, er, at hvis sagen er indledt med et andet indhold end ren skelberigtigelse, som her fx et erstatningskrav for fældning af træer på nabogrund, så er der ikke hjemmel i udstykningslovens § 38 til at afvise en allerede anlagt sag blot fordi der også viser sig at være uenighed om skellets beliggenhed.
 Sagen drejede sig om, at ejeren af en ejendom matr. 24d (Nabo 1) var sagsøgt for at skulle betale 500.000 kr. i erstatning til sin nabo (Nabo 2), som var ejer af matr. 22b, idet han havde fældet et læhegn af grantræer mellem de to ejendomme, som Nabo 2 gjorde gældende stod på dennes grund.
 Matr. 24d er markeret med rød, matr. 22b med blå
 Den tidligere ejer af matr. 22b (Nabo 2’ sælger) forklarede under sagen, at læhegnet stod der, da han købte ejendommen i 1998. Hans sælger fortalte, at det stod i skel. Han havde ikke haft kontakt med Nabo 1 i sin tid som ejer. Begge parter har vedligeholdt deres side af hegnet. Det fremgår af sagen, at Nabo 1 var gammel og syg, hvorfor han i øvrigt heller ikke afgav forklaring i byretten.
 I efteråret 2009 lod Nabo 1 uden forudgående varsel en stor del af hegnet fælde. Nabo 2 konfronterede ham med dette og han sagde, at hegnet tilhørte ham. Nabo 2’s sælger anmodede derpå i juni 2010 om en skelforretning ved landinspektør Mogens Venø Poulsen, Varde.
 (Ved en skelforretning tager en autoriseret landinspektør, ifølge udstykningslovens regler, stilling til skellets beliggenhed. Hvis der er uoverensstemmelser med optegnelserne i matriklen, bliver den nye måling indberettet til Geodatastyrelsen (det daværende Kort- og Matrikelstyrelsen).)
 Nabo 1 havde inden da selv taget kontakt til en landinspektør, nemlig Mogens Poulsen, Skjern, med henblik på afsætning (præcisering) af skellet mellem ejendommene. Der havde således været to landinspektører involveret i sagen allerede inden sagen blev anlagt i byretten. Og af særligt Højesterets dom ses det tydeligt, at det undervejs har bidraget til en vis forvirring i retten, at de begge hed Mogens Poulsen.
 Den af Nabo 1 antagne landinspektør Mogens Poulsen, foretog i juni 2010 besigtigelse af forholdene i marken alene under overværelse af Nabo 1 og udarbejdede herefter et udkast til skelerklæring. (En skelerklæring er møntet på en forligsmæssig fastlæggelse af skellet, idet parterne erklærer deres opfattelse af skellets beliggenhed, hvorpå dette registreres i matriklen. Udkastet viste, at granhegnet lå på Nabo 2’s grund.)
 Nabo 2’s advokat skrev den 11. juni 2010 bl.a. til Nabo 1, at han skulle komme med et forslag til, hvorledes sagen kunne løses forligsmæssigt, herunder stillingtagen til skellets placering, således som det er vist af landinspektør Mogens Poulsen. Såfremt dette blev bestridt af Nabo 1, ville advokaten indlede en skelsætningsforretning med omkostninger for Nabo 1 til følge. Desuden opfordrede advokaten Nabo 1 til at få etableret et fornuftigt læhegn, således at de værste gener af fældningen kunne undgås.
 Uden videre drøftelser mellem parterne underskrev Nabo 1 herefter skelerklæringen den 14. juli 2010. Skelerklæringen blev ikke underskrevet af daværende Nabo 2, ligesom den heller ikke blev underskrevet på vegne af nuværende Nabo 2. Anmodningen til landinspektør Mogens Venø Poulsen, Varde, om foretagelse af skelforretning blev af Nabo 2 tilbagekaldt efter at skelerklæringen var underskrevet af nabo 1, og Nabo 2 erklærede under hovedforhandlingen i byretten, at man kunne tiltræde denne erklæring.
 Efter fældningen af granhegnet konstaterede Nabo 2 forskellige skader på sin ejendom, herunder selve hegnet, stormskader på bagvedliggende skov samt værdiforringelse af ejendommen som jagtejendom. Han opgjorde sit samlede erstatningskrav til lige under 500.000 kr., heraf 300.000 kr. som værdiforringelse af den faste ejendom som følge af forringede jagtmuligheder. Via sin advokat, blev kravet rejst overfor nabo 1.
 Nabo 1 antog efterfølgende selv en advokat, som i brev af 25. oktober 2010 til Nabo 2’s advokat bl.a. anførte, at brevet af 11. juni af Nabo 1 var forstået som et forligstilbud, hvorefter at (1) såfremt Nabo 1 accepterede skellets placering, således som det er vist af landinspektør Mogens Poulsen, og (2) såfremt Nabo 1 etablerede et ”fornuftigt læhegn”, ville Nabo 2 ikke gøre krav på erstatning af nogen art. I tiltro hertil havde Nabo 1 underskrevet skelafsætningen den 14. juli 2010 uagtet at han ikke var enig i det af Mogens Poulsen anviste skel. Og desuden havde Nabo 1 bestilt træer og forberedt plantning af det nye løvtræshegn, hvilket dog ikke var plantet på grund af de efterfølgende skriverier. Nabo 1 havde antaget, at der var indgået forlig. Og han var derfor blevet chokeret over det erstatningskrav, som nu var opgjort.
 Der blev herefter anlagt en civil retssag af Nabo 2 mod Nabo 1 angående erstatningskravet. Nabo 1 påstod frifindelse, navnlig med henvisning til, at det levende hegn stod på hans grund.
 Landinspektør Mogens Poulsen afgav forklaring under sagen. Under skelafsætningen i 2010 var tidligere ejer af matr. 22d den første person, som han talte med. Han fandt to yderligt stående skelpæle og satte derefter tre jernpæle med udgangspunkt i, at der var en lige linje mellem punkterne, hvilket var det, matrikelkortet viste. Da han afsatte jernpælene, kom han længere og længere væk fra stubbene efter det fældede levende hegn. Han lavede derfor efterfølgende nærmere undersøgelser, hvor det viste sig, at der ved omtegninger af matrikelkortet i 1974 i Kort- og Matrikelstyrelsen var glemt et knækpunkt fra det oprindelige matrikelkort fra 1960 på ca. 1 meter. Det rettede han op på kortet. Normalt ville han indberette til Kort- og Matrikelstyrelsen, når han har sat et skel. Men sagen fra 2010 blev imidlertid ikke sendt ind til Kort- og Matrikelstyrelsen, da han ville ekspedere sagen sammen med noget andet. Da målingerne fra 1960 svarede til, hvor læhegnet var plantet, var han nu 100 % overbevist om, at granhegnet stod i det matrikulære skel. Han havde herved ikke taget stilling til hævd. Der var ikke foretaget matrikulære ændringer på ejendommene siden 1960. Skellet måtte følge stubbene (og skelafsætningen med den lige linje var derfor forkert).
 Nabo 1, der ikke afgav forklaring under sagen, gjorde via sin advokat gældende, at skelafsætningen fra 1960 var korrekt foretaget, hvorfor det levende hegn udelukkende stod inde på hans grund, og hvorfor det var berettiget at han havde fældet det. Han bestred i øvrigt erstatningskravet i sin helhed også størrelsesmæssigt. Hans underskrift på skelerklæringen den 14. juli 2010 mente han var ugyldig i henhold til aftalelovens § 31 og skellet skulle tilsidesættes i medfør af aftalelovens § 36.
 Nabo 1 var desuden af den opfattelse, at da de faktiske forhold ikke fremstod i overensstemmelse med skelerklæringen fra juli 2010 og det i Kort- og Matrikelstyrelsen registrerede, skulle den pågældende skelerklæring tilsidesættes og der måtte gennemføres en skelforretning for at fastslå, hvor skellet gik.
 Retten i Herning lagde til grund, at landinspektør Mogens Poulsen under sin forklaring fragik opmålingen på måleblad udarbejdet i forbindelse med skelafsætningen i juni/juli 2010, hvorfor den foreliggende skelerklæring fra Nabo 1 ikke kunne tillægges betydning ved vurderingen af skellets placering.
 Derimod fandtes det godtgjort på baggrund af landinspektørens forklaring, at granhegnet efter de eksisterende matrikelkort og opmålinger i Kort- og Matrikelstyrelsen var placeret i skellet mellem de to ejendomme, hvorfor det fældede hegn var et fælleshegn.
 Da Nabo 1 lod fælleshegnet fælde uden først at undersøge de nærmere ejerforhold omkring hegnet og skellets placering, havde han handlet ansvarspådragende og blev derfor af byretten dømt til at betale erstatning for det tab, som Nabo 2 havde lidt i den forbindelse. Erstatningskravet blev fastsat skønsmæssigt til 350.000 kr.
 For landsretten påstod Nabo 1 principalt sagen afvist og subsidiært frifindelse. Indstævnte, Nabo 2, påstod frifindelse over for påstanden om afvisning og øvrigt stadfæstelse.
 Nabo 1 forklarede nu, at han ikke kunne afgive forklaring i byretten, fordi han var syg på det tidspunkt. Han købte matr. nr. 24 d i 1960, og der blev dengang lavet en skelafsætning af landinspektør Knud Lindhardt. Dette var aftalt mellem de daværende ejere af de to ejendomme. Han etablerede herefter læhegnet og betalte for planterne. Ejeren af matr. nr. 22 b (daværende Nabo 2) var ikke interesseret i at være part i læhegnet. Han plantede derfor granhegnet ca. en meter fra skel på egen side.
 Når han fældede dele af hegnet i 2009 på en strækning på ca. 2,5 km., var det fordi træerne i hegnet var begyndt at blive syge. Da han fik et brev fra naboens advokat om det fældede hegn tog han kontakt til landinspektør Mogens Poulsen, der kom ud på stedet.
 Landinspektøren sagde, at landinspektør Knud Lindhardt havde lavet en fejl ved skelafmærkningen i 1960, hvilket efter Mogens Poulsens opfattelse skulle rettes. Mogens Poulsen gav udtryk for, at det var han forpligtet til, men det var Nabo 1 ikke enig i. Der var i øvrigt også andre uafklarede skelforhold mellem de to parters ejendomme. Da han skrev under på skelerklæringen i 2010, troede han på Mogens Poulsens oplysninger om, at Knud Lindhardt havde lavet en fejl.
 Nabo 1 gjorde for landsretten gældende, at sagen skulle afvises fra domstolene under henvisning til udstykningslovens § 38, idet der efter udfaldet af bevisførelsen nu var stor usikkerhed om skellets og hegnets beliggenhed i forhold hertil. Den påbegyndte skelforretning i 2010 ved Mogens Poulsen var ikke afsluttet ved en registrering af erklæringen hos Kort & Matrikelstyrelsen, og der måtte derfor ses bort fra denne. Registreringen fra 1960 var efter Nabo 1’s opfattelse gældende, og det var ikke godtgjort, at hegnet lå i skel. Han havde under alle omstændigheder vundet hævd over arealet med hegnet, og landinspektør Mogens Poulsen havde jo for byretten også forklaret, at der godt kunne blive tale om hævd på en lille strimmel.
 Nabo 2 gjorde heroverfor gældende, at der ikke var uenighed om skellets beliggenhed, eftersom Nabo 2 nu havde anerkendt, at skellet lå som registreret af Kort & Matrikelstyrelsen i 1960. Der havde været iværksat en almindelig skelforretning inden sagsanlægget for byretten, og den blev afsluttet på baggrund af den underskrevne skelerklæring.
 Landinspektør Mogens Poulsen påbegyndte i 2010 en skelforretning i henhold til udstykningslovens § 35 for at få fastlagt placeringen af det fældede hegn i forhold til skellet mellem parternes ejendomme til brug for stillingtagen til det rejste erstatningskrav. Skelforretningen mundede ud i skelerklæringen, der blev underskrevet af Nabo 1 den 14. juli 2010. På det tidspunkt var Nabo 1 ikke repræsenteret af advokat, og han fik efter sin forklaring, der må lægges til grund, ikke vejledning om reglerne om hævd. I øvrigt har landinspektør Mogens Poulsen forklaret, at han ikke tog stilling til hævd. Erklæringen indebar efter sit indhold en tiltrædelse af en skelsætning, som ifølge landinspektørens forklaring for byretten ved senere undersøgelser viste sig ikke at være korrekt.
 På baggrund af det angivne forløb lagde landsretten til grund, at der ikke forud for sagens anlæg i byretten havde været gennemført en skelforretning i overensstemmelse med udstykningslovens regler.
 Da Nabo 1 havde gjort gældende, at han havde vundet hævd på arealet med hegnet, som han etablerede for ca. 50 år siden, var der således ikke enighed mellem parterne om skellets beliggenhed, selv om de under sagen var blevet enige om, at det matrikulære skel er som registreret hos Kort & Matrikelstyrelsen på grundlag af opmålingen og kortmaterialet fra 1960.
 Landsretten tog derfor afvisningspåstanden fra Nabo 1 til følge, idet en fastlæggelse af skellet ville kræve gennemførelse af en skelforretning efter udstykningslovens regler jf. udstykningslovens § 38.
 I Højesterets dom af 20/4 2016 deltog fem dommere: Poul Dahl Jensen, Vibeke Rønne, Jens Peter Christensen, Oliver Talevski og Kurt Rasmussen.
 Nabo 2 nedlagde atter påstand om stadfæstelse af byrettens dom. Nabo 1 påstod stadfæstelse af landsrettens dom. Begge parter nedlagde subsidiære påstande om hjemvisning til landsretten.
 Efter landsrettens dom blev der den 9. februar 2015 afholdt skelforretning om beliggenheden af skellet. Skelforretningen blev foretaget af landinspektør Mogens Venø Poulsen, Varde, der afgav erklæring herom den 18. februar 2015. Parterne oplyste, at skelforretningen er blevet anfægtet af Nabo 1, og at der er anlagt retssag herom ved Retten i Herning.
 Udstykningslovens kapitel 5 om afsætning af ejendomsgrænser m.m. indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
 ”§ 35. Enhver, der mener at have interesse i at få konstateret den rette beliggenhed af en ejendomsgrænse, kan anmode en praktiserende landinspektør om at afholde en skelforretning, jf. dog § 41. Den, der anmoder herom, hæfter for betalingen af de omkostninger, der er forbundet med forretningen, jf. dog § 39.
