type: legislation

text:
 |
 52011PC0635
 Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o společné evropské právní úpravě prodeje /* KOM/2011/0635 v konečném znění - 2011/0284 (COD) */
 DŮVODOVÁ
 ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI
 NÁVRHU
 ·
 Odůvodnění a cíle návrhu
 Rozdíly, které se vyskytují ve smluvním právu
 jednotlivých členských států, omezují obchodníky a spotřebitele, kteří se
 hodlají zapojit do přeshraničního obchodu v rámci vnitřního trhu. Překážky,
 které z těchto rozdílů vyplývají, odrazují obchodníky, zejména malé a střední
 podniky (MSP), od zapojení se do přeshraničního obchodu nebo od expanze na trhy
 nových členských států. Spotřebitelům se tak brání v přístupu k výrobkům, které
 nabízejí obchodníci z jiných členských států.
 V současné době pouze jeden z deseti
 obchodníků v Unii zapojených do obchodu se zbožím vyváží v rámci Unie a většina
 těch, kteří tak činí, vyváží pouze do malého počtu členských států. Překážky
 související se smluvním právem jsou jedním z hlavních faktorů, jež mají podíl
 na této situaci. Z průzkumů[1]
 vyplývá, že z celé řady překážek, které omezují přeshraniční obchod,
 počítáme-li mezi ně daňovou úpravu, administrativní požadavky, obtíže s
 dodáním, jazyk a kulturu, vybrali obchodníci jako hlavní překážky
 přeshraničního obchodu ty související se smluvním právem.
 Nutnost obchodníků přizpůsobovat se
 jednotlivým vnitrostátním systémům smluvního práva, které se mohou uplatnit v
 přeshraničních transakcích, způsobuje, že je přeshraniční obchod složitější a
 nákladnější než domácí obchod, a to jak v transakcích mezi podnikateli
 a spotřebiteli, tak mezi podnikateli navzájem.
 V přeshraničních transakcích obchodníci
 většinou nesou dodatečné náklady, k čemuž v domácím obchodu nedochází. Tyto
 náklady zahrnují obtíže při vyhledávání pravidel použitelného zahraničního
 smluvního práva, získávání právního poradenství, sjednávání rozhodného práva v
 transakcích mezi podnikateli navzájem a přizpůsobování smluv požadavkům práva
 na ochranu spotřebitele v transakcích mezi podnikatelem a spotřebitelem.
 V přeshraničních transakcích mezi podnikatelem
 a spotřebitelem mají náklady na transakci, které souvisejí se smluvním právem,
 a právní překážky vyplývající z rozdílů mezi jednotlivými kogentními ustanoveními
 vnitrostátního práva na ochranu spotřebitele, značný dopad. Podle článku 6
 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o
 právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)[2] kdykoli
 obchodník zaměřuje svou činnost na spotřebitele v jiném členském státě, musí
 dodržovat smluvní právo tohoto členského státu. Jestliže si smluvní strany
 zvolily jiné rozhodné právo a pokud kogentní předpisy o ochraně spotřebitele
 členského státu spotřebitele poskytují vyšší úroveň ochrany, je zapotřebí tato
 kogentní pravidla na ochranu spotřebitele dodržovat. Obchodníci proto musí
 dopředu zjistit, zda právo členského státu, v němž má spotřebitel obvyklé
 bydliště, poskytuje vyšší úroveň ochrany, a zajistit, aby jejich smlouva byla s
 těmito požadavky v souladu. Stávající harmonizace práva na ochranu
 spotřebitele na úrovni Unie vedla k určitému přiblížení v některých
 oblastech, ale rozdíly mezi právními úpravami jednotlivých členských států jsou
 i nadále podstatné. Pokud jde o transakce elektronického obchodu, obchodníci
 nesou další náklady související se smluvním právem, které vyplývají z potřeby
 přizpůsobit internetové stránky právním požadavkům jednotlivých členských
 států, do nichž obchodníci směřují svou činnost.
 Pokud jde o přeshraniční transakce mezi
 obchodníky, na smluvní strany se nevztahují stejná omezení týkající se
 rozhodného práva. Ekonomický dopad sjednávání a používání zahraničního práva je
 však rovněž vysoký. Náklady vyplývající z používání jednotlivých vnitrostátních
 právních řádů zatěžují zejména malé a střední podniky (MSP). V rámci jejich
 vztahů s většími společnostmi musí MSP většinou souhlasit, že budou
 používat právo svého obchodního partnera a že ponesou náklady na zjištění
 obsahu zahraničního práva, které je pro smlouvu rozhodné, a na jeho dodržování.
 Ve smlouvách uzavíraných mezi MSP představuje potřeba sjednat rozhodné právo
 hlavní překážku přeshraničního obchodu. V případě obou typů smluv (tj. smluv
 uzavíraných mezi podnikateli a smluv uzavíraných mezi podnikatelem a spotřebitelem)
 mohou být tyto dodatečné náklady na transakci, které musejí nést MSP, dokonce
 zcela nepřiměřené vzhledem k hodnotě dané transakce.
 Tyto dodatečné náklady na transakci rostou
 úměrně s počtem členských států, do nichž obchodník vyváží. Čím více zemí, do
 nichž tito obchodníci vyvážejí, tím větší důraz kladou na rozdíly ve smluvním
 právu jakožto překážce obchodu. MSP jsou podstatně znevýhodněny, protože čím
 menší je obrat společnosti, tím větší je podíl nákladů na transakci.
 Obchodníci musí rovněž čelit právní složitosti
 přeshraničního obchodu, která je ve srovnání s domácím obchodem větší,
 protože obchodníci se často potýkají s mnoha právními úpravami uzavírání smluv,
 jejichž znaky se často liší.
 Potřeba vypořádat se zahraniční právní úpravou
 zvyšuje složitost přeshraničních transakcí. Obchodníci zařadili potíže při
 vyhledávání cizí právní úpravy smluvního práva na první místo mezi překážkami
 omezujícími transakce mezi podnikateli a spotřebiteli a na třetí místo
 v případě transakcí mezi podnikateli.[3] Právní složitost je vyšší v případě
 obchodování se zemí, jejíž právní systém se značně odlišuje, zatímco bylo
 empiricky dokázáno, že bilaterální obchod mezi zeměmi s právním systémem
 vycházejícím ze společného základu je mnohem větší než obchod mezi dvěma
 zeměmi, které tento společný základ nesdílejí.[4]
 Rozdíly ve smluvním právu, dodatečné náklady
 na transakci a složitost, kterou v přeshraničních transakcích vytvářejí,
 odrazuje značný počet obchodníků, zejména MSP, od expanze na trhy jiných
 členských států. Tyto rozdíly mají rovněž za účinek omezování hospodářské
 soutěže na vnitřním trhu. Každoroční hodnota obchodních transakcí, které nejsou
 uskutečněny mezi členskými státy z důvodu rozdílů ve smluvním právu, sama o
 sobě představuje desítky miliard eur.
 Nevyužité příležitosti v přeshraničním obchodu
 mají rovněž negativní dopad na evropské spotřebitele. Nižší objem
 přeshraničního obchodu vede k nižšímu objemu dovozů a k nižší
 konkurenceschopnosti mezi obchodníky. Může to vést k omezenějšímu výběru produktů
 a k jejich vyšší ceně na spotřebitelském trhu.
 I když by přeshraniční nakupování mohlo
 přinést značné ekonomické výhody související s větší a lepší nabídkou,
 většina evropských spotřebitelů nakupuje pouze na domácím trhu. Jedním z
 důležitých důvodů, které vedou k vzniku této situace, jsou rozdíly ve
 vnitrostátních právních úpravách, protože spotřebitelé si často nejsou jisti
 svými právy v přeshraničních situacích. Jednou z jejich největších obav je
 například to, jaké mají k dispozici prostředky nápravy, jestliže produkt
 koupený v jiném členském státě není ve shodě se smlouvou. Řada spotřebitelů je
 pak odrazena od nákupů mimo svůj domácí trh. Nevyužívají tak příležitosti
 vnitřního trhu, jelikož v jiném členském státě lze často nalézt lepší nabídky,
 pokud jde o kvalitu a cenu.
 Elektronický obchod usnadňuje hledání nabídek,
 jakož i porovnávání cen a ostatních podmínek, bez ohledu na to, kde je
 obchodník usazen. Když se však spotřebitelé pokoušejí objednat si zboží od
 podnikatele z jiného členského státu, velmi často se setkávají
 s odmítnutím prodeje z důvodu rozdílů ve smluvním právu coby obchodní
 praktikou.
 Celkový cíl návrhu je lépe vytvořit
 vnitřní trh a zlepšit jeho fungování tím, že se podnikatelům zjednoduší
 rozšiřování přeshraničního obchodu a spotřebitelům přeshraniční nakupování.
 Tohoto cíle lze dosáhnout tím, že bude k dispozici samostatný a jednotný soubor
 pravidel smluvního práva, který bude obsahovat i ustanovení na ochranu
 spotřebitele, tj. společná evropská právní úprava prodeje, která by v rámci
 vnitrostátního práva členských států měla být považována za druhý systém
 smluvního práva.
 Obchodníci by měli mít možnost, za
 předpokladu, že s tím druhá smluvní strana souhlasí, používat společnou
 evropskou právní úpravu prodeje ve všech svých přeshraničních transakcích v
 rámci Evropské unie, a nemuseli by se tak přizpůsobovat odlišným vnitrostátním
 úpravám smluvního práva. Tato právní úprava by se měla vztahovat na smlouvu po
 celou dobu její platnosti, a měla by proto zahrnovat většinu oblastí, které jsou
 při uzavírání přeshraničních smluv relevantní. V důsledku toho by se potřeba,
 aby se obchodníci seznamovali s vnitrostátními právními řády jiných
 členských států, omezila pouze na některé, méně důležité záležitosti, které
 nejsou upraveny společnou evropskou právní úpravou prodeje. V transakcích mezi
 podnikatelem a spotřebitelem by již neexistovala potřeba označit kogentní
 ustanovení na ochranu spotřebitele vyplývající z práva na ochranu spotřebitele,
 protože společná evropská právní úprava prodeje by obsahovala plně
 harmonizovaná pravidla na ochranu spotřebitele, která by poskytovala vysokou
 úroveň ochrany v rámci celé Evropské unie. V přeshraničních transakcích mezi
 obchodníky by mohla jednání o rozhodném právu probíhat bez problémů, protože
 smluvní strany by měly příležitost sjednat, že se jejich smluvní vztah bude
 řídit společnou evropskou právní úpravou prodeje, která je stejně dostupná pro
 obě tyto strany.
 V přímém důsledku by obchodníci mohli ušetřit
 na dodatečných transakčních nákladech souvisejících se smluvním právem a mohli
 by při přeshraničním obchodě fungovat v jednodušším právním prostředí na
 základě jednotného souboru pravidel v rámci celé Evropské unie. Obchodníci by
 proto mohli lépe využívat vnitřní trh tím, že budou expandovat i za hranice,
 čímž by se posílila hospodářská soutěž na vnitřním trhu. Spotřebitelé by těžili
 z lepšího přístupu k nabídkám v rámci celé Evropské unie za nižší ceny a
 nesetkávali by se s odmítáním prodeje v tak vysoké míře. Rovněž by si byli
 více jisti svými právy při přeshraničních nákupech na základě jednotného
 souboru kogentních pravidel, která poskytují vysokou úroveň ochrany
 spotřebitele.
 Obecné
 souvislosti
 Komise ve svém sdělení z roku 2001[5] zahájila
 postup rozsáhlých veřejných konzultací ohledně roztříštěné právní úpravy v
 oblasti smluvního práva a jejích negativních dopadů na přeshraniční obchod. V
 červenci 2010 Komise zahájila veřejnou konzultaci zveřejněním „Zelené knihy o
 možnostech politiky pro pokrok směrem k evropskému smluvnímu právu pro
 spotřebitele a podniky“[6]
 (zelená kniha), z níž vyplývaly různé možnosti politiky, jak posílit vnitřní
 trh dosažením pokroku v oblasti evropského smluvního práva.
 V reakci na zelenou knihu vydal Evropský
 parlament dne 8. června 2011 své usnesení, v němž vyjádřil silnou podporu
 nástroji, který by lépe vytvořil vnitřní trh a zlepšil jeho fungování a přinesl
 výhody pro obchodníky, spotřebitele a soudní systémy členských států.
 Sdělení Komise „Evropa 2020“[7] uznává,
 že je zapotřebí, aby uzavírání smluv s partnery v jiných členských státech
 bylo pro obchodníky i spotřebitele jednodušší a méně nákladné. K tomu by
 mělo vést zejména dosažení pokroku v oblasti fakultativního systému evropského
 smluvního práva. Digitální agenda pro Evropu[8] předpokládá vytvoření fakultativního
 nástroje evropského smluvního práva, jenž napomůže překonat roztříštěnost
 smluvního práva a posílit důvěru spotřebitelů v elektronický obchod.
 ·
 Platné předpisy vztahující se na oblast návrhu
 Mezi jednotlivými systémy smluvního práva v
 členských státech existují značné rozdíly. Unie původně zahájila regulaci v
 oblasti smluvního práva prostřednictvím směrnic, které představovaly minimální
 harmonizaci v oblasti práva na ochranu spotřebitele. Přístup spočívající v
 minimální harmonizaci znamenal, že členské státy měly možnost zachovat nebo
 schválit kogentní požadavky, které budou přísnější než požadavky vyplývající z
 acquis. Tento přístup v praxi vedl k tomu, že členské státy přijaly rozdílná
 řešení, a to i v oblastech, které byly na úrovni Unie harmonizovány. Na rozdíl
 od toho nedávno schválená směrnice o právech spotřebitelů plně harmonizuje
 oblast informací, které mají být spotřebiteli poskytnuty před uzavřením
 smlouvy, práva spotřebitele na odstoupení od smlouvy uzavřené na dálku nebo
 mimo obchodní prostory, jakož i některé aspekty dodání zboží a přechodu
 nebezpečí.
 Pokud jde o vztahy mezi obchodníky, Unie
 upravila oblast boje proti prodlení se zaplacením ceny tím, že zavedla pravidla
 o minimálních úrokových sazbách. Na mezinárodní úrovni se obecně uplatňuje
 vídeňská úmluva o mezinárodním prodeji zboží (Vídeňská úmluva), jestliže se
 smluvní strany nerozhodly, že budou používat jinou právní úpravu. Vídeňská
 úmluva upravuje některé aspekty smluv o prodeji zboží, ale některé důležité
 záležitosti ponechává neupravené, jako např. nedostatky v oblasti souhlasu,
 nepřiměřené smluvní podmínky a promlčení. Dalším omezením v používání
 Vídeňské úmluvy[9]
 je skutečnost, že ne všechny členské státy k této úmluvě přistoupily a že
 neexistuje mechanismus, jak zajistit její jednotný výklad.
 Některé právní předpisy Unie jsou relevantní
 jak pro vztahy mezi podnikateli a spotřebiteli, tak pro vztahy mezi podnikateli
 navzájem. Směrnice o elektronickém obchodu[10] obsahuje pravidla týkající se platnosti
 smluv uzavíraných elektronickými prostředky a některé požadavky, jejichž
 splnění je vyžadováno před uzavřením smlouvy.
 V oblasti mezinárodního práva soukromého Unie
 schválila nástroje týkající se volby práva, a to zejména nařízení
 Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu
 rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)[11], a ve vztahu k informačním povinnostem před
 uzavřením smlouvy nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007
 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy
 (Řím II)[12].
 První z těchto nástrojů stanoví pravidla pro určení rozhodného práva
 v oblasti smluvních povinností a druhý nástroj v oblasti mimosmluvních
 povinností, a to včetně povinností vyplývajících z prohlášení, která byla
 učiněna před uzavřením smlouvy.
 Nařízení Řím I a Řím II budou platit i nadále
 a nebudou tímto návrhem dotčena. I nadále bude zapotřebí stanovit rozhodné
 právo pro přeshraniční smlouvy. Dojde k tomu běžným postupem podle nařízení Řím
 I. Rozhodné právo si mohou zvolit samy smluvní strany (článek 3 nařízení Řím
 I), a pokud tak neučiní, použijí se obecná pravidla vyplývající z článku 4
 nařízení Řím I. Pokud jde o spotřebitelské smlouvy, za podmínek vyplývajících z
 čl. 6 odst. 1 nařízení Řím I se v případě, že si smluvní strany nezvolily
 rozhodné právo, uplatní právo země, v níž má spotřebitel obvyklé bydliště.
 Společná evropská právní úprava prodeje bude
 druhým systémem smluvního práva v rámci vnitrostátního právního řádu
 jednotlivých členských států. Jestliže se smluvní strany dohodnou na používání společné
 evropské právní úpravy prodeje, její pravidla budou jediným vnitrostátním
 právem, které se uplatní na záležitosti spadající do předmětu smlouvy. Jestliže
 záležitost spadá do oblasti působnosti společné evropské právní úpravy prodeje,
 není možné použít jakákoli jiná vnitrostátní pravidla. Tato dohoda o používání
 společné evropské právní úpravy prodeje představuje volbu mezi dvěma různými
 systémy právní úpravy prodeje zboží v rámci téhož vnitrostátního práva, a
 nepředstavuje tedy dříve uvedenou volbu rozhodného práva ve smyslu pravidel
 mezinárodního práva soukromého a nesmí být s touto volbou zaměňována.
 Vzhledem k tomu, že se společná evropská
 právní úprava prodeje nevztahuje na všechny prvky smlouvy (např. protiprávnost
 smluv, zastoupení), tyto zbývající otázky se budou řídit platnými pravidly
 občanského práva členských států.
 V rámci obvyklého používání nařízení Řím I je
 však volba práva v případě transakcí mezi podnikatelem a spotřebitelem omezena.
 Pokud si smluvní strany zvolí v rámci transakce mezi podnikatelem a
 spotřebitelem právo jiného členského státu, než je právo země spotřebitele,
 nesmí tato volba za podmínek čl. 6 odst. 1 nařízení Řím I zbavit spotřebitele
 ochrany, kterou mu poskytují ustanovení právního řádu, od nichž se nelze
 smluvně odchýlit, země jeho obvyklého bydliště (čl. 6 odst. 2 nařízení Řím I).
 Pokud si však smluvní strany zvolí v rámci použitelného vnitrostátního práva
 společnou evropskou právní úpravu prodeje, nemusí mít toto ustanovení žádný
 praktický dopad. Důvodem je, že ustanovení společné evropské právní úpravy
 prodeje v rámci zvoleného práva dané země jsou totožná s ustanoveními společné
 evropské právní úpravy prodeje v rámci práva země spotřebitele. Úroveň ochrany
 poskytované kogentními předpisy na ochranu spotřebitele v zemi spotřebitele
 proto není vyšší, a spotřebitel tak není zbaven ochrany, kterou mu poskytují
 právní předpisy v místě jeho obvyklého bydliště.
 ·
 Soulad s ostatními politikami a cíli Unie
 Tento návrh je v souladu s cílem dosáhnout
 vysoké úrovně ochrany spotřebitele a obsahuje kogentní pravidla týkající se
 ochrany spotřebitele, od nichž se smluvní strany nemohou k tíži spotřebitele
 odchýlit. Úroveň ochrany, kterou tato kogentní pravidla poskytují, je navíc
 rovnocenná se stávajícím acquis nebo jej převyšuje.
 Tento návrh je rovněž v souladu s politikou
 Unie napomáhat MSP, aby využívaly více příležitostí, které nabízí vnitřní trh.
 Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze zvolit ve smlouvách mezi
 obchodníky, pokud je alespoň jeden z těchto obchodníků MSP podle definice
 vyplývající z doporučení Komise 2003/361/ES[13] týkající se definice mikropodniků a malých
 a středních podniků a za současného zohlednění budoucího vývoje.
 Návrh je rovněž v souladu s mezinárodní
 obchodní politikou Unie, neboť nediskriminuje smluvní strany ze třetích zemí,
 které si rovněž mohou zvolit používání společné evropské právní úpravy prodeje,
 pokud je jedna smluvní strana usazena v členském státě.
 Tímto návrhem nejsou dotčeny budoucí
 iniciativy Komise týkající se odpovědnosti za porušení Smlouvy o fungování
 Evropské unie, např. v oblasti pravidel hospodářské soutěže.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
 ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 ·
 Konzultace zúčastněných stran
 Zveřejněním zelené knihy Komise zahájila
 rozšířenou veřejnou konzultaci, která byla ukončena dne 31. ledna 2011. V
 reakci na konzultace ohledně zelené knihy Komise obdržela 320 odpovědí od všech
 kategorií zúčastněných subjektů v celé Unii. Řada respondentů spatřovala výhody
 možnosti 1 (zveřejnění výsledků skupiny odborníků) a možnosti 2 (sada nástrojů
 pro zákonodárce Unie). Možnost 4 (fakultativní nástroj evropského smluvního
 práva) získala podporu několika členských států i ostatních zúčastněných
 subjektů, a to samostatně nebo společně se sadou nástrojů, za předpokladu, že
 bude splňovat některé podmínky, jako je např. vysoká míra ochrany spotřebitele,
 jasnost a uživatelsky přívětivá ustanovení. Jedna z hlavních obav, kterou
 zúčastněné strany vyjádřily v reakci na zelenou knihu, byla nejasnost ve vztahu
 věcného obsahu případného nástroje evropského smluvního práva. Komise na tyto
 obavy reagovala tím, že zúčastněným subjektům poskytla příležitost uplatnit
 připomínky ke studii proveditelnosti, kterou připravila skupina odborníků pro
 evropské smluvní právo.
 Z reakcí na zelenou knihu rovněž vyplývají
 preference týkající se věcného obsahu tohoto nástroje. V důsledku toho se návrh
 zaměřuje na smlouvy o prodeji zboží.
 Komise rozhodnutím ze dne 26. dubna 2010[14] zřídila
 skupinu odborníků pro evropské smluvní právo. Skupina měla za úkol připravit
 studii proveditelnosti týkající se případného budoucího nástroje evropského
 smluvního práva, který by se vztahoval na hlavní aspekty, jež se v praxi
 objevují při přeshraničních transakcích.
 V září 2010 byla zřízena skupina hlavních
 zúčastněných subjektů (podnikatelské a spotřebitelské asociace, zástupci
 bankovního a pojišťovacího sektoru a asociace advokátů a notářů) s cílem
 poskytnout skupině odborníků praktické vstupy týkající se uživatelské
 přívětivosti pravidel vytvořených v rámci studie proveditelnosti. Studie
 proveditelnosti byla zveřejněna dne 3. května 2011 a neformální konzultace byly
 otevřeny do 1. července 2011.
 ·
 Posouzení dopadů
 V rámci posouzení dopadů se analyzovalo sedm
 možností politik vyplývajících ze zelené knihy. Zpráva o posouzení dopadů
 obsahuje úplný popis a analýzu těchto možností.
 Mezi tyto možnosti patří základní scénář (bez
 změny politiky), sada nástrojů pro zákonodárce, doporučení o společné evropské
 právní úpravě prodeje, nařízení, kterým se stanoví fakultativní společná evropská
 právní úprava prodeje, směrnice (úplná nebo minimální harmonizace) o kogentní
 společné evropské právní úpravě prodeje, nařízení, které stanoví evropské
 smluvní právo a nařízení, které stanoví evropský občanský zákoník.
 Zpráva o posouzení dopadů dospěla v rámci
 srovnávací analýzy dopadů těchto možností k závěru, že cíle politiky by
 nejlépe naplňovaly možnost fakultativního systému jednotného smluvního práva,
 směrnice obsahující úplnou harmonizaci a nařízení, kterým se stanoví kogentní
 úprava společného systému prodeje. I když by poslední dvě uvedené možnosti
 značně snížily náklady na transakci, které nesou obchodníci, a nabídly by méně
 složité právní prostředí pro ty, kteří chtějí obchodovat přes hranice, zároveň
 by však představovaly značnou zátěž pro obchodníky, protože i ti obchodníci,
 kteří obchodují pouze na domácím trhu, by se museli přizpůsobovat novému
 právnímu rámci. Náklady spojené s tím, aby se obchodníci seznámili s takovou
 novou kogentní právní úpravou by byly, zejména ve srovnání s fakultativním
 systémem jednotného smluvního práva, značné, protože by měly dopad na všechny
 obchodníky. Fakultativní systém jednotného smluvního práva by oproti tomu vedl
 pouze ke vzniku jednorázových nákladů vznikajícím těm obchodníkům, kteří tento
 systém hodlají využít při přeshraničním obchodu. Volba fakultativního systému
 jednotného smluvního práva byla proto odůvodněna jako nejvíce odpovídající
 opatření, protože by snížila náklady na transakce, které vynakládají obchodníci
 vyvážející do několika členských států, a přinesla by spotřebitelům větší
 volbu mezi výrobky za nižší ceny. Zároveň by zvýšila úroveň ochrany
 spotřebitelů, která je poskytována spotřebitelům nakupujícím přes hranice,
 a vytvořila tak prostředí důvěry, protože spotřebitelé by v rámci celé
 Unie používali stejný soubor pravidel.
 3. PRÁVNÍ
 STRÁNKA NÁVRHU
 ·
 Shrnutí navrhovaných opatření
 Návrh obsahuje společnou evropskou právní
 úpravu prodeje. Harmonizuje vnitrostátní smluvní právo členských států, aniž by
 vyžadoval změny platné právní úpravy v členských státech, ale tím, že v rámci
 vnitrostátního práva jednotlivých členských států vytváří druhý systém
 smluvního práva pro účely smluv, na něž se vztahuje oblast působnosti tohoto
 systému, který je totožný v rámci celé Evropské unie a bude existovat vedle
 stávajících pravidel vnitrostátního smluvního práva. Společná evropská právní
 úprava prodeje se použije na dobrovolném základě a bude vycházet z dohody
 smluvních stran uzavírajících přeshraniční smlouvu.
 ·
 Právní základ
 Návrh vychází z článku 114 Smlouvy o fungování
 Evropské unie (SFEU).
 Návrh obsahuje jediný a jednotný soubor plně
 harmonizovaných pravidel smluvního práva včetně pravidel na ochranu
 spotřebitele ve formě společné evropské právní úpravy prodeje, jíž je zapotřebí
 považovat za druhý systém smluvního práva existující v rámci vnitrostátního
 práva jednotlivých členských států a která je na základě platné dohody
 smluvních stran k dispozici pro přeshraniční transakce. Tato dohoda
 nepředstavuje volbu rozhodného práva ve smyslu pravidel mezinárodního práva
 soukromého a nesmí být s takovou volbou zaměňována. Tato volba se činí v rámci
 vnitrostátního práva, které je podle pravidel mezinárodního práva soukromého
 rozhodné.
 Cílem tohoto řešení je vytvoření a fungování
 vnitřního trhu. Toto řešení by odstranilo překážky uplatňování základních
 svobod, které vyplývají z rozdílů mezi vnitrostátními právními řády, zejména
 pokud jde o dodatečné náklady na transakci a právní složitost, s níž se
 obchodníci setkávají při uzavírání přeshraničních transakcí, a nedostatek důvěry
 ve svá práva, který spotřebitelé pociťují při nákupech z jiné země EU. To vše
 má přímý dopad na vytvoření a fungování vnitřního trhu a omezování hospodářské
 soutěže.
 Společná evropská právní úprava prodeje by v
 souladu s čl. 114 odst. 3 SFEU zajistila vysokou úroveň ochrany spotřebitele
 tím, že by zavedla vlastní soubor kogentních pravidel, která zachovávají nebo
 zdokonalují úroveň ochrany, kterou spotřebitelé využívají v rámci stávajícího
 práva EU v oblasti ochrany spotřebitelů.
 ·
 Zásada subsidiarity
 Návrh je v souladu se zásadou subsidiarity
 vyplývající z článku 5 Smlouvy o Evropské unii (SEU).
 Cíle tohoto návrhu, tj. přispět k řádnému
 fungování vnitřního trhu tím, že bude k dispozici fakultativní a jednotný
 soubor pravidel smluvního práva, má zjevný přeshraniční rozměr a nemůže
 jej být uspokojivě dosaženo členskými státy v rámci jejich vnitrostátních
 systémů.
 Vzhledem k tomu, že rozdíly ve vnitrostátních
 systémech smluvního práva i nadále vytvářejí významné dodatečné náklady na
 přeshraniční transakce, nemůže být cíle spočívajícího v dokončení
 vnitřního trhu usnadněním expanze přeshraničního obchodu pro obchodníky
 a přeshraničních nákupů pro spotřebitele, plně dosaženo.
 Členské státy nebudou přijetím
 nekoordinovaných opatření na vnitrostátní úrovni schopny odstranit dodatečné
 náklady na transakci a právní složitost vyplývající z rozdílů ve vnitrostátních
 systémech smluvního práva, jimž obchodníci čelí v přeshraničním obchodu
 v EU. Spotřebitelé budou mít i nadále menší možnost volby a omezený přístup
 k produktům z jiných členských států. Rovněž nebudou pociťovat důvěru,
 která vyplývá ze znalosti vlastních práv.
 V souladu se zásadou subsidiarity by cíle
 tohoto návrhu bylo možné lépe dosáhnout opatřením na úrovni Unie. Unie má lepší
 postavení pro řešení problémů týkajících se právní roztříštěnosti tím, že
 přijme opatření v oblasti smluvního práva, které sblíží pravidla, jež se
 použijí na přeshraniční transakce. Jak se vyvíjí tržní trendy a tlaky na
 členské státy, aby přijaly nezávislá opatření, například při regulaci
 rozvíjejícího se trhu s digitálním obsahem, rozdíly v právní úpravě, které
 vedou ke zvyšování nákladů na transakci a nedostatkům v ochraně
 spotřebitele, budou pravděpodobně narůstat.
 ·
 Zásada proporcionality
 Návrh je v souladu se zásadou proporcionality
 vyplývající z článku 5 SEU.
 Oblast působnosti tohoto návrhu se zaměřuje na
 ty aspekty, které v přeshraničních transakcích způsobují skutečné problémy, a
 není rozšířena na aspekty, na něž lépe reaguje vnitrostátní právo. Pokud jde o
 věcnou působnost, návrh obsahuje ustanovení, která upravují práva
 a povinnosti smluvních stran během platnosti smlouvy, ale nedotýká se
 například pravidel o zastupování, u nichž není pravděpodobné, že by byly
 předmětem sporu. Pokud jde o územní působnost, návrh se vztahuje na případy
 přeshraničních transakcí, u nichž vznikají problémy s dodatečnými náklady
 na transakci a složitostí právního systému. Osobní působnost návrhu je omezena
 na transakce, u nichž se vyskytují hlavní problémy související s vnitřním
 trhem, tj. na vztahy mezi podnikateli, kde je alespoň jedna smluvní strana
 malým a středním podnikem, a na vztahy mezi podnikatelem a spotřebitelem.
 Smlouvy uzavřené mezi soukromými osobami a smlouvy mezi obchodníky, kteří
 nejsou MSP, nejsou touto právní úpravou pokryty, protože nevykazují potřebu
 přijmout opatření, pokud jde o tyto typy přeshraničních smluv. Nařízení
 ponechává členským státům dvě možnosti, aby rozhodly, zda smluvním stranám
 umožní používat společnou evropskou právní úpravu prodeje také v čistě domácím
 prostředí a na smlouvy uzavírané mezi obchodníky, z nichž ani jeden není MSP.
 Tento návrh představuje vzhledem k
 fakultativní a dobrovolné povaze společné evropské právní úpravy prodeje a ve
 srovnání s ostatními analyzovanými možnostmi přiměřené opatření. Znamená to, že
 její použití závisí na dohodě smluvních stran, pokud to společně považují za
 přínosné pro danou přeshraniční transakci. Skutečnost, že společná evropská
 právní úprava prodeje představuje fakultativní soubor pravidel, která se
 použijí jen v přeshraničních případech, znamená, že tato úprava může také
 odstraňovat překážky přeshraničního obchodu, aniž by zasahovala do hluboce
 zakořeněných vnitrostátních právních systémů a tradic. Společná evropská právní
 úprava prodeje bude fakultativním systémem, který bude existovat vedle
 stávajících pravidel smluvního práva a nebude je nahrazovat. Toto legislativní
 opatření bude tedy představovat pouze takový zásah, který je nezbytný pro
 vytvoření dalších příležitostí ve prospěch obchodníků a spotřebitelů na
 vnitřním trhu.