 De skriftligt tiltræder afsætningen eller
 Ingen af dem inden 8 uger efter datoen for modtagelsen af skriftlig underretning fra landinspektøren om afsætningen har anlagt retssag med påstand om, at vedkommende naboejer skal anerkende, at skellet ligger anderledes.
 § 38. Der kan ikke anlægges retssag om skels beliggenhed, herunder som følge af hævdserhvervelse, før der er afholdt en skelforretning efter reglerne i §§ 35 og 36.”
 Udstykningslovens § 38 fik sin nuværende ordlyd ved lov nr. 137 af 7. marts 1990. I lovforslagets bemærkninger til kapitel 5 om afsætning af ejendomsgrænser m.m. hedder det bl.a. (Folketingstidende 1989-90, tillæg A, lovforslag nr. L 8, sp. 412):
 ”Forslagene i dette kapitel omhandler den fremgangsmåde, der skal anvendes, når den rette beliggenhed af en ejendomsgrænse ønskes fastslået. ...... [H]vis der er uenighed mellem ejendommenes ejere [om en ejendomsgrænses rette beliggenhed], kan spørgsmålet ikke afgøres uden afholdelse af skelforretning efter bestemmelserne i lovforslagets §§ 35-37.”
 I bemærkningerne til § 38 er anført (Folketingstidende 1989-90, tillæg A, lovforslag nr. L 8, sp. 418): ”Forslaget afløser gældende lovs § 36, stk. 3. Det foreslås udtrykkeligt angivet, at heller ikke spørgsmål om grænsehævd kan afgøres af domstolene, før der har været afholdt skelforretning. Dette svarer til gældende ret.”
 Den tidligere gældende bestemmelse i udstykningslovens § 36, stk. 3, blev indsat ved lov nr. 290 af 31. marts 1949, som var affattet i overensstemmelse med et forslag indeholdt i betænkning afgivet af det af Landbrugsministeriet under 25. marts 1946 nedsatte udvalg angående revision af lovreglerne om opretholdelse og drift af jordbrug. I betænkningens bemærkninger til § 36, stk. 3, hedder det (s. 7):
 ”Ved Bestemmelsen i 3. Stk. undgaas i adskillige Tilfælde i Fremtiden at bebyrde de almindelige Domstole med Tvistigheder om Skel, hvortil kommer, at Sager, som i Medfør af § 32 alligevel til sin Tid indbringes for Retten, vil være godt forberedt til en egentlig Domstolsbehandling.”
 Højesteret lagde til grund, at landinspektør Mogens Poulsens skelerklæring, som alene var underskrevet af Nabo 1, ikke var udarbejdet som led i en skelforretning afholdt efter reglerne i udstykningslovens § 35 og § 36. Landinspektør Mogens Venø Poulsen, var i juni 2010 blevet anmodet om at foretage skelforretning efter udstykningslovens regler, men anmodningen blev senere tilbagekaldt. Højesteret lagde herefter til grund, at der ikke forud for, at sagen blev anlagt i marts 2011, var afholdt skelforretning efter reglerne i udstykningslovens § 35 og § 36.
 Efter bevisførelsen lagde Højesteret videre til grund, at Nabo 1 den 14. juli 2010 underskrev skelerklæringen som led i forsøg på en forligsmæssig løsning, hvilket Nabo 2 var bekendt hermed. Da det siden viste sig umuligt at forlige sagen, konkluderede Højesteret, at Nabo 1 var berettiget til at fragå erklæringen.
 Da der således ikke var enighed om skellets beliggenhed ved sagens anlæg i marts 2011, og der heller ikke senere var opnået enighed herom, var spørgsmålet, om det var med rette, at landsretten afviste sagen i henhold til udstykningslovens § 38 med henvisning til, at der ikke var gennemført en skelforretning efter udstykningslovens regler.
 Højesteret bemærkede, at efter forarbejderne til udstykningslovens § 38 har bestemmelsen til formål at undgå, at de almindelige domstole bebyrdes med tvister om beliggenhed af skel, og at sikre, at sådanne sager er godt forberedt, hvis de alligevel kommer for domstolene. Udstykningslovens § 38 tager efter sin ordlyd og forarbejder ikke stilling til, om der skal ske afvisning af en retssag om erstatning i tilfælde, hvor skellets beliggenhed som følge af de anbringender, som parterne anfører, har præjudiciel betydning for afgørelsen af erstatningskravet.
 Når henses til, at § 38 udgør en undtagelse fra den almindelige adgang for borgerne til at gå til domstolene for at få afgjort en tvist, fandt Højesteret, at bestemmelsen ikke giver grundlag for at afvise en erstatningssag som den foreliggende. Højesteret ophævede derfor landsrettens bestemmelse om sagens afvisning og hjemviste i overensstemmelse med parternes subsidiære påstande sagen til landsretten til behandling af det rejste erstatningskrav.
 Analyse af dommen
 Udstykningslovens § 38 bestemmer, at der ikke kan anlægges retssag om skels beliggenhed, herunder som følge af hævd, før der er afholdt en skelforretning.
 En skelforretning kan kun angå spørgsmålet om den rette beliggenhed af en ejendomsgrænse, herunder grænser mod umatrikulerede ejendomme og offentlige veje. Under en skelforretning kan der videre træffes afgørelse om, hvorvidt en ejendomsgrænse er forskudt som følge af hævdserhvervelse, jf. udstykningslovens § 38, stk. 1. Ved en skelforretning kan det derimod ikke afgøres, om der er vundet hævd på en hel ejendom eller på et særskilt beliggende areal af en ejendom. Sådanne spørgsmål hører under domstolene. Under en skelforretning kan der eksempelvis heller ikke træffes afgørelse om, hvorvidt to naboejere har indgået aftale om erhvervelse af en del af den enes ejendom, således at skellet mellem ejendommene ændres.
 Bestemmelsen i udstykningslovens § 38 hindrer som nævnt ikke, at retssager om, hvorvidt der er vundet hævd på et særskilt beliggende areal af en ejendom, anlægges, selvom spørgsmålet ikke forinden er søgt afgjort ved en skelforretning. Lignende sager om, hvorvidt der er vundet hævd på en del af en ejendom, hvis nærmere afgrænsning parterne ikke strides om, kan efter Geodatastyrelsens opfattelse også indbringes umiddelbart for domstolene. Det er en betingelse herfor, at uenigheden ikke angår fastlæggelsen af en ejendomsgrænse, men alene beror på en retlig bedømmelse af hævdsspørgsmålet. I sådanne tilfælde er der ikke særlig grund til, at spørgsmålet afgøres ved en skelforretning.
 Spørgsmålet om, hvorvidt domstolene har kompetence til at behandle sådanne sager, selvom de ikke forinden har været behandlet ved en skelforretning, må imidlertid afgøres af domstolene i forbindelse med, at sagerne anlægges.
 Som det fremgår, er det afgørende vigtigt at få defineret den konkrete hovedproblemstilling i sagen, da dette er afgørende for, om der skal rekvireres en skelforretning, eller om tvisten skal indbringes for domstolene.
 Angår tvistens hovedspørgsmål beliggenheden af skel, herunder ændringer i eksisterende skel som følge af grænsehævd og fastlæggelse af ejendomsgrænse, så er en forudgående skelforretning nødvendig. Angår tvisten derimod i hovedsagen fortolkning af indgåede aftaler, hævd på særskilte arealer eller – som her – et erstatningskrav, kan sagen behandles af domstolene uden forudgående skelforretning.
 De i sagen involverede domme kan downloades ved at klikke her:
 For bistand i lignende sager eller sager om andre forhold indenfor plan- og miljøret, kontakt venligst advokat Nicolai Platzer Funder.
 94-15-BY.pdf 85 K
 94-15-VL.pdf 36 K
 94-15.pdf 43 K


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 Eagrán sealadach
 BREITHIÚNAS NA CÚIRTE (an Mór-Dhlísheomra)
 3 Bealtaine 2022 (*)
 (Tarchur chun réamhrialú — Airteagal 267 CFAE — An coincheap “cúirt nó binse” — Critéir struchtúracha agus fheidhmiúla — Cúraimí breithiúnacha agus riaracháin a fheidhmiú — Treoir 2012/34/AE – Airteagail 55 agus 56 — Comhlacht rialála náisiúnta aonair um fhaireachán ar an earnáil iarnróid — Udarás maoirseachta earnála atá neamhspléach — Cumhacht chun ghníomhú ar a thionscnamh féin — Cumhacht chun pionóis a fhorchur — Cinntí atá faoi réir athbhreithniú breithiúnach — Do-ghlacthacht na hiarrata ar réamhrialú)
 I gCás C‐453/20,
 IARRAIDH ar réamhrialú faoi Airteagal 267 CFAE ón Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře (an Oifig Rochtana um Bonneagar Iompair, Poblacht na Seice), trí bhreith an 23 Meán Fómhair 2020, a fuarthas ag an gCúirt Bhreithiúnais an 23 Meán Fómhair 2020, sna himeachtaí idir
 CityRail, a.s.
 agus
 Správa železnic, státní organizace,
 tríú páirtí:
 ČD Cargo a.s.,
 tugann AN CHÚIRT (an Mór-Dhlísheomra),
 comhdhéanta de K. Lenaerts, Uachtarán, L. Bay Larsen, Leas-Uachtarán, A. Arabadjiev, A. Prechal, K. Jürimäe, S. Rodin, Uachtaráin Dlísheomra, M. Ilešič, J.-C. Bonichot (Rapóirtéir), T. von Danwitz, M. Safjan, D. Gratsias, M.L. Arastey Sahún, M. Gavalec, Z. Csehi agus O. Spineanu-Matei, Breithiúna,
 Abhcóide Ginearálta: M. Campos Sánchez-Bordona,
 Cláraitheoir: A. Calot Escobar,
 ag féachaint don nós imeachta i scríbhinn,
 agus tar éis breithniú a dhéanamh ar na barúlacha i scríbhinn arna dtíolacadh thar ceann na bpáirtithe seo a leanas:
 – Cityrail, a.s., ag J. Hruška,
 – Správa železnic, státní organizace, ag J. Svoboda,
 – ČD Cargo, a.s., ag T. Tóth agus Z. Škvařil,
 – Rialtas na Seice, ag M. Smolek agus J. Vláčil, i gcáil Gníomhairí,
 – Rialtas na Spáinne, ag L. Aguilera Ruiz, i gcáil Gníomhaire,
 – Rialtas na hÍsiltíre, i dtús báire ag M. K. Bulterman agus M. Noort, i gcáil Gníomhairí, agus ansin ag M. K. Bulterman, i gcáil Gníomhaire,
 – an Coimisiún Eorpach, i dtús báire ag J. Hradil agus C. Vrignon, i gcáil Gníomhairí, agus ansin ag J. Hradil, i gcáil Gníomhaire,
 tar éis éisteacht le Tuairim an Abhcóide Ghinearálta ag éisteacht an 16 Nollaig 2021,
 an Breithiúnas seo a leanas
 Breithiúnas
 1 Baineann an iarraidh seo ar réamhrialú le léirmhíniú Airteagal 288 CFAE agus Airteagail 3, 27 agus 31 de Threoir 2012/34/AE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 21 Samhain 2012 lena mbunaítear limistéar Eorpach aonair iarnróid (IO 2012 L 343, lch. 32), arna leasú le Treoir (AE) 2016/2370 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 14 Nollaig 2016 (IO 2016 L 352, lch. 1) (“Treoir 2012/34”), agus Iarscríbhinní I, II agus IV a ghabhann léi.
 2 Rinneadh an iarraidh in imeachtaí idir an gnóthas iarnróid CityRail, a.s. agus Správa železnic, státní organizace (“Správa železnic”), ar bainisteoir bonneagair iarnróid i bPoblacht na Seice é, maidir leis na coinníollacha arna leagan amach ag Správa železnic chun rochtain a fháil ar an ngréasán agus ar shaoráidí áirithe lena mbaineann.
 An dlí lena mbaineann
 Dlí an Aontais Eorpaigh
 3 Foráiltear mar seo a leanas in aithris 76 de Threoir 2012/34:
 “Éilítear comhlacht rialála a chur ar bun atá freagrach as faireachán a dhéanamh ar chur i bhfeidhm rialacha na Treorach seo agus as gníomhú mar chomhlacht achomhairc, d’fhonn an bonneagar iarnróid a bhainistiú go héifeachtúil agus úsáid chóir agus neamh-idirdhealaitheach a bhaint as, gan dochar don fhéidearthacht go ndéanfar athbhreithniú breithiúnach. Ba cheart an comhlacht rialála sin a chumhachtú chun pionóis a fhorchur ina iarrataí ar fhaisnéis agus ina chinntí.”
 [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 4 Seo foclaíocht Airteagal 3 den Treoir sin, dar teideal “Sainmhínithe”:
 “Chun críocha na Treorach seo:
 (1) ciallaíonn “gnóthas iarnróid” aon ghnóthas príobháideach nó poiblí atá ceadúnaithe i gcomhréir leis an Treoir seo a sholáthraíonn seirbhísí iompair earraí agus/nó paisinéirí d’iarnród mar phríomhghníomhaíocht [...]
 (2) ciallaíonn “bainisteoir bonneagair” aon eintiteas nó gnóthas atá freagrach as bonneagar iarnróid ar ghréasán a oibriú, a chothabháil agus a athnuachan agus as páirt a ghlacadh i bhforbairt an bhonneagair sin [...]
 [...]
 (3) ciallaíonn “bonneagar iarnróid” na gnéithe go léir a liostaítear in Iarscríbhinn I;
 [...]
 (11) ciallaíonn “saoráid seirbhíse” an tsaoráid, lena n‐áirítear an talamh, na foirgnimh agus an trealamh a shocrófar go sonrach, go hiomlán nó go páirteach, ionas gur féidir ceann amháin nó níos mó de na seirbhísí dá dtagraítear i míreanna 2, 3 agus 4 d’Iarscríbhinn II a sholáthar;
 [...]
 (19) ciallaíonn “iarratasóir” aon ghnóthas iarnróid [...] a bhfuil cúiseanna tráchtála nó seirbhíse poiblí aige chun toilleadh bonneagair a fháil;
 [...]