 ·
 Volba nástrojů
 Nástroj, který byl pro tuto iniciativu zvolen,
 je nařízení o fakultativní společné evropské právní úpravě prodeje.
 Nezávazný nástroj, jakým je například sada
 nástrojů pro zákonodárce EU nebo doporučení určené členským státům, by nedosáhl
 požadovaného cíle, tj. lépe vytvořit vnitřní trh a zlepšit jeho fungování.
 Směrnice nebo nařízení, které by nahradily vnitrostátní právo a zavedly povinné
 evropské smluvní právo, by zacházely příliš daleko a požadovaly by, aby domácí
 obchodníci, kteří nehodlají prodávat přes hranice, nesli náklady, které nejsou
 vyváženy dosažením úspor nákladů, protože k těm dochází pouze v případě
 přeshraničního obchodu. Směrnice, která stanoví minimální normy pro povinné
 evropské smluvní právo, by navíc nebyla vhodná, protože by nezavedla úroveň
 právní jistoty a nezbytný stupeň jednotnosti, aby se snížily náklady na
 transakci.
 4. DOPAD NA ROZPOČET
 Komise po schválení návrhu vytvoří databázi
 pro výměnu informací týkajících se pravomocných rozsudků, které odkazují na
 společnou evropskou právní úpravu prodeje nebo na jakékoli jiné ustanovení
 tohoto nařízení, jakož i příslušných rozsudků Soudního dvora Evropské unie.
 Náklady související s touto databází budou pravděpodobně narůstat spolu s
 počtem pravomocných rozsudků, které budou k dispozici. Komise bude zároveň
 organizovat školení pro zástupce právnických profesí ohledně používání společné
 evropské právní úpravy prodeje[15].
 Je pravděpodobné, že se tyto náklady časem sníží, jak poroste povědomí o
 fungování společné evropské právní úpravy prodeje.
 5. DALŠÍ INFORMACE
 ·
 Zjednodušení
 Návrh fakultativního a sekundárního systému
 smluvního práva má tu výhodu, že umožňuje smluvním stranám používat jednotný
 soubor pravidel smluvního práva v rámci celé EU, aniž by nahrazoval vnitrostátní
 systém smluvního práva. Samostatný a jednotný soubor pravidel může smluvním
 stranám nabídnout řešení nejčastějších problémů, které se mohou ve vztahu
 k smluvnímu právu vyskytnout v přeshraničních případech. Pokud jde o
 obchodníky, tato možnost by vyloučila potřebu vyhledávání jednotlivých
 vnitrostátních právních úprav. Aby spotřebitelé lépe pochopili svá práva
 vyplývající ze společné evropské právní úpravy prodeje, předložilo by se jim
 standardní informační oznámení, z něhož získají informace o svých právech.
 Návrh má potenciál zajistit budoucí soudržnost
 právních předpisů EU v jiných oblastech politiky, kde je relevantní smluvní
 právo.
 ·
 Ustanovení o přezkumu
 Návrh upravuje přezkum používání společné
 evropské právní úpravy prodeje nebo jakéhokoli jiného ustanovení tohoto
 nařízení po pěti letech ode dne jeho použitelnosti, a to zejména s ohledem na
 potřebu dále rozšířit rozsah působnosti ve vztahu ke smlouvám mezi podnikateli,
 tržní a technický rozvoj týkající se digitálního obsahu a budoucí vývoj v oblasti
 acquis Unie. Komise za tímto účelem předloží Evropskému parlamentu, Radě
 a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu, kterou případně doplní o
 návrhy změn tohoto nařízení.
 ·
 Evropský hospodářský prostor
 Návrh nařízení se týká záležitosti EHP, a proto
 by měl být rozšířen na EHP.
 ·
 Vysvětlení návrhu
 Návrh je rozdělen na tři hlavní části:
 nařízení, příloha I tohoto nařízení obsahující pravidla smluvního práva
 (společnou evropskou právní úpravu prodeje) a přílohu II obsahující standardní
 informační oznámení.
 A. Nařízení
 Článek 1 stanoví
 cíl a předmět nařízení.
 Článek 2 obsahuje
 seznam definic pojmů, které nařízení používá. Některé definice již existují v
 příslušném acquis, ale jiné představují pojmy, jejíž definice se objevuje
 poprvé.
 Článek 3 vysvětluje
 fakultativní povahu pravidel smluvního práva v přeshraničních smlouvách o
 prodeji zboží, dodání digitálního obsahu a poskytování souvisejících služeb.
 Článek 4 stanoví
 územní působnost nařízení, která je omezena na přeshraniční smlouvy.
 Článek 5 stanoví
 věcnou působnost smluv o prodeji zboží, dodání digitálního obsahu
 a poskytnutí souvisejících služeb, jako jsou např. instalace a oprava.
 Článek 6 vylučuje
 smlouvy se smíšeným účelem a splátkový prodej s oblasti působnosti tohoto
 nařízení.
 Článek 7 popisuje
 osobní působnost tohoto nařízení, která se vztahuje na smlouvy uzavírané mezi
 obchodníkem a spotřebitelem a na smlouvy uzavírané mezi obchodníky, kde alespoň
 jedna smluvní strana je MSP.
 Článek 8
 vysvětluje, že volba společné evropské právní úpravy prodeje vyžaduje dohodu
 smluvních stran. Ve smlouvách uzavíraných mezi obchodníkem a spotřebitelem je
 volba společné evropské právní úpravy prodeje platná pouze tehdy, jestliže
 spotřebitel svůj souhlas vyjádřil výslovně a odděleně od vyjádření dohody
 směřující k uzavření smlouvy.
 Článek 9 obsahuje
 několik požadavků na poskytování informací o společné evropské právní úpravě
 prodeje ve smlouvách uzavíraných mezi obchodníkem a spotřebitelem. Spotřebitel
 obdrží zejména informační oznámení uvedené v příloze II.
 Článek 10
 požaduje, aby členské státy zajistily zavedení sankcí pro případy, kdy
 obchodníci poruší své povinnosti týkající se zvláštních požadavků vyplývajících
 z článků 8 a 9.
 Článek 11
 vysvětluje, že v důsledku platné volby společné evropské právní úpravy prodeje,
 je tato úprava jediným rozhodným právem pro záležitosti v ní upravené a v
 důsledku toho se na záležitosti spadající do oblasti působnosti této úpravy
 nepoužijí jiná pravidla vnitrostátního práva. Volba společné evropské právní
 úpravy prodeje se uplatní zpětně a vztahuje se i na dodržení povinnosti
 poskytnout informace před uzavřením smlouvy a prostředky nápravy v případě
 nesplnění těchto povinností.
 Článek 12
 upřesňuje, že tímto nařízením nejsou dotčeny požadavky na poskytování informací
 vyplývající ze směrnice 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu[16].
 Článek 13 dává
 členským státům možnost přijmout právní předpisy, které umožní smluvním stranám
 používat společnou evropskou právní úpravu prodeje v čistě domácím prostředí a
 na smlouvy mezi obchodníky, z nichž ani jeden není MSP.
 Článek 14
 požaduje, aby členské státy oznamovaly pravomocné rozsudky svých soudů, které
 vykládají ustanovení společné evropské právní úpravy prodeje nebo jakékoli jiné
 ustanovení tohoto nařízení. Komise vytvoří databázi těchto rozsudků.
 Článek 15 obsahuje
 ustanovení o přezkumu.
 Článek 16 stanoví,
 že toto nařízení vstoupí v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním
 věstníku Evropské unie.
 B. Příloha I
 Příloha I obsahuje znění společné evropské
 právní úpravy prodeje.
 Část I „Úvodní ustanovení“ upravuje obecné zásady smluvního práva, které musí všechny strany v
 jednání o smlouvě dodržovat, jako je např. dobrá víra a poctivé jednání. Zásada
 smluvní svobody poskytuje smluvním stranám možnost, odchýlit se od pravidel
 společné evropské právní úpravy prodeje, pokud nejsou tato pravidla výslovně
 označena jako kogentní, např. pravidla na ochranu spotřebitele.
 Část II „Uzavírání závazné smlouvy“ obsahuje ustanovení o právu stran získat zásadní informace před
 uzavřením smlouvy a pravidla upravující způsoby uzavíraní dohod mezi stranami.
 Tato část obsahuje specifická ustanovení, která spotřebitelům poskytují právo
 odstoupit od smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory. Obsahuje
 také ustanovení o zrušení smlouvy v důsledku omylu, podvodu, hrozby nebo
 zneužití postavení.
 Část III „Posuzování obsahu smlouvy“ upravuje obecná ustanovení o tom, jak mají být v případě
 pochybností smluvní podmínky vykládány. Obsahuje rovněž pravidla o obsahu
 a účincích smluv i o smluvních podmínkách, které mohou být považovány za
 nepřiměřené, a tudíž neplatné.
 Část IV „Povinnosti a prostředky nápravy
 stran kupní smlouvy“ se zaměřuje na pravidla
 specifická pro kupní smlouvy a smlouvy o dodání digitálního obsahu, z nichž
 vyplývají povinnosti prodávajícího a kupujícího. Tato část rovněž obsahuje
 pravidla o prostředcích nápravy v případě neplnění ze strany kupujícího a
 prodávajícího.
 Část V „Povinnosti a prostředky nápravy
 strany smlouvy o poskytování souvisejících služeb“ se
 týká případů, kdy prodávající v úzké souvislosti se smlouvou o prodeji zboží
 nebo o dodání digitálního obsahu poskytuje některé služby, jako např.
 instalaci, opravu nebo údržbu. Tato část vysvětluje, jaká se v dané situaci
 uplatní pravidla, zejména jaká jsou práva a povinnosti stran vyplývající z
 takové smlouvy.
 Část VI „Náhrada škody a úrok“ obsahuje dodatečná společná pravidla o náhradě škody
 a o úrocích z prodlení.
 Část VII „Navrácení plnění“ vysvětluje pravidla, která se použijí na to, co musí být navráceno v
 případě odstoupení od smlouvy nebo jejího ukončení.
 Část VIII „Promlčení“ upravuje účinky uplynutí času na výkon práv vyplývajících ze smlouvy.
 Dodatek 1 obsahuje
 vzorové pokyny pro odstoupení, které obchodník musí dát k dispozici
 spotřebiteli před uzavřením smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní
 prostory a Dodatek 2 obsahuje vzorový formulář pro odstoupení od smlouvy.
 C. Příloha II
 Příloha II obsahuje standardní informační
 oznámení týkající se společné evropské právní úpravy prodeje, které obchodník
 musí dát spotřebiteli k dispozici před uzavřením dohody o používání společné
 evropské právní úpravy prodeje.
 2011/0284 (COD)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY
 o společné evropské
 právní úpravě prodeje
 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
 UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování
 Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 po postoupení návrhu legislativního aktu
 vnitrostátním parlamentům,
 s ohledem na stanovisko Evropského
 hospodářského a sociálního výboru[17],
 s ohledem na stanovisko Výboru regionů[18],
 v souladu s řádným legislativním
 postupem,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Stále existují značná omezení
 přeshraniční ekonomické činnosti, která zabraňují tomu, aby vnitřní trh využil
 svůj skutečný potenciál v oblasti růstu a vytváření pracovních míst. V současné
 době pouze jeden z deseti obchodníků v Unii vyváží v rámci Unie a většina
 těch, kteří tak činí, vyváží pouze do malého počtu členských států. Z celé řady
 překážek přeshraničního obchodu, počítaje v to daňovou úpravu, administrativní
 požadavky, obtíže s dodáním, jazyk a kulturu, obchodníci řadí problémy se
 zjišťováním ustanovení cizích právních řádů mezi hlavní překážky v transakcích
 mezi podnikateli a spotřebiteli a v transakcích mezi podnikateli navzájem. Vede
 to také ke znevýhodňování spotřebitelů vyplývajícího z omezeného přístupu ke
 zboží. Různé vnitrostátní systémy smluvního práva proto narušují uplatňování
 základních svobod, jako je svoboda poskytování zboží a služeb, a představují
 překážku fungování a trvalému vytváření vnitřního trhu. Jejich důsledkem
 je také omezení hospodářské soutěže, zejména na trzích menších členských států.
 (2) Smlouvy jsou nepostradatelným
 právním nástrojem pro každou ekonomickou transakci. Skutečnost, že obchodníci
 musí zvolit a sjednat rozhodné právo, zjistit ustanovení cizího použitelného
 práva, což často zahrnuje i pořízení překladu, vyhledání právního poradenství,
 aby se seznámili s požadavky tohoto práva, a přizpůsobení smluv
 jednotlivým vnitrostátním systémům, které se mohou na přeshraniční transakci
 vztahovat, však způsobuje to, že je přeshraniční obchod oproti domácímu obchodu
 složitější a nákladnější. Překážky související se smluvním právem jsou jedním z
 hlavních faktorů podílejících se na tom, že obchodníci, kteří se zaměřují na vývoz,
 se zdráhají zahájit přeshraniční obchod nebo rozšiřovat své operace do dalších
 členských států. Jejich odrazující účinek je zvláště silný pro malé a střední
 podniky (MSP), pro něž jsou často náklady na vstup na více zahraničních trhů ve
 srovnání s jejich obratem značně vysoké. V důsledku toho obchodníci přicházejí
 o úspory nákladů, jež by mohly dosáhnout, kdyby bylo možné uvádět na trh
 zboží a služby na základě jednotného smluvního práva použitelného na
 všechny jejich přeshraniční transakce a, pokud jde o online prostředí, na
 jedinou internetovou stránku.
 (3) Náklady na transakci
 související se smluvním právem, které tvoří prokazatelně značný podíl, a právní
 překážky vyplývající z rozdílů mezi kogentními pravidly na ochranu spotřebitele
 jednotlivých členských států mají přímý dopad na fungování vnitřního trhu,
 pokud jde o transakce uzavírané mezi podnikatelem a spotřebitelem. Podle článku
 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008
 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (nařízení (ES) č. 593/2008)[19] kdykoli
 obchodník zaměřuje svou činnost na spotřebitele v jiném členském státě, řídí se
 právem na ochranu spotřebitele členského státu, v němž má spotřebitel obvyklé
 bydliště, které poskytuje větší úroveň ochrany spotřebitele, a nemůže se od
 tohoto práva smluvně odchýlit; toto právo se uplatní i v případě, že si strany
 zvolily jiné rozhodné právo. Obchodníci proto musí dopředu zjistit, zda právo
 na ochranu spotřebitele poskytuje vyšší úroveň ochrany, a zajistit, aby jejich
 smlouvy byly v souladu s těmito požadavky. Pokud jde o elektronický obchod,
 musí být navíc pozměněny i internetové stránky, aby odrážely závazné požadavky
 rozhodného cizího práva při uzavírání smluv se spotřebitelem, což znamená další
 náklady. Stávající harmonizace práva na ochranu spotřebitele na úrovni Unie
 vedla v některých oblastech ke sblížení právních předpisů. Rozdíly mezi
 jednotlivými členskými státy jsou však i nadále podstatné; stávající
 harmonizace ponechává členským státům širokou škálu možností, jak splnit
 požadavky vyplývající z právních předpisů Unie a jak stanovit úroveň ochrany
 spotřebitele.
 (4) Překážky související se
 smluvním právem, které obchodníkům znesnadňují úplné využít potenciálu
 vnitřního trhu, znevýhodňují také spotřebitele. Menší míra přeshraničního
 obchodu vede k menšímu počtu dovozů a slabší hospodářské soutěži. Spotřebitelé
 mohou být znevýhodněni omezeným výběrem zboží za vyšší ceny, obojí z toho
 důvodu, že jim své výrobky a služby přímo nabízí menší počet zahraničních obchodníků,
 a nepřímo také jako důsledek omezeného obchodu mezi podnikateli na
 velkoobchodní úrovni. I když by přeshraniční nakupování mohlo přinést
 podstatnou ekonomickou výhodu, pokud jde o větší počet nabídek a jejich lepší
 kvalitu, řada spotřebitelů se zapojením do přeshraničního nakupování váhá
 vzhledem k nejistotě ohledně svých práv. Některé hlavní obavy spotřebitelů
 souvisejí se smluvním právem; zda by například spotřebitelé měli k dispozici
 odpovídající ochranu v případě koupě vadných výrobků. Podstatná část
 spotřebitelů v důsledku toho upřednostňuje domácí nákupy, i když to znamená, že
 mají menší výběr za vyšší ceny.
 (5) Snaha těch spotřebitelů,
 kteří hodlají využít cenových rozdílů mezi jednotlivými členskými státy tím, že
 nakupují v jiném členském státě, je navíc podkopána odmítnutím obchodníka
 takové zboží prodat. I když elektronický obchod značně zjednodušil hledání
 nabídek, jakož i porovnávání cen a dalších podmínek bez ohledu na místo, kde je
 obchodník usazen, objednávky od spotřebitelů ze zahraniční jsou velmi často
 odmítány, protože obchodníci nehodlají vstupovat do přeshraničních transakcí.
 (6) Rozdíly ve vnitrostátních
 systémech smluvního práva proto představují překážky, které spotřebitelům a
 obchodníkům znemožňují plně využívat výhod vnitřního trhu. Tyto překážky
 související se smluvním právem by se podstatně snížily, pokud by smlouvy mohly
 vycházet z jediného a jednotného souboru pravidel smluvního práva použitelného
 bez ohledu na to, kde jsou smluvní strany usazeny. Tento jednotný soubor pravidel
 smluvního práva by se měl vztahovat na celou dobu platnosti smlouvy, a měl by
 proto upravovat oblasti, které jsou při uzavírání smlouvy nejdůležitější.
 Rovněž by měl obsahovat plně harmonizovaná ustanovení o ochraně spotřebitele.
 (7) Rozdíly mezi vnitrostátními
 systémy smluvního práva a jejich účinky na přeshraniční obchod rovněž způsobují
 omezení hospodářské soutěže. Jestliže je objem přeshraničního obchodu malý, je
 omezená i hospodářská soutěž, a obchodníci tak mají méně pobídek k tomu, aby
 byli inovativnější a aby zlepšovali kvalitu svých výrobků nebo snižovali ceny.
 Zejména v menších členských státech s omezeným počtem domácích konkurentů může
 rozhodnutí zahraničních obchodníků nevstupovat na tyto trhy z důvodu nákladů a
 složitosti omezovat hospodářskou soutěž, což má značný dopad na možnosti volby
 a cenové úrovně dostupných výrobků. Překážky přeshraničního obchodu mohou navíc
 narušovat hospodářskou soutěž mezi MSP a většími společnostmi. S ohledem
 na značný dopad nákladů na transakci ve vztahu k obratu je více
 pravděpodobné, že na zahraniční trh nevstoupí spíše MSP než jeho větší
 konkurent.
 (8) K překonání těchto překážek
 souvisejících se smluvním právem by smluvní strany měly mít možnost sjednat, že
 se jejich smlouva bude řídit jediným a jednotným souborem pravidel smluvního
 práva, která mají stejný význam a výklad ve všech členských státech, tj.
 společnou právní úpravou prodeje. Společná evropská právní úprava prodeje by
 měla představovat další možnost, která zlepšuje volbu, jež mají strany k dispozici,
 a je otevřená k použití kdykoli se strany shodně domnívají, že je to
 prospěšné k tomu, aby došlo ke zjednodušení přeshraničního obchodu a zamezení
 vzniku nákladů na transakci a na využití příležitosti. Tato právní úprava by se
 měla stát základem pro smluvní vztahy pouze tehdy, když se smluvní strany
 dohodnou na jejím použití.
 (9) Nařízení zavádí společnou
 evropskou právní úpravu prodeje. Harmonizuje smluvní právo členských států,
 aniž by bylo nutné změnit platné vnitrostátní smluvní právo, ale ve vnitrostátním
 právu jednotlivých členských států vytváří sekundární systém smluvního práva
 pro smlouvy v rámci jeho oblasti působnosti. Tento sekundární systém by měl být
 stejný v rámci celé Unie a měl by existovat vedle platných vnitrostátních
 pravidel smluvního práva. Společná evropská právní úprava prodeje by se měla
 používat na dobrovolném základě a vycházet z dohody smluvních stran
 uzavírajících přeshraniční smlouvu.
 (10) Dohoda o použití společné
 evropské právní úpravy prodeje by měla představovat volbu provedenou v rámci
 příslušného vnitrostátního práva, které je použitelné podle nařízení (ES) č.
 593/2008, nebo ve vztahu k informačním povinnostem před uzavřením smlouvy
 podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července
 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (nařízení (ES) č.
 864/2007)[20]
 nebo podle jakékoli jiné příslušné kolizní normy. Dohoda o používání společné
 evropské právní úpravy prodeje by proto neměla představovat volbu rozhodného
 práva ve smyslu kolizních norem, neměla by být s touto volbou zaměňována a
 neměla by být těmito kolizními normami dotčena. Toto nařízení proto nebude mít
 dopad na stávající kolizní normy.
 (11) Společná evropská právní
 úprava prodeje by měla obsahovat ucelený soubor plně harmonizovaných kogentních
 pravidel na ochranu spotřebitele. V souladu s čl. 114 odst. 3 Smlouvy by tato
 pravidla měla zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitele s cílem posílit
 důvěru spotřebitele ve společnou evropskou právní úpravu prodeje, čímž spotřebitel
 bude na základě této úpravy pobízen uzavírat smlouvy. Tato pravidla by měla
 zachovávat nebo zlepšovat úroveň ochrany, která je spotřebitelům poskytována
 podle práva Unie na ochranu spotřebitele.
 (12) Vzhledem k tomu, že společná
 evropská právní úprava prodeje obsahuje úplný soubor harmonizovaných kogentních
 pravidel na ochranu spotřebitele, nebudou se vyskytovat rozdíly mezi právními
 systémy členských států v této oblasti, jestliže se smluvní strany rozhodnou
 pro použití společné evropské právní úpravy prodeje. V důsledku toho nemá
 ustanovení čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 593/2008, které předpokládá existenci
 různé úrovně ochrany spotřebitele v členských státech, žádný praktický dopad na
 záležitosti, na něž se vztahuje společná evropská právní úprava prodeje.
 (13) Společná evropská právní
 úprava prodeje by měla být k dispozici pro účely přeshraničních smluv, protože
 v souvislosti s jejich uzavíráním vedou rozdíly mezi vnitrostátními právními
 systémy ke složitosti a vzniku dodatečných nákladů a odrazují strany od
 navazování smluvních vztahů. Přeshraniční povaha smlouvy by měla být ve
 smlouvách uzavíraných mezi podnikateli posouzena na základě obvyklého bydliště
 stran. Ve smlouvách uzavíraných mezi podnikateli a spotřebiteli by měl být
 přeshraniční požadavek splněn za předpokladu, že je buď obecná adresa uvedená
 spotřebitelem, nebo adresa pro dodání zboží, nebo fakturační adresa uvedená
 spotřebitelem na území členského státu, ale mimo stát, v němž má obchodník své
 obvyklé bydliště.
 (14) Používání společné evropské
 právní úpravy prodeje by nemělo být omezeno na přeshraniční situace zahrnující
 pouze členské státy, ale mělo by být k dispozici k usnadnění obchodu mezi
 členskými státy a třetími zeměmi. Jestliže jsou do smluvního vztahu zapojeni
 spotřebitelé z třetí země, na dohodu o používání společné evropské právní
 úpravy prodeje, což by znamenalo volbu cizího práva, by se měly vztahovat
 použitelné kolizní normy.
 (15) Obchodníci zapojení jak do
 čistě domácích, tak do přeshraničních transakcí mohou považovat za užitečné
 používat pro všechny své transakce jedinou a jednotnou smlouvu. Členské státy
 by proto měly mít možnost rozhodnout, že strany mohou používat společnou
 evropskou právní úpravu prodeje i v čistě domácím prostředí.
 (16) Společná evropská právní úprava
 prodeje by měla být k dispozici zejména za účelem prodeje movitého zboží,
 včetně výroby a produkce takového zboží, protože se jedná o hospodářsky
 samostatný a nejdůležitější typ smlouvy, který by mohl mít značný potenciál
 růstu v přeshraničním obchodě, zejména pokud jde o elektronický obchod.
 (17) Oblast působnosti společné
 evropské právní úpravy by se měla vztahovat i na smlouvy o dodání digitálního
 obsahu, aby se zohlednil rostoucí význam digitálního hospodářství. Převod
 digitálního obsahu za účelem uchování, zpracování nebo přístupu a opakovaného
 použití, jako je např. stahování hudby, rychle roste a má značný potenciál k
 dalšímu růstu, ale je stále obklopen značným stupněm rozmanitosti, pokud jde o
 vnitrostátní právní systémy a právní nejistotu. Společná evropská právní úprava
 prodeje by se měla proto vztahovat i na dodání digitálního obsahu bez ohledu na
 to, zda byl tento obsah dodán na hmotném nosiči.
 (18) Digitální obsah je často
 dodáván nikoli výměnou za zaplacení ceny, ale v souvislosti se samostatně
 zaplaceným zbožím nebo službou, které zahrnují nepeněžní plnění, jako je
 poskytnutí přístupu k osobním údajům, nebo bezplatně v souvislosti
 s marketingovou strategií, která vychází z očekávání, že spotřebitel
 později koupí výrobek s dodatečným nebo propracovanějším digitálním obsahem. S
 ohledem na tuto specifickou strukturu trhu a na skutečnost, že vady
 poskytnutého digitálního obsahu mohou poškodit ekonomické zájmy spotřebitele
 bez ohledu na podmínky, za nichž byl digitální obsah dodán, použitelnost společné
 evropské právní úpravy prodeje by neměla záviset na tom, zda za daný digitální
 obsah byla zaplacena kupní cena.
 (19) S cílem maximálně využít
 přidanou hodnotu společné evropské právní úpravy prodeje by se její věcná
 působnost měla vztahovat na služby poskytované prodávajícím, které přímo a úzce
 souvisejí s dotyčným zbožím nebo digitálním obsahem dodaným na základě společné
 evropské právní úpravy prodeje a které jsou v praxi často kombinovány v téže
 nebo související smlouvě ve stejné době; jedná se nejčastěji o opravu, údržbu a
 instalaci zboží nebo digitálního obsahu.
 (20) Společná evropská právní
 úprava prodeje by se neměla vztahovat na jakékoli související smlouvy, na
 základě nichž kupující získává zboží nebo službu od třetí osoby. Nebylo by to vhodné
 z toho důvodu, že tato třetí osoba není součástí dohody uzavřené mezi smluvními
 stranami o používání pravidel obsažených ve společné evropské právní úpravě
 prodeje. Na související smlouvu uzavřenou s třetí osobou by se měla vztahovat
 příslušná vnitrostátní právní úprava, která je podle nařízení (ES) č. 593/2008
 a (ES) č. 864/2007 použitelná, nebo jakékoli jiné příslušné kolizní normy.
 (21) Aby se cíleným a přiměřeným
 způsobem vyřešily aktuální problémy v oblasti vnitřního trhu a hospodářské
 soutěže, měla by se osobní působnost společné evropské právní úpravy prodeje
 zaměřit na strany, které v současné době od obchodování v zahraničí odrazují
 rozdíly ve vnitrostátních systémech smluvního práva, což vede ke značnému
 negativnímu dopadu na přeshraniční obchod. Tato úprava by se proto měla
 vztahovat na transakce mezi obchodníky a spotřebiteli a na smlouvy mezi
 obchodníky, pokud je alespoň jeden z těchto obchodníků MSP podle definice
 vyplývající z doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 týkající se
 definice mikropodniků a malých a středních podniků.[21] Tím by
 však neměla být dotčena možnost členských států přijmout právní předpisy, které
 umožní použití společné evropské právní úpravy prodeje i na smlouvy mezi
 obchodníky, z nichž ani jeden není MSP. V transakcích mezi podnikateli však
 obchodníci mají v každém případě úplnou smluvní svobodu a jsou vyzýváni, aby
 při navrhování vlastních smluvních podmínek načerpali inspiraci ze společné
 evropské právní úpravy prodeje.
 (22) Pro použití společné evropské
 právní úpravy prodeje je nezbytná dohoda smluvních stran. Pokud jde o transakce
 mezi podnikatelem a spotřebitelem, měly by se na tuto dohodu vztahovat přísné
 požadavky. Vzhledem k tomu, že to bude obvykle obchodník, kdo navrhuje použití
 společné evropské právní úpravy prodeje, spotřebitelé si musí být plně vědomi
 skutečnosti, že souhlasí s používáním pravidel, která jsou odlišná od platné
 vnitrostátní právní úpravy. Souhlas spotřebitele s použitím společné evropské
 právní úpravy prodeje by proto měl být přípustný pouze ve formě výslovného
 vyjádření, které je jasně odděleno od vyjádření souhlasu s uzavřením smlouvy.
 Nemělo by proto být možné nabízet používání společné evropské právní úpravy
 prodeje jako podmínku ve smlouvě, která má být uzavřena, a zejména nikoli jako
 součást standardních podmínek daného obchodníka. Obchodník by měl spotřebiteli
 poskytnout na trvalém nosiči potvrzení týkající se této dohody o používání
 společné evropské právní úpravy prodeje.
 (23) Vedle toho, že musí jít o
 vědomou volbu používání společné evropské právní úpravy prodeje ze strany
 spotřebitele, jeho souhlas by měl vycházet z informovaného rozhodnutí.
 Obchodník by proto neměl spotřebitele pouze upozornit na zamýšlené používání
 společné evropské právní úpravy prodeje, ale měl by mu rovněž poskytnout
 informace o jeho povaze a nejvýraznějších rysech. Aby bylo plnění tohoto úkolu
 obchodníkům co nejvíce usnadněno a zamezilo se nadbytečné administrativní
 zátěži a aby se zajistila jednotnost v míře a kvalitě informací poskytovaných
 spotřebiteli, obchodníci by jim měli poskytnout standardní informační oznámení
 uvedené v tomto nařízení, které je tak k dispozici ve všech úředních jazycích
 Unie. Jestliže není možné spotřebiteli poskytnout informační oznámení, je-li
 smlouva např. uzavírána telefonicky, nebo jestliže obchodník neposkytl
 spotřebiteli toto informační oznámení, dohoda o používání společné
 evropské právní úpravy prodeje by neměla být pro spotřebitele závazná až do
 doby, než obdrží informační oznámení a potvrzení této dohody a následně vyjádří
 svůj souhlas.
 (24) Aby se zamezilo selektivnímu
 používání některých prvků společné evropské právní úpravy prodeje, které by
 mohlo narušit rovnováhu mezi právy a povinnostmi smluvních stran a mít
 negativní vliv na míru ochrany spotřebitelů, volba by se měla vztahovat na
 společnou evropskou právní úpravu prodeje jako celek, nikoli na její jednotlivé
 části.
 (25) Pokud by se jinak na danou
 smlouvu uplatnila Úmluva Organizace spojených národů o smlouvách o
 mezinárodní koupi zboží, volba používání společné evropské právní úpravy
 prodeje by měla implikovat dohodu smluvních stran o vyloučení této úmluvy.
 (26) Pravidla vyplývající ze
 společné evropské právní úpravy prodeje by se měla vztahovat na záležitosti
 smluvního práva, které mají praktický význam po dobu platnosti všech typů
 smluv, které spadají do jejich věcné i osobní působnosti, zejména smluv
 uzavřených on-line. Společnou evropskou právní úpravou prodeje by se proto
 vedle práv a povinností stran a prostředků nápravy, které jsou k dispozici
 v případě neplnění, měly řídit i povinnosti poskytovat informace před uzavřením
 smlouvy, uzavírání smluv včetně formálních požadavků na uzavírání smluv, právo
 odstoupit od smlouvy a jeho důsledky, zrušení smlouvy z důvodu omylu, podvodu,
 hrozby nebo zneužití postavení a důsledky takového zrušení smlouvy, výklad,
 obsah a účinky smlouvy, posuzování a důsledky nepřiměřených smluvních podmínek,
 navrácení po zrušení nebo ukončení smlouvy a promlčení a prekluzi práv. Měla by
 rovněž upravovat sankce, které jsou k dispozici v případě porušení povinností
 vyplývajících z jejího používání.
 (27) Veškeré záležitostí smluvní i
 mimosmluvní povahy, které nejsou společnou evropskou právní úpravou prodeje
 upraveny, se řídí platnými pravidly vnitrostátního práva stojícími mimo společnou
 evropskou právní úpravu prodeje, které je použitelné podle nařízení (ES) č.
 593/2008 a (ES) č. 864/2007 nebo podle jakékoli jiné příslušné kolizní normy.
 Tyto záležitosti zahrnují právní subjektivitu, neplatnost smlouvy v důsledku
 nedostatečné způsobilosti, protiprávnost nebo rozpor s dobrými mravy, stanovení
 smluvního jazyka, záležitosti zákazu diskriminace, zastoupení, existenci více
 dlužníků nebo více věřitelů, výměnu smluvních stran včetně právního
 nástupnictví, započtení a spojení, vlastnická práva včetně převodu vlastnictví,
 práv duševního vlastnictví a mimosmluvní odpovědnosti. Otázka, zda lze společně
 uplatňovat souběžné nároky vyplývající ze smluvní i mimosmluvní odpovědnosti,
 nespadá do oblasti působnosti společné evropské právní úpravy prodeje.
 (28) Záležitosti, které nespadají
 do působnosti smluvního práva, by se neměly řídit společnou evropskou právní
 úpravou prodeje. Tímto nařízením by neměla být dotčena právní úprava Unie nebo
 členských států týkající se těchto záležitostí. Například informační
 povinnosti, které jsou uloženy za účelem ochrany zdraví a bezpečnosti nebo z
 důvodů souvisejících se životním prostředí, by měly zůstat mimo oblast
 působnosti společné evropské právní úpravy prodeje. Tímto nařízením by dále
 neměly být dotčeny požadavky na poskytování informací podle směrnice Evropského
 parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním
 trhu[22].
 (29) Jakmile bylo platně sjednáno
 použití společné evropské právní úpravy prodeje, měly by se touto úpravou řídit
 všechny záležitosti spadající do oblasti její působnosti. Pravidla společné
 evropské právní úpravy prodeje by měla být vykládána samostatně v souladu se
 zavedenými zásadami pro výklad práva Unie. Otázky týkající se záležitostí
 spadajících do oblasti působnosti společné evropské právní úpravy prodeje,
 které nejsou výslovně upraveny, by měly být vyřešeny pouze výkladem pravidel
 této úpravy bez odkazu na jakékoli jiné právo. Pravidla společné evropské
 právní úpravy prodeje by měla být vykládána na základě zásad a cílů, z
 nichž všechna její ustanovení vycházejí.
 (30) Smluvní svoboda by měla
 představovat hlavní zásadu, na níž je společná evropská právní úprava prodeje
 založena. Autonomie smluvních stran by měla být omezena jen tehdy a v tom
 rozsahu, v jakém je to nezbytné, zejména z důvodu ochrany spotřebitele. Pokud
 taková potřeba existuje, je zapotřebí jasně informovat o kogentní povaze daných
 pravidel.
 (31) Zásady dobré víry a poctivého
 jednání by měly představovat vzor, jak mají smluvní strany spolupracovat. Vzhledem
 k tomu, že některá pravidla představují specifické projevy obecné zásady dobré
 víry a poctivého jednání, měla by mít přednost před obecnou zásadou. Obecná
 zásada by proto neměla být používána jako nástroj pro změnu práv a povinností
 smluvních stran, které vyplývají ze specifických pravidel. Požadavky
 vyplývající ze zásady dobré víry a poctivého jednání by měly mimo jiné záviset
 na relativní úrovni odbornosti smluvních stran, a proto by měly být stanoveny
 jinak v transakcích mezi podnikatelem a spotřebitelem a jinak
 v transakcích mezi podnikateli navzájem. V transakcích mezi obchodníky by
 měl být v této souvislosti relevantním faktorem i poctivý obchodní styk v
 daném odvětví.
 (32) Obecným cílem společné
 evropské právní úpravy prodeje by měla být ochrana platné smlouvy, kdykoli to
 je možné a vhodné s ohledem na oprávněný zájem smluvních stran.
 (33) Společná evropská právní
 úprava prodeje by měla identifikovat vyvážená řešení a zohlednit oprávněné
 zájmy smluvních stran na stanovení a používání dostupných prostředků nápravy v
 případě neplnění smlouvy. Ve smlouvách uzavíraných mezi podnikatelem
 a spotřebitelem by systém prostředků nápravy měl odrážet skutečnost, že
 nedostatek shody zboží, digitálního obsahu nebo služeb se smlouvou spadá do
 odpovědnosti obchodníka.
 (34) Komise by měla vytvořit
 databázi obsahující judikaturu Soudního dvora Evropské unie a vnitrostátních
 soudů týkající se výkladu společné evropské právní úpravy prodeje nebo
 jakéhokoli jiného ustanovení tohoto nařízení, aby zpřístupnění těchto
 relevantních pravomocných rozsudků veřejnosti posilovalo právní jistotu.
 Členské státy by měly plnění tohoto úkolu umožnit a zajistit, aby tyto
 vnitrostátní rozsudky byly rychle sdělovány Komisi.
 (35) Je také vhodné přezkoumat
 fungování společné evropské právní úpravy prodeje nebo jakékoli jiné ustanovení
 tohoto nařízení po pěti letech jeho fungování. Tento přezkum by měl mimo jiné
 zohledňovat potřebu dalšího rozšíření oblasti působnosti ve vztahu ke smlouvám
 mezi podnikateli, tržní a technický rozvoj týkající se digitálního obsahu a
 budoucí vývoj acquis Unie.
 (36) Vzhledem k tomu, že cílů
 tohoto nařízení, a sice přispět řádnému fungování vnitřního trhu vytvořením
 jednotného souboru pravidel smluvního práva, který bude možné používat při
 přeshraničních transakcích v rámci Unie, nemůže být uspokojivě dosaženo na
 úrovni jednotlivých členských států a lze jej lépe dosáhnout na úrovni Unie,
 může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku
 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality
 stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je
 nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
 (37) Toto nařízení dodržuje
 základní práva a zachovává zásady uznávané zejména Listinou základních práv
 Evropské unie, a sice články 16, 38 a 47 této listiny.
 PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
 Článek 1
 Cíl a předmět
 1. Účelem tohoto nařízení je
 zlepšit podmínky pro vytvoření a fungování vnitřního trhu poskytnutím
 jednotného souboru pravidel smluvního práva stanoveného v příloze I („společná
 evropská právní úprava prodeje“). Tato pravidla lze používat na přeshraniční
 transakce týkající se prodeje zboží, dodání digitálního obsahu a poskytování
 souvisejících služeb, jestliže se tak smluvní strany dohodnou.
 2. Toto nařízení umožňuje
 obchodníkům, aby se spoléhali na společný soubor pravidel a používali stejné
 smluvní podmínky při svých přeshraničních transakcích, čímž se sníží zbytečné
 náklady a zároveň poskytne vysoký stupeň právní jistoty.
 3. Pokud jde o smlouvy mezi
 obchodníky a spotřebiteli, toto nařízení obsahuje ucelený soubor pravidel na
 ochranu spotřebitele s cílem zajistit vysokou míru této ochrany, posílit důvěru
 spotřebitele ve vnitřní trh a podnítit spotřebitele k přeshraničním nákupům.
 Článek 2
 Definice
 Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
 a) „smlouvou“ dohoda směřující k tomu,
 aby z ní vyplývaly povinnosti nebo jiné právní účinky;
 b) „dobrou vírou a poctivým jednáním“
 norma chování charakterizovaná poctivostí, otevřeností a zohledněním zájmů
 druhé strany příslušné transakce nebo vztahu;
 c) „ztrátou“ ekonomická ztráta a
 neekonomická ztráta v podobě bolesti a utrpení, s výjimkou jiných forem
 neekonomické ztráty, jako je zhoršení životních podmínek a ztráta radosti;
 d) „standardními smluvními podmínkami“
 smluvní podmínky, které byly dopředu navrženy pro několik transakcí, na nichž
 se podílejí různé strany, a které nebyly stranami individuálně sjednány ve
 smyslu článku 7 společné evropské právní úpravy prodeje;
 e) „obchodníkem“ jakákoli fyzická nebo
 právnická osoba, která činí právní úkony v souvislosti se svou živností,
 podnikáním, řemeslem nebo povoláním;
 f) „spotřebitelem“ fyzická osoba,
 která jedná za účelem, jejž nelze považovat za její živnost, podnikání, řemeslo
 nebo povolání;
 g) „náhradou škody“ peněžní částka, k
 jejímuž vyplacení může být osoba oprávněna z důvodu způsobené ztráty, újmy
 na zdraví nebo škody;
 h) „zbožím“ jakákoli hmotná věc movitá;
 s výjimkou:
 i) elektřiny a zemního plynu; a
 ii) vody a jiných druhů plynu, pokud nejsou
 prodávány v omezeném objemu nebo v určitém množství;
 i) „cenou“ peněžní částka, která má
 být zaplacena za prodané zboží, dodaný digitální obsah nebo poskytnutou
 související službu;
 j) „digitálním obsahem“ data, která
 jsou vyprodukována a dodána v digitální podobě bez ohledu na to, zda k tomu
 došlo podle požadavků kupujícího, včetně video, audio, obrazového a psaného
 digitálního obsahu, digitálních her, softwaru a digitálního obsahu, který
 umožňuje personalizaci stávajícího hardwaru nebo softwaru; s výjimkou:
 i) finančních služeb, včetně internetového bankovnictví;
 ii) právního nebo finančního poradenství
 poskytovaného v elektronické podobě;
 iii) elektronických služeb v oblasti zdravotní
 péče;
 iv) služeb a sítí elektronických komunikací a s
 nimi spojených zařízení a služeb;
 v) hazardních her;
 vi) vytvoření nového digitálního obsahu a změny
 stávajícího digitálního obsahu ze strany spotřebitelů nebo jakoukoli jinou
 interakcí s tvorbou dalších uživatelů;
 k) „kupní smlouvou“ jakákoli smlouva,
 na základě níž obchodník („prodávající“) převádí nebo se zavazuje k tomu, že
 převede svá vlastnická práva ke zboží na jinou osobu („kupujícího“), a kupující
 se zavazuje k tomu, že zaplatí kupní cenu; patří sem i smlouva o dodání zboží,
 které má být vyrobeno nebo vyprodukováno, a nepatří sem smlouvy o prodeji
 souvisejícím s exekucí nebo smlouvy, které jinak souvisejí s výkonem
 veřejné moci;
 l) „spotřebitelskou kupní smlouvou“
 kupní smlouva, kde je prodávajícím obchodník a kupujícím spotřebitel;
 m) „související službou“ služba
 související se zbožím nebo digitálním obsahem, jako např. instalace, údržba,
 oprava nebo jakékoli jiné zpracování, kterou poskytuje prodávající zboží nebo
 dodavatel digitálního obsahu na základě kupní smlouvy, smlouvy o dodání
 digitálního obsahu nebo na základě samostatné smlouvy o poskytování související
 služby, která byla uzavřena ve stejnou dobu jako kupní smlouva nebo smlouva o
 dodání digitálního obsahu; s výjimkou:
 i) služeb v oblasti dopravy;
 ii) služeb v oblasti vzdělávání;
 iii) služeb v oblasti telekomunikační podpory; a
 iv) finančních služeb;
 n) „poskytovatelem služeb“ osoba, která
 prodává zboží nebo dodává digitální obsah a která se zaváže k tomu, že
 spotřebiteli poskytne služby související s tímto zbožím nebo digitálním
 obsahem;
 o) „zákazníkem“ jakákoli osoba, která
 související službu kupuje;
 p) „smlouvou uzavřenou na dálku“
 jakákoli smlouva mezi obchodníkem a spotřebitelem uzavřená v rámci
 organizovaného režimu prodeje na dálku bez současné fyzické přítomnosti
 obchodníka nebo, jestliže je obchodník právnickou osobou, fyzické osoby, která
 jej zastupuje, a spotřebitele za výlučného použití jednoho nebo více prostředků
 komunikace na dálku až do doby, kdy byla smlouva uzavřena;
 q) „smlouvou uzavřenou mimo obchodní
 prostory“ jakákoli smlouva mezi obchodníkem a spotřebitelem:
 i) uzavřená za současné fyzické přítomnosti
 obchodníka nebo, pokud je obchodník právnickou osobou, fyzické osoby, která jej
 zastupuje, a spotřebitele v místě, které nepředstavuje obchodní
 prostory obchodníka, nebo uzavřená na základě nabídky předložené spotřebitelem
 za týchž okolností; nebo
 ii) uzavřená v obchodních prostorách obchodníka
 nebo pomocí jakýchkoli prostředků komunikace na dálku okamžitě poté, co byl
 spotřebitel osobně a individuálně osloven v místě, které nepředstavuje
 obchodní prostory obchodníka, a za současné přítomnosti obchodníka nebo,
 pokud je obchodník právnickou osobou, fyzické osoby, která jej zastupuje, a
 spotřebitele; nebo
 iii) uzavřená během zájezdu organizovaného
 obchodníkem nebo, pokud je obchodník právnickou osobou, fyzickou osobou, která
 jej zastupuje, s cílem nebo účinkem propagace a prodeje zboží nebo dodání
 digitálního obsahu či poskytnutí souvisejících služeb spotřebiteli;
 r) „obchodními prostorami“:
 i) jakékoli nemovité maloobchodní prostory, kde
 obchodník vykonává svou činnost trvale, nebo
 ii) jakékoli movité maloobchodní prostory, kde
 obchodník vykonává svou činnost obvykle;
 s) „obchodní zárukou“ jakýkoli závazek
 obchodníka nebo výrobce vůči spotřebiteli poskytovaný vedle jejich právních
 povinností vyplývajících z článku 106 a spočívající v tom, že v případě
 nedostatku shody obchodník nebo výrobce vrátí spotřebiteli zaplacenou cenu nebo
 že zboží nebo digitální obsah vymění, opraví nebo zařídí jeho servis, pokud
 zboží nebo digitální obsah neodpovídá požadavkům jiným než vztahujícím se na
 shodu, uvedeným v záručním listě nebo v příslušné reklamě dostupné v době
 uzavření smlouvy nebo před jejím uzavřením;
 t) „trvalým nosičem“ každý nosič,
 který umožňuje straně ukládat informace určené jí osobně, a to způsobem vhodným
 pro jejich budoucí využití, po dobu přiměřenou pro jejich účel, a který
 umožňuje reprodukci uložených informací v nezměněném stavu;
 u) „veřejnou dražbou“ způsob prodeje,
 kdy obchodník nabízí zboží nebo digitální obsah spotřebiteli, který se dražby
 osobně účastní nebo je mu dána možnost se jí osobně účastnit, prostřednictvím
 transparentního konkurenčního nabídkového řízení prováděného dražitelem, a
 osoba, která podá úspěšnou nabídku, je zavázána k nákupu zboží nebo
 digitálního obsahu;
 v) „kogentním ustanovením“ jakékoli
 ustanovení, jehož uplatnění nemohou strany vyloučit, nebo se od něj odchýlit a
 jehož účinky nemohou měnit;
 w) „věřitelem“ osoba, která má právo na
 to, aby vůči ní jiná osoba, dlužník, splnila peněžní či nepeněžní povinnost;
 x) „dlužníkem“ osoba, která má peněžní
 či nepeněžní povinnost vůči jiné osobě, věřiteli;
 y) „závazkem“ povinnost plnit to, co je
 jedna strana právního vztahu povinna plnit druhé straně.
 Článek 3
 Fakultativní povaha společné evropské právní úpravy prodeje
 Smluvní strany si mohou sjednat, že se jejich
 přeshraniční smlouvy o prodeji zboží, dodání digitálního obsahu a poskytování
 souvisejících služeb bude řídit společnou evropskou právní úpravou prodeje, a
 to v rámci územní, věcné a osobní působnosti stanovené v článcích 4 až 7.
 Článek 4
 Přeshraniční smlouvy
 1. Společnou evropskou právní
 úpravu prodeje lze použít na přeshraniční smlouvy.
 2. Pro účely tohoto nařízení je
 smlouva uzavřená mezi obchodníky přeshraniční smlouvou, pokud mají smluvní
 strany své obvyklé bydliště v různých zemích, z nichž alespoň jedna je členským
 státem.
 3. Pro účely tohoto nařízení je
 smlouva uzavřená mezi obchodníkem a spotřebitelem přeshraniční smlouvou,
 jestliže:
 a) adresa uvedená spotřebitelem, adresa pro
 dodání zboží, nebo fakturační adresa se nachází v jiném členském státě, než je
 stát obvyklého bydliště obchodníka; a
 b) alespoň jedna z těchto zemí je členským
 státem.
 4. Pro účely tohoto nařízení se
 za obvyklé bydliště obchodních společností nebo jiných zapsaných nebo
 nezapsaných subjektů považuje místo jejich ústřední správy. Obvyklým bydlištěm
 obchodníka, který je fyzickou osobou, je jeho hlavní místo podnikání.
 5. Jestliže je smlouva uzavřena
 v souvislosti s operacemi pobočky, agentury nebo jiného zařízení obchodníka, je
 místo, kde se pobočka, agentura nebo jiné zařízení nachází, považováno za místo
 obvyklého bydliště obchodníka.
 6. Relevantním okamžikem pro
 účely stanovení toho, zda se jedná o přeshraniční smlouvu, je okamžik uzavření
 dohody o použití společné evropské právní úpravy prodeje.
 Článek 5
 Smlouvy, na něž lze uplatnit společnou evropskou právní úpravu prodeje
 Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze
 uplatnit na:
 a) kupní smlouvy;
 b) smlouvy o dodání digitálního obsahu,
 který je buď dodáván na hmotném nosiči, či nikoli, a který uživatel může
 ukládat, zpracovávat, mít k němu přístup nebo znovu používat bez ohledu na to,
 zda byl digitální obsah dodáván oproti zaplacení kupní ceny;
 c) smlouvy o poskytování související
 služby bez ohledu na to, zda byla za související službu sjednána samostatná
 cena.
 Článek 6
 Vyloučení smluv se smíšeným účelem a smluv souvisejících se spotřebitelským
 úvěrem
 1. Společnou evropskou právní
 úpravu prodeje nelze používat na smlouvy se smíšeným účelem, které obsahují
 jakékoli jiné prvky, než jsou prodej zboží, dodání digitálního obsahu a poskytnutí
 souvisejících služeb ve smyslu článku 5.
 2. Společnou evropskou právní
 úpravu prodeje nelze používat na smlouvy uzavírané mezi obchodníkem a
 spotřebitelem, v rámci nichž obchodník poskytuje nebo se zavazuje, že poskytne,
 spotřebiteli úvěr ve formě odložené platby, půjčky nebo jiného podobného
 finančního ujednání. Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze použít na
 smlouvy uzavírané mezi obchodníkem a spotřebitelem, jestliže jsou zboží,
 digitální obsah nebo související služby téhož druhu dodávány na trvalém základě
 a spotřebitel za toto zboží, digitální obsah nebo související služby platí po
 dobu trvání těchto dodávek ve formě splátek.
 Článek 7
 Smluvní strany
 1. Společnou evropskou právní
 úpravu prodeje lze použít pouze v případě, že prodávajícím zboží nebo
 dodavatelem digitálního obsahu je obchodník. Jsou-li všechny smluvní strany
 obchodníky, lze společnou evropskou právní úpravu prodeje použít, pokud je
 alespoň jedna z těchto stran malým nebo středním podnikem („MSP“).
 2. Pro účely tohoto nařízení je
 obchodníkem MSP, který
 a) zaměstnává méně než 250 osob; a
 b) má roční obrat nepřesahující 50 milionů
 EUR nebo bilanční sumu roční rozvahy nepřesahující 43 milionů EUR nebo, v
 případě MSP, jenž má své obvyklé sídlo v členském státě, jehož měnou není euro,
 nebo ve třetí zemi, odpovídající částku v měně tohoto členského státu nebo
 třetího země.
 Článek 8
 Dohoda o použití společné evropské právní úpravy prodeje
 1. Použití společné evropské
 právní úpravy prodeje vyžaduje dohodu stran. Existence této dohody a její
 platnost se stanoví na základě odstavců 2 a 3 tohoto článku, článku 9
 a všech ostatních příslušných ustanovení společné evropské právní úpravy
 prodeje.
 2. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem je dohoda o použití společné evropské právní úpravy prodeje
 platná pouze tehdy, jestliže spotřebitel svůj souhlas vyjádřil výslovně a
 odděleně od vyjádření dohody směřující k uzavření smlouvy. Obchodník poskytne
 spotřebiteli potvrzení o této dohodě na trvalém nosiči.
 3. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nelze sjednat, že se společná evropská právní úprava prodeje
 použije částečně, ale vždy jako celek.
 Článek 9
 Standardní informační oznámení v případě smluv mezi obchodníkem a
 spotřebitelem
 1. Ve smlouvách uzavíraných mezi
 obchodníkem a spotřebitelem musí obchodník vedle splnění informačních
 povinností před uzavřením smlouvy stanovených ve společné evropské právní
 úpravě prodeje spotřebitele upozornit na zamýšlené použití společné evropské
 právní úpravy prodeje, a to před uzavřením smlouvy tím, že spotřebiteli jasným
 způsobem poskytne informační oznámení obsažené v příloze II. Jestliže byla
 dohoda o použití společné právní úpravy prodeje uzavřena telefonicky nebo jiným
 způsobem, který neumožňuje poskytnout spotřebiteli informační oznámení, nebo
 jestliže obchodník neposkytl toto informační oznámení, spotřebitel není touto
 dohodou vázán do doby, než obdrží potvrzení vyplývající z čl. 8 odst. 2, které
 bylo doplněno o informační oznámení, a vyjádří svůj souhlas s použitím společné
 evropské právní úpravy prodeje.
 2. Informační oznámení podle
 odstavce 1, je-li poskytováno v elektronické podobě, obsahuje hyperlink a ve
 všech ostatních případech odkaz na internetovou stránku, kde lze zdarma získat
 znění společné evropské právní úpravy prodeje.
 Článek 10
 Sankce za porušení specifických požadavků
 Členské státy stanoví sankce pro případy, kdy
 obchodník ve vztahu k spotřebiteli poruší požadavky vyplývající z článků 8 a 9,
 a přijmou všechna opatření, která jsou zapotřebí pro ukládání těchto sankcí.
 Takto stanovené sankce musí být účinné, vhodné a odrazující. Členské státy
 oznámí Komisi příslušná ustanovení právních předpisů, a to nejpozději do [1
 rok ode dne použitelnosti tohoto nařízení], a jakékoli následné změny
 oznámí bez zbytečného odkladu.
 Článek 11
 Důsledky použití společné evropské právní úpravy prodeje
 Jestliže si smluvní strany platně sjednaly
 použití společné evropské právní úpravy prodeje na smlouvu, řídí se záležitosti
 upravené touto smlouvou pouze společnou evropskou právní úpravou prodeje. Jestliže
 byla smlouva skutečně uzavřena, společnou evropskou právní úpravou prodeje se
 řídí i otázky související s dodržováním povinností v oblasti poskytování
 informací před uzavřením smlouvy a prostředky nápravy v případě nesplnění
 těchto povinností.
 Článek 12
 Požadavky na poskytování informací vyplývající ze směrnice o službách
 Tímto nařízením nejsou dotčeny požadavky na
 poskytování informací vyplývající z vnitrostátních právních předpisů, jimiž se
 provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince
 2006 o službách na vnitřním trhu a které doplňují požadavky na poskytování
 informací vyplývající ze společné evropské právní úpravy prodeje.
 Článek 13
 Možnosti
 členských států
 Členský stát se může rozhodnout, že společná
 evropská právní úprava prodeje bude k dispozici pro:
 a) smlouvy, kde se obvyklé bydliště
 obchodníků, nebo v případě smluv uzavíraných mezi obchodníkem a spotřebitelem,
 obvyklé bydliště obchodníka, adresa uvedená spotřebitelem, adresa pro dodání
 zboží a fakturační adresa, nachází na území tohoto členského státu; a/nebo
 b) smlouvy, jejichž všechny smluvní
 strany jsou obchodníci, ale žádný z nich není MSP ve smyslu čl. 7 odst. 2.
 Článek 14
 Oznamování rozsudků aplikujících toto nařízení
 1. Členské státy zajistí, aby
 byly pravomocné rozsudky jejich soudů, ve kterých dochází k aplikaci pravidel
 tohoto nařízení, sděleny Komisi bez zbytečného odkladu.
 2. Komise zřídí systém, který
 umožní konzultovat informace týkající se rozsudků uvedených v odstavci 1, jakož
 i příslušných rozsudků Soudního dvora Evropské unie. Tento systém bude veřejně
 přístupný.
 Článek 15
 Přezkum
 1. Členské státy poskytnou do ...
 [4 let ode dne použitelnosti tohoto nařízení] Komisi informace týkající
 se používání tohoto nařízení, zejména pokud jde o úroveň přijetí společné
 evropské právní úpravy prodeje, rozsah, v němž její ustanovení vyvolala právní
 spory, a aktuální stav u rozdílů v úrovni ochrany spotřebitele mezi společnou
 evropskou právní úpravou a vnitrostátním právem. Tyto informace budou obsahovat
 ucelený přehled judikatury vnitrostátních soudů, která vykládá ustanovení
 společné evropské právní úpravy prodeje.
 2. Komise předloží do ... [5
 let ode dne použitelnosti tohoto nařízení] Evropskému parlamentu, Radě a
 Hospodářskému a sociálnímu výboru podrobnou zprávu o přezkumu fungování
 tohoto nařízení, v níž mimo jiné zohlední potřebu rozšířit rozsah působnosti
 nařízení v souvislosti se smlouvami mezi podnikateli, tržní a technický rozvoj
 týkající se digitálního obsahu a budoucí vývoj acquis Unie.
 Článek 16
 Vstup v platnost a použitelnost
 1. Toto nařízení vstupuje
 v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské
 unie.
 2. Použije se ode dne [6 měsíců
 po vstupu v platnost].
 Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a
 přímo použitelné ve všech členských státech.
 V Bruselu dne .
 Za Evropský parlament Za
 Radu
 Předseda předseda
 PŘÍLOHA I
 SPOLEČNÁ EVROPSKÁ PRÁVNÍ ÚPRAVA PRODEJE
 OBSAH
 Část I: Úvodní ustanovení.............................................................................................................. 5
 Kapitola 1: Obecné zásady a použití.............................................................................................. 5
 Oddíl 1: Obecné zásady................................................................................................................ 5
 Oddíl 2: Použití............................................................................................................................. 5
 Část II: Uzavírání závazné smlouvy................................................................................................ 5
 Kapitola 2: Informace poskytované před uzavřením
 smlouvy.......................................................... 5
 Oddíl 1: Informace, které obchodník
 poskytuje spotřebiteli před uzavřením smlouvy....................... 5
 Oddíl 2: Informace, které obchodník
 poskytuje jinému obchodníkovi před uzavřením smlouvy........ 5
 Oddíl 3: Smlouvy uzavírané elektronickými
 prostředky................................................................... 5
 Oddíl 4: Povinnost zajistit správnost
 poskytovaných informací........................................................ 5
 Oddíl 5: Prostředky nápravy při porušení
 informačních povinností.................................................. 5
 Kapitola 3: Uzavření smlouvy........................................................................................................ 5
 Kapitola 4 Právo na odstoupení od smlouvy
 uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem na dálku nebo mimo obchodní prostory........................................................................................................................................ 5
 Kapitola 5: Nedostatky ve vyjádření souhlasu................................................................................ 5
 Část III: Posuzování obsahu smlouvy............................................................................................. 5
 Kapitola 6: Výklad........................................................................................................................ 5
 Kapitola 7: Obsah a účinky........................................................................................................... 5
 Kapitola 8: Nepřiměřené smluvní podmínky................................................................................... 5
 Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
 Oddíl 2: Nepřiměřené smluvní podmínky ve
 smlouvách mezi obchodníkem a spotřebitelem............. 5
 Oddíl 3: Nepřiměřené podmínky ve smlouvách
 mezi obchodníky.................................................... 5
 Část IV: Povinnosti a prostředky nápravy stran
 kupní smlouvy a smlouvy o dodání digitálního obsahu 5
 Kapitola 9: Obecná ustanovení...................................................................................................... 5
 Kapitola 10: Povinnosti prodávajícího............................................................................................ 5
 Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
 Oddíl 2: Dodání............................................................................................................................ 5
 Oddíl 3: Shoda zboží a digitálního obsahu...................................................................................... 5
 Kapitola 11: Prostředky nápravy, které má
 kupující k dispozici...................................................... 5
 Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
 Oddíl 2: Možnost prodávajícího poskytnout
 náhradní plnění........................................................... 5
 Oddíl 3: Právo vyžádat plnění........................................................................................................ 5
 Oddíl 4: Odmítnutí plnění povinností
 kupujícího.............................................................................. 5
 Oddíl 5: Ukončení smlouvy........................................................................................................... 5
 Oddíl 6: Snížení ceny..................................................................................................................... 5
 Oddíl 7: Požadavky na přezkoumání a
 oznámení ve smlouvě mezi obchodníky................................ 5
 Kapitola 12: Povinnosti kupujícího................................................................................................. 5
 Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
 Oddíl 2: Zaplacení ceny................................................................................................................. 5
 Oddíl 3: Převzetí zboží.................................................................................................................. 5
 Kapitola 13: Prostředky nápravy, které má
 prodávající k dispozici................................................. 5
 Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
 Oddíl 2: Právo vyžádat plnění........................................................................................................ 5
 Oddíl 3: Odmítnutí plnění povinností
 prodávajícího......................................................................... 5
 Oddíl 4: Ukončení smlouvy........................................................................................................... 5
 Kapitola 14: Přechod nebezpečí.................................................................................................... 5
 Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
 Oddíl 2: Přechod nebezpečí v kupních
 smlouvách uzavřených se spotřebiteli................................... 5
 Oddíl 3: Přechod nebezpečí ve smlouvách
 mezi obchodníky........................................................... 5
 Část V: Povinnosti a prostředky nápravy stran
 smlouvy o poskytování souvisejících služeb............. 5
 Kapitola 15: Povinnosti a prostředky nápravy
 smluvních stran........................................................ 5
 Oddíl 2: Povinnosti poskytovatele služeb....................................................................................... 5
 Oddíl 3: Povinnosti zákazníka........................................................................................................ 5
 Oddíl 4: Prostředky nápravy......................................................................................................... 5
 Část VI: Náhrada škody a úrok.................................................................................................... 5
 Kapitola 16: Náhrada škody a úrok.............................................................................................. 5
 Oddíl 1: Náhrada škody................................................................................................................ 5
 Oddíl 2: Úroky z prodlení: obecná ustanovení................................................................................ 5
 Oddíl 3: Prodlení obchodníků........................................................................................................ 5
 Část VII: Navrácení plnění............................................................................................................ 5
 Kapitola 17: Navrácení plnění....................................................................................................... 5
 Část VIII: Promlčení..................................................................................................................... 5
 Kapitola 18: Promlčení.................................................................................................................. 5
 Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
 Oddíl 2: Promlčecí doby a počátek jejich
 běhu.............................................................................. 5
 Oddíl 3: Prodloužení promlčecí doby............................................................................................. 5
 Oddíl 4: Obnovení promlčecí doby................................................................................................ 5
 Oddíl 5: Účinky promlčení............................................................................................................. 5
 Oddíl 6: Změna na základě dohody............................................................................................... 5
 Dodatek 1.................................................................................................................................... 5
 Dodatek 2.................................................................................................................................... 5
 Část I: Úvodní
 ustanovení
 Kapitola 1 Obecné
 zásady a použití
 Oddíl 1 Obecné zásady
 Článek 1
 Smluvní svoboda
 1. Strany mohou uzavřít smlouvu
 a určit její obsah s výhradou použitelných kogentních pravidel.