 (26) ciallaíonn “ráiteas gréasáin” ráiteas ina mionsonraítear na rialacha ginearálta, na spriocanna ama, na nósanna imeachta agus na critéir maidir le scéimeanna um muirir a ghearradh agus scéimeanna leithdháilte toillte, lena n‐áirítear gach faisnéis eile is gá chun iarratais ar thoilleadh bonneagair a thionscnamh;
 [...]”
 [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 5 Foráiltear in Airteagal 55(1) den Treoir sin, dar teideal “Comhlacht rialála”:
 “Cuirfidh gach Ballstát comhlacht rialála aonair don earnáil iarnróid ar bun. Gan dochar do mhír 2, beidh an comhlacht sin ina údarás féinrialaitheach atá leithleach agus neamhspleách go dlíthiúil ar gach eintiteas poiblí nó príobháideach eile, ó thaobh eagrúcháin, feidhmiúcháin, ordlathais agus cinnteoireachta de. Ina theannta sin, beidh an comhlacht sin neamhspléach ar gach bainisteoir bonneagair, gach comhlacht a ghearrann muirir, gach comhlacht a dhéanann leithdháileadh agus gach iarratasóir, ó thaobh a eagraithe, a chinntí maoinithe, a struchtúir dhlíthiúil agus a chinnteoireachta de. Thairis sin, beidh sé neamhspleách ó thaobh feidhmiúcháin de ar gach údarás inniúil a bhfuil baint aige le conradh seirbhíse poiblí a bhronnadh.”
 [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 6 Foráiltear le hAirteagal 56 den Treoir sin, dar teideal “Cúraimí an chomhlachta rialála”:
 “1. Gan dochar d’Airteagal 46(6), féadfaidh an t‐iarratasóir achomharc a dhéanamh os comhair an chomhlachta rialála, trí chaingean a thionscnamh i gcoinne na gcinntí arna nglacadh ag an mbainisteoir bonneagair go háirithe, má mheasann sé nó sí gur chaith an gnóthas iarnróid nó, de réir mar a bheidh, an t‐oibreoir saoráide seirbhíse i gceist leis nó léi go míchothrom, go ndearna sé idirdhealú ina leith, nó go ndearna sé aon dochar eile dó:
 (a) an ráiteas gréasáin ina leaganacha sealadacha agus deireanacha;
 [...]
 (j) na ceanglais a leagtar amach in Airteagal 2(13) agus in Airteagail 7, 7a, 7b, 7c agus 7d, lena n‐áirítear iad siúd a bhaineann le coimhlint leasa, a chomhlíonadh.
 2. Gan dochar do chumhachtaí na n‐údarás iomaíochta náisiúnta [...], beidh sé de chumhacht ag an gcomhlacht rialála faireachán a dhéanamh ar staid na hiomaíochta i margaí na seirbhísí iarnróid, lena n‐áirítear go háirithe i margadh na seirbhísí iompair ardluais do phaisinéirí, gníomhaíochtaí na mbainisteoirí bonneagair dá dtagraítear i mír 1(a) go (j). Fíoróidh an comhlacht rialála, go háirithe, go gcomhlíontar mír 1(a) go (j) ar a thionscnamh féin d’fhonn aon idirdhealú in aghaidh iarratasóirí a chosc. Fíoróidh sé, go háirithe, an bhfuil clásail idirdhealaitheacha sa ráiteas gréasáin nó an gcruthaíonn sé cumhachtaí lánroghnacha don bhainisteoir bonneagair a d’fhéadfaí a úsáid chun idirdhealú a dhéanamh i gcoinne iarratasóirí.
 [...]
 6. Áiritheoidh an comhlacht rialála go bhfuil na muirir arna socrú ag an mbainisteoir bonneagair i gcomhréir le Roinn 2 de Chaibidil IV agus go bhfuil siad neamh-idirdhealaitheach. Ní cheadófar idirbheartaíocht idir iarratasóirí agus bainisteoir bonneagair maidir le leibhéal na muirear bonneagair ach amháin má dhéantar iad faoi choimirce an chomhlachta rialála. Déanfaidh an comhlacht rialála idirghabháil láithreach bonn más dócha go sárófar forálacha na Caibidle seo leis an idirbheartaíocht.
 [...]
 8. Beidh sé de chumhacht ag an gcomhlacht rialála faisnéis ábhartha a iarraidh ar an mbainisteoir bonneagair, ar na hiarratasóirí agus ar aon tríú páirtí sa Bhallstát lena mbaineann.
 [...] Beidh an comhlacht rialála in ann pionóis iomchuí a fhorchur, lena n‐áirítear fíneálacha, chun na hiarrataí sin a fhorfheidhmiú. [...]
 9. Déanfaidh an comhlacht rialála gach gearán a scrúdú agus, de réir mar is iomchuí, iarrfaidh sé an fhaisnéis ábhartha agus tionscnóidh sé comhairliúcháin leis na páirtithe ábhartha go léir, laistigh de mhí amháin ón ngearán a fháil. Déanfaidh sé cinneadh maidir leis na gearáin go léir agus glacfaidh sé na bearta go léir is gá chun an cás a leigheas agus cuirfidh sé a chinneadh réasúnaithe in iúl do na páirtithe lena mbaineann [...] Gan dochar do chumhachtaí na n‐údarás iomaíochta náisiúnta [...], déanfaidh an comhlacht [athbhreithnithe], na bearta iomchuí a ghlacadh ar a thionscnamh féin, i gcás inarb iomchuí, chun aon idirdhealú i gcoinne iarratasóirí, saobhadh margaidh agus forbairtí neamh-inmhianaithe eile sna margaí sin a chur ina gceart, go háirithe ag féachaint do mhír 1 (a) go (j).
 Beidh cinneadh an chomhlachta rialála ina cheangal ar na páirtithe go léir a chumhdaítear leis an gcinneadh sin, agus ní bheidh sé faoi réir aon athbhreithniú ag comhlacht riaracháin eile. Féadfaidh an comhlacht rialála pionóis iomchuí a fhorchur, lena n‐áirítear fíneálacha, chun na hiarrataí sin a fhorfheidhmiú.
 [...]
 10. Áiritheoidh na Ballstáit go mbeidh na cinntí a dhéanfaidh an comhlacht rialála faoi réir athbhreithniú breithiúnach. Ní fhéadfaidh éifeacht fionraíochta a bheith ag an athbhreithniú sin ar chinneadh an chomhlachta rialála ach amháin i gcás ina bhféadfaí damáistí do-leigheasta nó damáistí ar léir go bhfuil siad iomarcach a dhéanamh don achomharcóir mar thoradh láithreach ar chinneadh an chomhlachta rialála. Tá an fhoráil seo gan dochar don dlínse a dheonaítear leis an dlí bunreachtúil, i gcás inarb infheidhme, don chúirt a thugtar an cás os a comhair.
 [...]”
 [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 Dlí Phoblacht na Seice
 7 De réir Airteagal 2(15), den zákon č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy [České republiky] (Gníomh Uimh. 2/1969 maidir le heagrú na n-aireachtaí agus údarás eile lárnach de riarachán Stát [Phoblacht na Seice]):
 “Is iad seo a leanas lárúdaráis riaracháin an Stáit i bPoblacht na Seice: [...] 15. l’Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře [(an Oifig Rochtana um Bonneagar Iompair)]”.
 8 Ba leis an zákon č. 320/2016 Sb., o Úřadu pro přístup k dopravní infrastruktuře (Gníomh Uimh. 320/2016 maidir leis an Oifig um Rochtain ar Bhonneagar Iompair, “an Gníomh maidir leis an Oifig”) a cuireadh an Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře (Oifig Rochtana um Bonneagar Iompair, Poblacht na Seice, “an Oifig”) ar bun.
 9 De réir Airteagal 3(2) den Ghníomh maidir leis an Oifig, “i bhfeidhmiú a cumhachtaí, beidh an Oifig neamhspleách, gníomhóidh sí go neamhchlaonta agus ní bheidh sí ach faoi réir na ndlíthe agus na rialacha eile dlí”.
 10 Foráiltear in Airteagal 4 den Ghníomh sin do na coinníollacha maidir le hUachtarán na hOifige a cheapadh, i bhfoirm téarma oifige sé bliana atá in‐athnuaite, mar aon le córas neamhréireachta agus na coinníollacha faoina bhféadfar é a chur as oifig.
 11 Áirítear na forálacha éagsúla is infheidhme maidir le hoifigigh na hOifige, atá ceaptha chun a neamhchlaontacht a áirithiú le hAirteagail 71 go 75, 77, 80, 81 agus 85 den zákon č. 234/2014 Sb., o státní službě (Gníomh Uimh. 234/2014 maidir leis an Státseirbhís). De réir Airteagal 11(5) den Ghníomh sin, níl na hoifigigh sin faoi réir na bhforálacha reachtúla arna nglacadh ag an leas-aire a bhfuil an Státseirbhís mar chúram aige.
 12 Glacann an Oifig cinntí atá ina gceangal faoin zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách (Gníomh Uimh. 266/1994 maidir le hiarnróid agus iompar cábla, an “Gníomh maidir le hIarnróid”) agus faoi na rialacha ginearálta a eascraíonn ón zákon č. 500/2004 Sb., správní řád (Gníomh Uimh. 500/2004 maidir leis an gCód Nós Imeachta Riaracháin, an “Cód Nós Imeachta Riaracháin”).
 13 Foráiltear le hAirteagal 67(1) den Chód Nós Imeachta Riaracháin:
 “Trí chinneadh, déanann an t‐údarás riaracháin, i gcás faoi leith, cearta nó oibleagáidí an duine ainmnithe a fhorchur, a mhodhnú nó a aistarraingt nó, i gcás faoi leith, dearbhaíonn sé go bhfuil, nó nach bhfuil, cearta nó oibleagáidí ag an duine sin nó, i gcás faoi leith, cinneann sé ceisteanna nós imeachta, sna cásanna dá bhforáiltear le dlí.”
 14 Faoi Airteagal 73(2) den Chód sin, “beidh an cinneadh críochnaitheach de cheangal ar na páirtithe agus ar na húdaráis riaracháin go léir”.
 15 Rialaítear le hAirteagail 152 agus 153 den Chód sin an nós imeachta chun gearáin i gcoinne chinntí na hOifige a thaisceadh os comhair Uachtarán na hOifige.
 16 Mar is léir ón bhfreagra ón Oifig ar iarraidh ar fhaisnéis a chuir an Chúirt chuici, de bhun Airteagal 23c, 23d, 34d, 34e, 34f, 34g agus 58 den Ghníomh maidir le hIarnróid, tá an Oifig inniúil maidir leis na nithe seo a leanas:
 – dréachtphlean a fhaomhadh chun úsáid na rianta náisiúnta agus réigiúnacha agus línte brainse a bhfuil rochtain ag an bpobal orthu a theorannú (Airteagal 23c);
 – cinneadh a dhéanamh maidir le conradh a thabhairt i gcrích chun seirbhísí a sholáthar (Airteagal 23d);
 – cinneadh a dhéanamh maidir le bagairtí ar chothromaíocht eacnamaíoch an iompair d’iarnród arna oibriú ar bhonn conradh seirbhíse poiblí (Airteagal 34d);
 – cinneadh a dhéanamh maidir le comhréireacht an dearbhaithe maidir le hiarnróid leis an nGníomh (Airteagal 34e);
 – cinneadh a dhéanamh maidir le comhréireacht an phróisis leithdháilte toillte (lena n‐áirítear creat‐chomhaontuithe) leis an nGníomh (Airteagal 34f);
 – scrúdú a dhéanamh ar chomhréireacht conartha maidir le hoibriú na seirbhíse iarnróid leis an nGníomh (Airteagal 34g), agus
 – easnaimh i bhfaireachán Stáit a réiteach (Airteagal 58).
 17 Sa chás ina dtabharfaidh sí cinneadh faoi Airteagail 34e, 34f agus 34g den Ghníomh maidir le hIarnróid, féadfaidh an Oifig cinneadh a dhéanamh ar iarratas nó ar a tionscnamh féin. Sna cásanna dá dtagraítear i míreanna 23c, 23d agus 34d den Ghníomh sin, áfach, ní fhéadfaidh sí cinneadh a thabhairt ach amháin má iarrtar a leithéid. Sna himeachtaí dá dtagraítear in Airteagal 58 den Ghníomh sin, ní ghníomhóidh an Oifig ach ar a tionscnamh féin. Thairis sin, féadfar gach imeacht ex officio a thionscnamh ar bhonn gearáin faoi Airteagal 42 den Chód Nós Imeachta Riaracháin.
 18 Féadfar na cinntí a dhéanfaidh an Oifig a chur faoi réir athbhreithniú breithiúnach. Is léir ó na rialacha maidir le leithroinnt inniúlachtaí atá, inter alia, i gCuid 5, dar teideal “Nós imeachta i gcásanna arna gcinneadh ag údarás eile”, den zákon č. 99/1963 Sb. občanský soudní řád (Gníomh Uimh. 99/1963 maidir leis an gCód Nós Imeachta Sibhialta, “an Cód Nós Imeachta Sibhialta”) agus in Airteagal 46 den zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní (Gníomh Uimh. 150/2002, maidir le Cód Nós Imeachta Ceartais Riaracháin, “Cód Ceartais Riaracháin”, nach mór cásanna a thagann faoin dlí príobháideach, de réir a gcineál, a thabhairt os comhair na gcúirteanna sibhialta, agus déanfaidh na cúirteanna riaracháin cinneadh ar chásanna i réimse an dlí phoiblí.
 19 Foráiltear le hAirteagal 250c(2) den Chód Nós Imeachta Sibhialta go gceadaíonn na cúirteanna sibhialta don Oifig “a barúlacha maidir leis an iarratas a thabhairt i scríbhinn”.
 20 Go háirithe in imeachtaí as a dtiocfaidh cinneadh de bhun Airteagal 34e(1) den Ghníomh maidir le Iarnróid, cuirfidh an Oifig i bhfeidhm, i dteannta leis an gCód Nós Imeachta Riaracháin, an zákon č. 250/2016 Sb., o odpovědnosti za přestupky a řízení o nich (Gníomh Uimh. 250/2016 maidir le dliteanas i leith sáruithe agus na nósanna imeachta lena mbaineann). Faoi Airteagal 78(1) den Ghníomh sin, “beidh sé de cheangal ar an [Oifig] imeachtaí a thionscnamh i dtaobh gach sárú a aimseoidh sí agus gníomhóidh sí i gcomhréir le nós imeachta ar a tionscnamh féin”.