 2. Strany mohou vyloučit použití
 jakýchkoli ustanovení společné evropské právní úpravy prodeje nebo omezit či
 měnit jejich účinky, pokud v těchto ustanoveních není stanoveno jinak.
 Článek 2
 Dobrá víra a poctivé jednání
 1. Smluvní strany mají povinnost
 postupovat v souladu se zásadami dobré víry a poctivého jednání.
 2. Pokud jedna strana tuto
 povinnost poruší, může to pro ni znamenat nemožnost uplatňovat práva, nároky
 nebo obrany, které by jinak měla k dispozici, nebo vznik odpovědnosti za škodu,
 která tím byla způsobena druhé straně.
 3. Strany nemohou vyloučit
 použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 3
 Spolupráce
 Strany mají povinnost vzájemně spolupracovat v
 rozsahu, v jakém je to zapotřebí pro plnění jejich smluvních povinností.
 Oddíl 2 Použití
 Článek 4
 Výklad
 1. Společná evropská právní
 úprava prodeje se vykládá samostatně a v souladu s jejími cíli a se zásadami, z
 nichž vychází.
 2. Záležitosti, na něž se
 společná evropská právní úprava prodeje vztahuje, ale které výslovně
 neupravuje, se řeší v souladu s cíli a zásadami, z nichž tato úprava
 vychází, a v souladu se všemi jejími ustanoveními bez přihlédnutí k
 vnitrostátnímu právu, které by bylo použitelné v případě neexistence dohody o
 použití společné evropské právní úpravy prodeje, nebo k jiné právní úpravě.
 3. Pokud se na určitou situaci v
 rámci obecného pravidla vztahuje obecné i zvláštní pravidlo, v případě rozporu
 se přednostně použije pravidlo zvláštní.
 Článek 5
 Přiměřenost
 1. Přiměřenost se objektivně
 zjišťuje s ohledem na povahu a účel smlouvy, na okolnosti daného případu a na
 příslušné zvyklosti a praktiky dané živnosti nebo povolání.
 2. Jakýkoli odkaz na to, co může
 být od osoby nebo osobou očekáváno nebo co může být očekáváno v určité situaci,
 představuje odkaz na to, co lze přiměřeně očekávat.
 Článek 6
 Forma
 Pokud společná evropská právní úprava prodeje
 nestanoví jinak, nemusí mít smlouva, vyjádření vůle nebo jiný právní akt, na
 něž se tato úprava vztahuje, nebo jejich zachycení určitou formu.
 Článek 7
 Smluvní podmínky, které nebyly individuálně sjednány
 1. Smluvní podmínka není
 individuálně sjednána, pokud byla navržená jednou smluvní stranou a druhá
 strana neměla možnost ovlivnit její obsah.
 2. Smluvní podmínka se
 nepovažuje za individuálně sjednanou pouze z toho důvodu, že jedna strana
 navrhne seznam podmínek a druhá strana si některou z navržených podmínek
 vybere.
 3. Strana, která tvrdí, že
 smluvní podmínka navržená v rámci standardních smluvních podmínek byla mezitím
 individuálně sjednána, musí prokázat, že tomu tak skutečně bylo.
 4. Ve smlouvě mezi obchodníkem a
 spotřebitelem musí obchodník prokázat, že smluvní podmínky, které navrhl, byly
 individuálně sjednány.
 5. Ve smlouvě mezi obchodníkem a
 spotřebitelem se smluvní podmínky navržené třetí osobou považují za podmínky
 předložené obchodníkem, pokud jejich zapracování do smlouvy nenavrhl
 spotřebitel.
 Článek 8
 Ukončení smlouvy
 1. „Ukončení smlouvy“
 představuje ukončení práv a povinností smluvních stran s výjimkou práv a
 povinností, které vyplývají ze smluvní podmínky upravující řešení sporů nebo
 jiné smluvní podmínky, která se má uplatnit i po ukončení smlouvy.
 2. Platby a náhrada škody za
 neplnění, které byly splatné v době před ukončením smlouvy, zůstávají splatné i
 nadále. Pokud je smlouva ukončena z důvodu neplnění nebo předpokládaného
 neplnění, strana, která smlouvu ukončila, má na místo budoucího plnění, jež
 měla poskytnout druhá strana, nárok na náhradu škody.
 3. Účinky ukončení smlouvy
 související s vrácením kupní ceny, zboží a digitálního obsahu a další účinky
 navrácení se řídí pravidly o navrácení uvedenými v kapitole 17.
 Článek 9
 Smlouvy se smíšeným účelem
 1. Upravuje-li smlouva prodej
 zboží nebo dodání digitálního obsahu i poskytování související služby, na
 povinnosti a prostředky nápravy stran jako prodávajícího a kupujícího zboží
 nebo digitálního obsahu se vztahují pravidla vyplývající z části IV a na
 povinnosti a prostředky nápravy stran jako poskytovatele služeb a zákazníka se
 vztahují pravidla vyplývající z části V.
 2. Jestliže v případě smlouvy
 podle odstavce 1 mají být povinnosti prodávajícího a poskytovatele služeb podle
 této smlouvy plněny v oddělených částech nebo jsou jinak oddělitelné a pokud má
 být smlouva ukončena z důvodu neplnění povinností týkajících se jedné části
 smlouvy, u níž lze stanovit poměrnou cenu, může kupující a zákazník ukončit
 smlouvu pouze ve vztahu k této části.
 3. Odstavec 2 se nepoužije v
 případě, že od kupujícího a zákazníka nelze očekávat, že přijme plnění
 ostatních částí, nebo že je neplnění povinností takové povahy, že odůvodňuje
 ukončení smlouvy jako celku.
 4. Nejsou-li povinnosti
 prodávajícího a poskytovatele služeb na základě smlouvy oddělitelné nebo
 nelze-li stanovit poměrnou část ceny, kupující a zákazník mohou smlouvu ukončit
 pouze v případě, že je neplnění povinností takové povahy, že odůvodňuje
 ukončení smlouvy jako celku.
 Článek 10
 Oznámení
 1. Tento článek se použije na
 oznámení pro jakékoli účely v souladu s pravidly vyplývajícími ze společné
 evropské právní úpravy prodeje a ze smlouvy. „Oznámení“ zahrnuje sdělení
 libovolného projevu vůle, který má mít právní účinky nebo má předávat informace
 pro právní účely.
 2. Oznámení může být provedeno
 jakýmkoli způsobem odpovídajícím daným okolnostem.
 3. Oznámení nabývá účinnosti,
 jakmile dojde adresátovi, pokud z něj nevyplývá pozdější účinnost.
 4. Oznámení dojde adresátovi:
 a) jakmile je adresátovi doručeno;
 b) jakmile je doručeno do místa podnikání
 adresáta nebo, pokud adresát nemá místo podnikání nebo oznámení je adresováno
 spotřebiteli, na adresu obvyklého bydliště adresáta;
 c) v případech, kdy je prováděno
 elektronickou poštou nebo jiným individuální sdělením, jakmile k němu může mít
 adresát přístup; nebo
 d) jakmile je jinak adresátovi zpřístupněno
 na takovém místě a takovým způsobem, že od adresáta lze očekávat, že k němu
 získá přístup bez zbytečného odkladu.
 Oznámení došlo adresátovi, je-li splněn jeden z
 požadavků vyplývajících z písmen a), b), c) nebo d), cokoli z toho nastane
 nejdříve.
 5. Oznámení nemá účinky, pokud
 jeho odvolání dojde adresátovi před doručením oznámení nebo současně s ním.
 6. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavců 3
 a 4, odchýlit se od nich nebo pozměnit jejich účinky.
 Článek 11
 Počítání času
 1. Ustanovení tohoto článku se
 použije pro účely počítání času podle společné evropské právní úpravy prodeje.
 2. S výjimkou případů
 uvedených v odstavcích 3 až 7:
 a) lhůta určená podle dní počíná začátkem
 první hodiny prvního dne a končí uplynutím poslední hodiny posledního dne této
 lhůty;
 b) lhůta určená podle týdnů, měsíců nebo let
 počíná začátkem první hodiny prvního dne lhůty a končí uplynutím poslední
 hodiny dne, který se v posledním týdnu, měsíci nebo roku pojmenováním nebo
 číslem shoduje se dnem, kterým lhůta počíná; pokud je lhůta určená podle měsíců
 nebo let a pokud den, kdy měla lhůta končit v posledním měsíci není, lhůta
 končí uplynutím poslední hodiny posledního dne tohoto měsíce.
 3. Pokud se běh lhůty určené
 podle dní, týdnů, měsíců nebo let počítá od určité události, právního úkonu
 nebo doby, den, kdy k události nebo právnímu úkonu došlo nebo kdy nastala daná
 doba, se do běhu předmětné lhůty nezapočítává.
 4. Do běhu lhůt se započítávají
 soboty, neděle a svátky, s výjimkou případů, kdy jsou tyto dny výslovně vyňaty
 nebo kdy je lhůta vyjádřena v pracovních dnech.
 5. Připadne-li poslední den
 lhůty na sobotu, neděli nebo svátek v místě, kde má být daný právní úkon
 učiněn, lhůta končí uplynutím poslední hodiny následujícího pracovního dne.
 Toto ustanovení se nevztahuje na lhůty počítané zpětně od určitého data nebo
 události.
 6. Pokud osoba zašle jiné osobě
 dokument, který uvádí lhůtu, během níž má adresát odpovědět nebo učinit jiný
 právní úkon, ale nestanoví počátek běhu této lhůty, lhůta počíná běžet od
 okamžiku, nevyplývá-li z dokumentu něco jiného, kdy dokument dojde adresátovi.
 7. Pro účely tohoto článku se
 rozumí:
 a) „svátkem“ s odkazem na členský stát
 Evropské unie nebo jeho část jakýkoli den, který je pro tento členský stát nebo
 jeho část označen jako svátek v seznamu zveřejněném v Úředním věstníku Evropské
 unie; a
 b) „pracovními dny“ všechny dny s výjimkou
 sobot, nedělí a svátků.
 Článek 12
 Jednostranná vyjádření nebo jednání
 1. Jednostranné vyjádření
 obsahující úmysl se vykládá s ohledem na to, jak mu mohla pravděpodobně rozumět
 osoba, jíž je určeno.
 2. Jestliže osoba činící
 vyjádření měla v úmyslu, aby použitý výraz, jímž byl tento úmysl vyjádřen, měl
 určitý význam, a druhá strana o tomto významu věděla nebo měla vědět, vykládá
 se tento výraz tak, jak to zamýšlela osoba činící vyjádření.
 3. Články 59 až 65 se použijí s
 patřičnými úpravami na výklad jednostranných vyjádření obsahujících úmysl.
 4. Pravidla o neexistenci
 souhlasu vyplývající z kapitoly 5 se použijí s patřičnými úpravami na jednostranná
 vyjádření obsahující úmysl.
 5. Jakýkoli odkaz na vyjádření
 uvedené v tomto článku obsahuje odkaz na jednání, jež lze považovat za
 rovnocenné tomuto vyjádření.
 Část II Uzavírání
 závazné smlouvy
 Kapitola 2 Informace
 poskytované před uzavřením smlouvy
 Oddíl 1 Informace, které
 obchodník poskytuje spotřebiteli před uzavřením smlouvy
 Článek 13
 Povinnost poskytnout informace v případě smluv uzavřených na dálku nebo mimo
 obchodní prostory
 1. Obchodník, který uzavírá
 smlouvu na dálku nebo tuto smlouvu uzavírá mimo obchodní prostory, má povinnost
 poskytnout spotřebiteli před uzavřením smlouvy nebo před tím, než je
 spotřebitel vázán jakoukoli nabídkou, jasným a srozumitelným způsobem informace
 o:
 a) hlavních znacích zboží nebo digitálního
 obsahu, které mají být dodány, nebo souvisejících služeb, které mají být
 poskytnuty, v rozsahu přiměřeném způsobu komunikace a danému zboží, digitálnímu
 obsahu nebo související službě;
 b) celkové ceně, dodatečných poplatcích a
 nákladech podle článku 14;
 c) totožnosti a adrese obchodníka podle
 článku 15;
 d) smluvních podmínkách podle článku 16;
 e) právech na odstoupení od smlouvy podle
 článku 17;
 f) případně existenci a podmínkách
 poprodejní asistenční služby, kterou obchodník poskytuje zákazníkům,
 poprodejních službách, obchodních zárukách a zásadách vyřizování reklamací;
 g) případně možnosti přístupu k systému
 alternativního řešení sporů, který se na obchodníka vztahuje, a o způsobu
 přístupu k tomuto systému;
 h) případně funkčnosti digitálního obsahu,
 včetně příslušných technických ochranných opatření; a
 i) případně informace o jakékoli příslušné
 interoperabilitě digitálního obsahu s hardwarem a softwarem, o nichž
 obchodník věděl nebo měl vědět.
 2. Poskytnuté informace tvoří, s
 výjimkou adresy požadované podle odst. 1 písm. c), nedílnou součást smlouvy a
 bez výslovného souhlasu smluvních stran nemohou být měněny.
 3. V případě smluv uzavíraných
 na dálku musí informace požadované tímto článkem být:
 a) poskytnuty nebo zpřístupněny způsobem,
 který odpovídá použitým prostředkům komunikace na dálku;
 b) poskytnuty jasným a srozumitelným
 jazykem; a
 c) čitelné, jsou-li poskytovány na trvalém
 nosiči dat.
 4. V případě smluv uzavíraných
 mimo obchodní prostory musí informace požadované tímto článkem být:
 a) poskytnuty v tištěné podobě nebo, pokud s
 tím spotřebitel souhlasí, na jiném trvalém nosiči; a
 b) být čitelné a zformulované jasným a
 srozumitelným jazykem.
 5. Tento článek se nepoužije,
 jedná-li se o smlouvu:
 a) na dodávku potravin, nápojů a jiného
 zboží, které je určeno pro běžnou spotřebu v domácnosti a které obchodník
 fyzicky doručuje spotřebiteli domů, do místa jeho bydliště nebo na jeho
 pracoviště formou častých a pravidelných dodávek;
 b) uzavřenou za použití prodejního automatu
 nebo automatizovaných obchodních prostor;
 c) uzavřenou mimo obchodní prostory, pokud
 smluvní cena, nebo v případě více smluv uzavřených ve stejnou dobu, jejich
 celková cena, nepřesáhne 50 EUR nebo odpovídající částku v měně, která byla
 sjednána pro účely smluvní ceny.
 Článek 14
 Informace o ceně, dodatečných poplatcích a nákladech
 1. Informace, které mají být
 poskytnuty podle čl. 13 odst. 1 písm. b), musí uvádět:
 a) celkovou cenu za zboží, digitální obsah
 nebo související službu, včetně daní, nebo pokud z povahy zboží, digitálního
 obsahu nebo služeb vyplývá, že cenu nelze rozumně stanovit předem, způsob
 jejího výpočtu; a
 b) případně jakékoli další poplatky za
 dopravu, dodání nebo poštovné a jakékoli další náklady, nebo pokud tyto
 poplatky nebo náklady nelze rozumně stanovit předem, skutečnost, že k ceně
 mohou být účtovány takové dodatečné poplatky a náklady.
 2. V případě smlouvy s platností
 na dobu neurčitou nebo smlouvy obsahující předplatné představuje celková cena
 celkovou cenu za jedno zúčtovací období. Pokud takové smlouvy stanoví pevnou
 sazbu, obsahuje celková cena také celkovou měsíční cenu. Pokud celkovou cenu
 nelze rozumně stanovit předem, musí být určen způsob výpočtu této ceny.
 3. Obchodník musí případně
 informovat spotřebitele o nákladech na využití prostředků komunikace na dálku
 pro účely uzavření smlouvy, pokud jsou tyto náklady počítány jinak než za
 použití základní sazby.
 Článek 15
 Informace o totožnosti a adrese obchodníka
 Informace, které mají být poskytnuty podle čl.
 13 odst. 1 písm. c), musí uvádět:
 a) totožnost obchodníka, například jeho
 obchodní firmu;
 b) zeměpisnou adresu, na níž je
 obchodník usazen;
 c) telefonní číslo, číslo faxu a
 e-mailovou adresu obchodníka, jsou-li k dispozici, aby spotřebitel mohl
 obchodníka rychle kontaktovat a účinně s ním komunikovat;
 d) případně totožnost a zeměpisnou
 adresu jakéhokoli jiného obchodníka, jehož jménem obchodník jedná; a
 e) pokud se liší od zeměpisné adresy
 uvedené podle písmen b) a d) tohoto článku, zeměpisnou adresu obchodníka,
 případě obchodníka, jehož jménem jedná, na kterou může spotřebitel zasílat
 jakékoli reklamace.
 Článek 16
 Informace o smluvních podmínkách
 Informace, které mají být poskytnuty podle čl.
 13 odst. 1 písm. d), musí uvádět:
 a) podmínky platby, dodání zboží,
 digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb a lhůtu, do níž se
 obchodník zavazuje dodat zboží, digitální obsah nebo poskytnout související
 služby;
 b) případně dobu, na níž byla smlouva
 uzavřena, a minimální dobu trvání povinností spotřebitele nebo, je-li smlouva
 uzavřena na dobu neurčitou nebo má-li být její platnost automaticky
 prodlužována, podmínky pro ukončení smlouvy; a
 c) případně informace o existenci a
 podmínkách pro poskytnutí zálohy nebo jiné finanční záruky, které spotřebitel
 musí na žádost obchodníka zaplatit nebo poskytnout;
 d) případně existenci příslušných
 kodexů chování a způsob, jakým lze získat jejich kopie.
 Článek 17
 Informace o právu na odstoupení od smlouvy v případě smluv uzavřených na
 dálku nebo mimo obchodní prostory
 1. Pokud má spotřebitel právo
 odstoupit od smlouvy podle kapitoly 4, musí informace, které se poskytují podle
 čl. 13 odst. 1 písm. e) uvádět podmínky, lhůty a postupy pro výkon tohoto práva
 v souladu s dodatkem 1, jakož i vzorovým formulářem uvedeným v dodatku 2.
 2. Informace, které se mají
 poskytnout podle čl. 13 odst. 1 písm. e), musí případně obsahovat skutečnost,
 že spotřebitel ponese náklady na vrácení zboží v případě odstoupení od smlouvy
 a, jedná-li se o smlouvu uzavřenou na dálku, spotřebitel ponese náklady na
 vrácení zboží, jestliže a zboží vzhledem k jeho povaze nelze vrátit poštou.
 3. Pokud spotřebitel může
 uplatnit své právo na odstoupení od smlouvy poté, co požádal o poskytnutí
 související služby, k němuž má dojít ve lhůtě pro odstoupení od smlouvy, musí
 informace poskytované podle čl. 13 odst. 1 písm. e) uvádět skutečnost, že by
 měl spotřebitel povinnost zaplatit obchodníkovi částku uvedenou v čl. 45 odst.
 5.
 4. Povinnost poskytnout
 informace požadované v odstavcích 1, 2 a 3 lze splnit tím, že spotřebiteli
 budou předány vzorové pokyny o odstoupení od smlouvy uvedené v dodatku 1. Pokud
 obchodník spotřebiteli poskytl tyto správně vyplněné pokyny, má se za to, že
 požadavky na poskytnutí informací splnil.
 5. Pokud není v souladu s čl. 40
 odst. 2 písm. c) až i) a odst. 3 uvedeného článku upraveno právo odstoupit od
 smlouvy, informace, které mají být poskytnuty podle čl. 13 odst. 1 písm. e)
 musí uvádět prohlášení, že spotřebitel nemá právo odstoupit od smlouvy nebo
 případně okolnosti, za nichž spotřebitel právo odstoupit od smlouvy pozbývá.
 Článek 18
 Smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory: dodatečné požadavky na poskytování
 informací a potvrzení
 1. Obchodník musí poskytnout
 spotřebiteli kopii podepsané smlouvy nebo potvrzení o uzavřené smlouvě,
 případně včetně potvrzení souhlasu spotřebitele a potvrzení o přijetí podmínek
 podle čl. 40 odst. 3 písm. d), v tištěné podobě, nebo pokud s tím spotřebitel
 souhlasí, na jiném trvalém nosiči.
 2. Pokud spotřebitel požaduje,
 aby poskytování souvisejících služeb začalo během lhůty pro odstoupení od
 smlouvy stanovené v čl. 42 odst. 2, obchodník musí požádat spotřebitele, aby
 podal žádost na trvalém nosiči.
 Článek 19
 Smlouvy uzavřené na dálku: dodatečné informace a jiné požadavky
 1. Pokud obchodník telefonicky
 kontaktuje spotřebitele s cílem uzavřít smlouvu na dálku, musí tento obchodník na
 začátku telefonického hovoru se spotřebitelem uvést svou totožnost a případně
 totožnost osoby, jejímž jménem telefonuje, a obchodní účel telefonického
 hovoru.
 2. Pokud se smlouva uzavírá
 prostřednictvím prostředku komunikace na dálku, který poskytuje jen omezený
 prostor nebo čas pro uvedení informací, obchodník musí poskytnout přinejmenším
 informace požadované odstavcem 3 tohoto článku, a to před uzavřením takové
 smlouvy . Ostatní informace podle článku 13 poskytne obchodník spotřebiteli
 vhodným způsobem v souladu s čl. 13 odst. 3.
 3. Informace požadované podle
 odstavce 2 jsou:
 a) hlavní znaky zboží, digitálního obsahu
 nebo souvisejících služeb, jak požaduje čl. 13 odst. 1 písm. a);
 b) totožnost obchodníka, jak požaduje čl. 15
 písm. a);
 c) celková cena, včetně položek uvedených v
 čl. 13 odst. 1 písm. b) a čl. 14 odst. 1 a 2;
 d) právo na odstoupení od smlouvy; a
 e) případně doba platnosti smlouvy, nebo,
 jedná-li se o smlouvu na dobu neurčitou, požadavky na ukončení smlouvy podle
 čl. 16 písm. b).
 4. Smlouva uzavřená na dálku po
 telefonu je platná pouze v případě, že spotřebitel podepsal nabídku nebo zaslal
 svůj písemný souhlas, z něhož vyplývá dohoda uzavřít smlouvu. Obchodník musí
 poskytnout spotřebiteli potvrzení o této dohodě na trvalém nosiči.
 5. Obchodník musí spotřebiteli
 poskytnout potvrzení o uzavřené smlouvě, a to případně včetně souhlasu a vědomí
 spotřebitele uvedené v čl. 40 odst. 3 písm. d), a veškeré informace uvedené v
 článku 13 na trvalém nosiči. Obchodník musí tyto informace poskytnout v přiměřené
 lhůtě po uzavření smlouvy uzavřené na dálku a nejpozději v okamžiku dodání
 zboží nebo před dodáním digitálního obsahu nebo před zahájením poskytování
 související služby, jestliže nebyly tyto informace spotřebiteli poskytnuty na
 trvalém nosiči již před uzavřením smlouvy uzavřené na dálku.
 6. Pokud spotřebitel požaduje,
 aby poskytování souvisejících služeb začalo během lhůty pro odstoupení od
 smlouvy stanovené v čl. 42 odst. 2, obchodník musí požádat spotřebitele, aby
 podal výslovnou žádost na trvalém nosiči.
 Článek 20
 Povinnost poskytnout informace při uzavírání jiných smluv, než jsou smlouvy
 uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory
 1. V případě jiných smluv, než
 jsou smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory, má obchodník
 povinnost poskytnout spotřebiteli jasným a srozumitelným způsobem před
 uzavřením smlouvy nebo před tím, než je spotřebitel vázán jakoukoli nabídkou,
 tyto informace, pokud již tyto informace nejsou patrné ze souvislostí:
 a) hlavních znaky zboží nebo digitálního
 obsahu, které mají být dodány, nebo souvisejících služeb, které mají být
 poskytnuty, v rozsahu přiměřeném způsobu komunikace a danému zboží, digitálnímu
 obsahu nebo související službě;
 b) celková cena, dodatečné poplatky a
 náklady podle čl. 14 odst. 1;
 c) totožnost obchodníka, například jeho
 obchodní firmu, zeměpisnou adresu, na níž je usazen a jeho telefonní číslo;
 d) smluvní podmínky podle čl. 16 písm. a) a
 b);
 e) případně existence a podmínky
 poprodejních asistenčních služeb obchodníka, obchodních záruk a zásady
 vyřizování reklamací;
 f) případně funkčnost digitálního obsahu,
 včetně příslušných technických ochranných opatření; a
 g) případně informace o jakékoli příslušné
 interoperabilitě digitálního obsahu s hardwarem a softwarem, o nichž
 obchodník věděl nebo měl vědět.
 2. Tento článek se neuplatní na
 smlouvy, které zahrnují transakce probíhající ze dne na den a které musí být
 plněny bezprostředně po jejich uzavření.
 Článek 21
 Důkazní břemeno
 Důkazní břemeno ohledně poskytnutí veškerých
 informací podle tohoto oddílu nese obchodník.
 Článek 22
 Kogentní povaha
 Strany nemohou k tíži spotřebitele vyloučit
 použití tohoto oddílu, odchýlit se od jeho ustanovení nebo pozměnit jeho
 účinky.
 Oddíl 2 Informace, které
 obchodník poskytuje jinému obchodníkovi před uzavřením smlouvy
 Článek 23
 Povinnost poskytnout informace o zboží a souvisejících službách
 1. Před uzavřením smlouvy o
 prodeji zboží, dodání digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb
 obchodníkem jinému obchodníkovi má dodavatel povinnost poskytnout jinému
 obchodníkovi vhodným způsobem veškeré informace, které se týkají hlavních znaků
 zboží, digitálního obsahu nebo souvisejících služeb, které má dodavatel k
 dispozici nebo by je měl mít k dispozici a jejichž nesdělení druhé straně bylo
 v rozporu s dobrou vírou a poctivým jednáním.
 2. Při určování toho, zda
 odstavec 1 vyžaduje, aby dodavatel zveřejnil některou informaci, je zapotřebí
 přihlížet ke všem okolnostem, včetně:
 a) toho, zda měl dodavatel zvláštní odborné
 znalosti;
 b) nákladů dodavatele na získání příslušných
 informací;
 c) toho, jak snadno by jiný obchodník mohl
 příslušné informace získat jinými prostředky;
 d) povahy informace;
 e) pravděpodobného významu informace pro
 jiného obchodníka; a
 f) poctivých obchodních zvyklostí v dané
 situaci.
 Oddíl 3 Smlouvy uzavírané
 elektronickými prostředky
 Článek 24
 Dodatečné informační povinnosti ve smlouvách uzavíraných na dálku
 elektronickými prostředky
 1. Tento článek se použije na
 případy, kdy obchodník poskytuje prostředky pro uzavření smlouvy a jedná se o
 elektronické prostředky, které nepředstavují výlučnou výměnu elektronické pošty
 nebo jinou individuální komunikaci.
 2. Obchodník musí druhé straně
 poskytnout dostatečné, účinné a přístupné technické prostředky pro identifikaci
 a nápravu vstupních chyb před tím, než druhá strana učiní nabídku nebo ji
 přijme.
 3. Obchodník musí před tím, než
 druhá strana učiní nabídku nebo ji přijme, poskytnout informace o následujících
 záležitostech:
 a) technické kroky, které jsou zapotřebí k
 uzavření smlouvy;
 b) zda obchodník bude archivovat smluvní
 dokument a zda jej zpřístupní;
 c) technické prostředky k identifikaci a
 nápravě vstupních chyb před tím, než druhá strana učiní nabídku nebo ji přijme;
 d) jazyky nabízené pro uzavření smlouvy;
 e) smluvní podmínky.
 4. Obchodník musí zajistit, aby
 smluvní podmínky uvedené v odst. 3 písm. e) byly k dispozici v písemném
 vyjádření nebo byly vyjádřeny jinými srozumitelnými znaky na trvalém nosiči,
 který umožňuje čtení, záznam informací obsažených v textu a reprodukci těchto
 informací v materiální podobě.
 5. Obchodník musí elektronickými
 prostředky a bez zbytečných odkladů potvrdit, že obdržel nabídku nebo přijetí
 nabídky, které zaslala druhá strana.
 Článek 25
 Dodatečné požadavky ve smlouvách uzavíraných na dálku elektronickými
 prostředky
 1. Pokud by smlouva uzavíraná na
 dálku elektronickými prostředky zavazovala spotřebitele k provedení platby,
 obchodník musí upozornit spotřebitele jasným a výrazným způsobem, a to
 bezprostředně před tím, než spotřebitel podá objednávku, na informace požadované
 podle čl. 13 odst. 1 písm. a), čl. 14 odst. 1 a 2 a čl. 16 písm. b).
 2. Obchodník musí zajistit, aby
 spotřebitel při podání objednávky výslovně uvedl, že se objednávkou zavazuje k
 povinnosti zaplatit. Pokud se objednávka podává kliknutím na tlačítko nebo
 podobnou funkcí, musí být na tomto tlačítku či funkci snadno čitelným způsobem
 uvedeno „objednávka zavazující k platbě“ nebo podobná jednoznačná formulace,
 která upozorní na skutečnost, že podáním objednávky vzniká povinnost k
 provedení platby ve prospěch obchodníka. Nejsou-li ustanovení tohoto odstavce
 obchodníkem splněna, není spotřebitel smlouvou nebo objednávkou vázán.
 3. Obchodník na svých
 internetových stránkách elektronického obchodu nejpozději na počátku postupu
 vytváření objednávky jasně a čitelně uvede, zda platí nějaká omezení pro dodání
 a jaké způsoby platby jsou přijímány.
 Článek 26
 Důkazní břemeno
 Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem
 nese důkazní břemeno ohledně poskytnutí veškerých informací podle tohoto oddílu
 obchodník.
 Článek 27
 Kogentní povaha
 Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem
 nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto oddílu, odchýlit se
 od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Oddíl 4 Povinnost zajistit
 správnost poskytovaných informací
 Článek 28
 Povinnost zajistit správnost poskytovaných informací
 1. Strana, která sděluje
 informace před uzavřením smlouvy nebo současně s ním, a plní tak povinnosti
 vyplývající z této kapitoly či jinak uložené, má povinnost vynaložit přiměřenou
 péči na to zajistit, aby poskytované informace byly správné a nebyly
 zavádějící.
 2. Strana, jíž byly nesprávné
 nebo zavádějící informace poskytnuty v rozporu s povinností vyplývající z
 odstavce 1 a která z těchto informací odůvodněně vychází při uzavírání smlouvy
 se stranou, jež tyto informace poskytla, má k dispozici prostředky nápravy
 podle článku 29.
 3. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
 článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Oddíl 5 Prostředky nápravy
 při porušení informačních povinností
 Článek 29
 Prostředky nápravy při porušení informačních povinností
 1. Strana, která nesplnila
 jakoukoli povinnost vyplývající z této kapitoly, odpovídá za škodu kterou tím
 způsobila druhé straně.
 2. Jestliže obchodník nesplnil
 své informační povinnosti týkající se dodatečných poplatků nebo jiných nákladů
 podle článku 14 nebo nákladů na vrácení zboží podle čl. 17 odst. 2, spotřebitel
 nemá povinnost tyto dodatečné poplatky a jiné náklady platit.
 3. Prostředky nápravy podle
 tohoto článku nejsou dotčeny jakékoli prostředky nápravy, které mohou být k
 dispozici podle čl. 42 odst. 2, článku 48 nebo článku 49.
 4. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
 článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Kapitola 3 Uzavření
 smlouvy
 Článek 30
 Požadavky při uzavírání smlouvy
 1. Smlouva je uzavřena, pokud:
 a) strany dosáhnou vzájemné dohody;
 b) strany projeví vůli, aby tato dohoda měla
 právní účinky; a
 c) dohoda, případně doplněná pravidly
 vyplývajícími ze společné evropské právní úpravy prodeje, obsahuje všechny
 náležitosti a je dostatečně určitá, aby byla způsobilá vyvolat právní účinky.
 2. Dohody je dosaženo přijetím
 nabídky. Nabídku lze přijmout výslovně nebo jiným vyjádřením nebo jednáním.