 An díospóid sna príomhimeachtaí agus na ceisteanna a tarchuireadh i gcomhair réamhrialú
 21 Is comhlacht poiblí é Správa železnic a bunaíodh le dlí. Ina cháil mar bhainisteoir bonneagair agus mar oibreoir saoráide seirbhíse, tá an comhlacht sin freagrach as gréasán iarnróid a bhainistiú agus as saoráidí seirbhíse lena mbaineann i bPoblacht na Seice.
 22 Rinne Správa železnic ráiteas gréasáin, de réir bhrí Airteagal 3(26) de Threoir 2012/34, a dhréachtú agus a fhoilsiú, ina leagtar amach, inter alia, na coinníollacha lena rialaítear rochtain ar shaoráidí áirithe ón 1 Aibreán 2020 ar aghaidh.
 23 Rinne an gnóthas iarnróid CityRail na coinníollacha sin a chonspóid, ar bhonn Airteagal 34e den Ghníomh maidir le hIarnróid, os comhair na hOifige, ina cáil mar chomhlacht rialála náisiúnta don earnáil iarnróid, ar an bhforas go dtagann siad salach ar na rialacha dá bhforáiltear le Treoir 2012/34.
 24 Tá amhras ar an Oifig an bhfuil na coinníollacha sin i gcomhréir le Treoir 2012/34 agus an bhfuil an dlí náisiúnta atá infheidhme maidir leis an díospóid sna príomhimeachtaí i gcomhréir leis an Treoir sin.
 25 Go háirithe, ar an gcéad dul síos, tá amhras ar an Oifig faoi na háiteanna luchtaithe agus díluchtaithe, lena n‐áirítear rianta cóngaracha, a aicmiú mar shaoráidí seirbhíse de réir bhrí Airteagal 3(11) de Threoir 2012/34. Dar leis an Oifig, seachas sin, ba cheart na háiteanna sin a mheas mar bhonneagar iarnróid de réir bhrí Airteagal 3(3) den Treoir sin. Ar an dara dul síos, is deimhin leis an Oifig go bhféadfadh an Treoir sin cosc a chur ar bhainisteoir bonneagair nó ar oibreoir saoráidí seirbhíse ó mhéid na muirear a bhaineann le húsáid bonneagair iarnróid nó saoráidí seirbhíse a athrú in am ar bith. Ar an tríú dul síos, éiríonn an cheist an bhféadfaidh gnóthais iarnróid brath ar fhorálacha Threoir 2012/34 i gcoinne Správa železnic. Ar an gceathrú dul síos, fiafraíonn an Oifig an féidir na coinníollacha rochtana atá sa ráiteas gréasáin arna dhréachtú ag Správa železnic a aicmiú mar ráiteas idirdhealaitheach a mhéid a thagann siad salach ar cheanglais na Treorach sin.
 26 Sna himthosca sin, chinn an Oifig bac a chur ar na himeachtaí agus na ceisteanna seo a leanas a tharchur chuig an gCúirt Bhreithiúnais i gcomhair réamhrialú:
 “(1) An bhfuil an áit luchtaithe agus díluchtaithe le haghaidh iompar earraí, lena n‐áirítear na rianta lena mbaineann, cuimsithe sa bhonneagar iarnróid de réir bhrí Airteagal 3(3) de Threoir 2012/34?
 (2) An bhfuil sé i gcomhréir le Treoir 2012/34 gur féidir leis an mbainisteoir bonneagair na praghsanna le húsáid a bhaint as bonneagar iarnróid nó saoráidí seirbhíse a choigeartú in am ar bith chun dochair na n‐iompróirí?
 (3) An bhfuil Treoir 2012/34 ina ceangal, de bhun Airteagal 288 [CFAE], ar Správa železnic?
 (4) An féidir na rialacha a chuimsítear sa ráiteas gréasáin a mheas mar idirdhealaitheach má thagann siad salach ar reachtaíocht an Aontais nach mór do Správa železnic a chomhlíonadh?”
 Inghlacthacht na hiarrata ar réamhrialú
 27 Ina hiarraidh ar réamhrialú agus ina freagraí ar an iarraidh ar fhaisnéis a chuir an Chúirt Bhreithiúnais chuici an 26 Deireadh Fómhair 2020, leagann an Oifig amach na cúiseanna a measann sí a bheith ina “cúirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE.
 28 Chuige sin, braitheann sí ar bhreithiúnas an 22 Samhain 2012, Westbahn Management (C‐136/11, EU:C:2012:740) óna dtugtar le tuiscint, dar léi, nach mór an comhlacht rialála d’earnáil iarnróid na hOstaire, an Schienen-Control Kommission (Coimisiún Rialála Iarnróid, an Ostair), a aicmiú mar “c[h]úirt nó binse” de réir bhrí na forála sin. Ós toradh díreach ar Airteagal 55 de Threoir 2012/34 é go bhfuil na comhlachtaí rialála neamhspleách, ceanglaítear ar an gCúirt Bhreithiúnais neamhspleáchas na hOifige a aithint i bhfianaise phrionsabail chomhionannais na mBallstát agus phrionsabal an neamh-idirdhealaithe.
 29 Ina theannta sin, tugann an Oifig chun cuimhne go dtugtar le tuiscint ó chásdlí na Cúirte, arna léiriú go háirithe le breithiúnas an 22 Samhain 2012, Westbahn Management (C‐136/11, EU:C:2012:740), lena fhionnadh an bhfuil comhlacht ina “c[h]úirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE, nach mór roinnt tosca a chur san áireamh, amhail ar bunaíodh an comhlacht le dlí, an bhfuil sé buan, an bhfuil a dhlínse éigeantach, an bhfuil a nós imeachta sáraitheach, an gcuireann an comhlacht sin riail dlí i bhfeidhm agus an bhfuil sé neamhspleách.
 30 I bhfianaise na gcritéar sin, tugann an Oifig dá haire gur bhunaigh an reachtas náisiúnta mar lárúdarás riaracháin í. Dar léi, tugtar le tuiscint chomh maith ón nGníomh maidir leis an Oifig go bhfuil an Oifig neamhspleách agus i bhfeidhmiú a cúraimí, go ngníomhaíonn sí go neamhchlaonta agus nach bhfuil sí ach faoi réir gníomhartha nó rialacha eile dlí. Go háirithe, níl a cuid gníomhartha á rialú ag údaráis eile a thagann faoi réir an fheidhmeannais.
 31 Áitíonn sí go ndéantar neamhspleáchas Uachtarán na hOifige a ráthú chomh maith. Go háirithe, foráiltear le Gníomh na hOifige nach bhféadfaidh an Rialtas Uachtarán na hOifige a chur as oifig ach amháin ar choinníollacha áirithe sonracha a liostaítear sa Ghníomh sin agus go bhfuil an ceart aige achomharc a dhéanamh i gcoinne cinntí lena gcuirtear é as oifig.
 32 Ós rud é go leagtar síos le dlí na forais chun Uachtarán na hOifige a chur as oifig, maíonn an Oifig nach bhfuil a dhála inchomparáide le dála Uachtarán Úřad průmyslového vlastnictví (Oifig Maoine Intleachtúla, Poblacht na Seice) ar thug an Chúirt Bhreithiúnais a neamhspleáchas faoi cheist ina hOrdú an 14 Samhain 2013, MF 7 (C‐49/13, EU:C:2013:767). Ina theannta sin, murab ionann agus gníomhairí an chomhlachta sin, níl gníomhairí na hOifige faoi réir na bhforálacha reachtúla arna nglacadh ag Leas-Aire na Státseirbhíse.
 33 Maidir le seoladh na n‐imeachtaí os comhair na hOifige, sonraíonn sí go bhfuil na himeachtaí sin á rialú ag an Cód Nós Imeachta Riaracháin, rud a ráthóidh go n-urramófar an prionsabal audi alteram partem.
 34 Agus cinneadh á thabhairt aici faoi Airteagail 34e, 34f agus 34g den Ghníomh maidir le hIarnróid, sonraíonn sí go dtugann an Oifig é ar iarratas nó ar a tionscnamh féin. Sna cásanna dá dtagraítear in Airteagail 23c, 23d agus 34d den Ghníomh maidir le hIarnróid, áfach, ní fhéadfar imeachtaí a thionscnamh ach amháin ar iarratas.
 35 Ina theannta sin, sonraíonn sí go bhfuil sé de chumhacht ag an Oifig, ar a tionscnamh féin, sáruithe ar na rialacha ábhartha a imscrúdú agus imeachtaí a thabhairt ina leith i gcomhthéacs nós imeachta speisialta, lena gcuirtear ar a cumas fíneálacha a fhorchur. D’fhéadfadh mírialtachtaí a aimsítear le linn imeachtaí riaracháin a bheith ina gcúis le himeachtaí um shárú.
 36 Dar léi, ní mór leas an phobail a chur san áireamh sna cinntí arna nglacadh ag an Oifig, a bheidh ina gceangal.
 37 Foráiltear leis an gCód Nós Imeachta Riaracháin go bhféadfar na cinntí sin a athbhreithniú i gcomhthéacs nós imeachta gearáin. Nuair a thíolactar gearán dá leithéid, is faoi Uachtarán na hOifige atá sé, dar léi, cinneadh a dhéanamh ina leith.
 38 Sonraíonn sí go bhféadfar cinntí na hOifige i gcomhréir le hAirteagal 56(10) de Threoir 2012/34 a chur faoi réir athbhreithniú breithiúnach. De réir chineál na n‐imeachtaí atá os a comhair, tugtar an chaingean os comhair na gcúirteanna riaracháin nó os comhair na gcúirteanna sibhialta.
 39 Maidir leis an nós imeachta chun athbhreithniú a dhéanamh ar dhlíthiúlacht an ráitis gréasáin atá i gceist sna príomhimeachtaí, cuimsítear an ráiteas sin mar chuid de “d[h]earbhú maidir le hiarnróid”, tugann an Oifig dá haire gurb é an nós imeachta dá dtagraítear in Airteagal 34 den Ghníomh maidir le hIarnróid atá i gceist. D’fhéadfaí é a thionscnamh ar a tionscnamh féin nó, faoi mar atá sa chás seo, ar iarratas ó pháirtí. Féadfar achomharc a dhéanamh in aghaidh an chinnidh os comhair na gcúirteanna sibhialta náisiúnta a dtagann a gcinntí in ionad chinntí na hOifige, i gcomhréir leis na rialacha nós imeachta sibhialta, murab ionann agus cinntí na gcúirteanna riaracháin. Ina theannta sin, má aimsíonn an Oifig mírialtachtaí le linn a scrúdaithe, féadfaidh sí tús a chur le himeachtaí um shárú.
 40 Ina mbarúlacha i scríbhinn, áitíonn Rialtais na Seice agus na Spáinne agus an Coimisiún Eorpach nach “cúirt [ná] binse” í an Oifig, de réir bhrí Airteagal 267 CFAE, ag a bhfuil an chumhacht chun ceist a tharchur chuig an gCúirt i gcomhair réamhrialú. Go háirithe, maíonn siad, ar an gcéad dul síos, nach bhfuil an Oifig inchomparáide leis an gCoimisiún um Rialú Iarnróid na hOstaire, rud a fhágann nach féidir na breithnithe atá leagtha amach ag an gCúirt maidir leis an gcomhlacht sin i mbreithiúnas an 22 Samhain 2012, Westbahn Management (C‐136/11, EU:C:2012:740) a thrasuí i gcás na hOifige agus, ar an dara dul síos, go mbíonn cúraimí riaracháin á bhfeidhmiú ag an Oifig.
 41 De réir cásdlí comhsheasmhach, lena mheasúnú an bhfuil an comhlacht a rinne an tarchur atá i dtrácht ina “c[h]úirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE, ceist a thagann faoi dhlí an Aontais amháin, cuireann an Chúirt Bhreithiúnais roinnt tosca san áireamh, amhail ar bunaíodh an comhlacht le dlí, an bhfuil sé buan, an bhfuil a dhlínse éigeantach, an bhfuil a nós imeachta sáraitheach, an gcuireann an comhlacht sin riail dlí i bhfeidhm agus an bhfuil sé neamhspleách (féach, chuige sin, breithiúnais an 30 Meitheamh 1966, Vassen‐Göbbels, 61/65, EU:C:1966:39, lch. 395 agus an 29 Márta 2022, Getin Noble Bank, C‐132/20, EU:C:2022:235 mír 66 agus an cásdlí dá dtagraítear).
 42 Is léir chomh maith ó chásdlí comhsheasmhach na Cúirte nach bhfuil sé de chumhacht ag cúirteanna náisiúnta imeachtaí a thabhairt os comhair na Cúirte ach amháin má tá cás ar feitheamh os a gcomhair agus má iarrtar orthu breith a thabhairt in imeachtaí a raibh sé i gceist leo breith de chineál breithiúnach a thabhairt (ordú an 26 Samhain 1999, ANAS, C‐192/98, EU:C:1999:589, mír 21, agus breithiúnais an 31 Eanáir 2013, Belov, C‐394/11, EU:C:2013:48, mír 39, agus an 6 Deireadh Fómhair 2021, W.Ż. (An Dlísheomra um Rialú Urghnách agus Gnóthaí Poiblí den Chúirt Uachtarach — Ceapachán), C‐487/19, EU:C:2021:798, mír 84 agus an cásdlí dá dtagraítear).
 43 Uime sin, ní mór a chinneadh an bhfuil an comhlacht i dteideal cás a thabhairt os comhair na Cúirte de réir critéir struchtúracha agus fheidhmiúla. Chuige sin, féadfar comhlacht náisiúnta a aicmiú mar “c[h]úirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE, i gcás ina bhfuil cúraimí breithiúnacha á bhfeidhmiú aige, cé nach féidir an t‐aicmiú sin a aithint agus cúraimí eile, go háirithe cúraimí riaracháin, á bhfeidhmiú (ordú an 26 Samhain 1999, ANAS, C‐192/98, EU:C:1999:589, mír 22, agus breithiúnas an 31 Eanáir 2013, Belov, C‐394/11, EU:C:2013:48, mír 40).