 3. Právní účinky dohody
 smluvních stran se dovozují z jejich vyjádření a jednání.
 4. Jestliže jedna strana
 považuje dohodu o určité záležitosti za podmínku pro uzavření smlouvy, smlouva
 není uzavřena, dokud nebylo dosaženo dohody ohledně této záležitosti.
 Článek 31
 Nabídka
 1. Návrh na uzavření smlouvy je
 nabídkou, jestliže:
 a) je zamýšlen tak, aby jeho přijetí vedlo
 ke vzniku smlouvy; a
 b) obsahuje všechny náležitosti a je
 dostatečně určitý, aby smlouva vznikla.
 2. Nabídka může být určena jedné
 nebo více určitým osobám.
 3. Návrh učiněný veřejně není
 nabídkou, pokud z daných okolností nevyplývá něco jiného.
 Článek 32
 Odvolání nabídky
 1. Nabídka může být odvolána,
 jestliže odvolání dojde adresátovi nabídky, dříve než tato osoba odeslala
 přijetí nabídky, nebo v případech konkludentního projevu vůle, dříve než byla
 smlouva uzavřena.
 2. Je-li návrh učiněný veřejně
 nabídkou, lze jej odvolat stejnými prostředky, jakými byl učiněn.
 3. Odvolání nabídky je neúčinné,
 pokud:
 a) je v nabídce vyjádřena její
 neodvolatelnost;
 b) nabídka obsahuje lhůtu pro její přijetí;
 nebo
 c) adresát nabídky se oprávněně domníval, že
 nabídka je neodvolatelná, a jednal v dobré víře v nabídku.
 Článek 33
 Odmítnutí nabídky
 Nabídka zaniká, jakmile odmítnutí nabídky
 dojde navrhovateli.
 Článek 34
 Přijetí nabídky
 1. Jakékoli prohlášení nebo
 jednání adresáta nabídky, z něhož lze dovodit jeho souhlas, je přijetím
 nabídky.
 2. Mlčení nebo nečinnost samy o
 sobě neznamenají přijetí nabídky.
 Článek 35
 Okamžik uzavření smlouvy
 1. Pokud adresát nabídky zasílá
 její přijetí navrhovateli nabídky, je smlouva uzavřena okamžikem, kdy toto
 přijetí dojde navrhovateli.
 2. Je-li přijetí nabídky učiněno
 konkludentně, je smlouva uzavřena okamžikem, kdy oznámení o tomto přijetí dojde
 navrhovateli.
 3. Aniž je dotčen odstavec 2,
 jestliže z nabídky, praxe, jež si strany vzájemně sjednaly, nebo zvyklostí
 vyplývá, že adresát nabídky může přijmout nabídku konkludentně, aniž by bylo
 takové přijetí navrhovateli oznamováno, je smlouva uzavřena okamžikem, kdy
 adresát nabídky začal jednat.
 Článek 36
 Lhůta pro přijetí nabídky
 1. Přijetí nabídky je účinné
 pouze tehdy, dojde-li navrhovateli ve lhůtě, kterou navrhovatel pro přijetí
 nabídky stanovil.
 2. Nestanovil-li navrhovatel
 lhůtu pro přijetí nabídky, je toto přijetí účinné pouze tehdy, dojde-li
 navrhovateli v přiměřené lhůtě poté, co byla nabídka učiněna.
 3. Může-li být nabídka přijata
 jednáním, které není třeba oznamovat navrhovateli, je toto přijetí účinné pouze
 tehdy, pokud je tento úkon učiněn ve lhůtě stanovené navrhovatelem pro přijetí
 nabídky nebo, nebyla-li tato lhůta stanovena, v přiměřené lhůtě.
 Článek 37
 Pozdní přijetí nabídky
 1. Pozdní přijetí nabídky má
 účinky včasného přijetí, jestliže navrhovatel bez odkladu vyrozumí adresáta
 nabídky, že přijetí považuje za účinné.
 2. Jestliže z dopisu nebo z
 jiného sdělení, jež obsahuje pozdní přijetí nabídky, vyplývá, že bylo odesláno
 za takových okolností, že by došlo navrhovateli včas, kdyby jeho doprava
 probíhala obvyklým způsobem, má pozdní přijetí účinky včasného přijetí, ledaže
 navrhovatel bez odkladu vyrozumí adresáta nabídky o zániku nabídky.
 Článek 38
 Přijetí nabídky se změnami
 1. Odpověď adresáta nabídky,
 která obsahuje nebo vyvolává dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, jež
 podstatně mění podmínky nabídky, je odmítnutím nabídky a představuje novou
 nabídku.
 2. Má se za to, že dodatečné
 nebo odlišné smluvní podmínky, které se mimo jiné týkají ceny, jejího
 zaplacení, kvality a množství zboží, místa a doby dodání, rozsahu odpovědnosti
 jedné ze stran vůči druhé nebo řešení sporů, podstatně mění nabídku.
 3. Odpověď, z níž vyplývá
 konečný souhlas s nabídkou, je jejím přijetím, i když obsahuje nebo vyvolává
 dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, za předpokladu, že tyto podmínky
 podstatně nemění podmínky nabídky. Dodatečné nebo odlišné podmínky se pak
 stanou součástí smlouvy.
 4. Odpověď, která obsahuje nebo
 vyvolává dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, představuje vždy odmítnutí
 nabídky, pokud:
 a) nabídka výslovně uvádí, že se její
 přijetí omezuje jen na podmínky v ní uvedené;
 b) navrhovatel bez zbytečného odkladu
 odmítne dodatečné nebo odlišné podmínky; nebo
 c) adresát nabídky váže přijetí návrhu na
 splnění podmínky, že navrhovatel vyjádří souhlas s dodatečnými nebo odlišnými
 podmínkami, a tento souhlas nedojde adresátovi nabídky v přiměřené lhůtě.
 Článek 39
 Rozpor ve standardních smluvních podmínkách
 1. Smlouva je uzavřena i v
 případě, kdy strany dosáhly dohody, ale nabídka a její přijetí odkazují na
 vzájemně si odporující standardní smluvní podmínky. Tyto standardní smluvní
 podmínky jsou součástí smlouvy jen v tom rozsahu, v jakém se věcně shodují.
 2. Aniž je dotčen odstavec 1, k
 uzavření smlouvy nedojde, pokud jedna strana:
 a) dopředu výslovně, a nikoli formou
 standardních smluvních podmínek, oznámila, že nehodlá být vázána smlouvou
 uzavřenou podle odstavce 1; nebo
 b) bez zbytečného odkladu tento svůj záměr
 oznámí druhé straně.
 Kapitola 4 Právo
 na odstoupení od smlouvy uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem na dálku
 nebo mimo obchodní prostory
 Článek 40
 Právo na odstoupení od smlouvy
 1. Ve lhůtě stanovené v článku
 42 má spotřebitel právo, bez udání důvodů a aniž by mu byly účtovány jakékoli
 náklady, s výjimkou případů uvedených v článku 45, odstoupit od těchto smluv:
 a) smlouvy uzavřené na dálku;
 b) smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory,
 pokud smluvní cena, nebo v případě více smluv uzavřených ve stejnou dobu,
 jejich celková cena přesáhne 50 EUR nebo odpovídající částku v měně, která byla
 sjednána pro účely smluvní ceny v okamžiku uzavření smlouvy.
 2. Odstavec 1 se nepoužije na:
 a) smlouvu uzavřenou za použití prodejních
 automatů nebo automatizovaných obchodních prostor;
 b) smlouvu o dodání potravin, nápojů a
 jiného zboží, které je určeno pro běžnou spotřebu v domácnosti a které
 obchodník fyzicky doručuje spotřebiteli domů, do místa jeho bydliště nebo na
 jeho pracoviště formou častých a pravidelných dodávek;
 c) smlouvu o dodání zboží nebo souvisejících
 služeb, jejichž cena závisí na kolísání cen na finančním trhu, které obchodník
 nemůže ovlivnit a které mohou nastat ve lhůtě pro odstoupení od smlouvy;
 d) smlouvu o dodání zboží nebo digitálního
 obsahu, které byly vytvořeny podle požadavků spotřebitele nebo přizpůsobeny
 jeho osobním potřebám;
 e) smlouvu o dodávkách zboží, které snadno
 podléhá zkáze nebo má krátkou dobu spotřeby;
 f) smlouvu o dodání alkoholických nápojů,
 jejichž cena byla sjednána v době uzavření kupní smlouvy, jež mohou být
 dodány až po uplynutí 30 dnů od okamžiku uzavření smlouvy a jejichž skutečná
 cena závisí na kolísání cen na trhu, které obchodník nemůže ovlivnit;
 g) smlouvu o prodeji novin, periodik nebo
 časopisů, s výjimkou smluv o předplatném na dodávání takovýchto publikací;
 h) smlouvu uzavřenou na veřejné dražbě; a
 i) smlouvu o poskytování stravovacích
 služeb nebo rekreačních služeb, která stanoví datum nebo lhůtu jejich
 poskytování.
 3. Odstavec 1 se nepoužije v
 těchto případech:
 a) pokud bylo zboží dodáno v zapečetěném
 obalu, který byl spotřebitelem porušen, a zboží tak nelze vrátit z důvodu
 ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů;
 b) pokud bylo dodané zboží po doručení
 vzhledem ke své povaze nenávratně smícháno s jiným zbožím;
 c) pokud dodané zboží představovalo audio-
 nebo videozáznamy nebo počítačové programy v originálních obalech, které byly
 po dodání porušeny;
 d) pokud bylo plnění smlouvy na dodání
 digitálního obsahu, který není poskytnut na hmotném nosiči, zahájeno s
 předchozím výslovným souhlasem spotřebitele a s jeho vědomím, že ztratí své
 právo odstoupit od smlouvy;
 e) spotřebitel výslovně požádal obchodníka o
 to, aby jej navštívil doma za účelem provedení nezbytné opravy nebo údržby.
 Pokud při příležitosti takovéto návštěvy obchodník poskytne jiné související
 služby než ty, které si zákazník výslovně vyžádal, nebo dodá jiné zboží než
 náhradní díly nutné k provedení údržby nebo oprav, má spotřebitel právo od
 smlouvy na uvedené další služby nebo zboží odstoupit.
 4. Pokud spotřebitel učinil
 nabídku, která by v případě přijetí vedla k uzavření smlouvy, od níž by
 spotřebitel mohl odstoupit podle této kapitoly, spotřebitel má právo nabídku
 odvolat, i když by jinak byla neodvolatelná.
 Článek 41
 Uplatnění práva na odstoupení od smlouvy
 1. Spotřebitel může uplatnit své
 právo na odstoupení od smlouvy kdykoli před uplynutím lhůty pro odstoupení od
 smlouvy uvedené v článku 42.
 2. Spotřebitel uplatní své právo
 odstoupit od smlouvy tím, že odstoupení oznámí obchodníkovi. K tomuto účelu
 může spotřebitel buď použít vzorový formulář pro odstoupení od smlouvy, který
 je uveden v dodatku 2, nebo učinit jakékoli jiné jednoznačné prohlášení o svém
 rozhodnutí odstoupit od smlouvy.
 3. Poskytne-li obchodník
 spotřebiteli možnost odstoupit od smlouvy elektronicky na obchodních
 internetových stránkách a spotřebitel této možnosti využije, má obchodník
 povinnost zaslat spotřebiteli bez zbytečného odkladu a na trvalém nosiči
 potvrzení o přijetí tohoto oznámení o odstoupení. Obchodník odpovídá za
 jakoukoli škodu, která byla druhé straně způsobená porušením této povinnosti.
 4. Oznámení o odstoupení od
 smlouvy je předáno včas, jestliže je odesláno před uplynutím lhůty k odstoupení
 od smlouvy.
 5. Spotřebitel nese důkazní
 břemeno, pokud jde o uplatnění práva na odstoupení od smlouvy podle tohoto
 článku.
 Článek 42
 Lhůta pro odstoupení od smlouvy
 1. Lhůta pro odstoupení od
 smlouvy končí po uplynutí čtrnácti dnů a její běh počíná:
 a) dnem, kdy spotřebitel převzal dodané
 zboží podle kupní smlouvy, a to včetně kupní smlouvy, kterou se prodávající
 zavazuje k poskytnutí souvisejících služeb;
 b) dnem, kdy spotřebitel převzal poslední
 předmět v případě kupní smlouvy týkající se více druhů zboží, které spotřebitel
 objednal v rámci jedné objednávky a které bylo dodáno odděleně, a to včetně
 smlouvy, kterou se prodávající zavazuje k poskytnutí souvisejících služeb;
 c) dnem, kdy spotřebitel převzal poslední
 část nebo díl v případě smlouvy, podle níž se zboží skládá z více částí nebo
 dílů, a to včetně smlouvy, kterou se prodávající zavazuje k poskytnutí
 souvisejících služeb;
 d) dnem, kdy spotřebitel převzal první část
 dodávky, týká-li se smlouva pravidelných dodávek zboží v průběhu stanovené
 doby, a to včetně smlouvy, kterou se prodávající zavazuje k poskytnutí
 souvisejících služeb;
 e) dnem uzavření smlouvy o poskytování
 souvisejících služeb, která byla uzavřena až po dodání zboží;
 f) dnem, kdy spotřebitel převzal dodávku
 hmotného nosiče v souladu s písmenem a) v případě smlouvy o dodání digitálního
 obsahu, je-li digitální obsah dodáván na hmotném nosiči;
 g) dnem uzavření smlouvy, není-li digitální
 obsah dodáván na hmotném nosiči.
 2. Pokud obchodník neposkytl
 spotřebiteli informace o právu na odstoupení od smlouvy podle čl. 17 odst.
 1, lhůta pro odstoupení od smlouvy uplyne:
 a) uplynutím jednoho roku od konce původní
 lhůty pro odstoupení od smlouvy stanovené podle odstavce 1; nebo
 b) pokud obchodník poskytne spotřebiteli
 požadované informace ve lhůtě jednoho roku od konce lhůty pro odstoupení od
 smlouvy stanovené podle odstavce 1, uplynutím čtrnácti dnů ode dne, kdy
 spotřebitel tyto informace obdrží.
 Článek 43
 Účinky odstoupení od smlouvy
 Odstoupení od smlouvy ukončuje povinnosti obou stran
 vyplývající ze smlouvy:
 a) týkající se splnění smlouvy; nebo
 b) týkající se uzavření smlouvy
 v případech, kdy spotřebitel učinil nabídku.
 Článek 44
 Povinnosti obchodníka v případě odstoupení od smlouvy
 1. Obchodník musí vrátit veškeré
 platby, které obdržel od spotřebitele, případně včetně nákladů na dodání, bez
 zbytečného odkladu, a v každém případě nejpozději do čtrnácti dnů ode dne, kdy
 byl obchodník informován o rozhodnutí spotřebitele odstoupit od smlouvy podle
 článku 41. Obchodník musí použít k tomuto vrácení plateb stejný platební
 prostředek jako spotřebitel při provedení počáteční transakce, s výjimkou
 případů, kdy spotřebitel výslovně souhlasil s jiným způsobem vrácení platby, a
 za předpokladu, že spotřebiteli tím nevzniknou žádné další poplatky.
 2. Aniž je dotčen odstavec 1,
 obchodník není povinen uhradit dodatečné náklady, pokud spotřebitel výslovně
 zvolil jiný než nejlevnější způsob standardního dodání, které obchodník nabízí.
 3. V případě kupní smlouvy může
 obchodník vrácení zaplacené částky pozdržet do doby, než získá zpět zboží nebo
 než spotřebitel předloží doklad o zaslání daného zboží zpět, a to podle toho,
 která událost nastane dříve, a pokud se obchodník nenabídl, že si zboží od
 spotřebitele vyzvedne.
 4. V případě smluv uzavřených
 mimo obchodní prostory, kdy zboží bylo doručeno spotřebiteli domů v době
 uzavření smlouvy, obchodník zboží vyzvedne na své náklady, pokud povaha zboží
 neumožňuje běžně je odeslat zpět poštou.
 Článek 45
 Povinnosti spotřebitele v případě odstoupení od smlouvy
 1. Spotřebitel zašle zboží zpět
 nebo je předá obchodníkovi či osobě, kterou obchodník zmocnil, bez zbytečného
 odkladu, nejpozději však do čtrnácti dnů ode dne, kdy spotřebitel obchodníkovi
 oznámil své rozhodnutí odstoupit od smlouvy podle článku 41, pokud mu obchodník
 nenabídl, že si zboží vyzvedne. Lhůta je dodržena, pokud spotřebitel zašle
 zboží zpět před uplynutím lhůty čtrnácti dnů.
 2. Spotřebitel nese přímé
 náklady na vrácení zboží, pokud obchodník nesouhlasil s tím, že tyto náklady
 ponese, nebo pokud neinformoval spotřebitele o tom, že tyto náklady nese
 spotřebitel.
 3. Spotřebitel odpovídá za
 případné snížení hodnoty zboží pouze v případě, kdy k němu došlo
 v důsledku nakládání s tímto zbožím jinak, než je zapotřebí ke
 zjištění povahy, znaků a funkčnosti zboží. Spotřebitel není odpovědný za
 snížení hodnoty, pokud obchodník neposkytl informace o právu na odstoupení od
 smlouvy podle čl. 17 odst. 1.
 4. Aniž je dotčen odstavec 3,
 spotřebitel nemá povinnost zaplatit žádnou náhradu za využívání zboží během
 lhůty pro odstoupení od smlouvy.
 5. Pokud spotřebitel uplatňuje
 své právo na odstoupení od smlouvy poté, co výslovně požádal o to, aby bylo
 poskytování souvisejících služeb zahájeno ve lhůtě pro odstoupení od smlouvy,
 musí spotřebitel zaplatit obchodníkovi částku úměrnou rozsahu služeb
 poskytnutých do doby, než spotřebitel uplatnil své právo odstoupit od smlouvy,
 a to v porovnání s celkovým plněním uvedeným ve smlouvě. Poměrná částka, kterou
 má spotřebitel zaplatit obchodníkovi, se musí vypočítat na základě celkové ceny
 dohodnuté ve smlouvě. Je-li celková cena nepřiměřeně vysoká, poměrná částka se
 musí vypočítat na základě tržní hodnoty toho, co bylo poskytnuto.
 6. Spotřebitel neodpovídá za
 náklady na:
 a) úplné nebo částečné poskytnutí
 souvisejících služeb během lhůty pro odstoupení od smlouvy, pokud:
 i) obchodník neposkytl informace podle čl. 17
 odst. 1 a 3; nebo
 ii) spotřebitel výslovně nepožádal o to, aby bylo
 poskytování služeb zahájeno během lhůty pro odstoupení od smlouvy podle čl. 18
 odst. 2 a čl. 19 odst. 6;
 b) plné nebo částečné dodání digitálního
 obsahu, který není poskytnut na hmotném nosiči, pokud:
 i) spotřebitel nedal předchozí výslovný souhlas k
 zahájení dodávek digitálního obsahu před uplynutím lhůty pro odstoupení od
 smlouvy uvedené v čl. 42 odst. 1;
 ii) spotřebitel nevzal na vědomí, že poskytnutím
 souhlasu ztrácí své právo na odstoupení od smlouvy; nebo
 iii) obchodník neposkytl potvrzení podle čl. 18
 odst. 1 a čl. 19 odst. 5.
 7. Není-li v tomto článku
 uvedeno jinak, spotřebitel nenese žádnou odpovědnost v důsledku využití svého
 práva na odstoupení od smlouvy.
 Článek 46
 Doplňkové smlouvy
 1. Když spotřebitel uplatní své
 právo na odstoupení od smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory
 podle článků 41 až 45, platnost veškerých doplňkových smluv je automaticky
 ukončena, aniž by tím spotřebiteli vznikaly jakékoli náklady, s výjimkou
 vyplývající z odstavců 2 a 3. Pro tyto účely se doplňkovou smlouvou rozumí smlouva,
 na základě níž získává spotřebitel zboží, digitální obsah nebo související
 služby, které souvisejí se smlouvou uzavřenou na dálku nebo mimo obchodní
 prostory, a toto zboží, digitální obsah nebo související služby jsou poskytnuty
 obchodníkem nebo třetí osobou na základě ujednání mezi uvedenou třetí osobou a
 obchodníkem.
 2. Ustanovení článků 43, 44 a 45
 se použijí na doplňkové smlouvy v rozsahu, v němž se tyto smlouvy řídí
 společnou evropskou právní úpravou prodeje.
 3. U doplňkových smluv, které se
 neřídí společnou evropskou právní úpravou prodeje, se povinnosti stran v
 případě odstoupení od smlouvy řídí použitelnými právními předpisy.
 Článek 47
 Kogentní povaha
 Strany nemohou k
 tíži spotřebitele vyloučit použití této kapitoly, odchýlit se od jejích ustanovení
 nebo pozměnit jejich účinky.
 Kapitola 5 Nedostatky ve vyjádření souhlasu
 Článek 48
 Omyl
 1. Strana může zrušit smlouvu z
 důvodu skutkového nebo právního omylu, k němuž došlo v době uzavření smlouvy,
 pokud:
 a) by tato strana v případě neexistence omylu
 smlouvu neuzavřela nebo by ji uzavřela pouze za zcela odlišných smluvních
 podmínek a druhá strana o tom věděla nebo měla vědět; a
 b) druhá strana:
 i) omyl způsobila;
 iii) způsobila, že smlouva byla uzavřena v omylu
 tím, že nesplnila informační povinnost před uzavřením smlouvy podle kapitoly 2,
 oddílů 1 až 4;
 iii) o omylu věděla nebo měla vědět, a způsobila,
 že došlo k uzavření smlouvy v omylu tím, že neupozornila na relevantní
 informace za předpokladu, že by ze zásad dobré víry a poctivého jednání vyplývala
 pro tuto stranu povinnost na tyto skutečnosti upozornit; nebo
 iv) jednala v témže omylu.
 2. Strana nemůže zrušit smlouvu
 z důvodu omylu, pokud tato strana měla riziko vzniku omylu předpokládat nebo
 toto riziko měla za daných okolností nést.
 3. Nepřesnost ve vyjádření nebo
 při předání prohlášení se považuje za omyl osoby, která toto vyjádření učinila
 nebo prohlášení zaslala.
 Článek 49
 Podvod
 1. Strana může zrušit smlouvu,
 pokud druhá strana dosáhla uzavření smlouvy podvodným nesprávným prohlášením, učiněným
 slovy nebo jednáním, nebo podvodným nesdělením všech informací, které má tato
 strana poskytnout na základě dobré víry a poctivého jednání či na základě jiné
 informační povinnosti před uzavřením smlouvy.
 2. Nesprávné prohlášení je
 podvodné, pokud je učiněno s vědomím nebo přesvědčením, že je toto nesprávné
 nebo bez ohledu na to, je-li správné či nikoli, pokud má vyvolat omyl osoby,
 jíž je určeno. Nesdělení je podvodné, pokud má vyvolat omyl osoby, jíž nejsou
 dané informace sděleny.
 3. Při určování toho, zda zásady
 dobré víry a poctivého jednání vyžadují, aby smluvní strana sdělovala dané
 informace, je zapotřebí přihlížet ke všem okolnostem, včetně:
 a) toho, zda měla strana zvláštní odborné
 znalosti;
 b) nákladů k tíži strany, jež příslušné
 informace získává;
 c) dostupnosti jiných prostředků, z nichž by
 jiná strana mohla příslušné informace získat;
 d) povahy informace;
 e) zjevného významu informací pro jinou
 stranu; a
 f) poctivých obchodních zvyklostí v dané
 situaci, pokud jde o smlouvy mezi obchodníky.
 Článek 50
 Hrozba
 Strana může zrušit smlouvu, pokud druhá strana
 dosáhla uzavření této smlouvy pod hrozbou nezákonné, bezprostřední a závažné
 škody nebo nezákonného jednání.
 Článek 51
 Zneužívání postavení
 Strana může zrušit smlouvu, pokud v době
 jejího uzavření:
 a) byla závislá na druhé straně nebo s
 ní byla ve vztahu vzájemné důvěry, byla v obtížné ekonomické situaci nebo měla
 naléhavé potřeby, nebyla schopná předvídat, neměla dostatečné znalosti nebo
 zkušenosti; a
 b) druhá strana o tom věděla nebo měla vědět,
 a s ohledem na okolnosti a účel smlouvy zneužila postavení první strany tím, že
 pro sebe získala nepřiměřený prospěch nebo nepoctivou výhodu.
 Článek 52
 Oznámení o zrušení smlouvy
 1. Smlouva je zrušena předáním
 oznámení druhé straně.
 2. Oznámení o zrušení smlouvy je
 účinné pouze tehdy, je-li předloženo poté, co se strana zrušující smlouvu
 dozvěděla o relevantních okolnostech nebo mohla svobodně jednat, a to ve lhůtě:
 a) šesti měsíců v případě omylu; a
 b) jednoho roku v případě podvodu, hrozby a
 zneužití postavení;
 Článek 53
 Potvrzení smlouvy
 Jestliže strana, která má právo smlouvu zrušit
 podle této kapitoly, tuto smlouvu výslovně nebo konkludentně potvrdí poté, co
 se dozvěděla o relevantních okolnostech nebo mohla svobodně jednat, nemůže již
 danou smlouvu zrušit.
 Článek 54
 Účinky zrušení smlouvy
 1. Smlouva, jež může být
 zrušena, platí do doby, než k tomuto zrušení dojde, a jakmile k němu dojde, je
 zrušena zpětně od počátku své platnosti.
 2. Pokud se důvody vedoucí ke
 zrušení smlouvy týkají pouze některých smluvních podmínek, jsou účinky zrušení
 smlouvy omezeny na tyto podmínky, pokud je odůvodněné ponechat zbývající část
 smlouvy v platnosti.
 3. Otázka, zda mají strany právo
 vrátit to, co bylo podle smlouvy, která byla zrušena, převedeno nebo dodáno
 nebo právo na odpovídající peněžní plnění, je upravena ustanoveními o navrácení
 plnění v kapitole 17.
 Článek 55
 Náhrada škody
 Strana, která má právo zrušit smlouvu podle
 této kapitoly nebo která toto právo měla před uplynutím lhůty k jeho uplatnění
 nebo před potvrzením smlouvy, má bez ohledu na to, zda byla smlouva zrušena či
 nikoli, vůči druhé straně právo na náhradu škody způsobené omylem, podvodem,
 hrozbou nebo zneužitím postavení, pokud druhá strana o relevantních okolnostech
 věděla nebo měla vědět.
 Článek 56
 Vyloučení nebo omezení prostředků nápravy
 1. V případě podvodu, hrozby
 nebo zneužití postavení nelze prostředky nápravy přímo nebo nepřímo vyloučit
 ani omezit.
 2. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele přímo nebo nepřímo vyloučit
 nebo omezit prostředky nápravy, jež se uplatní v případě omylu.
 Článek 57
 Volba prostředku nápravy
 Strana, která má podle této kapitoly právo na
 uplatnění prostředku nápravy za okolností, z nichž vyplývá právo této strany k
 uplatnění prostředku nápravy v případě neplnění, může uplatnit jakýkoli z
 těchto prostředků nápravy.
 Část III Posuzování
 obsahu smlouvy
 Kapitola 6 Výklad
 Článek 58
 Obecná pravidla pro výklad smluv
 1. Smlouvu je třeba vykládat
 podle společné vůle stran, i když vyjádření této vůle obsažené ve smlouvě nemá
 obvyklý význam.
 2. Jestliže z vůle jedné ze
 stran vyplývá, že vyjádření obsažené ve smlouvě má určitý význam, a druhá
 strana v okamžiku uzavření smlouvy o této skutečnosti věděla nebo měla vědět,
 je třeba toto vyjádření vykládat v souladu s vůlí první strany.
 3. Nevyplývá-li z odstavců 1 a 2
 něco jiného, je třeba smlouvu vykládat podle vůle, jakou by vyjádřila rozumná
 osoba.
 Článek 59
 Relevantní skutečnosti
 Při výkladu smlouvy lze přihlédnout zejména k:
 a) okolnostem, za nichž byla smlouva
 uzavřena, včetně jednání, která jejímu uzavření předcházela;
 b) jednání stran, a to i po uzavření
 smlouvy;
 c) způsobu, jakým strany vyložily
 vyjádření, která jsou stejná nebo obdobná jako vyjádření obsažená ve smlouvě;
 d) zvyklostem, které by smluvní strany
 v téže situaci považovaly na obecně použitelné;
 e) praxi, kterou si strany mezi sebou
 zavedly;
 f) smyslu, který je takovému vyjádření
 obecně přiznáván v dané oblasti činnosti;
 g) povaze a účelu smlouvy; a
 h) dobré víře a poctivému jednání.
 Článek 60
 Odkaz na smlouvu jako celek
 Vyjádření obsažená ve smlouvě je třeba
 vykládat ve smyslu smlouvy jako celku.
 Článek 61
 Odlišnosti v jazykových zněních
 Je-li smluvní dokumentace vyhotovena ve dvou
 nebo více jazykových zněních a není-li stanoveno, které z nich převládá, v
 případě rozporu mezi nimi převládá jazykové znění, v němž byla smlouva
 původně vypracována.
 Článek 62
 Přednost individuálně sjednaných smluvních podmínek
 V případě nesrovnalostí mají smluvní podmínky,
 které byly individuálně sjednány, přednost před smluvními podmínkami, které
 nebyly individuálně sjednány ve smyslu článku 7.
 Článek 63
 Přednost výkladu, který vyvolává účinky smluvních podmínek
 Výklad, který vyvolává účinky smluvních
 podmínek, má přednost před výkladem, jenž tyto účinky nevyvolává.
 Článek 64
 Výklad ve prospěch spotřebitelů
 1. Existuje-li pochybnost o
 významu smluvní podmínky ve smlouvě mezi obchodníkem a spotřebitelem, uplatní
 se výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější, pokud však tuto smluvní
 podmínku spotřebitel sám nenavrhl.
 2. Strany nemohou k tíži
 spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
 jeho účinky.
 Článek 65
 Výklad k tíži toho, kdo smluvní podmínku navrhl
 Pokud v případě smlouvy, na níž se nevztahuje
 článek 64, existují pochybnosti o smyslu smluvní podmínky, která nebyla
 individuálně sjednána ve smyslu článku 7, uplatní se výklad této podmínky k
 tíži toho, kdo ji navrhl.
 Kapitola 7 Obsah a
 účinky
 Článek 66
 Smluvní podmínky
 Smluvní podmínky vyplývají z:
 a) dohody stran, aniž je tím dotčeno
 jakékoli kogentní pravidlo vyplývající ze společné evropské právní úpravy
 prodeje;
 b) jakékoli zvyklosti nebo praxe,
 kterými jsou strany vázány podle článku 67;
 c) jakéhokoli pravidla vyplývajícího ze
 společné evropské právní úpravy prodeje, které se použije, pokud se strany
 nedohodly jinak; a
 d) jakékoli smluvní podmínky odvozené
 podle článku 68.
 Článek 67
 Zvyklosti a praxe ve smlouvách mezi obchodníky
 1. Ve smlouvách mezi obchodníky
 jsou strany vázány jakoukoli zvyklostí, na jejímž použití se dohodly, a praxí,
 kterou mezi sebou zavedly.
 2. Strany jsou vázány zvyklostí,
 jež by obchodníci považovali za obecně použitelnou v situaci, v jaké se
 nacházejí smluvní strany.
 3. Strany nejsou vázány
 zvyklostmi a praxí do té míry, v jaké jsou v rozporu se smluvními podmínkami,
 které byly individuálně sjednány, nebo kogentními pravidly vyplývajícími ze
 společné evropské právní úpravy prodeje.
 Článek 68
 Smluvní podmínky, které lze odvodit
 1. V případě záležitosti, jejíž
 úprava nevyplývá výslovně z dohody smluvních stran, z jakékoli zvyklosti
 nebo praxe, nebo z jakéhokoli pravidla společné evropské právní úpravy prodeje,
 lze další smluvní podmínku odvodit zejména s ohledem na:
 a) povahu a účel smlouvy;
 b) okolnosti, za nichž byla smlouva
 uzavřena; a
 c) dobrou víru a poctivém jednání.