 44 Tugtar le tuiscint uaidh sin gur gá cineál sonrach na gcúraimí éagsúla arna gcur leis an dlí ar chomhlacht náisiúnta, a bhíonn á bhfeidhmiú aige i gcomhthéacs dlí ar leith ina n‐iarrtar air cás a thabhairt os comhair na Cúirte Breithiúnais, a fhíorú lena fhionnadh an gcaithfear é a aicmiú mar “c[h]úirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE (ordú an 26 Samhain 1999, ANAS, C‐192/98, EU:C:1999:589, mír 23, agus breithiúnas an 31 Eanáir 2013, Belov, C‐394/11, EU:C:2013:48, mír 41).
 45 Tá tábhacht ar leith ag baint leis an bhfíorú sin i gcás údarás riaracháin a bhfuil a neamhspleáchas ina iarmhairt dhíreach ar na ceanglais a eascraíonn as dlí an Aontais lena dtugtar cumhachtaí rialála earnála agus faireacháin margaidh dóibh. Bíodh is gur dócha gur féidir leis na húdaráis sin na critéir a liostaítear i mír 41 den bhreithiúnas seo a eascraíonn ó bhreithiúnas an 30 Meitheamh 1966 , Vaassen-Göbbels (61/65, EU:C:1966:39) a chomhlíonadh, is de chineál riaracháin go bunúsach earnáil a ghrinnscrúdú agus faireachán a dhéanamh ar na margaí (féach, mutatis mutandis, breithiúnas an 12 Samhain 1998, Victoria Film, C‐134/97, EU:C:1998:535, mír 15), a mhéid atá baint aige le hinniúlachtaí a fheidhmiú nach luíonn leo a thugtar do na cúirteanna.
 46 Dá réir sin, ní féidir leis an Oifig a áitiú, sa chás go gcomhlíonann sí na critéir sin, go háirithe critéir a bhaineann le neamhspleáchas, nach mór í a aicmiú mar “c[h]úirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE. Go deimhin, dá ndéanfaí an fhoráil sin a léirmhíniú sa chaoi sin, dhéanfaí sárú ar chásdlí na Cúirte dá dtagraítear i míreanna 42 go 44 den bhreithiúnas seo, ar dá réir fiú mura bhfuil aon amhras ach gur bunaíodh an comhlacht le dlí, go bhfuil sé buan, go bhfuil a dhlínse éigeantach, go bhfuil a nós imeachta sáraitheach, go gcuireann sé riail dlí i bhfeidhm agus an bhfuil sé neamhspleách, nach féidir le comhlacht náisiúnta ceist a tharchur chuig an gCúirt Bhreithiúnais i gcomhair réamhrialú ach amháin má tá cúraimí breithiúnacha á bhfeidhmiú aige mar chuid de chás os a chomhair.
 47 Ina dhiaidh sin féin, i mbreithiúnas an 22 Samhain 2012, Westbahn Management (C‐136/11, EU:C:2012:740), a bhfuil an Oifig ag brath air, níor scrúdaigh an Chúirt ach na critéir a d’eascair as breithiúnas an 30 Meitheamh 1966, Vaassen‐Göbbels (61/65, EU:C:1966:39) agus ceist tarchurtha os a comhair ag comhlacht rialála iarnróid na hOstaire, agus mar sin mhainnigh sí scrúdú a dhéanamh ar fheidhmigh an comhlacht sin feidhmeanna breithiúnacha i gcomhthéacs an nós imeachta ina ndearnadh an iarraidh sin.
 48 I ndáil leis sin, is tásca iad an chumhacht chun tús a chur le himeachtaí ar a tionscamh féin (féach, chuige sin, breithiúnas an 31 Eanáir 2013, Belov C‐394/11, EU:C:2013:48, mír 47, agus Ordú an 14 Samhain 2013, MF.7, C‐49/13, EU:C:2013:767, mír 18) agus an chumhacht chun pionóis a fhorchur, ar a tionscnamh féin chomh maith, in ábhair a thagann faoina inniúlacht (féach, chuige sin, breithiúnas an 16 Meán Fómhair 2020, Anesco agus páirtithe eile, C‐462/19, EU:C:2020:715, mír 44) nach bhfuil feidhmeanna breithiúnacha ach feidhmeanna riaracháin á bhfeidhmiú ag an gcomhlacht atá i gceist.
 49 Ina theannta sin, ní bhaineann tábhacht chinntitheach leis an gceist i dtaobh arbh é páirtí leasmhar a rinne na himeachtaí as ar eascair iarraidh ar réamhrialú a thionscnamh. Go deimhin, ní hionann gur féidir le comhlacht imeachtaí áirithe a thionscnamh arna iarraidh sin, cé gur féidir leis an gcomhlacht sin, ar chaoi ar bith, an inniúlacht lena mbaineann a fheidhmiú as a stuaim féin, agus cineál riaracháin na hinniúlachta sin a thabhairt faoi cheist.
 50 Is ábhartha a ról agus a áit sa dlíchóras náisiúnta chomh maith agus cineál feidhmeanna comhlachta á mheasúnú.
 51 Dá bhrí sin, rinne an Chúirt gníomhaíocht de chuid comhlachtaí nach bhfuil de chúram orthu dlíthiúlacht cinnidh a athbhreithniú, ach seasamh a ghlacadh, den chéad uair, ar ghearán ó dhuine aonair, agus a bhfuil a gcinntí faoi réir athbhreithniú breithiúnach a aicmiú mar “de chineál riaracháin” (féach, chuige sin, breithiúnas an 12 Samhain 1998, Victoria Film, C‐134/97, EU:C:1998:535, míreanna 16 agus 18; orduithe an 24 Márta 2011, Bengtsson, C‐344/09, EU:C:2011:174, míreanna 22 agus 23; an 14 Samhain 2013, MF 7, C‐49/13, EU:C:2013:767, míreanna 19 agus 21, chomh maith le breithiúnas an 16 Meán Fómhair 2020, Anesco agus páirtithe eile, C‐462/19, EU:C:2020:715, mír 49).
 52 Thairis sin, thug an Chúirt chun cuimhne arís agus arís eile nach féidir leis an gcoincheap “cúirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE, i ngeall ar a chineál, tagairt a dhéanamh ach d’údarás a bhfuil stádas tríú páirtí aige i ndáil leis an údarás sin a ghlac an cinneadh lena mbaineann ar ábhar é do na himeachtaí (breithiúnais an 30 Márta 1993, Corbiau, C‐24/92, EU:C:1993:118, mír 15; an 30 Bealtaine 2002, Schmid, C‐516/99, EU:C:2002:313, mír 36, agus an 16 Meán Fómhair 2020, Anesco agus páirtithe eile, C‐462/19, EU:C:2020:715, mír 37).
 53 Sa chás seo, is gá ar dtús scrúdú a dhéanamh, go bunúsach, ar chineál agus ar fheidhm comhlachta rialála, amhail an Oifig, sa chóras bainistíochta agus rialála ar ghníomhaíochtaí iarnróid a bunaíodh le Treoir 2012/34. Go deimhin, foráiltear le hAirteagail 55 agus 56 den Treoir sin go mbeidh, i ngach Ballstát, comhlachtaí náisiúnta rialála don earnáil iarnróid, bunaítear prionsabail a n‐eagrúchán leo agus cinntear leo na cumhachtaí nach mór a bheith acu.
 54 I ndáil leis sin, is léir ó Airteagal 55(1) den Treoir sin gur údarás neamhspleách go dlíthiúil ar aon eintiteas poiblí nó príobháideach eile é an comhlacht rialála ó thaobh eagrúcháin, feidhmiúcháin, ordlathais agus cinnteoireachta de.
 55 Maidir le cumhachtaí an chomhlachta sin, tugtar le tuiscint ó Airteagal 56(1), (2), (6) agus (9) de Threoir 2012/34 go dtugann sé breithiúnas ní hamháin ar achomharc ach is féidir leis gníomhú ar a thionscnamh féin chomh maith.
 56 Maidir leis an méid deireanach sin, ní mór dó “faireachán a dhéanamh ar staid iomaíochta mhargaí na seirbhísí iarnróid” agus, sa chomhthéacs sin, faireachán a dhéanamh ar na cinntí a dhéanann oibreoirí san earnáil iarnróid, go háirithe i bhfianaise na ngnéithe éagsúla a liostaítear in Airteagal 56(1) de Threoir 2012/34. Ina theannta sin, áirithíonn an comhlacht sin, inter alia, go bhfuil muirir bhonneagair neamh-idirdhealaitheach agus déanann sé idirghabháil sa chaibidlíocht idir “iarratasóirí”, de réir bhrí Airteagal 3(19) den Treoir sin, eadhon, inter alia, gnóthais iarnróid, agus bainisteoir bonneagair maidir le leibhéal na muirear sin chun a áirithiú go gcomhlíonfar na rialacha is infheidhme. Ar deireadh, déanann sé, ar a thionscnamh féin, bearta iomchuí chun aon idirdhealú i gcoinne iarratasóirí, saobhadh margaidh agus forbairtí neamh-inmhianaithe eile sna margaí sin a chur ina cheart.
 57 Dá bhrí sin, níl cumhacht an chomhlachta rialála chun faireachán a dhéanamh ar chur i bhfeidhm na rialacha a leagtar síos leis an Treoir sin faoi réir gearán nó achomharc a thaisceadh agus, dá bhrí sin, is féidir í a fheidhmiú ar a tionscnamh féin (breithiúnas an 9 Meán Fómhair 2021, LatRailNet agus Latvijas dzelzceļš, C‐144/20, EU:C:2021:717, mír 37).
 58 Thairis sin, chun críocha a ghníomhaíochtaí faireacháin, ní mór cumhachtaí imscrúdaitheacha a bheith ag an gcomhlacht rialála, i gcomhréir le hAirteagal 56(8) de Threoir 2012/34, chun an fhaisnéis go léir is gá a fháil. Féadfaidh sé na hiarrataí sin a fhorfheidhmiú trí phionóis iomchuí a fhorchur.
 59 Ar an gcaoi chéanna, faoin dara fomhír d’Airteagal 56(9) den Treoir sin, féadfaidh an comhlacht sin na cinntí a ghlacann sé a fhorfheidhmiú trí phionóis iomchuí, lena n‐áirítear fíneálacha, a fhorchur.
 60 Dá bhrí sin, tugtar le tuiscint ó Airteagail 55 agus 56 de Threoir 2012/34, arna léamh i bhfianaise aithris 76 di, go gceanglaítear, le bainistiú éifeachtúil agus úsáid chothrom agus neamh-idirdhealaitheach an bhonneagair iarnróid, dá bhforáiltear leis an Treoir sin, údarás a bhunú atá freagrach as faireachán a dhéanamh, ar a thionscnamh féin, ar chur i bhfeidhm na rialacha a leagtar síos san earnáil iarnróid ag oibreoirí san earnáil sin agus as gníomhú mar chomhlacht athbhreithnithe.
 61 Fágann an carnadh feidhmeanna sin, i gcás ina ndéanfar achomharc os comhair comhlacht rialála arna bhunú de bhun Airteagal 55 de Threoir 2012/34, go bhfuil an fíoras sin gan dochar d’inniúlacht an chomhlachta sin bearta iomchuí a dhéanamh, más gá ar a thionscnamh féin, chun aon sárú ar an reachtaíocht is infheidhme a leigheas agus chun a chinntí a fhorfheidhmiú trí phionóis a fhorchur, má mheasann sé gur gá sin, ar tásca iad sin lena ndeimhnítear cineál riaracháin a fheidhmeanna.
 62 Thairis sin, foráiltear le hAirteagal 56(10) de Threoir 2012/34 go n‐áiritheoidh na Ballstáit go bhfuil cinntí arna nglacadh ag an gcomhlacht rialála faoi réir athbhreithniú breithiúnach, ar tásc é, mar a tugadh le fios i mír 51 den bhreithiúnas seo, maidir le cineál riaracháin na gcinntí sin (féach, chuige sin, ordú an 14 Samhain 2013, MF 7, C‐49/13, EU:C:2013:767, mír 19).
 63 Is i bhfianaise na mbreithnithe roimhe seo nach mór scrúdú a dhéanamh ina dhiaidh sin, d’ainneoin cineál riaracháin comhlachta rialála, amhail an Oifig, an gá an comhlacht sin a mheas mar “c[h]úirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE, i gcomhthéacs sonrach a fheidhmeanna sna príomhimeachtaí.
 64 I ndáil leis sin, is léir ón gcomhad a cuireadh faoi bhráid na Cúirte agus, go háirithe, ó na freagraí a chuir an Oifig ar fáil ar iarraidh na Cúirte ar fhaisnéis, a thagraíonn don Ghníomh maidir le Iarnróid agus don Chód Nós Imeachta Riaracháin, i bhfeidhmiú a cumhachtaí, cé is moite de na nósanna imeachta dá bhforáiltear in Airteagail 23c, 23d agus 34d den Ghníomh maidir le hIarnróid, nach féidir a chur i bhfeidhm ach amháin “ar iarratas”, go nglacfaidh an Oifig cinneadh “ar iarratas” an iarratasóra as a thionscnamh féin. Dá bhrí sin, foráiltear go sainráite in Airteagal 34(1) den Ghníomh maidir le hIarnróid gur féidir tús a chur leis an nós imeachta lena mbaineann sé ar a thionscnamh féin nó “ar iarratas” iarratasóra.
 65 Tá na príomhimeachtaí, a thionscain an t‐iarratasóir, CityRail, ar bhonn Airteagal 34e(1), dírithe ar athbhreithniú a fháil i dtaobh an bhfuil ráiteas gréasáin atá mar chuid de “d[h]earbhú maidir le hiarnróid” i gcomhréir leis an nGníomh sin. Rinneadh Airteagal 56(1)(a) de Threoir 2012/34 a thrasuí leis an bhforáil sin, dar leis an Oifig. Is i gcomhthéacs na n‐imeachtaí sin a iarrtar ar an Oifig cinneadh a thabhairt ar na coinníollacha le haghaidh rochtain ar shaoráidí áirithe arna n‐oibriú ag Správa železnic atá sa ráiteas gréasáin atá i gceist sna príomhimeachtaí.