 2. Jakákoli smluvní podmínka
 podle odstavce 1 musí být, pokud možno, taková, aby v dané záležitosti vyvolala
 účinky, jaké by si strany pravděpodobně bývaly sjednaly, kdyby danou záležitost
 upravily.
 3. Odstavec 1 se nepoužije,
 pokud strany záměrně záležitost neupravily s tím, že riziko ponese jedna nebo
 druhá strana.
 Článek 69
 Smluvní podmínky odvozené z některých prohlášení před uzavřením smlouvy
 1. Učiní-li obchodník před
 uzavřením smlouvy prohlášení určené buď druhé smluvní straně, nebo veřejnosti
 ohledně toho, co má být podle smlouvy tímto obchodníkem dodáno, je toto
 prohlášení začleněno jako smluvní podmínka, ledaže:
 a) druhá strana věděla nebo měla vědět v
 době uzavření smlouvy, že je toto prohlášení nesprávné nebo jej nelze z jiného
 důvodu považovat za smluvní podmínku; nebo
 b) toto prohlášení nemohlo ovlivnit
 rozhodnutí druhé strany uzavřít smlouvu.
 2. Pro účely odstavce 1 se
 prohlášení, které za obchodníka činí osoba působící v reklamě nebo marketingu,
 považuje za prohlášení tohoto obchodníka.
 3. Je-li druhou smluvní stranou
 spotřebitel, pro účely odstavce 1 se veřejné prohlášení, učiněné výrobcem nebo
 jeho jménem nebo jinou osobou v počáteční fázi řetězce transakcí vedoucích k
 uzavření smlouvy, považuje za prohlášení obchodníka, ledaže tento obchodník v
 době uzavření smlouvy o něm nevěděl nebo nemohl vědět.
 4. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
 článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 70
 Povinnost upozornit na smluvní podmínky, které nebyly individuálně sjednány
 1. Smluvní podmínky navržené
 jednou smluvní stranou, které nebyly individuálně sjednány ve smyslu článku 7,
 lze uplatnit vůči druhé straně pouze tehdy, pokud druhá strana o těchto
 podmínkách věděla nebo strana, která je navrhla, učinila přiměřené kroky k
 tomu, aby na ně druhou stranu upozornila před uzavřením smlouvy nebo v okamžiku
 jejího uzavření.
 2. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem není pro účely tohoto článku spotřebitel dostatečně upozorněn
 na smluvní podmínky, pokud smluvní dokument na tyto podmínky pouze odkazuje, a
 to i v případě, že spotřebitel dokument podepíše.
 3. Strany nemohou vyloučit
 použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 71
 Dodatečné platby ve smlouvách mezi obchodníkem a spotřebitelem
 1. Ve smlouvách mezi obchodníkem
 a spotřebitelem není smluvní podmínka, která zavazuje spotřebitele k provedení
 platby nad rámec odměny, na níž má obchodník nárok podle hlavní smluvní
 povinnosti, zejména pokud tato povinnost byla zapracována do smlouvy na základě
 standardních možností, jež musí spotřebitel zamítnout, aby se vyhnul dodatečné
 platbě, pro spotřebitele závazná, pokud spotřebitel nevyjádřil výslovný souhlas
 s touto dodatečnou platbou před tím, než byl smlouvou vázán. Pokud spotřebitel
 dodatečnou platbu provedl, má nárok na vrácení zaplacené částky.
 2. Strany nemohou k tíži
 spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
 jeho účinky.
 Článek 72
 Ustanovení o úplné smlouvě
 1. Obsahuje-li smlouva uzavřená
 písemně smluvní podmínku, z níž vyplývá, že tento dokument obsahuje všechny
 smluvní podmínky (ustanovení o úplné smlouvě), jakákoli předchozí prohlášení,
 závazky nebo dohody, které nejsou v dokumentu obsaženy, nejsou součástí
 smlouvy.
 2. Pokud smlouva nestanoví
 jinak, ustanovení o úplné smlouvě nevylučuje, aby se prohlášení stran před
 uzavřením smlouvy použila k jejímu výkladu.
 3. Ve smlouvě mezi obchodníkem a
 spotřebitelem není spotřebitel vázán ustanovením o úplné smlouvě.
 4. Strany nemohou k tíži
 spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
 jeho účinky.
 Článek 73
 Stanovení ceny
 Pokud nelze cenu, jež má být podle smlouvy
 zaplacena, stanovit jinak, představuje cena, která má být zaplacena, není-li
 jakýmkoli způsobem uvedeno jinak, cenu, jež by byla zaplacena ve srovnatelné
 situaci v době uzavření smlouvy, a není-li taková cena k dispozici, přiměřenou
 cenu.
 Článek 74
 Jednostranné stanovení ceny smluvní stranou
 1. Má-li být cena nebo jiná
 smluvní podmínka stanovena jednou stranou a toto stanovení je zjevně
 nepřiměřené, uplatní se cena, která by byla obvykle požadována, nebo smluvní
 podmínka, která by se obvykle uplatnila, ve srovnatelných podmínkách v době
 uzavření smlouvy, nebo jestliže taková cena nebo smluvní podmínka není
 k dispozici, uplatní se přiměřená cena nebo přiměřená smluvní podmínka.
 2. Strany nemohou vyloučit
 použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 75
 Stanovení ceny třetí osobou
 1. Má-li cenu nebo jinou smluvní
 podmínku stanovit třetí osoba a nemůže tak učinit nebo tak neučiní, může soud,
 ledaže by to bylo v rozporu se smluvními podmínkami, určit jinou osobu, která
 tuto cenu nebo podmínku stanoví.
 2. Je-li cena nebo jiná smluvní
 podmínka, kterou stanovila třetí osoba, zjevně nepřiměřená, uplatní se cena,
 která by byla obvykle požadována, nebo smluvní podmínka, která by se obvykle
 uplatnila, ve srovnatelných podmínkách v době uzavření smlouvy, nebo jestliže
 taková cena nebo smluvní podmínka není k dispozici, uplatní se přiměřená cena
 nebo přiměřená smluvní podmínka.
 3. Pro účely odstavce 1 se
 „soudem“ rozumí i rozhodčí soud.
 4. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 2,
 odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 76
 Jazyk
 Pokud nelze jazyk používaný v komunikaci
 ohledně smlouvy nebo práv a povinností, které z ní vyplývají, stanovit
 jinak, použije se jazyk, v němž byla smlouva uzavřena.
 Článek 77
 Smlouvy s platností na dobu neurčitou
 1. Pokud smluvní podmínky v
 případě nepřetržitého nebo opakovaného plnění smluvních povinností nestanoví,
 kdy má smluvní vztah skončit nebo nestanoví, že tento smluvní vztah končí
 doručením oznámení o ukončení smlouvy, může být smlouva vypovězena kteroukoli
 smluvní stranou, a to v přiměřené výpovědní lhůtě nepřesahující dva měsíce.
 2. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
 článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 78
 Smluvní podmínky ve prospěch třetí osoby
 1. Smluvní strany mohou smlouvou
 přenést právo na třetí osobu. Třetí osoba nemusí existovat nebo být
 identifikována v době uzavření smlouvy, ale musí být identifikovatelná.
 2. Povaha a obsah práva třetí
 osoby jsou stanoveny ve smlouvě. Toto právo může přestavovat vyloučení nebo
 omezení odpovědnosti třetí osoby vůči jedné ze smluvních stran.
 3. Pokud má jedna smluvní strana
 povinnost plnit podle smlouvy třetí osobě,
 a) má třetí osoba stejná práva obdržet
 plnění a stejné prostředky nápravy v případě neplnění, jaké by smluvní strana
 měla podle smlouvy uzavřené s touto třetí osobou; a
 b) smluvní strana, která má tyto povinnosti,
 může proti třetí osobě uplatnit všechny prostředky obrany, které by mohla
 uplatnit vůči druhé smluvní straně.
 4. Třetí osoba může odmítnout
 právo, které na ni bylo přeneseno, oznámením této skutečnosti jakékoli ze
 smluvních stran, pokud tak učiní před tím, než toto právo výslovně nebo
 konkludentně přijme. V případě takového odmítnutí se má za to, že právo ve
 prospěch třetí osoby nikdy nevzniklo.
 5. Smluvní strany mohou zrušit
 nebo změnit smluvní podmínku přenášející takové právo, pokud k tomu dojde
 předtím, než jedna z těchto stran oznámí třetí osobě, že na ni bylo toto právo
 přeneseno.
 Kapitola 8 Nepřiměřené
 smluvní podmínky
 Oddíl 1 Obecná ustanovení
 Článek 79
 Účinky nepřiměřených smluvních podmínek
 1. Smluvní strana není vázána
 smluvní podmínkou, kterou navrhla druhá strana a která je podle oddílů 2 a 3
 této kapitoly nepřiměřená.
 2. Jestliže smlouva může
 existovat i bez nepřiměřené smluvní podmínky, ostatní smluvní podmínky jsou i
 nadále závazné.
 Článek 80
 Vyloučení ze zkoušky nepřiměřenosti
 1. Oddíly 2 a 3 se nepoužijí na
 smluvní podmínky odrážející pravidla společné evropské právní úpravy prodeje,
 jež by se použily v případě, že by daná záležitost nebyla upravena smluvními
 podmínkami.
 2. Oddíl 2 se nepoužije na
 definici hlavního předmětu smlouvy nebo na přiměřenost ceny, která má být
 zaplacena, pokud obchodník splnil povinnost transparentnosti vyplývající z
 článku 82.
 3. Oddíl 3 se nepoužije na
 definici hlavního předmětu smlouvy nebo na přiměřenost ceny, která má být
 zaplacena.
 Článek 81
 Kogentní povaha
 Strany nemohou vyloučit použití této kapitoly,
 odchýlit se od jejích ustanovení nebo pozměnit jejich účinky.
 Oddíl 2 Nepřiměřené smluvní
 podmínky ve smlouvách mezi obchodníkem a spotřebitelem
 Článek 82
 Povinnost transparentnosti ve smluvních podmínkách, které nejsou
 individuálně sjednány
 Navrhne-li obchodník smluvní podmínky, které
 nebyly se spotřebitelem individuálně sjednány ve smyslu článku 7, má povinnost
 zajistit, aby byly navrženy a oznámeny jasným a srozumitelným jazykem.
 Článek 83
 Pojem „nepřiměřenosti“ ve smlouvách mezi obchodníkem a spotřebitelem
 1. Ve smlouvě mezi obchodníkem a
 spotřebitelem je smluvní podmínka, kterou navrhl obchodník a která nebyla
 individuálně sjednána ve smyslu článku 7, považována pro účely tohoto oddílu za
 nepřiměřenou, pokud způsobuje podstatnou nerovnováhu v právech
 a povinnostech, které smlouva jednotlivým stranám určuje, a to k tíži
 spotřebitele, v rozporu s dobrou vírou a poctivým jednáním.
 2. Při posuzování nepřiměřenosti
 smluvní podmínky pro účely tohoto oddílu se musí přihlédnout k:
 a) tomu, zda obchodník splnil povinnost
 transparentnosti vyplývající z článku 82;
 b) povaze toho, co je smlouvou upraveno;
 c) okolnostem, které při uzavírání smlouvy
 převažovaly;
 d) ostatním smluvním podmínkám; a
 e) podmínkám jakékoli jiné smlouvy, na níž
 tato smlouva závisí.
 Článek 84
 Smluvní podmínky, které jsou vždy nepřiměřené
 Smluvní podmínka je pro účely tohoto oddílu
 vždy nepřiměřená, pokud je jejím cílem nebo následkem:
 a) vyloučit nebo omezit odpovědnost
 obchodníka za smrt spotřebitele nebo újmu na jeho zdraví způsobených jednáním
 nebo opomenutím obchodníka nebo osoby, která jedná jeho jménem;
 b) vyloučit nebo omezit odpovědnost
 obchodníka za jakoukoli ztrátu nebo škodu, kterou spotřebitel utrpěl a která
 byla způsobena úmyslně nebo v důsledku hrubé nedbalosti;
 c) omezit povinnosti obchodníka
 dodržovat závazky, na které přistoupili jeho pověření zástupci, nebo vázat tyto
 závazky na jinou podmínku, jejíž splnění závisí výlučně na obchodníkovi;
 d) zbavit spotřebitele práva podat
 žalobu nebo použít jiný právní prostředek nápravy, zejména požadovat po
 spotřebiteli, aby předkládal spory výlučně rozhodčímu soudu, na který se
 nevztahují ustanovení právních předpisů, která se uplatní na smlouvy mezi
 obchodníkem a spotřebitelem, nebo bránit uplatnění tohoto práva;
 e) poskytnout výlučnou příslušnost k
 rozhodování veškerých sporů vyplývajících ze smlouvy soudu, v jehož obvodu má
 obchodník sídlo, pokud zvolený soud není soudem, v jehož obvodu má spotřebitel
 bydliště;
 f) vyhrazení výlučného práva
 obchodníkovi určovat, zda dodané zboží, digitální obsah nebo poskytnuté
 související služby jsou v souladu se smlouvou, nebo vyhrazení výlučného práva
 obchodníkovi vykládat jakoukoli smluvní podmínku ;
 g) stanovit, že spotřebitel je smlouvou
 vázán, ale obchodník není;
 h) požadovat po spotřebiteli, aby
 smlouvu ukončil ve smyslu článku 8 způsobem, který vyžaduje více formalit než
 způsob uzavření smlouvy;
 i) poskytnout obchodníkovi lhůtu pro
 oznámení o ukončení, která je kratší než lhůta, jež má k dispozici spotřebitel;
 j) stanovit povinnost spotřebitele
 zaplatit za zboží, které nebylo doručeno, digitální obsah, který nebyl dodán,
 nebo za související služby, které nebyly poskytnuty;
 k) stanovit, že smluvní podmínky, které
 nebyly individuálně sjednány ve smyslu článku 7, mají vyšší sílu než podmínky,
 které byly individuálně sjednány, nebo před nimi mají přednost.
 Článek 85
 Smluvní podmínky, u nichž se předpokládá, že jsou nepřiměřené
 Má se za to, že smluvní podmínka je pro účely
 tohoto oddílu nepřiměřená, pokud je jejím cílem nebo následkem:
 a) omezit důkazy, které má spotřebitel
 k dispozici, nebo ukládat spotřebiteli důkazní břemeno, které by podle právních
 předpisů mělo náležet obchodníkovi;
 b) nepřiměřeně vyloučit nebo omezit
 prostředky nápravy, které má spotřebitel k dispozici vůči obchodníkovi nebo
 třetí osobě v případě neplnění povinností, jež obchodníkovi vyplývají ze
 smlouvy;
 c) nepřiměřeně vyloučit nebo omezit
 právo na započtení nároků, které má spotřebitel vůči obchodníkovi, proti tomu,
 co spotřebitel obchodníkovi dluží;
 d) umožnit obchodníkovi, aby si
 ponechal částky zaplacené spotřebitelem, jestliže se spotřebitel rozhodne
 neuzavřít smlouvu, nebo plnit povinnosti vyplývající z této smlouvy, aniž je
 spotřebiteli umožněno, aby od obchodníka obdržel v opačném případě náhradu
 škody v přiměřené výši;
 e) požadovat po spotřebiteli, který
 neplní své smluvní povinnosti, aby platil nepřiměřeně vysokou náhradu škody
 nebo platbu sjednanou pro případ neplnění;
 f) umožnit obchodníkovi, aby odstoupil
 od smlouvy nebo ji ukončil ve smyslu článku 8 na základě libovolného uvážení,
 jestliže stejné právo není vyhrazeno spotřebiteli, nebo možnost, aby si
 obchodník v případě, že sám odstupuje od smlouvy nebo ji ukončuje, ponechal
 částky zaplacené za související služby, které ještě neposkytl;
 g) umožnit obchodníkovi, aby ukončil
 smlouvu s platností na dobu neurčitou bez patřičného oznámení, s výjimkou
 případů, kdy pro to existují závažné důvody;
 h) automaticky prodloužit smlouvu s
 platností na dobu určitou, pokud se spotřebitel nevyjádřil jinak, v případech,
 kdy smluvní podmínky stanoví nepřiměřeně krátkou lhůtu pro toto oznámení;
 i) umožnit obchodníkovi, aby
 jednostranně změnil smluvní podmínky bez pádného důvodu, který je uveden ve
 smlouvě; to se netýká smluvních podmínek, na základě nichž si obchodník
 vyhrazuje právo jednostranně měnit podmínky smlouvy na dobu neurčitou, pokud má
 povinnost o tom spotřebitele patřičně informovat a pokud má spotřebitel možnost
 smlouvu ukončit, aniž by mu tím vznikly nějaké náklady;
 j) umožnit obchodníkovi, aby
 jednostranně změnil bez pádného důvodu jakékoli znaky zboží nebo digitálního
 obsahu, který má být dodán, nebo související služby, která má být poskytnuta,
 nebo jakékoli jiné znaky smluvního plnění;
 k) stanovit, aby byla cena zboží,
 digitálního obsahu nebo souvisejících služeb určena v okamžiku dodávky nebo
 poskytnutí, nebo umožnit obchodníkovi, aby zvýšil cenu, aniž by spotřebiteli
 poskytl právo odstoupit od smlouvy, jestliže je zvýšená cena příliš vysoká v
 poměru k ceně dohodnuté při uzavírání smlouvy; to se netýká doložky o indexaci
 cen, pokud je v souladu s právními předpisy, za předpokladu, že způsob, kterým
 se ceny mění, je výslovně popsán;
 l) zavázat spotřebitele ke splnění
 všech jejich smluvních povinností, i když obchodník své povinnosti neplní;
 m) umožnit obchodníkovi, aby bez
 souhlasu spotřebitele převedl svá práva a povinnosti vyplývající ze smlouvy,
 pokud se nejedná o převod na dceřinou společnost kontrolovanou tímto
 obchodníkem nebo na společnost vzniklou spojením podniků nebo jinou společnost
 vzniklou v důsledku podobné transakce, která je v souladu s právními předpisy,
 a tento převod pravděpodobně nebude mít negativní dopad na jakékoli právo
 spotřebitele;
 n) umožnit obchodníkovi, aby v případě,
 že není k dispozici to, co bylo objednáno, dodal spotřebiteli rovnocenné zboží
 nebo služby, aniž by ho výslovně informoval o této možnosti a o skutečnosti, že
 obchodník nese náklady na vrácení toho, co podle smlouvy spotřebitel obdržel,
 pokud spotřebitel využije svého práva odmítnout smluvní plnění;
 o) umožnit obchodníkovi, aby si
 vyhradil nepřiměřeně dlouhou nebo nedostatečně přesně stanovenou dobu na
 přijetí nebo odmítnutí nabídky;
 p) umožnit obchodníkovi, aby si
 vyhradil nepřiměřeně dlouhou nebo nedostatečně přesně stanovenou dobu na plnění
 povinností vyplývajících ze smlouvy;
 q) nepřiměřeně vyloučit nebo omezit
 prostředky nápravy, které má spotřebitel k dispozici vůči obchodníkovi, nebo
 námitky, které má k dispozici vůči nárokům obchodníka;
 r) podmínit splnění povinností, které
 obchodníkovi vyplývají ze smlouvy, nebo jiných pro spotřebitele pozitivních
 účinků smlouvy formalitami, které nevyžadují právní předpisy a které jsou
 neodůvodněné;
 s) požadovat po spotřebiteli
 nepřiměřeně vysoké zálohové platby nebo nepřiměřeně vysoké záruky za plnění
 povinností;
 t) neodůvodněně bránit spotřebiteli,
 aby získal dodávky nebo opravy od třetí osoby;
 u) neodůvodněně provázat smlouvu s
 jinou smlouvou s obchodníkem, jeho dceřinou společností nebo třetí osobou
 způsobem, který spotřebitel nemůže rozumně předpokládat;
 v) uložit spotřebiteli nepřiměřené
 břemeno v případě, že hodlá vypovědět smlouvu s platností na dobu neurčitou;
 w) uzavřít smlouvu o dlouhodobých
 dodávkách zboží, digitálního obsahu nebo o dlouhodobém poskytování
 souvisejících služeb na dobu delší než jeden rok nebo takovou smlouvu prodloužit
 o dobu delší než jeden rok, pokud spotřebitel takovou smlouvu nemůže kdykoli
 ukončit ve lhůtě, která činí maximálně 30 dní.
 Oddíl 3 Nepřiměřené
 podmínky ve smlouvách mezi obchodníky
 Článek 86
 Pojem „nepřiměřenosti“ ve smlouvách mezi obchodníky
 1. Ve smlouvě mezi obchodníky je
 smluvní podmínka považována pro účely tohoto oddílu za nepřiměřenou, pouze
 pokud:
 a) je součástí smluvních podmínek, které
 nebyly individuálně sjednány ve smyslu článku 7; a
 b) je takové povahy, že její použití se
 podstatně odchyluje od poctivých obchodních zvyklostí nebo je v rozporu se
 zásadami dobré víry a poctivého jednání.
 2. Při posuzování nepřiměřenosti
 smluvní podmínky pro účely tohoto oddílu se musí přihlédnout k:
 a) povaze toho, co je smlouvou upraveno;
 b) okolnostem, které při uzavírání smlouvy
 převažovaly;
 c) ostatním smluvním podmínkám; a
 d) podmínkám jakékoli jiné smlouvy, na níž
 tato smlouva závisí.
 Část IV Povinnosti a
 prostředky nápravy stran kupní smlouvy a smlouvy o dodání digitálního obsahu
 Kapitola 9 Obecná
 ustanovení
 Článek 87
 Neplnění a zásadní neplnění povinností
 1. Neplněním povinnosti je
 jakékoli její nesplnění bez ohledu na to, zda je omluvené či nikoli, a
 zahrnuje:
 a) nedodání nebo opožděné dodání zboží;
 b) nedodání nebo opožděné dodání digitálního
 obsahu;
 c) dodání zboží, které není v souladu se
 smlouvou;
 d) dodání digitálního obsahu, který není v
 souladu se smlouvou;
 e) nezaplacení nebo opožděné zaplacení ceny;
 a
 f) jakékoli jiné zamýšlené smluvní plnění,
 které není v souladu se smlouvou.
 2. Neplnění povinnosti jednou
 smluvní stranou je zásadní, pokud:
 a) zásadně zbavuje druhou stranu toho, co
 podle smlouvy oprávněně očekává, pokud strana, která povinnost neplní, v době
 uzavření smlouvy tento výsledek nepředpokládala ani jej nemohla předpokládat;
 nebo
 b) má takovou povahu, z níž vyplývá, že
 nelze spoléhat na to, že strana, jež neplní své povinnosti, v budoucnu smlouvu
 splní.
 Článek 88
 Ospravedlněné neplnění povinnosti
 1. Neplnění povinnosti smluvní
 strany je ospravedlněno, pokud k němu došlo v důsledku překážky existující mimo
 kontrolu této strany a pokud nebylo možné předpokládat, že strana tuto překážku
 vezme do úvahy v době uzavření smlouvy nebo se této překážce nebo jejím
 důsledkům vyhne nebo je překoná.
 2. Má-li překážka pouze dočasný
 charakter, je neplnění povinnosti omluveno po dobu, kdy překážka trvá. Pokud je
 však doba, po kterou není povinnost plněna, tak dlouhá, že představuje zásadní
 neplnění, druhá strana k tomu může tak přistupovat.
 3. Strana, která nemůže plnit
 své povinnosti, má povinnost zajistit, aby oznámení o překážce a jejích
 účincích na schopnost plnit došlo druhé straně bez zbytečného odkladu poté, kdy
 se první strana o těchto okolnostech dozvěděla nebo měla dozvědět. Druhá strana
 má nárok na náhradu jakékoli škody vzniklé porušením této povinnosti.
 Článek 89
 Změna okolností
 1. Strana musí plnit své
 povinnosti, i když se jejich plnění stalo obtížným buď proto, že se zvýšily
 náklady plnění, nebo že se snížila cena toho, co má být poskytnuto jako
 protihodnota tohoto plnění.
 Stane-li se plnění nepřiměřeně obtížným
 vzhledem k výjimečné změně okolností, strany mají povinnost zahájit jednání o
 pozměnění nebo ukončení smlouvy.
 2. Pokud strany nedosáhnou shody
 v přiměřené době, soud může na žádost kterékoli ze stran:
 a) pozměnit smlouvu tak, aby byla v souladu
 s tím, co by si strany rozumně sjednaly v době uzavření smlouvy, kdyby měly
 možnost zohlednit danou změnu okolností; nebo
 b) ukončit smlouvu ve smyslu článku 8 ke dni
 a za podmínek, které stanoví soud.
 3. Odstavce 1 a 2 se použijí
 pouze tehdy, pokud:
 a) ke změně okolností došlo po uzavření
 smlouvy;
 b) strana, která spoléhala na změnu
 okolností, v té době nevzala do úvahy a nebylo možné předpokládat, že vezme do
 úvahy, možnost nebo rozsah této změny okolností; a
 c) poškozená strana nepředpokládala a nebylo
 možné rozumně učinit závěr, že předpokládá, riziko změny okolností.
 4. Pro účely odstavců 2 a 3 se
 „soudem“ rozumí i rozhodčí soud.
 Článek 90
 Rozšířené použití pravidel pro zaplacení a nepřijetí zboží a digitálního
 obsahu
 1. Není-li stanoveno jinak,
 pravidla o zaplacení kupní ceny kupujícím vyplývající z kapitoly 12 se použijí
 s patřičnými úpravami i na ostatní platby.
 2. Článek 97 se použije s
 patřičnými úpravami na další případy, kdy jsou zboží nebo digitální obsah
 ponechány v držbě určité osoby, protože jiná osoba, povinná jej převzít, tak
 neučinila.
 Kapitola 10 Povinnosti
 prodávajícího
 Oddíl 1 Obecná ustanovení
 Článek 91
 Hlavní povinnosti prodávajícího
 Prodávající zboží a dodavatel digitálního
 obsahu (v této části nazývaný jako prodávající) musí:
 a) dodat zboží nebo digitální obsah;
 b) převést vlastnické právo k tomuto
 zboží, včetně hmotného nosiče, na němž je digitální obsah dodáván;
 c) zajistit, aby zboží nebo digitální
 obsah byly v souladu se smlouvou;
 d) zajistit, aby měl kupující právo
 používat digitální obsah v souladu se smlouvou; a
 e) dodat dokumenty, které zastupují
 zboží nebo se ho týkají, nebo dokumenty týkající se digitálního obsahu podle
 požadavků smlouvy.
 Článek 92
 Plnění prostřednictvím třetí osoby
 1. Prodávající může pověřit
 plněním smlouvy jinou osobu, pokud po něm smluvní podmínky nevyžadují osobní
 plnění.
 2. Prodávající, který pověří
 plněním smlouvy třetí osobu, odpovídá i nadále za její plnění.
 3. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 2,
 odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Oddíl 2 Dodání
 Článek 93
 Místo dodání
 1. Místem dodání, pokud je nelze
 stanovit jinak, je:
 a) v případech kupní smlouvy uzavřené se
 spotřebitelem nebo smlouvy o dodání digitálního obsahu, která je smlouvou
 uzavřenou mimo obchodní prostory nebo v níž se prodávající zavázal k tomu, že
 kupujícímu zařídí dovoz, místo bydliště spotřebitele v době uzavření smlouvy;
 b) ve všech ostatních případech,
 i) pokud kupní smlouva zahrnuje dovoz zboží
 poskytovaný dopravcem nebo více dopravci, nejbližší místo přejímky prvního
 dopravce;
 ii) pokud smlouva nezahrnuje dopravu, místo
 podnikání prodávajícího v době uzavření smlouvy.
 2. Má-li prodávající více než
 jedno místo podnikání, je místem podnikání pro účely odst. 1 písm. b) místo,
 které má nejbližší vztah k povinnosti dodat.
 Článek 94
 Způsob dodání
 1. Není-li sjednáno něco jiného,
 prodávající splní svou povinnost dodat:
 a) v případě kupní smlouvy uzavřené se
 spotřebitelem nebo smlouvy o dodání digitálního obsahu, která je smlouvou
 uzavřenou mimo obchodní prostory nebo v níž se prodávající zavázal k tomu, že
 kupujícímu zařídí dopravu tím, že na spotřebitele převede fyzickou držbu zboží
 nebo digitálního obsahu nebo kontrolu nad ním;
 b) v ostatních případech, pokud smlouva
 zahrnuje dopravu zboží poskytovanou dopravcem, předáním zboží prvnímu dopravci
 za účelem jeho dopravení kupujícímu a předáním kupujícímu veškerých dokladů,
 které jsou nezbytné k tomu, aby kupující převzal zboží od daného dopravce; nebo
 c) v případech, které nespadají pod písmena
 a) nebo b), tím, že je kupujícímu zpřístupněno zboží či digitální obsah, nebo,
 v případech, kdy je sjednáno, že prodávající může doručit pouze doklady
 zastupující zboží, kdy jsou kupujícímu zpřístupněny tyto průvodní doklady.
 2. Odkaz na spotřebitele nebo
 kupujícího vyplývající z odst. 1 písm. a) a c) se týká i třetí osoby, která
 není dopravcem a která byla označena spotřebitelem nebo kupujícím v souladu se
 smlouvou.
 Článek 95
 Doba dodání
 1. Nelze-li dobu dodání stanovit
 jinak, zboží nebo digitální obsah musí být dodány bez zbytečného odkladu po
 uzavření smlouvy.
 2. Není-li ve smlouvách mezi
 obchodníkem a spotřebitelem sjednáno něco jiného, musí obchodník dodat zboží
 nebo digitální obsah nejpozději do 30 dnů od uzavření smlouvy.
 Článek 96
 Povinnosti prodávajícího týkající se dopravy zboží
 1. Vyžaduje-li smlouva, aby
 prodávající obstaral dopravu zboží, prodávající musí uzavřít takové smlouvy,
 které jsou zapotřebí pro dopravu do stanoveného místa dopravními prostředky,
 které jsou vhodné v daných okolnostech a podle obvyklých podmínek takové
 dopravy.
 2. Jestliže prodávající předá v
 souladu se smlouvou zboží dopravci a jestliže zboží není jasně označeno jako
 zboží, které má být dodáno podle smlouvy prostřednictvím popisu zboží, dodacích
 dokladů nebo jinak, prodávající musí poskytnout kupujícímu nákladní list, v
 němž je dané zboží přesně vymezeno.
 3. Jestliže smlouva nevyžaduje,
 aby prodávající sjednal pojištění pro účely dopravy zboží, prodávající musí
 poskytnout kupujícímu na jeho žádost veškeré dostupné informace, jež jsou
 zapotřebí k sjednání tohoto pojištění.
 Článek 97
 Zboží nebo digitální obsah, které kupující nepřijal
 1. Prodávající musí v případě,
 kdy mu byla ponechána držba zboží nebo digitálního obsahu, protože kupující, v
 rozporu se svými závazky zboží nebo digitální obsah nepřevzal, podniknout
 přiměřené kroky k jejich ochraně a zachování.
 2. Prodávající je zbaven
 povinnosti dodat zboží, pokud:
 a) zboží nebo digitální obsah ponechá za přiměřených
 podmínek u třetí osoby až do doby, kdy kupující vydá příslušné pokyny, a
 kupujícího o tom informuje; nebo
 b) zboží nebo digitální obsah prodá za
 přiměřených podmínek poté, co o tom kupujícího vyrozumí, a čistý výnos z tohoto
 prodeje zaplatí kupujícímu.
 3. Prodávající má právo na
 náhradu nákladů, které mu odůvodněně vznikly, nebo za tímto účelem může zadržet
 výnos z prodeje zboží.
 Článek 98
 Účinky přechodu nebezpečí
 Účinky dodání na přechod nebezpečí upravuje
 kapitola 14.