 66 De réir na faisnéise arna soláthar ag an Oifig, de bhun Airteagal 78(1) de Ghníomh Uimh. 250/2016 maidir le dliteanas i leith sáruithe agus na nósanna imeachta lena mbaineann, tabharfaidh an Oifig, ar a tionscnamh féin, imeachtaí i leith neamhrialtachtaí a aimsíonn sí le linn nós imeachta riaracháin, amhail an nós imeachta dá dtagraítear in Airteagal 34e den Ghníomh maidir le hIarnróid. I gcás inarb iomchuí, cuirfidh sé tús le himeachtaí ar leith um shárú.
 67 Ina dhiaidh sin féin, mar atá luaite i míreanna 48 agus 49 den bhreithiúnas seo, is tásca fíor-ábhartha iad go bhfuil an Oifig féin údaraithe chun na himeachtaí ina ndearnadh an iarraidh ar réamhrialú seo a thionscnamh agus go bhfuil sé de chumhacht aici mírialtachtaí a aimsiú ar a tionscnamh féin le linn na n-imeachtaí sin mar thaca leis an gcinneadh nach bhfuil cúraimí breithiúnacha ach cúraimí riaracháin á bhfeidhmiú ag an gcomhlacht sin sna príomhimeachtaí.
 68 Ina theannta sin, is léir freisin ón bhfaisnéis a sholáthair an Oifig go bhféadfar cinntí an chomhlachta sin a chur faoi réir athbhreithniú breithiúnach. Sa chás, i gcomhréir leis na rialacha maidir le leithroinnt na dlínse a leagtar síos sna cóid nós imeachta sibhialta agus ceartais riaracháin, ina bhfuil dlínse ag na cúirteanna riaracháin chun caingean i gcoinne chinneadh na hOifige a éisteacht agus a chinneadh, tá stádas cosantóra ag an Oifig. Ina theannta sin, is léir ó Airteagal 250c(2) den Chód Nós Imeachta Sibhialta go bhfuil an ceart ag an Oifig, os comhair na gcúirteanna sibhialta, a bhfuil dlínse acu, inter alia, dar leis an Oifig, chun caingne i gcoinne cinntí a glacadh i gcomhthéacs an nós imeachta dá dtagraítear in Airteagal 34 den Ghníomh maidir le hIarnróid a éisteacht agus a chinneadh, chun barúlacha a thaisceadh, gan bheith ina páirtí sna himeachtaí.
 69 Mar sin féin, is léiriú í rannpháirtíocht den sórt sin ag an Oifig in imeachtaí achomhairc a bhaineann lena cinneadh féin nach bhfuil stádas tríú páirtí ag an Oifig maidir leis na leasanna atá i gceist, de réir bhrí mhír 52 den bhreithiúnas seo, nuair a ghlacann sí an cinneadh sin (féach, chuige sin, breithiúnais an 9 Deireadh Fómhair 2014, TDC, C‐222/13, EU:C:2014:2265, mír 37, agus an cásdlí dá dtagraítear, chomh maith leis an 24 Bealtaine 2016, MT Højgaard agus Züblin, C‐396/14, EU:C:2016:347, mír 25).
 70 Tá an anailís a dhéantar thuas gan dochar don fhíoras go bhféadfar, i gcomhréir leis an gcásdlí dá dtagraítear i mír 43 den bhreithiúnas seo, comhlacht atá i mbun feidhmeanna de chineál idir riaracháin agus bhreithiúnach agus a chomhlíonann na critéir struchtúracha dá dtagraítear i mír 41 den bhreithiúnas seo a mheas mar “c[h]úirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE i gcás ina bhfuil na feidhmeanna de chineál breithiúnach a chomhlíonann sé scartha go hoibiachtúil agus go docht óna fheidhmeanna de chineál riaracháin. Is é sin an cás go háirithe nuair is féidir imeachtaí áirithe a thionscnamh os comhair an chomhlachta sin ar achomharc amháin agus ní ex officio agus i gcás nach féidir leis an gcomhlacht sin a bheith ina chosantóir i gcomhthéacs athbhreithniú breithiúnach ar na cinntí a dhéanfaidh sé ag deireadh na n‐imeachtaí sin.
 71 Ní mór a mheas, mar sin féin, i bhfianaise na bpointí a leagtar amach i míreanna 64 go 69 den bhreithiúnas seo, i gcomhthéacs na díospóide sna príomhimeachtaí, go bhfuil an Oifig i mbun feidhmeanna nach bhfuil de chineál breithiúnach, ach de chineál riaracháin. Ní féidir a mheas, dá bhrí sin, go bhfuil sí ina “c[h]úirt nó binse” de réir bhrí Airteagal 267 CFAE, agus dá thoradh sin níl an iarraidh ar réamhrialú atá déanta aici inghlactha.
 Costais
 72 Ós rud é, sa mhéid is go mbaineann siad leis na príomhpháirtithe sa phríomhchaingean, go bhfuil na himeachtaí os comhair na Cúirte Breithiúnais mar chéim sa chás os comhair na cúirte a rinne an tarchur, baineann ceist na gcostas leis an gcúirt sin. Níl na costais a tabhaíodh trí bharúlacha a cuireadh faoi bhráid na Cúirte, seachas costais na bpáirtithe sin, inghnóthaithe.
 Ar na forais sin, rialaíonn an Chúirt (an Mór-Dhlísheomra) mar seo a leanas:
 Tá an tarchur chun réamhrialú ón Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře (An Oifig um Rochtain ar Bhonneagar Iompair, Poblacht na Seice) do-ghlactha.
 Sínithe:
 * Teanga an cháis: An tSeicis.


type: contracts

text:
 19.12.2013
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 345/19
 EEZ APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS
 Nr. 150/2013
 (2013. gada 15. jūlijs),
 ar ko groza EEZ līguma XXI pielikumu (Statistika)
 EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,
 ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (“EEZ līgums”) un jo īpaši tā 98. pantu,
 tā kā:
 (1)
 EEZ līgumā jāiekļauj Komisijas 2013. gada 8. aprīļa Regula (ES) Nr. 318/2013, ar ko pieņem 2016. līdz 2018. gada ad hoc moduļu programmu darbaspēka izlases veida apsekojumam, kas paredzēts ar Padomes Regulu (EK) Nr. 577/98 (1).
 (2)
 Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza EEZ līguma XXI pielikums,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 EEZ līguma XXI pielikumā pēc 18.as punkta (Komisijas Regula (ES) Nr. 216/2010) iekļauj šādu punktu:
 “18.at
 32013 R 0318: Komisijas 2013. gada 8. aprīļa Regula (ES) Nr. 318/2013, ar ko pieņem 2016. līdz 2018. gada ad hoc moduļu programmu darbaspēka izlases veida apsekojumam, kas paredzēts ar Padomes Regulu (EK) Nr. 577/98 (OV L 99, 9.4.2013., 11. lpp.).”
 2. pants
 Regulas (ES) Nr. 318/2013 teksts islandiešu un norvēģu valodā, kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ papildinājumā, ir autentisks.
 3. pants
 Šis lēmums stājas spēkā 2013. gada 16. jūlijā, ja ir iesniegti visi paziņojumi saskaņā ar EEZ līguma 103. panta 1. punktu (2).
 4. pants
 Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un tā EEZ papildinājumā.
 Briselē, 2013. gada 15. jūlijā
 EEZ Apvienotās komitejas vārdā –
 priekšsēdētājs
 Thórir IBSEN
 (1) OV L 99, 9.4.2013., 11. lpp.
 (2) Konstitucionālās prasības nav norādītas.


text:
 Wichtiger rechtlicher Hinweis
 |
 22007A0707(01)
 Abkommen zwischen der Europäischen Gemeinschaft und der Regierung der Kirgisischen Republik über bestimmte Aspekte von Luftverkehrsdiensten
 Amtsblatt Nr. L 179 vom 07/07/2007 S. 0039 - 0045
 Abkommenzwischen der Europäischen Gemeinschaft und der Regierung der Kirgisischen Republik über bestimmte Aspekte von LuftverkehrsdienstenDIE EUROPÄISCHE GEMEINSCHAFTeinerseits undDIE REGIERUNG DER KIRGISISCHEN REPUBLIKandererseits(nachstehend "die Vertragsparteien") —IN ANBETRACHT DESSEN, dass zwischen mehreren Mitgliedstaaten der Europäischen Gemeinschaft und der Kirgisischen Republik bilaterale Luftverkehrsabkommen geschlossen wurden, die gegen das Gemeinschaftsrecht verstoßende Bestimmungen enthalten,ANGESICHTS der ausschließlichen Zuständigkeit der Europäischen Gemeinschaft für bestimmte Aspekte, die Gegenstand bilateraler Luftverkehrsabkommen zwischen Mitgliedstaaten der Europäischen Gemeinschaft und Drittstaaten sein können,IN ANBETRACHT DES UMSTANDES, dass die Luftfahrtunternehmen der Gemeinschaft nach dem Gemeinschaftsrecht Anspruch auf diskriminierungsfreien Zugang zu den Strecken zwischen den Mitgliedstaaten der Europäischen Gemeinschaft und Drittländern haben,GESTÜTZT AUF die Abkommen zwischen der Europäischen Gemeinschaft und bestimmten Drittländern, nach denen Staatsangehörige dieser Drittländer Eigentum an den nach dem Recht der Europäischen Gemeinschaft zugelassenen Luftfahrtunternehmen erwerben können,IN DER ERKENNTNIS, dass einige dem Gemeinschaftsrecht widersprechende Bestimmungen der bilateralen Luftverkehrsabkommen zwischen Mitgliedstaaten der Europäischen Gemeinschaft und der Kirgisischen Republik mit dem Gemeinschaftsrecht in Einklang zu bringen sind, um eine solide Rechtsgrundlage für die Luftverkehrsdienste zwischen der Europäischen Gemeinschaft und der Kirgisischen Republik zu schaffen und die Kontinuität dieser Luftverkehrsdienste zu erhalten,IN DER ERKENNTNIS, dass in bilateralen Luftverkehrsabkommen zwischen Mitgliedstaaten der Europäischen Gemeinschaft und der Kirgisischen Republik enthaltene Bestimmungen, die i) den Wettbewerb zwischen Luftfahrtunternehmen auf den betreffenden Strecken verhindernde, verzerrende oder einschränkende Vereinbarungen zwischen Unternehmen, Beschlüsse von Unternehmensvereinigungen oder aufeinander abgestimmte Verhaltensweisen vorschreiben oder erleichtern oder ii) die Auswirkungen solcher Vereinbarungen, Beschlüsse oder Verhaltensweisen verstärken oder iii) Luftfahrtunternehmen oder anderen privaten Wirtschaftsteilnehmern die Zuständigkeit übertragen, den Wettbewerb zwischen Luftfahrtunternehmen auf den betreffenden Strecken verhindernde, verzerrende oder einschränkende Maßnahmen zu ergreifen, die praktische Wirksamkeit der für die Unternehmen geltenden Wettbewerbsregeln aufheben können —SIND WIE FOLGT ÜBEREINGEKOMMEN:Artikel 1Allgemeine Bestimmungen(1) Für die Zwecke dieses Abkommens bezeichnet der Ausdruck "Mitgliedstaaten" die Mitgliedstaaten der Europäischen Gemeinschaft.(2) In den in Anhang I genannten Abkommen gelten Bezugnahmen auf Staatsangehörige des Mitgliedstaats, der Vertragspartei des betreffenden Abkommens ist, als Bezugnahmen auf die Staatsangehörigen der Mitgliedstaaten der Europäischen Gemeinschaft.(3) In den in Anhang I genannten Abkommen gelten Bezugnahmen auf Luftfahrtunternehmen des Mitgliedstaats, der Vertragspartei des betreffenden Abkommens ist, als Bezugnahmen auf die von dem betreffenden Mitgliedstaat bezeichneten Luftfahrtunternehmen.(4) Die Vergabe von Verkehrsrechten erfolgt weiterhin im Wege bereits bestehender oder künftiger bilateraler Vereinbarungen.Artikel 2Bezeichnung durch einen Mitgliedstaat(1) Die Bestimmungen der Absätze 2 und 3 dieses Artikels ersetzen die entsprechenden Bestimmungen der in Anhang II Buchstaben a und b genannten Artikel in Bezug auf die Bezeichnung von Luftfahrtunternehmen durch den jeweiligen Mitgliedstaat, die ihnen von der Kirgisischen Republik erteilten Genehmigungen und Erlaubnisse sowie die Vorenthaltung, den Widerruf, die Aufhebung oder Einschränkung dieser Genehmigungen und Erlaubnisse.(2) Bezeichnet ein Mitgliedstaat ein Luftfahrtunternehmen, so erteilt die Kirgisische Republik unverzüglich die entsprechenden Genehmigungen und Erlaubnisse, soferni) das Unternehmen gemäß dem Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft im Hoheitsgebiet des Mitgliedstaats niedergelassen ist und über eine Betriebsgenehmigung nach dem Recht der Europäischen Gemeinschaft verfügt,ii) der für die Ausstellung des Luftverkehrsbetreiberscheins zuständige Mitgliedstaat eine wirksame gesetzliche Kontrolle über das Unternehmen ausübt und diese aufrechterhält und die zuständige Luftfahrtbehörde in der Bezeichnung eindeutig angegeben ist undiii) das Unternehmen sich unmittelbar oder über Mehrheitsbeteiligung im Eigentum von Mitgliedstaaten und/oder deren Staatsangehörigen und/oder von anderen in Anhang III aufgeführten Staaten und/oder deren Staatsangehörigen befindet und von diesen Staaten und/oder Staatsangehörigen tatsächlich kontrolliert wird.(3) Genehmigungen oder Erlaubnisse für ein von einem Mitgliedstaat bezeichnetes Luftfahrtunternehmen können von der Kirgisischen Republik vorenthalten, widerrufen, aufgehoben oder eingeschränkt werden, wenni) das Unternehmen gemäß dem Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft nicht im Hoheitsgebiet des Mitgliedstaats niedergelassen ist oder über keine Betriebsgenehmigung nach dem Recht der Europäischen Gemeinschaft verfügt,ii) der für die Ausstellung des Luftverkehrsbetreiberscheins zuständige Mitgliedstaat keine wirksame gesetzliche Kontrolle über das Unternehmen ausübt und diese aufrechterhält oder die zuständige Luftfahrtbehörde in der Bezeichnung nicht eindeutig angegeben ist oderiii) das Unternehmen sich nicht unmittelbar oder über Mehrheitsbeteiligung im Eigentum von Mitgliedstaaten und/oder deren Staatsangehörigen und/oder von anderen in Anhang III aufgeführten Staaten und/oder deren Staatsangehörigen befindet und von diesen Staaten und/oder Staatsangehörigen tatsächlich kontrolliert wird.Die Kirgisische Republik übt ihre sich aus diesem Absatz ergebenden Rechte aus, ohne die Luftfahrtunternehmen der Gemeinschaft aus Gründen der Staatszugehörigkeit zu diskriminieren.Artikel 3Sicherheit(1) Die Bestimmungen in Absatz 2 ergänzen die entsprechenden Bestimmungen der in Anhang II Buchstabe c genannten Artikel.(2) Bezeichnet ein Mitgliedstaat ein Luftfahrtunternehmen, über das ein anderer Mitgliedstaat die gesetzliche Kontrolle ausübt und aufrechterhält, so erstrecken sich die Rechte, die die Kirgisische Republik aufgrund der Sicherheitsbestimmungen des zwischen ihr und dem Mitgliedstaat geschlossenen Abkommens genießt, auch auf die Sicherheitsvorschriften, die der andere Mitgliedstaat beschließt, ausübt und aufrechterhält, sowie auf die Betriebsgenehmigung des Unternehmens.Artikel 4Besteuerung von Flugkraftstoff(1) Die Bestimmungen in Absatz 2 ergänzen die entsprechenden Bestimmungen der in Anhang II Buchstabe d genannten Artikel.(2) Ungeachtet anders lautender Bestimmungen hindern die in Anhang II Buchstabe d genannten Abkommen die Mitgliedstaaten nicht daran, nach dem Grundsatz der Gleichbehandlung Steuern, Zölle oder sonstige Abgaben auf den Kraftstoff zu erheben, der in ihrem Hoheitsgebiet von einem Luftfahrzeug eines von der Kirgisischen Republik bezeichneten Unternehmens an Bord genommen und auf Flügen innerhalb des Mitgliedstaats oder in einen anderen Mitgliedstaat verwendet wird.Artikel 5Beförderungstarife innerhalb der Europäischen Gemeinschaft(1) Die Bestimmungen in Absatz 2 ergänzen die entsprechenden Bestimmungen der in Anhang II Buchstabe e genannten Artikel.(2) Die Tarife, die die Luftfahrtunternehmen, die von der Kirgisischen Republik nach einem der in Anhang I genannten und eine der Bestimmungen aus Anhang II Buchstabe e enthaltenden Abkommen bezeichnet wurden, für Beförderungen innerhalb der Europäischen Union anwenden, unterliegen dem Recht der Europäischen Gemeinschaft.Artikel 6Vereinbarkeit mit dem Wettbewerbsrecht(1) Unbeschadet anders lautender Bestimmungen führen die in Anhang I genannten Abkommen nicht dazu, dass i) den Wettbewerb verhindernde, verzerrende oder einschränkende Vereinbarungen zwischen Unternehmen, Beschlüsse von Unternehmensvereinigungen oder aufeinander abgestimmte Verhaltensweisen erleichtert werden, ii) die Auswirkungen solcher Vereinbarungen, Beschlüsse oder Verhaltensweisen verstärkt werden oder iii) privaten Wirtschaftsteilnehmern die Zuständigkeit für Maßnahmen übertragen wird, die den Wettbewerb verhindern, verzerren oder einschränken.(2) Die in den in Anhang I aufgeführten Abkommen enthaltenen Bestimmungen, die mit Absatz 1 unvereinbar sind, finden keine Anwendung.Artikel 7Anhänge zu dem AbkommenDie Anhänge dieses Abkommens sind Bestandteil des Abkommens.Artikel 8Überprüfung und ÄnderungDie Vertragsparteien können dieses Abkommen jederzeit im gegenseitigen Einvernehmen überprüfen oder ändern.Artikel 9Inkrafttreten und vorläufige Anwendung(1) Dieses Abkommen tritt in Kraft, wenn die Vertragsparteien einander schriftlich notifiziert haben, dass ihre jeweiligen für das Inkrafttreten erforderlichen internen Verfahren abgeschlossen sind.(2) Unbeschadet Absatz 1 vereinbaren die Vertragsparteien, dieses Abkommen ab dem ersten Tag des Monats vorläufig anzuwenden, der auf den Tag folgt, an dem die Vertragsparteien einander den Abschluss der hierfür erforderlichen Verfahren notifiziert haben.(3) Die in Anhang I aufgeführten Abkommen und sonstigen Vereinbarungen zwischen den Mitgliedstaaten und der Kirgisischen Republik, die am Tag der Unterzeichnung des vorliegenden Abkommens noch nicht in Kraft getreten sind, unterliegen dem vorliegenden Abkommen, sobald sie in Kraft getreten sind oder vorläufig angewendet werden.Artikel 10Beendigung(1) Bei Beendigung eines der in Anhang I aufgeführten Abkommen treten automatisch sämtliche sich auf jenes Abkommen beziehenden Bestimmungen des vorliegenden Abkommens außer Kraft.(2) Bei Beendigung aller der in Anhang I aufgeführten Abkommen tritt auch das vorliegende Abkommen außer Kraft.ZU URKUND DESSEN haben die hierzu gehörig befugten Unterzeichneten dieses Abkommen unterzeichnet.Geschehen zu Brüssel am 1. Juni 2007 in zwei Urschriften in bulgarischer, dänischer, deutscher, englischer, estnischer, finnischer, französischer, griechischer, italienischer, lettischer, litauischer, maltesischer, niederländischer, polnischer, portugiesischer, rumänischer, schwedischer, slowakischer, slowenischer, spanischer, tschechischer, ungarischer, russischer und kirgisischer Sprache.За Европейската общнoстPor la Comunidad EuropeaZa Evropské společenstvíFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftEuroopa Ühenduse nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaEiropas Kopienas vārdāEuropos bendrijos varduAz Európai Közösség részérőlGħall-Komunità EwropeaVoor de Europese GemeenschapW imieniu Wspólnoty EuropejskiejPela Comunidade EuropeiaPentru Comunitatea EuropeanăZa Európske spoločenstvoZa Evropsko skupnostEuroopan yhteisön puolestaFör Europeiska gemenskapenЕвропa Шериктештиги γчγнЗа Европейское Сообщество+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++За правителствοтο на Рeпублика КиргизстанPor el Gobierno de la República KirguisaZa vládu Kyrgyzské republikyFor Den Kirgisiske Republiks regeringFür die Regierung der Kirgisischen RepublikKirgiisi Vabariigi valitsuse nimelΓια την Κυβέρνηοη της Δημοκρατίας της ΚιργιζίαςFor the Government of the Kyrgyz RepublicPour le gouvernement de la République kirghizePer il governo della Repubblica del KirghizistanKirgizstānas Republikas valdības vārdāKirgizijos Respublikos Vyriausybės varduA Kirgiz Köztársaság kormánya részérőlGħall-Gvern Tar-Repubblika KirgiżaVoor de Regering van de Republiek KirgiziëW imieniu rządu Republiki KirgiskiejPelo Governo da República do QuirguizistãoPentru Guvernul Republicii KârgâszstanZa vládu Kirgizskej republikyZa vlado Kirgiške republikeKirgisian tasavallan hallituksen puolestaFör Republiken Kirgizistans regering+++++ TIFF +++++За Правительство Кыргызской Республики+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------ANHANG IListe der Abkommen, auf die in Artikel 1 Bezug genommen wirdZum Zeitpunkt der Unterzeichnung dieses Abkommens bestehende, unterzeichnete und/oder paraphierte Luftverkehrsabkommen zwischen der Kirgisischen Republik und Mitgliedstaaten der Europäischen Gemeinschaft- Luftverkehrsabkommen zwischen der Österreichischen Bundesregierung und der Regierung der Kirgisischen Republik, unterzeichnet am 17. März 1998 in Wien, nachstehend in Anhang II als "Abkommen Kirgisistan/Österreich" bezeichnet.- Luftverkehrsabkommen zwischen der Regierung der Tschechischen Republik und der Regierung der Kirgisischen Republik, unterzeichnet am 29. April 2004 in Prag, nachstehend in Anhang II als "Abkommen Kirgisistan/Tschechische Republik" bezeichnet.- Abkommen zwischen der Regierung der Bundesrepublik Deutschland und der Regierung der Kirgisischen Republik über den Luftverkehr, unterzeichnet am 13. Mai 1997 in Bishkek, nachstehend in Anhang II als "Abkommen Kirgisistan/Deutschland" bezeichnet.- Luftverkehrsabkommen zwischen der Regierung der Kirgisischen Republik und der Regierung der Hellenischen Republik, unterzeichnet am 1. November 2004 in Athen, nachstehend in Anhang II als "Abkommen Kirgisistan/Griechenland" bezeichnet.- Luftverkehrsabkommen zwischen der Regierung der Kirgisischen Republik und der Regierung der Slowakischen Republik, paraphiert am 27. September 2006 in Bishkek, nachstehend im Anhang II als "Abkommen Kirgisistan/Slowakei" bezeichnet.- Abkommen zwischen der Regierung des Vereinigten Königreichs Großbritannien und Nordirland und der Regierung der Kirgisischen Republik über den Luftverkehr, unterzeichnet am 8. Dezember 1994 in London, nachstehend in Anhang II als "Abkommen Kirgisistan/Vereinigtes Königreich" bezeichnet,zuletzt geändert durch die Absichtserklärung der Zivilluftfahrtbehörden beider Länder, die am 2. September 2003 in London unterzeichnet wurde, nachstehend als "Absichtserklärung Kirgisistan/Vereinigtes Königreich" bezeichnet.--------------------------------------------------ANHANG IIListe der Artikel, die Teil der in Anhang I genannten Abkommen sind und auf die in den Artikeln 2 bis 5 Bezug genommen wirda) Bezeichnung durch einen Mitgliedstaat:- Artikel 3 Absatz 5 des Abkommens Kirgisistan/Österreich,- Artikel 3 Absatz 4 des Abkommens Kirgisistan/Tschechische Republik,- Artikel 3 Absatz 4 des Abkommens Kirgisistan/Deutschland,- Artikel 3 Absatz 2 Buchstabe a des Abkommens Kirgisistan/Griechenland,- Artikel 4 Absatz 4 des Abkommens Kirgisistan/Vereinigtes Königreich und Anhang B Artikel 4 Buchstabe a der Absichtserklärung Kirgisistan/Vereinigtes Königreich;b) Vorenthaltung, Widerruf, Aufhebung oder Einschränkung von Genehmigungen und Erlaubnissen:- Artikel 4 Absatz 1 Buchstabe a des Abkommens Kirgisistan/Österreich,- Artikel 4 Absatz 1 Buchstabe b des Abkommens Kirgisistan/Tschechische Republik,- Artikel 4 Absatz 1 Buchstabe a des Abkommens Kirgisistan/Griechenland,- Artikel 5 Absatz 1 Buchstabe a des Abkommens Kirgisistan/Vereinigtes Königreich und Anhang B Artikel 5 Absatz 1 Buchstabe a der Absichtserklärung Kirgisistan/Vereinigtes Königreich;c) Sicherheit:- Artikel 6 des Abkommens Kirgisistan/Österreich,- Artikel 7 des Abkommens Kirgisistan/Tschechische Republik,- Artikel 12 des Abkommens Kirgisistan/Deutschland,- Artikel 8 des Abkommens Kirgisistan/Griechenland,- Anhang B Artikel 13a der Absichtserklärung Kirgisistan/Vereinigtes Königreich;d) Besteuerung von Flugkraftstoff:- Artikel 7 des Abkommens Kirgisistan/Österreich,- Artikel 8 des Abkommens Kirgisistan/Tschechische Republik,- Artikel 6 des Abkommens Kirgisistan/Deutschland,- Artikel 9 des Abkommens Kirgisistan/Griechenland,- Artikel 9 des Abkommens Kirgisistan/Slowakei,- Artikel 8 des Abkommens Kirgisistan/Vereinigtes Königreich;e) Beförderungstarife innerhalb der Europäischen Gemeinschaft:- Artikel 11 des Abkommens Kirgisistan/Österreich,- Artikel 12 des Abkommens Kirgisistan/Tschechische Republik,- Artikel 10 des Abkommens Kirgisistan/Deutschland,- Artikel 13 des Abkommens Kirgisistan/Griechenland,- Artikel 7 des Abkommens Kirgisistan/Vereinigtes Königreich und Anhang B Artikel 7 der Absichtserklärung Kirgisistan/Vereinigtes Königreich.--------------------------------------------------ANHANG IIIListe der sonstigen Staaten gemäß Artikel 2 dieses Abkommensa) Republik Island (gemäß dem Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum);b) Fürstentum Liechtenstein (gemäß dem Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum);c) Königreich Norwegen (gemäß dem Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum);d) Schweizerische Eidgenossenschaft (gemäß dem Abkommen zwischen der Europäischen Gemeinschaft und der Schweizerischen Eidgenossenschaft über den Luftverkehr).--------------------------------------------------


type: other

text:
17/2015. számú közigazgatási elvi határozat | K Ú R I A
 17/2015. számú közigazgatási elvi határozat
 A közösségen belüli beszerzés esetén az adólevonási jog gyakorlásának több együttes feltétele van [2007. évi CXXVII. tv. (1) bek., 63. § (1) bek.].
 [1] Az adóhatóság a felperesnél 2010. január 22-től december 31-ig terjedő időszakra általános forgalmi adó (a továbbiakban: áfa) adónemben bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzést végzett.
 [2] Az alperes a 2012. december 12. napján kelt határozatában helybenhagyta az elsőfokú határozatot, a felperes terhére összesen 4.819.000 Ft, javára 28.000 Ft adókülönbözetet állapított meg, 1.437.000 Ft adóbírságot szabott ki, 811.000 késedelmi pótlékot számított fel és hibás bevallás benyújtása miatt 10.000 Ft mulasztási bírsággal sújtotta.
 [3] A felperes keresetében az alperes határozatának megváltoztatását, vagy hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárásra kötelezését kérte.
 [4] Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét részben, az olasz cég három számlája tekintetében találta alaposnak, ezért az alperes határozatát megváltoztatta, a felperes terhére előírt adókülönbözetet 655.000 Ft-ra, az adóbírságot 196.500 Ft-ra, a késedelmi pótlékot 627.000 Ft-ra leszállította, ezt meghaladóan a keresetet elutasította.