 Oddíl 3 Shoda zboží a digitálního
 obsahu
 Článek 99
 Shoda se smlouvou
 1. Aby byly ve shodě se
 smlouvou, zboží nebo digitální obsah musí:
 a) být v množství, kvalitě a popisu
 požadovaném smlouvou;
 b) být obsaženy nebo baleny tak, jak
 vyžaduje smlouva; a
 c) být dodány spolu s příslušenstvím,
 návodem k instalaci nebo jinými pokyny vyžadovanými smlouvou.
 2. Aby byly ve shodě se
 smlouvou, zboží nebo digitální obsah musí rovněž splňovat požadavky vyplývající
 z článků 100, 101 a 102, s výjimkou případů, kdy si smluvní strany sjednaly
 něco jiného.
 3. Jakákoli dohoda, která se v
 rámci kupní smlouvy uzavírané se spotřebitelem odchyluje k tíži spotřebitele od
 požadavků článků 101, 102 a 103, je platná pouze tehdy, pokud spotřebitel v
 době uzavírání smlouvy věděl o specifických podmínkách týkajících se zboží nebo
 digitálního obsahu a toto zboží nebo digitální obsah přijal jako odpovídající
 smlouvě v době jejího uzavření.
 4. V kupní smlouvě uzavřené se
 spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 3,
 odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 100
 Kritéria pro shodu zboží a digitálního obsahu se smlouvou
 Zboží nebo digitální obsah musí:
 a) být vhodné pro každý určitý účel,
 který je prodávajícímu známý v době uzavření smlouvy, kromě toho, kde je z
 okolností patrné, že se kupující nespoléhal nebo že bylo pro kupujícího
 neodůvodněné, aby se spoléhal na odbornost a úsudek prodávajícího;
 b) být vhodné k účelu, k němuž by byly
 zboží nebo digitální obsah stejného popisu běžně užívány;
 c) mít ty znaky zboží nebo digitálního
 obsahu, které prodávající nabídl kupujícímu jako vzor nebo model;
 d) být obsaženo nebo baleno způsobem
 obvyklým pro takové zboží nebo, pokud takový způsob neexistuje, způsobem
 přiměřeným pro uchování a ochranu zboží;
 e) být dodáno spolu s takovým příslušenstvím,
 návodem k instalaci nebo jinými pokyny, u nichž může kupující předpokládat, že
 je obdrží;
 f) mít takové znaky a výkonové
 schopnosti uvedené v jakémkoli prohlášení před uzavřením smlouvy, které je
 součástí smluvních podmínek ve smyslu článku 69; a
 g) mít takové znaky a výkonové
 schopnosti, jaké může kupující očekávat. Při určování toho, co může spotřebitel
 očekávat ve vztahu k digitálnímu obsahu, je zapotřebí zohlednit, zda byl
 digitální obsah dodán oproti zaplacení ceny.
 Článek 101
 Nesprávná instalace podle kupní smlouvy uzavírané se spotřebitelem
 1. Pokud je zboží nebo digitální
 obsah, jež byly dodány podle kupní smlouvy uzavřené se spotřebitelem, nesprávně
 instalováno, je každý nedostatek shody vyplývající z nesprávné instalace
 považovaný za nedostatek shody zboží nebo digitálního obsahu, jestliže:
 a) zboží nebo digitální obsah byly
 nainstalovány prodávajícím nebo na jeho zodpovědnost; nebo
 b) zboží nebo digitální obsah měly být
 nainstalovány spotřebitelem a nesprávná instalace byla způsobena nedostatky v
 návodu k instalaci.
 2. Strany nemohou k tíži
 spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
 jeho účinky.
 Článek 102
 Práva nebo nároky třetí osoby
 1. Zboží nebo digitální obsah
 nesmí být zatíženy jakýmkoli právem nebo nárokem třetí osoby, který není zjevně
 bezdůvodný.
 2. Pokud jde o práva nebo nároky
 týkající se duševního vlastnictví, s výjimkou odstavců 3 a 4, zboží nebo
 digitální obsah nesmí být zatíženy jakýmkoli právem nebo nárokem třetí osoby,
 který není zjevně bezdůvodný:
 a) podle práva státu, kde budou zboží nebo
 digitální obsah podle smlouvy využívány, nebo, jestliže tato dohoda neexistuje,
 podle práva státu, kde má kupující místo podnikání, nebo v případě smlouvy mezi
 obchodníkem a spotřebitelem, kde má spotřebitel místo bydliště, jež uvedl v
 době uzavření smlouvy; a
 b) o němž prodávající věděl nebo měl vědět v
 době uzavření smlouvy.
 3. Ve smlouvách mezi podnikateli
 se odstavec 2 nepoužije, pokud kupující věděl nebo měl vědět o právech nebo
 nárocích vycházejících z práva duševního vlastnictví v době uzavření smlouvy.
 4. Ve smlouvách mezi obchodníkem
 a spotřebitelem se odstavec 2 nepoužije, pokud spotřebitel věděl o právech nebo
 nárocích vycházejících z práva duševního vlastnictví v době uzavření smlouvy.
 5. Ve smlouvách mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
 článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 103
 Omezení shody digitálního obsahu
 Nelze mít za to, že digitální obsah není ve
 shodě se smlouvou pouze z toho důvodu, že po uzavření smlouvy byl k dispozici
 aktualizovaný digitální obsah.
 Článek 104
 Povědomí kupujícího o nedostatku shody ve smlouvě uzavírané mezi obchodníky
 Ve smlouvě uzavírané mezi obchodníky
 prodávající neodpovídá za nedostatek shody zboží, pokud kupující v době
 uzavření smlouvy o nedostatku shody věděl nebo o něm měl vědět.
 Článek 105
 Rozhodná doba pro stanovení shody
 1. Prodávající je odpovědný za
 každý nedostatek shody, který existuje v době, kdy přechází nebezpečí na kupujícího
 podle kapitoly 14.
 2. Má se za to, že jakýkoli
 nedostatek shody, který se v kupní smlouvě uzavírané se spotřebitelem projeví v
 průběhu šesti měsíců od přechodu nebezpečí na kupujícího, existoval již
 v tomto okamžiku, pokud tato domněnka není neslučitelná s charakterem
 zboží, nebo digitálního obsahu nebo s povahou nedostatku shody.
 3. V případě, na nějž se
 vztahuje čl. 101 odst. 1 písm. a), se považuje každý odkaz uvedený v odstavcích
 1 a 2 týkající se okamžiku, kdy riziko přechází na kupujícího, za odkaz
 týkající se okamžiku, kdy je instalace zcela dokončena. V případě, na nějž se
 vztahuje čl. 101 odst. 1 písm. b), se tento odkaz považuje za odkaz na lhůtu, v
 níž měl spotřebitel dostatečnou dobu na instalaci.
 4. Pokud obchodník musí následně
 aktualizovat digitální obsah, musí zajistit, aby byl tento digitální obsah ve
 shodě se smlouvou po celou dobu platnosti smlouvy.
 5. Ve smlouvě mezi obchodníkem a
 spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
 článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Kapitola 11 Prostředky
 nápravy, které má kupující k dispozici
 Oddíl 1 Obecná ustanovení
 Článek 106
 Přehled prostředků nápravy, které má kupující k dispozici
 1. Neplní-li prodávající své
 povinnosti, kupující může:
 a) požadovat plnění, které zahrnuje určité
 plnění, opravu nebo výměnu zboží nebo digitálního obsahu podle oddílu 3 této
 kapitoly;
 b) odmítnout poskytnutí vlastního plnění
 prodávajícího podle oddílu 4 této kapitoly;
 c) ukončit smlouvu podle oddílu 5 této
 kapitoly a požadovat navrácení kupní ceny, která již byla zaplacena, podle
 kapitoly 17;
 d) požadovat snížení ceny podle oddílu 6
 této kapitoly; a
 e) požadovat náhradu škody podle kapitoly
 16.
 2. Je-li kupující obchodníkem:
 a) na právo kupujícího uplatnit jakýkoli
 prostředek nápravy, s výjimkou odmítnutí plnění, se vztahují pravidla o
 náhradním plnění ze strany prodávajícího uvedená v oddílu 2 této kapitoly; a
 b) na právo kupujícího odvolat se na
 nedostatek shody se vztahují požadavky týkající se přezkoumání a oznámení,
 které vyplývají z oddílu 7 této kapitoly.
 3. Je-li kupující spotřebitelem:
 a) na právo kupujícího se nevztahují
 pravidla o náhradním plnění ze strany prodávajícího; a
 b) neuplatní se požadavky týkající se
 přezkoumání a oznámení vyplývající z oddílu 7 této kapitoly.
 4. Je-li neplnění ze strany
 prodávajícího ospravedlněné, kupující může využít jakýkoli prostředek nápravy
 uvedený v odstavci 1, s výjimkou vyžadování plnění a náhrady škody.
 5. Kupující nesmí využít žádný z
 prostředků nápravy uvedený v odstavci 1, pokud kupující zapříčinil neplnění ze
 strany prodávajícího.
 6. Prostředky nápravy, které
 nejsou vzájemně neslučitelné, lze uplatnit souběžně.
 Článek 107
 Omezení prostředků nápravy v případě digitálního obsahu, který nebyl dodán
 oproti zaplacení ceny
 Není-li digitální obsah dodáván oproti
 zaplacení kupní ceny, kupující nemůže využít prostředky nápravy uvedené v čl.
 106 odst. 1 písm. a) až d). Kupující může pouze uplatnit právo na náhradu škody
 podle čl. 106 odst. 1 písm. e), pokud došlo tím, že dodaný digitální obsah
 nebyl ve shodě se smlouvou, ke ztrátě jeho majetku, včetně hardwaru a softwaru
 a dat, nebo na něm byla způsobena škoda, a to s výjimkou jakéhokoli zisku, o
 který kupující v důsledku vzniklé škody přišel.
 Článek 108
 Kogentní povaha
 Ve smlouvě mezi obchodníkem a spotřebitelem
 nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití této kapitoly, odchýlit se
 od ní nebo pozměnit její účinky před tím, než spotřebitel na nedostatek shody
 obchodníka upozorní.
 Oddíl 2 Možnost
 prodávajícího poskytnout náhradní plnění
 Článek 109
 Možnost prodávajícího poskytnout náhradní plnění
 1. Prodávající, který poskytl
 své plnění včas a jemuž bylo oznámeno, že toto plnění není ve shodě se
 smlouvou, může poskytnout nové plnění ve shodě se smlouvou, pokud tak lze
 učinit ve lhůtě stanovené pro plnění.
 2. V případech, na které se
 nevztahuje odstavec 1, může prodávající, jenž poskytl plnění, které není ve
 shodě se smlouvou, bez zbytečného odkladu poté, co mu byl nedostatek shody
 oznámen, nabídnout náhradní plnění na své vlastní náklady.
 3. Oznámení o ukončení smlouvy
 nevylučuje možnost nabídnout náhradní plnění.
 4. Kupující může odmítnout
 náhradní plnění pouze, pokud:
 a) náhradní plnění nelze poskytnout okamžitě
 a bez značných obtíží pro kupujícího;
 b) kupující se důvodně domnívá, že nelze
 spoléhat na budoucí plnění prodávajícího; nebo
 c) opožděné plnění by představovalo zásadní
 neplnění smlouvy.
 5. Prodávající může poskytnout
 náhradní plnění v přiměřené době.
 6. Kupující může odmítnout
 probíhající náhradní plnění, ale uplatňování práv prodávajícího, která jsou v
 rozporu s tím, aby byla prodávajícímu poskytnuta lhůta k náhradnímu plnění, je
 až do uplynutí této lhůty pozastaveno.
 7. Bez ohledu na poskytnutí
 náhradního plnění má kupující právo uplatnit náhradu škody způsobené opožděným plněním,
 jakož i jakékoli škody, která byla náhradním plněním způsobena, nebo jejímuž
 vzniku náhradní plnění nezabránilo.
 Oddíl 3 Právo vyžádat
 plnění
 Článek 110
 Právo vyžádat plnění povinností prodávajícího
 1. Kupující má právo vyžádat
 plnění povinností prodávajícího.
 2. Plnění, jež může být
 požadováno, zahrnuje i bezplatnou nápravu v případě plnění, které není ve shodě
 se smlouvou.
 3. Plnění nemůže být vyžadováno,
 pokud:
 a) by plnění bylo nemožné nebo se stalo
 nezákonným; nebo
 b) břemeno nebo náklady související s
 poskytnutím plnění by byly nepřiměřené vzhledem k užitku, který by kupující
 plněním získal.
 Článek 111
 Volba spotřebitele mezi opravou a výměnou zboží
 1. Pokud je požadováno, aby
 obchodník podle smlouvy uzavřené se spotřebitelem napravil nedostatek shody
 podle čl. 110 odst. 2, spotřebitel si může zvolit mezi opravou a výměnou zboží,
 pokud by zvolená možnost nebyla nezákonná, nemožná nebo, ve srovnání s druhou
 možností, by pro prodávajícího představovala nepřiměřené náklady vzhledem k:
 a) hodnotě, kterou by zboží mělo v případě
 shody se smlouvou;
 b) významu nedostatku shody; a
 c) k tomu, zda by bylo možné alternativní
 nápravu dokončit, aniž by se tím spotřebiteli způsobily značné obtíže.
 2. Jestliže spotřebitel požádal
 o nápravu nedostatku shody opravou nebo výměnou zboží podle odstavce 1, může
 využít i ostatní prostředky nápravy, pouze tehdy, pokud obchodník nedokončil
 opravu nebo výměnu zboží v přiměřené lhůtě, která nepřesáhla 30 dnů.
 Spotřebitel však do té doby může odmítnout plnění.
 Článek 112
 Vrácení vyměněné věci
 1. Jestliže prodávající napravil
 nedostatek shody výměnou zboží, má prodávající právo a povinnost převzít zpět
 nahrazenou věc na své vlastní náklady.
 2. Kupující nemá povinnost
 platit za používání nahrazené věci v době, než se výměna uskutečnila.
 Oddíl 4 Odmítnutí plnění
 povinností kupujícího
 Článek 113
 Právo odmítnout plnění
 1. Kupující, který má poskytnout
 plnění ve stejném okamžiku jako prodávající nebo poté, má právo odmítnout
 plnění až do doby, kdy prodávající plnění zahájil, pokusil se o něj nebo jej
 uskutečnil.
 2. Kupující, který má poskytnout
 plnění dříve než prodávající a který se odůvodněně domnívá, že k plnění ze
 strany prodávajícího v době splatnosti nedojde, může odmítnout plnění po dobu,
 po kterou jeho důvodná domněnka přetrvává.
 3. Plnění, které může být
 odmítnuto podle tohoto článku, představuje celé plnění nebo jeho část
 odpovídající rozsahu nesplnění povinnosti. Má-li prodávající plnit své
 povinnosti v samostatných částech nebo je toto plnění jinak dělitelné, kupující
 může odmítnout plnění jen ve vztahu k části, jejíž plnění nebylo poskytnuto,
 pokud však neplnění povinnosti prodávajícího není takového charakteru, že
 odůvodňuje odmítnutí plnění jako celku.
 Oddíl 5 Ukončení smlouvy
 Článek 114
 Ukončení z důvodu neplnění
 1. Kupující může ukončit smlouvu
 ve smyslu článku 8, pokud dojde k zásadnímu neplnění povinností ze strany
 prodávajícího ve smyslu čl. 87 odst. 2.
 2. Pokud není podle kupní
 smlouvy uzavřené se spotřebitelem a smlouvy o dodání digitálního obsahu
 uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem poskytnuto plnění, protože zboží není
 ve shodě se smlouvou, spotřebitel může ukončit smlouvu, pokud se nejedná pouze
 o bezvýznamný nedostatek shody.
 Článek 115
 Ukončení z důvodu prodlení s dodáním poté, co byla oznámením stanovena
 dodatečná lhůta pro plnění
 1. Kupující může ukončit smlouvu
 v případě prodlení s dodáním, které není samo o sobě zásadní, pokud kupující v
 oznámení stanoví dodatečnou lhůtu v přiměřené délce k poskytnutí plnění, a
 prodávající v této lhůtě plnění neposkytne.
 2. Má se za to, že je dodatečná
 lhůta uvedená v odstavci 1 přiměřeně dlouhá, pokud prodávající bez zbytečného
 odkladu nevznese proti její délce námitky.
 3. Jestliže oznámení upravuje
 automatické ukončení smlouvy v případě, že prodávající neposkytne plnění ve
 lhůtě stanovené tímto oznámením, je ukončení smlouvy bez dalšího oznamování
 účinné marným uplynutím této lhůty.
 Článek 116
 Ukončení z důvodu předpokládaného neplnění
 Kupující může ukončit smlouvu před tím, než má
 být plnění poskytnuto, pokud prodávající prohlásil nebo je jinak zřejmé, že
 plnění neposkytne, a pokud by neplnění bylo takové povahy, že by odůvodňovalo
 ukončení smlouvy.
 Článek 117
 Rozsah práva ukončit smlouvu
 1. Má-li prodávající podle
 smlouvy plnit své povinnosti v samostatných částech nebo jestliže jsou tyto
 povinnosti jinak oddělitelné a jestliže existuje důvod k ukončení smlouvy podle
 tohoto oddílu týkající se části povinností, u nichž lze stanovit úměrnou cenu,
 může kupující ukončit smlouvu pouze ve vztahu k této části.
 2. Odstavec 1 se nepoužije v
 případě, že od kupujícího nelze očekávat, že přijme plnění ostatních částí,
 nebo že je neplnění povinností takové povahy, že odůvodňuje ukončení smlouvy
 jako celku.
 3. Jestliže není možné rozdělit
 povinnosti prodávajícího vyplývající ze smlouvy nebo nelze stanovit úměrnou
 část ceny, kupující může ukončit smlouvu pouze v případě, že je neplnění takové
 povahy, že odůvodňuje ukončení smlouvy jako celku.
 Článek 118
 Oznámení o ukončení
 Právo ukončit smlouvu podle tohoto oddílu je
 uplatněno, jakmile je prodávajícímu oznámeno.
 Článek 119
 Ztráta práva ukončit smlouvu
 1. Kupující pozbývá právo
 ukončit smlouvu podle tohoto oddílu, pokud oznámení o ukončení není učiněno v
 přiměřené lhůtě od doby, kdy toto právo vzniklo nebo kdy se kupující o neplnění
 povinnosti dozvěděl nebo měl dozvědět, podle toho, co nastalo později.
 2. Odstavec 1 se nepoužije:
 a) je-li kupující spotřebitelem; nebo
 nebo pokud nebylo poskytnuto žádné plnění.
 Oddíl 6 Snížení ceny
 Článek 120
 Právo na snížení ceny
 1. Kupující, který přijme
 plnění, jež není ve shodě se smlouvou, má právo na snížení ceny. Snížení ceny
 má být úměrné snížení hodnoty toho, co bylo jako plnění obdrženo v době
 poskytnutí plnění, ve srovnání s hodnotou toho, co mělo být obdrženo jako
 plnění ve shodě se smlouvou.
 2. Kupující, který má právo na
 snížení ceny podle odstavce 1 a který již zaplatil kupní cenu převyšující
 sníženou cenu, může rozdíl v těchto částkách získat od kupujícího zpět.
 3. Kupující, který snižuje cenu,
 nemůže zároveň získat náhradu škody za ztrátu, která byla snížením ceny
 kompenzována, ale má i nadále nárok na náhradu škody za jakoukoli další
 utrpěnou ztrátu.
 Oddíl 7 Požadavky na
 přezkoumání a oznámení ve smlouvě mezi obchodníky
 Článek 121
 Přezkoumání zboží ve smlouvách mezi obchodníky
 1. Ve smlouvě mezi obchodníky se
 předpokládá, že kupující přezkoumá zboží nebo zařídí, aby bylo přezkoumáno, a
 to v co nejkratší době, která je přiměřená a nepřesahuje 14 dní od data dodání
 zboží, digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb.
 2. Jestliže se smlouva týká i
 dopravy zboží, může být přezkoumání odloženo až do doby, kdy zboží dojde na
 místo doručení.
 3. Je-li zboží v rámci dopravy
 přesměrováno nebo jej kupující odešle dále, aniž by měl možnost jej náležitě
 přezkoumat, a prodávající v době uzavření smlouvy věděl nebo měl vědět o
 možnosti takového přesměrování nebo odeslání, může být přezkoumání odloženo až
 do doby, kdy zboží dojde do nového místa určení.
 Článek 122
 Požadavky na oznámení nedostatku shody v kupních smlouvách mezi obchodníky
 1. Ve smlouvě mezi obchodníky
 nemůže kupující uplatnit nedostatek shody, pokud tento nedostatek prodávajícímu
 neoznámí v přiměřené lhůtě a neuvede povahu tohoto nedostatku.
 Běh této lhůty počíná okamžikem
 dodání zboží nebo okamžikem, kdy kupující nedostatek shody zjistí nebo kdy lze
 očekávat, že jej zjistil, podle toho, co nastane později.
 2. Kupující pozbývá právo
 uplatnit nedostatek shody, pokud kupujícímu tento nedostatek neoznámí ve lhůtě
 dvou let od okamžiku skutečného předání zboží kupujícímu podle smlouvy.
 3. Jestliže si strany sjednaly,
 že zboží musí být vhodné k určitému účelu nebo k běžnému účely po stanovenou
 dobu, neuplyne lhůta pro oznámení podle odstavce 2 dříve, než uplyne tato
 sjednaná lhůta.
 4. Odstavec 2 se neuplatní ve
 vztahu k nárokům třetích osob nebo ve vztahu k právům uvedeným v článku 102.
 5. Kupující nemusí oznamovat
 prodávajícímu skutečnost, že nebylo dodáno veškeré zboží, pokud má kupující
 důvod se domnívat, že zbývající část zboží bude dodána.
 6. Prodávající nemá právo použít
 tento článek, pokud se nedostatek shody se smlouvou týká skutečností, o nichž
 prodávající věděl nebo měl vědět, a o nichž prodávající kupujícího
 neinformoval.
 Kapitola 12 Povinnosti
 kupujícího
 Oddíl 1 Obecná ustanovení
 Článek 123
 Hlavní povinnosti kupujícího
 1. Kupující musí:
 a) zaplatit kupní cenu;
 b) převzít zboží nebo digitální obsah; a
 c) převzít doklady, které zboží představují
 nebo se jej týkají, nebo doklady týkající se digitální obsahu podle požadavků
 smlouvy.
 2. Ustanovení odst. 1 písm. a)
 se neuplatní na smlouvy o dodání digitálního obsahu, jestliže se digitální
 obsah nedodává oproti zaplacení kupní ceny.
 Oddíl 2 Zaplacení ceny
 Článek 124
 Platební prostředky
 1. Platba se provádí platebními
 prostředky podle smluvních podmínek nebo, pokud nejsou takto určeny,
 prostředky, které se užívají v běžném obchodním styku v místě, kde má být cena
 zaplacena, s přihlédnutím k povaze transakce.
 2. Má se za to, že prodávající
 přijímá šek nebo jiný příkaz k platbě nebo příslib platby pouze za podmínky, že
 tato platba bude provedena. Prodávající může vymáhat splnění původní povinnosti
 zaplatit, pokud platba nebyla na základě příkazu nebo příslibu provedena.
 3. Původní povinnost kupujícího
 zaniká v případě, že prodávající přijme příslib týkající se zaplacení od třetí
 osoby, s níž má prodávající předem sjednáno, že jako platební prostředek přijme
 příslib zaplacení od třetí osoby.
 4. Spotřebitel nenese v rámci
 smlouvy mezi obchodníkem a spotřebitelem, pokud jde o použití daných platebních
 prostředků, odpovědnost za poplatky, které převyšují náklady, jež na použití
 těchto platebních prostředků vynakládá obchodník.
 Článek 125
 Místo zaplacení
 1. Pokud místo zaplacení kupní
 ceny nelze určit jinak, je jím místo podnikání prodávajícího v době uzavření
 smlouvy.
 2. Jestliže má prodávající více
 než jedno místo podnikání, místo zaplacení je místo podnikání, které má
 nejbližší vztah k povinnosti zaplatit kupní cenu.
 Článek 126
 Okamžik zaplacení
 1. Kupní cena je splatná v
 okamžiku dodání zboží.
 2. Prodávající může odmítnout
 nabídku zaplatit před okamžikem splatnosti kupní ceny, pokud na tom má
 oprávněný zájem.
 Článek 127
 Zaplacení kupní ceny třetí osobou
 1. Kupující může pověřit
 zaplacením kupní ceny jinou osobu. Kupující, který pověří zaplacením kupní ceny
 jinou osobu, odpovídá i nadále za její zaplacení.
 2. Prodávající nemůže odmítnout
 zaplacení kupní ceny třetí osobou, pokud:
 a) třetí osoba jedná se souhlasem
 kupujícího; nebo
 b) třetí osoba má oprávněný zájem na
 zaplacení kupní ceny a kupující ji nezaplatil nebo je zřejmé, že ji kupující v
 době splatnosti nezaplatí.
 3. Zaplacení kupní ceny třetí
 osobou v souladu s odstavci 1 nebo 2 zbavuje kupujícího odpovědnosti vůči
 prodávajícímu.
 4. Jestliže prodávající přijme
 zaplacení kupní ceny třetí osobou za okolností, na něž se nevztahují odstavce 1
 nebo 2, je kupující zbaven povinnosti vůči prodávajícímu, ale prodávající
 odpovídá kupujícímu za jakoukoli ztrátu, která byla tímto přijetím způsobena.
 Článek 128
 Připsání plateb
 1. Jestliže kupující musí
 uskutečnit několik plateb prodávajícímu a uskutečněná platba není dostatečná na
 to, aby všechny tyto platby pokryla, může kupující v době provedení platby
 informovat o povinnosti, k níž má být platba připsána.
 2. Jestliže kupující neprovede
 oznámení podle odstavce 1, prodávající může v přiměřené lhůtě a poté, co to
 kupujícímu oznámí, připsat platbu k jedné z povinností.
 3. Připsání podle odstavce 2
 není účinné, pokud souvisí s povinností, u níž lhůta k plnění zatím nenastala
 nebo jejíž plnění je předmětem sporu.
 4. V případě neexistence
 účinného připsání jednou ze smluvních stran je platba připsána k povinnosti,
 která splňuje jedno z následujících kritérií v daném pořadí:
 a) povinnost, jejíž plnění je vyžadováno
 nebo bude vyžadováno jako první;
 nebo povinnost, která není prodávajícím
 zajištěna nebo má nejnižší míru zajištění;
 c) povinnost, která pro kupujícího
 představuje největší zátěž;
 d) povinnost, která nastala jako první.
 Neuplatní-li se žádné z těchto kritérií, je platba
 připsána rovnoměrně ke všem povinnostem.
 5. Platbu lze připsat podle odstavců
 2, 3 nebo 4 k povinnosti, jejíž plnění není vynutitelné v důsledku promlčení
 pouze tehdy, pokud neexistuje žádná jiná povinnost, k níž by bylo možné platbu
 připsat v souladu s uvedenými odstavci.
 6. Ve vztahu k jakékoli
 povinnosti se platba kupujícího připisuje nejprve k výdajům, následně k úrokům
 a poté k jistině, pokud prodávající neurčí jiný způsob připisování.
 Oddíl 3 Převzetí zboží
 Článek 129
 Převzetí zboží
 Kupující splní povinnost převzít zboží tím, že
 a) provede všechny právní úkony, které
 lze předpokládat k tomu, aby prodávající mohl splnit svou povinnost dodání
 zboží; a
 b) převezme zboží nebo doklady, které
 jej zastupují, nebo digitální obsah podle požadavků vyplývajících ze smlouvy.
 Článek 130
 Předčasné dodání zboží a nesprávné množství
 1. Jestliže prodávající dodá
 zboží nebo digitální obsah před stanovenou lhůtou, kupující musí zboží nebo
 digitální obsah převzít, nemá-li oprávněný důvod k odmítnutí převzetí.
 2. Jestliže prodávající dodá
 zboží nebo digitální obsah v menším množství, než stanoví smlouva, kupující
 musí zboží nebo digitální obsah převzít, nemá-li oprávněný důvod k odmítnutí
 převzetí.
 3. Jestliže prodávající dodá
 zboží nebo digitální obsah ve větším množství, než stanoví smlouva, kupující si
 může ponechat zboží v množství nad rámec smlouvy nebo je může odmítnout.
 4. Jestliže si kupující ponechá
 zboží v množství nad rámec smlouvy, má se za to, že toto zboží bylo dodáno
 podle smlouvy a musí za něj být zaplacena smluvní cena.
 5. V kupní smlouvě uzavřené se
 spotřebitelem se odstavec 4 neuplatní, pokud se kupující odůvodněně domnívá, že
 prodávající záměrně dodal zboží v nadměrném množství, aniž by se tak dopustil
 chyby, a to s vědomím, že toto množství nebylo objednáno.
 6. Tento článek se nepoužije na
 smlouvy o dodání digitálního obsahu, podle nichž digitální obsah není dodáván
 oproti zaplacení kupní ceny.
 Kapitola 13 Prostředky
 nápravy, které má prodávající k dispozici
 Oddíl 1 Obecná ustanovení
 Článek 131
 Přehled prostředků nápravy, které má prodávající k dispozici
 1. Neplní-li kupující své
 povinnosti, prodávající může:
 a) požadovat plnění podle oddílu 2 této
 kapitoly;
 b) odmítnout poskytnutí vlastního plnění
 podle oddílu 3 této kapitoly;
 c) ukončit smlouvu podle oddílu 4 této
 kapitoly; a
 d) požadovat zaplacení úroku z kupní ceny nebo
 náhradu škody podle kapitoly 16.
 2. Je-li neplnění ze strany
 kupujícího ospravedlněné, prodávající může využít jakýkoli prostředek nápravy
 uvedený v odstavci 1, nesmí však požadovat plnění a náhradu škody.
 3. Prodávající nesmí využít
 žádný z prostředků nápravy uvedený v odstavci 1, pokud prodávající zapříčinil
 neplnění ze strany kupujícího.
 4. Prostředky nápravy, které
 nejsou vzájemně neslučitelné, lze uplatnit souběžně.
 Oddíl 2 Právo vyžádat
 plnění
 Článek 132
 Právo vyžádat plnění povinností kupujícího
 1. Prodávající je oprávněn k
 zaplacení kupní ceny v okamžiku, kdy je splatná, a požadovat plnění jakékoli
 jiné povinnosti, kterou na sebe kupující převzal.
 2. Jestliže kupující zatím zboží
 nebo digitální obsah nepřevzal a je zřejmé, že kupující nebude ochotný toto
 plnění přijmout, prodávající může i tak požadovat, aby kupující zboží převzal a
 může požadovat zaplacení kupní ceny, jestliže prodávající nemůže realizovat
 přiměřenou náhradní transakci, aniž by k tomu vynaložil značné úsilí nebo
 výdaje.
 Oddíl 3 Odmítnutí plnění
 povinností prodávajícího
 Článek 133
 Právo odmítnout plnění
 1. Prodávající, který má
 poskytnout plnění ve stejném okamžiku jako kupující nebo poté, má právo
 odmítnout plnění až do doby, kdy kupující plnění zahájil, pokusil se o něj nebo
 jej uskutečnil.
 2. Prodávající, který má
 poskytnout plnění dříve než kupující a který se odůvodněně domnívá, že k plnění
 ze strany kupujícího v době splatnosti nedojde, může odmítnout plnění po dobu,
 po kterou jeho důvodná domněnka přetrvává. Práva odmítnout plnění však pozbývá,
 jestliže kupující poskytne dostatečnou záruku ohledně splnění své povinnosti
 nebo poskytne dostatečné zajištění.
 3. Plnění, které může být
 odmítnuto podle tohoto článku, představuje celé plnění nebo jeho část
 odpovídající rozsahu nesplnění povinnosti. Má-li kupující plnit své povinnosti
 v samostatných částech nebo je toto plnění jinak dělitelné, prodávající může
 odmítnout plnění jen ve vztahu k části, jejíž plnění nebylo poskytnuto, pokud
 však neplnění povinnosti kupujícího není takového charakteru, že odůvodňuje
 odmítnutí plnění jako celku.