 [5] Az első fokú bíróság a keresetnek helyt adó döntését a következőkkel indokolta:
 A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006/112/EK irányelv (a továbbiakban: Irányelv) 178. cikk c) pontjához képest az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (a továbbiakban: Áfa tv.) 127. § (1) bekezdés ba) pontja többletfeltételt határoz meg. Az Irányelv értelmében az adóalanynak „rendelkeznie kell” a számlával, az Áfa tv. azonban a számla „személyes rendelkezésre állását” írja elő. Abban az esetben, ha eltérés mutatkozik a két szabályozás között, akkor a közösségi jog rendelkezéseit kell alkalmazni. Tekintettel arra, hogy a felperes az adóellenőrzés időtartama alatt bemutatta az olasz cég három eredeti hiteles számláját, eleget tett az Irányelv 178. cikk c) pontjában foglaltaknak, ezért megilleti az áfa levonás joga.
 [6] A jogerős ítélet ellen az alperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, kérte a keresetnek helyt adó ítéleti döntés hatályon kívül helyezését, a kereset teljes körű elutasítását.
 [7] Azzal érvelt, hogy az Irányelv 178. cikk c) pontjával összhangban álló szabályozást tartalmaz az Áfa tv. 127. § (1) bekezdésének b) pontja. Az adólevonási jog gyakorlásának konjunktív feltétele a helyes adatokat tartalmazó bevallás és számlával történő rendelkezés. Az adózó Közösségen belüli beszerzés esetén is csak akkor gyakorolhatja adólevonási jogát, ha már a bevallás benyújtásakor a rendelkezésére áll az adó megállapításához szükséges, az Irányelv 168. cikk c) pontjában említett XI. Cím 3. fejezet 3-5.§-ának megfelelően kiállított számla. A felperesnek a levonási jog gyakorlásakor nem voltak a birtokában a közösségi beszerzéseit hitelesen tanúsító eredeti számlák, ezekkel nem rendelkezett, ezért határozata nem jogszabálysértő.
 [8] A felperes a revízió során a 2010. júliusi beszerzéséhez kapcsolódóan kizárólag egy számlamásolattal, a két decemberi kapcsán pedig csak árukiadási bizonylattal, illetve szállítólevéllel rendelkezett, amelyek nem a teljes közösségi beszerzését dokumentálták. A felperes a 2010. júliusi számlát szerepeltette a vizsgált időszaki könyvelésében, a decemberi beszerzéseit azonban nem, ezeket az analitikájában és bevallásában sem tüntette fel. A felperes az eredeti számlákat az olasz cégtől az ellenőrzés során szerezte be, akkor, amikor a magyar adóhatóság is bekérte az olasz adóhatóságtól az adókötelezettség pontos megállapításához szükséges bizonylatokat, mivel eltérést tapasztalt a rendelkezésére álló és a közösségi adatszolgáltatásra vonatkozó (VIES) kontrolladatok között.
 [9] Az Irányelv 178. cikk c) pontja értelmében az adóalanynak adólevonási joga gyakorlásához teljesítenie kell a 168. cikk c) pontjában említett feltételeket. A Közösségen belüli termékbeszerzéshez kapcsolódó adólevonáshoz továbbá minden olyan adatot szerepeltetnie kell az adóalanynak a 250. cikkben előírt bevallásában, amely a Közösségen belüli beszerzéseket terhelő adó összegének megállapításához szükséges, és rendelkeznie kell a 220-236. cikknek (XI.cím 3.fejezet 3-5.szakaszának) megfelelően kiállított számlával is.
 [10] Az első fokú bíróság tévesen hagyta figyelmen kívül, hogy adólevonási jog gyakorlásához az Irányelv előzőekben megjelölt cikke több együttes, konjunktív feltételt határoz meg, a számlával történő rendelkezés mellett a helyes adatokat tartalmazó bevallást is előírja. A Közösségen belüli beszerzés után tehát az adózó akkor élhet adólevonási jogával, ha már a bevallás benyújtásakor a rendelkezésére áll az adó megállapításához szükséges, az Irányelv rendelkezéseinek megfelelően kiállított számla, és nem hagyható figyelmen kívül az Irányelv 250.cikke szerinti követelmények betartása sem. Ez utóbbi szabály értelmében az adózónak olyan bevallást kell benyújtania, amely tartalmaz minden olyan adatot, amely a fizetendő adó, valamint az érvényesítendő adólevonás összegének megállapításához szükséges, beleértve – amennyiben az adóalap megállapításához szükséges – az adó és a levonások alapjául szolgáló ügyletek összértékét, továbbá az adómentes ügyletek értékét is.
 [11] A felperes a 2010. decemberi perrel érintett beszerzéseit azért nem tüntette fel a bevallásában, mert ”akkor nem volt szabályosan kiállított számlá”-ja (2012. május 19-én kelt adózói nyilatkozat). A felperes továbbá a perrel érintett, az adó összegének megállapításához szükséges valamennyi számlát csak a revízió során 2012. május 23-án szerezte, illetve csatolta be, tehát ezek a bevallási időszakokban nem álltak rendelkezésére. Az alperes ezért a közösségi jog szabályaival összhangban állóan hivatkozott arra, hogy az ellenőrzéssel érintett bevallási időszakban, az ügyben irányadó tényállásra figyelemmel, a konjunktív feltételek nem valósultak meg, ami jogalapot ad a kereset elutasítására.
 [12] Az Irányelv 220.cikke szerinti szabályozás értelmében az adóalanynak számlát kell kibocsátania. A számlakibocsátás a számla kiadását, a címzettnek történő átadást, elküldést jelenti. A felperesi érveléssel ellentétben nem állapítható meg a számlával való rendelkezés abban az esetben, ha a számla ki sem kerül a közösségi partner birtokából, mivel ebben az esetben ez nem a magyar adózónak, hanem az olasz cégnek áll a rendelkezésére. Utal a Kúria e körben arra is, hogy az Irányelv 178. cikk c) pontja szerinti számlával kapcsolatos feltétel az Irányelv angol nyelvű szövegében „must hold”, a franciában „détenir” a németben „besitzen” megnevezéssel szerepel, amelyek a számla birtoklását jelentik.
 [13] Az első fokú bíróság érdemi döntésének meghozatalánál tévesen hagyta figyelmen kívül, hogy az Irányelv 178.cikk c) pontja konjunktív feltételeket tartalmaz. Nem vette számba, hogy a nemzeti eljárási és anyagi jogszabályok, a közösségi joggal azonosan, az adóalany kötelezettségévé teszik, mégpedig meghatározott tartalommal a bevallás benyújtását és az önadózó adózó adólevonási jogát csak bevallásában érvényesítheti az Irányelv 250.cikke és az adózás rendjéről szóló 2003.évi XCII. törvény 26.§-a, 31.§-a, 1.számú melléklet I/B/3.pontja, az Áfa tv. 184.§-a, 186.§-a, 131.§-a értelmében. Az Áfa tv. 127. § (1) bekezdés ba) pontja, mely szerint az adólevonási jog gyakorlásának tárgyi feltétele, hogy az adóalany személyes rendelkezésére álljon a termék Közösségen belüli beszerzése esetében a nevére szóló, az ügylet teljesítését tanúsító számla, tehát nem támaszt többlet feltételt az Irányelv 178.cikk c) pontjában megfogalmazottakhoz képest. A perrel érintett jogkérdésben nincs eltérés a közösségi és nemzeti jogi szabályozás között.
 [14] Nem sérül az adósemlegesség elve sem az előzőekben kifejtett jogértelmezéssel, mert bár az előzetesen felszámított adót 2010. júliusában, illetve decemberében az Áfa tv. 63. §-a értelmében meg kell állapítani, meg kell fizetni, ennek levonása is lehetséges, mégpedig az elévülési időn belül, legkorábban abban az időszakban, amikor az adózó rendelkezésére állnak a hiteles bizonylatok, azaz a birtokába kerülnek az adólevonási jog gyakorlásához szükséges számlák. Az adóalanynak tehát nem elégséges egy ellenőrzés során intézkednie a számlák beszerzése iránt, ezekkel már a bevalláskor, az adólevonás gyakorlásakor rendelkeznie kell.
 [15] Az Irányelv 68. cikke értelmében az adóztatandó tényállás akkor valósul meg, amikor a Közösségen belüli termékbeszerzés megtörténik. Az Irányelv 69. cikke szerint a közösségen belüli termékbeszerzés tekintetében a héa (áfa) fizetési kötelezettség a számla kibocsátásakor, vagy amennyiben addig az időpontig nem bocsátották ki a számlát – a 222. cikk (1) bekezdésében említett határidő lejártakor – keletkezik. Ez pedig akként rendelkezik, hogy a 138. cikkben meghatározott feltételeknek megfelelően teljesített termékértékesítés vagy olyan szolgáltatás nyújtás esetén, amelynél a héa-t a 196. cikk alapján a szolgáltatás igénybe vevőjének kell megfizetnie, a számlát legkésőbb az adóztatandó tényállás bekövetkeztének hónapját követő hónap 15. napján kell kibocsátani.
 [16] A nemzeti és a közösségi jogi szabályok tehát összhangban állnak a tekintetben, hogy a fizetendő adót az ügylet teljesítését tanúsító számla kibocsátásakor, de legkésőbb a teljesítést követő hónap 15. napján kell megállapítani. Ha a számlát a közösségi partner nem állítja ki, vagy adott esetben nem időben küldi meg, akkor ettől függetlenül a Közösségen belüli beszerzést az adóalanynak a teljesítés napját követő hónap 15-ével meg kell állapítania, bevallásában szerepeltetnie kell, el kell számolnia. Az adót azonban mindaddig nem helyezheti levonásba, amíg meg nem kapja a beszerzésről szóló eredeti hiteles bizonylatot közösségi partnerétől (Irányelv 178. cikk. c) pont, 168. cikk c) pont).
 [17] Az ügyben irányadó tényállásra és az egyértelmű jogszabályi rendelkezésekre figyelemmel előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése nem volt indokolt az ügyben.
 [18] A közösségi beszerzésekkel kapcsolatban az alperes az eset összes körülményeire tekintettel, mérlegelési jogkörében eljárva, csökkentette az adóbírság mértékét, azt 30%-ban határozta meg. A késedelmi pótlékkal kapcsolatban azonban az Art. 165. § (3) bekezdése szerinti feltételek nem álltak fenn.
 [19] A kifejtettekre figyelemmel a Kúria a jogerős ítélet felülvizsgálati kérelemmel támadott részét a Pp. 275. §(4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte, és a keresetet teljes körűen elutasította.
 (Kúria Kfv.V.35.496/2013.)


type: legislation

text:
 27.1.2017
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 22/54
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2017/142
 z dne 26. januarja 2017
 o dvestooseminpetdeseti spremembi Uredbe Sveta (ES) št. 881/2002 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte, povezane z organizacijama ISIL (Daiš) in Al-Kaida
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 881/2002 z dne 27. maja 2002 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte, povezane z organizacijama ISIL (Daiš) in Al-Kaida (1), ter zlasti člena 7(1)(a) in člena 7a(5) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Priloga I k Uredbi (ES) št. 881/2002 navaja osebe, skupine in subjekte, ki jih zadeva zamrznitev sredstev in gospodarskih virov iz navedene uredbe.
 (2)
 Odbor za sankcije Varnostnega sveta Združenih narodov je 19. januarja 2017 sklenil spremeniti en vnos na seznamu oseb, skupin in subjektov, za katere velja zamrznitev sredstev in gospodarskih virov. Prilogo I k Uredbi (ES) št. 881/2002 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Priloga I k Uredbi (ES) št. 881/2002 se spremeni v skladu s Prilogo k tej uredbi.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 26. januarja 2017
 Za Komisijo
 V imenu predsednika
 Vršilec dolžnosti vodje službe za instrumente zunanje politike
 (1) UL L 139, 29.5.2002, str. 9.
 PRILOGA
 Identifikacijski podatki za naslednji vnos pod naslovom „Fizične osebe“ v Prilogi I k Uredbi (ES) št. 881/2002 se spremenijo:
 „Malik Muhammad Ishaq (tudi: Malik Ishaq). Naslov: Pakistan. Datum rojstva: približno leta 1959. Kraj rojstva: Rahim Yar Khan, provinca Pandžab, Pakistan. Državljanstvo: pakistansko. Drugi podatki: (a) fizični opis: močne postave s črnimi očmi, črnimi lasmi in srednje rjavo poltjo ter gosto črno brado; (b) fotografija je na voljo za vključitev v posebno obvestilo Varnostnega sveta Združenih narodov in Interpola. Datum uvrstitve iz člena 2a(4)(b): 14.3.2014“ se nadomesti z naslednjim:
 „Malik Muhammad Ishaq (tudi: Malik Ishaq). Naslov: Pakistan. Datum rojstva: približno leta 1959. Kraj rojstva: Rahim Yar Khan, provinca Pandžab, Pakistan. Državljanstvo: pakistansko. Drugi podatki: (a) fizični opis: močne postave s črnimi očmi, črnimi lasmi in srednje rjavo poltjo ter gosto črno brado; (b) fotografija je na voljo za vključitev v posebno obvestilo Varnostnega sveta Združenih narodov in Interpola. Ubit v Pakistanu 28.7.2015. Datum določitve iz člena 7d(2)(i): 14.3.2014.“


type: wikipedia

text:
Sotkamo är en kommun i landskapet Kajanaland i före detta Uleåborgs län. Sotkamo har cirka invånare och har en yta på km2, varav km2 är vatten.
 Grannkommuner är Kajana, Kuhmo, Nurmes, Paldamo, Rautavaara, Ristijärvi, Sonkajärvi och Valtimo.
 Sotkamo är enspråkigt finskt.
 Kommunens huvudort Sotkamo kyrkoby (fi. Sotkamon kirkonkylä) har vuxit ihop med närbelägna Vuokatti till en gemensam tätort med namnet Vuokatti.
 Finlands mest framgångsrika klubb i boboll, Sotkamon Jymy, kommer från Sotkamo. Klubben har vunnit Superpesis 17 gånger.
 Källor
 Externa länkar
 Finlands kommuner