 Oddíl 4 Ukončení smlouvy
 Článek 134
 Ukončení z důvodu zásadního neplnění
 Prodávající může ukončit smlouvu ve smyslu
 článku 8, pokud dojde k zásadnímu neplnění povinností ze strany kupujícího ve smyslu
 čl. 87 odst. 2.
 Článek 135
 Ukončení z důvodu prodlení poté, co byla oznámením stanovena dodatečná lhůta
 pro plnění
 1. Prodávající může ukončit
 smlouvu v případě prodlení, které není samo o sobě zásadní, pokud prodávající v
 oznámení stanoví dodatečnou lhůtu v přiměřené délce k poskytnutí plnění, a
 kupující v této lhůtě plnění neposkytne.
 2. Má se za to, že je lhůta
 přiměřeně dlouhá, pokud kupující bez zbytečného odkladu nevznese proti její
 délce námitky. Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem nesmí být dodatečná
 lhůta k plnění povinnosti kratší než 30 dnů uvedená v čl. 167 odst. 2.
 3. Jestliže oznámení upravuje
 automatické ukončení smlouvy v případě, že kupující neposkytne plnění ve lhůtě
 stanovené tímto oznámením, je ukončení smlouvy bez dalšího oznámení účinné
 marným uplynutím této lhůty.
 4. V kupní smlouvě uzavřené se
 spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
 článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 136
 Ukončení z důvodu předpokládaného neplnění
 Prodávající může ukončit smlouvu před tím, než
 má být plnění poskytnuto, pokud kupující prohlásil nebo je jinak zřejmé, že
 plnění neposkytne, a pokud by neplnění bylo zásadní.
 Článek 137
 Rozsah práva ukončit smlouvu
 1. Má-li kupující podle smlouvy plnit své
 povinnosti v samostatných částech nebo jestliže jsou tyto povinnosti jinak
 oddělitelné a jestliže existuje důvod k ukončení smlouvy podle tohoto oddílu
 týkající se oddělitelné části povinností prodávajícího, může prodávající
 ukončit smlouvu pouze ve vztahu k této části.
 2. Odstavec 1 se nepoužije v případě, že
 neplnění je ve vztahu ke smlouvě jako celku zásadního charakteru.
 3. Jestliže kupující nemá podle smlouvy plnit
 své povinnosti v samostatných částech, může prodávající ukončit smlouvu pouze v
 případě, že je neplnění povinnosti zásadní ve vztahu ke smlouvě jako celku.
 Článek 138
 Oznámení o ukončení
 Právo ukončit smlouvu podle tohoto oddílu je
 uplatněno, jakmile je kupujícímu oznámeno.
 Článek 139
 Ztráta práva ukončit smlouvu
 1. Jestliže nebylo plnění
 poskytnuto včas nebo poskytnuté plnění není jiným způsobem ve shodě se
 smlouvou, pozbývá prodávající práva ukončit smlouvu podle tohoto oddílu,
 jestliže kupujícímu ukončení smlouvy neoznámil v přiměřené lhůtě od okamžiku,
 kdy se dozvěděl nebo měl dozvědět, o pozdním plnění nebo o nedostatku shody.
 2. Prodávající pozbývá právo
 ukončit smlouvu podle článku 136, jestliže prodávající ukončení smlouvy
 neoznámí v přiměřené lhůtě poté, co jeho právo vzniklo.
 3. Jestliže kupující nezaplatil
 kupní cenu nebo své povinnosti nesplnil jiným způsobem, který je zásadní, má
 prodávající i nadále právo ukončit smlouvu.
 Kapitola 14 Přechod
 nebezpečí
 Oddíl 1 Obecná ustanovení
 Článek 140
 Účinky přechodu nebezpečí škody na věci
 Ztráta nebo poškození věci nebo digitálního
 obsahu poté, co nebezpečí škody na věci přešlo na kupujícího, nezbavuje
 kupujícího povinnosti zaplatit kupní cenu, pokud nebyly ztráta nebo poškození
 věci způsobeny jednáním nebo opomenutím prodávajícího.
 Článek 141
 Označení zboží nebo digitálního obsahu podle smlouvy
 Nebezpečí škody na věci nepřechází na
 kupujícího před tím, než jsou zboží nebo digitální obsah jasně označeny jako
 zboží nebo digitální obsah, které mají být dodány podle smlouvy buď na základě
 původní dohody, nebo oznámením kupujícímu, nebo jiným způsobem.
 Oddíl 2 Přechod nebezpečí v
 kupních smlouvách uzavřených se spotřebiteli
 Článek 142
 Přechod nebezpečí v kupní smlouvě uzavřené se spotřebitelem
 1. V kupní smlouvě uzavřené se
 spotřebitelem přechází nebezpečí na spotřebitele v době, kdy spotřebitel nebo
 třetí osoba označená spotřebitelem, s výjimkou dopravce, převezme do fyzické
 držby zboží nebo hmotný nosič, na němž je dodáván digitální obsah.
 2. Ve smlouvě o dodání
 digitálního obsahu, který není dodáván na hmotném nosiči, přechází toto nebezpečí
 v době, kdy spotřebitel nebo třetí osoba za tímto účelem označená spotřebitelem
 získá kontrolu nad digitálním obsahem.
 3. S výjimkou případů, kdy je
 smlouva uzavíraná na dálku nebo mimo obchodní prostory, se odstavce 1 a 2
 nepoužijí, pokud spotřebitel nesplní povinnost převzít zboží nebo digitální
 obsah a toto neplnění není omluveno podle článku 88. Nebezpečí v tomto případě
 přechází v okamžiku, kdy by spotřebitel nebo třetí osoba označená spotřebitelem
 získali fyzickou držbu zboží nebo kontrolu nad digitálním obsahem, pokud by
 byla splněna povinnost zboží nebo digitální obsah převzít.
 4. Jestliže spotřebitel
 obstarává dopravu zboží nebo digitálního obsahu dodávaného na hmotném nosiči a
 tato možnost nebyla obchodníkem nabídnuta, přechází nebezpečí v okamžiku, kdy
 byly zboží nebo digitální obsah dodávaný na hmotném nosiči předány dopravci,
 aniž jsou tím dotčena práva spotřebitele vůči dopravci.
 5. Strany nemohou k tíži
 spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
 jeho účinky.
 Oddíl 3 Přechod nebezpečí
 ve smlouvách mezi obchodníky
 Článek 143
 Okamžik přechodu nebezpečí
 1. Ve smlouvě mezi obchodníky
 přechází nebezpečí škody na věci v okamžiku, kdy kupující převezme zboží či
 digitální obsah nebo doklady, které toto zboží zastupují.
 2. Na odstavec 1 se použijí
 články 144, 145 a 146.
 Článek 144
 Zboží, které bylo dáno kupujícímu k dispozici
 1. Jestliže byly zboží nebo
 digitální obsah dány kupujícímu k dispozici a kupující o této skutečnosti
 věděl, přechází nebezpečí škody na věci na kupujícího okamžikem, kdy měly být
 zboží nebo digitální obsah převzaty, jestliže kupující neměl právo převzetí
 odmítnout podle článku 113.
 2. Jestliže jsou zboží nebo
 digitální obsah dány kupujícímu k dispozici v jiném místě, než je místo
 podnikání prodávajícího, nebezpečí škody na věci přechází v okamžiku, kdy mají
 být zboží nebo digitální obsah dodány, jestliže kupující ví o skutečnosti, že
 mu zboží nebo digitální obsah byly dány v tomto místě k dispozici.
 Článek 145
 Doprava zboží
 1. Tento článek se použije na
 kupní smlouvu, která zahrnuje dopravu zboží.
 2. Jestliže prodávající nemá
 povinnost předat zboží v určitém místě, přechází nebezpečí na kupujícího,
 jakmile je zboží předáno prvnímu dopravci, který je má podle smlouvy doručit
 kupujícímu.
 3. Jestliže má prodávající
 povinnost předat zboží dopravci v určitém místě, nebezpečí nepřechází na
 kupujícího do okamžiku, než je zboží předáno dopravci v tomto místě.
 4. Skutečnost, že má prodávající
 právo zadržet doklady, jimiž kontroluje nakládání se zbožím, nemá dopad na
 přechod nebezpečí.
 Článek 146
 Zboží, které bylo prodáno v tranzitu
 1. Tento článek se použije na
 kupní smlouvu, která zahrnuje prodej zboží v tranzitu.
 2. Nebezpečí škody na věci
 přechází na kupujícího okamžikem, kdy bylo zboží předáno prvnímu dopravci.
 Pokud to však vyplývá z okolností, přechází nebezpečí na kupujícího v okamžiku
 uzavření smlouvy.
 3. Jestliže prodávající v
 okamžiku uzavření smlouvy věděl nebo měl vědět, o skutečnosti, že došlo ke
 ztrátě nebo poškození zboží, a tuto skutečnost kupujícímu nesdělil, nese
 nebezpečí škody na věci u zboží prodávající.
 Část V Povinnosti a prostředky nápravy stran smlouvy o poskytování
 souvisejících služeb
 Kapitola 15 Povinnosti
 a prostředky nápravy smluvních stran
 Oddíl 1 Použití některých obecných pravidel o kupní smlouvě
 Článek 147
 Použití některých obecných pravidel o kupní smlouvě
 1. Pro účely této části se
 použijí pravidla vyplývající z kapitoly 9.
 2. Je-li ukončena kupní smlouva
 nebo smlouvy o dodání digitálního obsahu, končí i smlouva o poskytnutí
 souvisejících služeb.
 Oddíl 2 Povinnosti
 poskytovatele služeb
 Článek 148
 Povinnost dosáhnout výsledku a povinnost vynaložit potřebnou péči a
 odbornost
 1. Poskytovatel služby musí
 dosáhnout výsledku, který je stanoven ve smlouvě.
 2. Není-li stanovena výslovná
 nebo odvozená smluvní povinnost dosáhnout určitého výsledku, poskytovatel
 služby musí související službu poskytnout s vynaložením péče a odbornosti,
 kterou by vynaložil rozumný poskytovatel služeb v souladu s veškerými zákonnými
 nebo jinými závaznými právními předpisy, které se na poskytování související
 služby použijí.
 3. Při stanovení přiměřené péče
 a odbornosti poskytovatele služeb je zapotřebí zohlednit mimo jiné:
 a) povahu, význam, četnost a předvídatelnost
 rizik spojených s poskytováním související služby pro zákazníka;
 b) vznikla-li škoda, náklady na veškerá
 opatření, která by vzniku této nebo podobné škody zabránila; a
 c) lhůtu, která byla pro poskytnutí
 související služby stanovena.
 4. Jestliže ve smlouvě mezi
 obchodníkem a spotřebitelem související služba zahrnuje instalaci zboží,
 instalace musí být provedena tak, že instalované zboží je ve shodě se smlouvou,
 jak požaduje článek 101.
 5. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 2,
 odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 149
 Povinnost zabránit vzniku škody
 Poskytovatel služby musí přijmout přiměřená
 opatření k tomu, aby zabránil vzniku škody na zboží nebo digitálním obsahu,
 způsobení újmy na zdraví nebo jiné ztráty nebo škody v průběhu poskytování
 související služby nebo v důsledku tohoto poskytování.
 Článek 150
 Plnění prostřednictvím třetí osoby
 1. Poskytovatel služby může
 pověřit plněním smlouvy jinou osobu, pokud není z jeho strany vyžadováno osobní
 plnění.
 2. Poskytovatel služby, který
 pověří plněním smlouvy třetí osobu, odpovídá i nadále za toto plnění.
 3. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 2,
 odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Článek 151
 Povinnost vystavit fakturu
 Má-li být za poskytnutí související služby
 zaplacena samostatná cena a nejedná se o jednorázovou částku, která byla
 sjednána v době uzavření smlouvy, poskytovatel služby musí zákazníkovi
 předložit fakturu, v níž je jasným a srozumitelným způsobem uvedeno, jak byla
 cena vypočítána.
 Článek 152
 Povinnost upozornit na neočekávané a nehospodárné náklady
 1. Poskytovatel služby musí
 zákazníka upozornit a vyžádat si jeho souhlas s dalším poskytováním služby,
 pokud:
 a) náklady na poskytnutí související služby
 převyšují náklady, jejichž výši poskytovatel služby zákazníkovi oznámil; nebo
 b) cena za související službu by byla vyšší
 než hodnota zboží nebo digitálního obsahu poté, co byla související služba
 poskytnuta, jestliže poskytovatel o této skutečnosti ví.
 2. Jestliže poskytovatel služby
 nezíská souhlas zákazníka podle odstavce 1, nemá právo na zaplacení ceny, která
 převyšuje náklady, jejichž výše již byla zákazníkovi oznámena, nebo případně
 hodnotu zboží nebo digitálního obsahu poté, co byla související služba
 poskytnuta.
 Oddíl 3 Povinnosti
 zákazníka
 Článek 153
 Zaplacení ceny
 1. Zákazník musí zaplatit cenu,
 která má být podle smlouvy zaplacena za poskytnutí související služby.
 2. Tato cena je splatná v
 okamžiku, kdy bylo poskytování související služby dokončeno a předmět
 související služby je dán zákazníkovi k dispozici.
 Článek 154
 Poskytnutí přístupu
 Jestliže je zapotřebí, aby poskytovatel služby
 získal za účelem poskytování související služby přístup do prostor zákazníka,
 zákazník musí tento přístup poskytnout v přiměřené denní době.
 Oddíl 4 Prostředky nápravy
 Článek 155
 Prostředky nápravy, které má zákazník k dispozici
 1. Jestliže poskytovatel služby
 neplní své povinnosti, má zákazník k dispozici, s patřičnými úpravami vyplývajícími
 z tohoto článku, stejné prostředky nápravy, které jsou ve prospěch kupujícího
 stanoveny v kapitole 11, a to:
 a) požadovat konkrétní plnění;
 b) odmítnout poskytnutí vlastního plnění ze
 strany zákazníka;
 c) ukončit smlouvu;
 d) snížit cenu; a
 e) požadovat náhradu škody.
 2. Aniž je tím dotčen odstavec
 3, na prostředky nápravy, které má zákazník k dispozici, se uplatní právo
 poskytovatele služby poskytnout náhradní plnění bez ohledu na to, zda je
 zákazník spotřebitelem, či nikoli.
 3. V případě nesprávné instalace
 podle kupní smlouvy uzavřené se spotřebitelem a uvedené v článku 101 se na
 prostředky nápravy, které má zákazník k dispozici, neuplatní právo
 poskytovatele služeb poskytnout náhradní plnění.
 4. Je-li zákazník spotřebitelem,
 má právo ukončit smlouvu z důvodu nedostatku shody poskytnuté související
 služby se smlouvou, není-li tento nedostatek nepodstatný.
 5. Kapitola 11 se použije s
 patřičnými úpravami, zejména:
 a) ve vztahu k právu poskytovatele služeb
 poskytnout náhradní plnění v případě smluv mezi obchodníkem a spotřebitelem
 musí přiměřená lhůta podle čl. 109 odst. 5 činit maximálně 30 dnů;
 b) ve vztahu k nápravě nedostatku shody
 plnění se smlouvou se nepoužijí články 111 a 112; a
 c) místo článku 122 se použije článek 156.
 Článek 156
 Požadavky na oznámení nedostatku shody ve smlouvách o poskytování
 související služby mezi obchodníky
 1. Ve smlouvě o poskytování
 související služby mezi obchodníky se může zákazník dovolávat nedostatku shody,
 pokud tento nedostatek prodávajícímu oznámí v přiměřené lhůtě a uvede povahu
 tohoto nedostatku.
 Běh této lhůty počíná okamžikem, kdy je
 poskytování související služby dokončeno, nebo okamžikem, kdy zákazník
 nedostatek shody zjistí nebo kdy lze očekávat, že jej zjistil, podle toho, co
 nastane později.
 2. Poskytovatel služby nemá
 právo uplatnit tento článek, pokud se nedostatek shody se smlouvou týká
 skutečností, o nichž poskytovatel služby věděl nebo měl vědět, a o nichž
 poskytovatel služby zákazníka neinformoval.
 Článek 157
 Prostředky nápravy, které má k dispozici poskytovatel služeb
 1. Jestliže zákazník neplní své
 povinnosti, má poskytovatel služby k dispozici, s patřičnými úpravami
 vyplývajícími z odstavce 2, stejné prostředky nápravy, které jsou ve prospěch
 prodávajícího stanoveny v kapitole 13, a to:
 a) požadovat plnění;
 b) odmítnout poskytnutí vlastního plnění ze
 strany poskytovatele služby;
 c) ukončit smlouvu; a
 d) požadovat zaplacení úroků z ceny a
 náhrady škody.
 2. Kapitola 13 se použije s
 patřičnými úpravami. Zejména se místo čl. 132 odst. 2 použije článek 158.
 Článek 158
 Právo zákazníka odmítnout plnění
 1. Zákazník může kdykoli oznámit
 poskytovateli služeb, že již nepožaduje jeho plnění nebo další plnění
 souvisejících služeb.
 2. Jestliže zákazník provede
 oznámení podle odstavce 1:
 a) poskytovatel služby již nemá právo nebo
 povinnost související službu poskytnout; a
 b) zákazník, jestliže neexistuje důvod pro
 ukončení smlouvu na základě jiného ustanovení, je i nadále odpovědný za
 zaplacení ceny, snížené o náklady, jež poskytovatel služby ušetřil nebo lze předpokládat,
 že je ušetřil, tím, že neposkytl úplné plnění.
 3. Ve vztazích mezi obchodníkem
 a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
 článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Část VI Náhrada
 škody a úrok
 Kapitola 16 Náhrada
 škody a úrok
 Oddíl 1 Náhrada škody
 Článek 159
 Právo na náhradu škody
 1. Věřitel má právo na náhradu
 škody za ztrátu způsobenou tím, že dlužník nesplní svou povinnost, pokud toto
 neplnění není ospravedlněné.
 2. Ztráta, za níž má být
 poskytnuta náhrada škody, zahrnuje i budoucí ztrátu, jejíž vznik dlužník může
 předpokládat.
 Článek 160
 Obecná výše náhrady škody
 Obecná výše náhrady škody za ztrátu způsobenou
 neplněním povinnosti je částka, která věřiteli umožní získat stejné postavení,
 v němž by se nacházel, kdyby povinnost byla náležitě splněna, nebo pokud to
 není možné, nejpodobnější postavení. Tato náhrada škody zahrnuje ztrátu, kterou
 věřitel utrpěl, a zisk, který věřiteli ušel.
 Článek 161
 Předvídatelnost ztráty
 Dlužník odpovídá pouze za tu ztrátu, kterou v
 důsledku neplnění svých povinností předvídal nebo měl předvídat, v době
 uzavření smlouvy.
 Článek 162
 Ztráta přičitatelná věřiteli
 Dlužník neodpovídá za ztrátu, kterou věřitel
 utrpěl, v míře, v jaké se věřitel podílel na neplnění povinnosti nebo jeho
 účincích.
 Článek 163
 Snížení ztráty
 1. Dlužník neodpovídá za ztrátu,
 kterou věřitel utrpěl, v míře, v jaké věřitel mohl ztrátu snížit, kdyby přijal
 přiměřená opatření.
 2. Věřitel má právo na náhradu
 přiměřených nákladů, které mu vznikly při snižování rozsahu ztráty.
 Článek 164
 Náhradní transakce
 Věřitel, který ukončil smlouvu jako celek nebo
 její část a který v přiměřené lhůtě a přiměřeným způsobem poskytl náhradní
 transakci, získá v případě nároku na náhradu škody rozdíl mezi částkou, která
 by byla splatná podle ukončené smlouvy a částkou, která je splatná na základě
 náhradní transakce, jakož i náhradu škody za jakoukoli další ztrátu.
 Článek 165
 Běžná cena
 Jestliže věřitel ukončil smlouvu a neposkytl
 náhradní transakci, ale jestliže existuje běžná cena za poskytnutí daného
 plnění, věřitel může v případě, že má nárok na náhradu škody, získat rozdíl
 mezi smluvní cenou a běžnou cenou v době ukončení smlouvy, jakož i náhradu
 škody za jakoukoli další ztrátu.
 Oddíl 2: Úroky z
 prodlení: obecná ustanovení
 Článek 166
 Úroky z prodlení
 1. Je-li dlužník v prodlení s
 platbou peněžní částky, má věřitel nárok, aniž by to dlužníkovi oznamoval, na
 zaplacení úroku z této částky počínaje okamžikem její splatnosti do doby jejího
 zaplacení, a to v sazbě uvedené v odstavci 2.
 2. Sazba úroků z prodlení
 představuje:
 a) v případě, že se obvyklé bydliště
 věřitele nachází v členském státě, jehož měnou je euro, nebo ve třetí zemi,
 úrokovou sazbu, kterou použila Evropská centrální banka při své poslední hlavní
 refinanční operaci uskutečněné před prvním kalendářním dnem dotyčného pololetí,
 nebo v marginální úrokové sazbě vyplývající z výběrových řízení na poslední
 hlavní refinanční operace Evropské centrální banky, zvýšenou o dva procentní
 body;
 b) v případě, že se obvyklé bydliště
 věřitele nachází v členském státě, jehož měnou není euro, rovnocennou úrokovou
 sazbu stanovenou národní centrální bankou tohoto členského státu, zvýšenou o
 dva procentní body.
 3. Věřitel může vymáhat náhradu
 škody za jakoukoli další ztrátu.
 Článek 167
 Úrok v případě, že dlužníkem je spotřebitel
 1. Je-li dlužníkem spotřebitel,
 je povinen zaplatit úrok z prodlení v sazbě vyplývající z článku 166 pouze v
 případě, že jeho neplnění není ospravedlněné.
 2. Okamžik, od kterého počíná
 nabíhat úrok z prodlení, nastane nejdříve 30 dnů poté, co věřitel dlužníkovi
 výslovně oznámil povinnost platit úrok a jeho sazbu. Toto oznámení lze provést
 před datem splatnosti dlužné částky.
 3. Smluvní podmínka, která
 stanoví vyšší sazbu úroku, než jak vyplývá z článku 166, nebo dřívější datum
 nabíhání úroků, než jak vyplývá z odstavce 2 tohoto článku, není závazná, pokud
 představuje nepřiměřenou podmínku podle článku 83.
 4. Úrok z prodlení nelze přičíst
 k jistině tak, aby z něj narůstal úrok.
 5. Strany nemohou k tíži spotřebitele
 vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 Oddíl 3 Prodlení obchodníků
 Článek 168
 Sazba a nabíhání úroku
 1. Jestliže je obchodník v
 prodlení se zaplacením ceny podle smlouvy za dodání zboží, digitálního obsahu
 nebo poskytnutí souvisejících služeb, aniž by šlo o ospravedlněné prodlení
 podle článku 88, má povinnost platit úrok z prodlení v sazbě stanovené v
 odstavci 5 tohoto článku.
 2. Úrok v sazbě vyplývající z
 odstavce 5 počíná nabíhat ode dne, který následuje po dni, kdy skončila lhůta k
 zaplacení ceny vyplývající ze smlouvy. Pokud takové datum nebo lhůta
 neexistuje, počíná nabíhat tento úrok v dané sazbě po uplynutí:
 a) 30 dnů po datu, kdy dlužník obdrží
 fakturu nebo jiný rovnocenný dokument vyzývající k provedení platby; nebo
 b) 30 dnů po datu, kdy bylo předáno zboží
 nebo digitální obsah nebo poskytnuty související služby, pokud okamžik uvedený
 v písmenu a) nastane dříve nebo není jisté, zda nastane, nebo pokud není jisté
 zda dlužník obdržel fakturu nebo jiný rovnocenný dokument vyzývající k
 provedení platby.
 3. Má-li být shoda zboží,
 digitálního obsahu nebo souvisejících služeb se smlouvou potvrzena přijetím
 nebo přezkoumáním, počíná běh lhůty 30 dnů uvedené v odst. 2 písm. b) dnem
 přijetí nebo dnem, kdy bylo dokončeno přezkoumání. Maximální délka trvání
 postupu přezkoumání nesmí přesáhnout 30 dnů od data dodání zboží, digitálního
 obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb, pokud si smluvní strany výslovně
 nesjednaly něco jiného a tato dohoda není podle článku 170 nepřiměřená.
 4. Lhůta splatnosti stanovená
 podle odstavce 2 nesmí přesáhnout 60 dnů, pokud si smluvní strany výslovně
 nesjednaly něco jiného a tato dohoda nepředstavuje nepřiměřenou smluvní
 podmínku podle článku 170.
 5. Sazba úroků z prodlení
 představuje:
 a) v případě, že se obvyklé bydliště
 věřitele nachází v členském státě, jehož měnou je euro, nebo ve třetí zemi,
 úrokovou sazbu, kterou použila Evropská centrální banka při své poslední hlavní
 refinanční operaci uskutečněné před prvním kalendářním dnem dotyčného pololetí,
 nebo v marginální úrokové sazbě vyplývající z výběrových řízení na poslední
 hlavní refinanční operace Evropské centrální banky, zvýšenou o osm procentních
 bodů;
 b) v případě, že se obvyklé bydliště
 věřitele nachází v členském státě, jehož měnou není euro, rovnocennou úrokovou
 sazbu stanovenou národní centrální bankou tohoto členského státu, zvýšenou o
 osm procentních bodů.
 6. Věřitel může vymáhat náhradu
 škody za jakoukoli další ztrátu.
 Článek 169
 Náhrada nákladů spojených s vymáháním
 1. Je-li úrok splatný podle
 článku 168, věřitel má právo získat od dlužníka minimálně paušální částku ve
 výši 40 EUR nebo odpovídající částku v měně, která byla určena jako smluvní
 cena, jako náhradu nákladů, které věřitel vynaložil v souvislosti s vymáháním.
 2. Věřitel má právo od dlužníka
 získat přiměřenou náhradu jakýchkoli nákladů spojených s vymáháním, které
 převyšují paušální částku uvedenou v odstavci 1 a které vznikly v souvislosti s
 prodlením dlužníka se zaplacením.
 Článek 170
 Nepřiměřené smluvní podmínky týkající se úroků z prodlení
 1. Smluvní podmínka týkající se
 dne nebo lhůty splatnosti, sazby úroků z prodlení nebo náhrady nákladů
 souvisejících s vymáháním není závazná v rozsahu, v jakém je tato podmínka
 nepřiměřená. Smluvní podmínka je nepřiměřená, pokud se značně odchyluje od
 zásad poctivého obchodního styku, je v rozporu s dobrou vírou a poctivým
 jednáním, a to s přihlédnutím ke všem okolnostem případu, včetně povahy zboží,
 digitálního obsahu nebo související služby.
 2. Pro účely odstavce 1 se
 smluvní podmínka, která stanoví dobu nebo lhůtu splatnosti nebo sazbu úroku,
 která je pro věřitele méně příznivá, než jsou doba, lhůta nebo sazba
 vyplývající z článků 167 nebo 168, nebo smluvní podmínka, která stanoví částku
 náhrady nákladů spojených s vymáháním nižší, než je částka uvedená v článku
 169, považují za nepřiměřené.
 3. Pro účely odstavce 1 je
 smluvní podmínka, která vylučuje zaplacení úroků z prodlení nebo náhrady
 nákladů souvisejících s vymáháním, vždy nepřiměřená.
 Článek 171
 Kogentní povaha
 Strany nemohou vyloučit použití tohoto oddílu,
 odchýlit se od jeho ustanovení nebo pozměnit jeho účinky.
 Část VII Navrácení
 plnění
 Kapitola 17
 Navrácení plnění
 Článek 172
 Navrácení plnění v případě zrušení smlouvy nebo jejího ukončení
 1. Jestliže jakákoli smluvní
 strana smlouvu zruší nebo jí ukončí, každá smluvní strana má povinnost
 navrátit, co tato strana („příjemce“) obdržela od druhé strany.
 2. Povinnost navrátit vše, co
 bylo plněno, se vztahuje i na faktické a právní užitky z toho, co bylo plněno.
 3. Je-li ukončena smlouva,
 jejímž předmětem je plnění ve splátkách nebo částech, navrácení toho, co bylo
 plněno, se nevyžaduje ve vztahu k těm splátkám nebo částem, kde byly na obou
 stranách povinnosti zcela splněny, nebo kde je nutno zaplatit cenu za to, co
 bylo plněno, podle čl. 8 odst. 2, není-li smlouva takové povahy, že toto plnění
 nemá pro jednu ze smluvních stran žádnou hodnotu.
 Článek 173
 Zaplacení peněžní hodnoty
 1. Jestliže nelze navrátit
 předmět plnění, včetně jeho případných užitků, a v případě digitálního obsahu
 bez ohledu na to, zda byl dodán na hmotném nosiči či nikoli, příjemce musí
 zaplatit jeho peněžní hodnotu. Jestliže je navrácení možné, ale znamenalo by
 vynaložení nepřiměřeného úsilí nebo nákladů, příjemce si může zvolit, že zaplatí
 peněžní hodnotu, jestliže to nepoškodí vlastnické zájmy druhé smluvní strany.
 2. Peněžní hodnota zboží je
 hodnota, kterou by zboží mělo ke dni, kdy je platba této peněžní hodnoty
 splatná, pokud by je příjemce k tomuto dni uchoval bez zničení nebo poškození.
 3. Jestliže zákazník zruší
 smlouvu o poskytování související služby nebo ji ukončí poté, co byla
 související služba poskytnuta zcela nebo částečně, peněžní hodnota toho, co
 bylo plněno, představuje částku, kterou zákazník ušetřil tím, že mu byla související
 služba poskytnuta.
 4. V případě digitálního obsahu
 představuje peněžní hodnota toho, co bylo plněno, částku, kterou spotřebitel
 využitím digitálního obsahu ušetřil.
 5. Jestliže příjemce získal
 peněžní nebo faktickou náhradu za zboží nebo digitální obsah, jestliže příjemce
 věděl nebo měl vědět o důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu
 ukončení, druhá strana si může zvolit, zda bude požadovat danou náhradu nebo
 její peněžní hodnotu. Příjemce, který získal peněžní nebo faktickou náhradu za
 zboží nebo digitální obsah, když tento příjemce nevěděl nebo nemohl vědět o
 důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení, si může zvolit,
 zda navrátí peněžní hodnotu dané náhrady nebo tuto náhradu.
 6. V případě digitálního obsahu,
 který není dodáván oproti zaplacení kupní ceny, k navrácení plnění nedochází.
 Článek 174
 Platba za užívání a úroky z obdržené peněžní částky
 1. Příjemce, který zboží užíval,
 musí druhé straně zaplatit peněžní hodnotu tohoto užívání za jakoukoli dobu,
 pokud:
 a) příjemce zapříčinil důvody vedoucí ke
 zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení;
 b) příjemce před zahájením běhu této lhůty
 věděl o důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení; nebo
 c) s ohledem na povahu zboží, povahu a míru
 užívání a dostupnost jiných prostředků nápravy, než je ukončení smlouvy, by
 bylo nespravedlivé příjemci umožnit bezplatné užívání zboží po tuto dobu.
 2. Příjemce, který má povinnost
 vrátit peněžní částku, musí platit úrok v sazbě stanovené v článku 166, pokud:
 a) má druhá strana povinnost platit za
 užívání; nebo
 b) příjemce zapříčinil zrušení smlouvy z
 důvodu podvodu, hrozby nebo zneužívání postavení.
 3. Příjemce nemá pro účely této
 kapitoly povinnost platit za užívání zboží, které obdržel, nebo platit úroky z
 peněz, které přijal, za žádných jiných okolností, než jsou okolnosti uvedené v
 odstavcích 1 a 2.
 Článek 175
 Náhrada za výdaje
 1. Jestliže příjemci vznikly v
 souvislosti se zbožím nebo digitálním obsahem výdaje, má právo na jejich
 náhradu v rozsahu, v jakém byly tyto výdaje přínosem pro druhou stranu, za
 předpokladu, že tyto výdaje byly vynaloženy v době, kdy příjemce nevěděl nebo
 nemohl vědět o důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení.
 2. Příjemce, který věděl nebo
 měl vědět o důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení má
 právo na náhradu pouze těch výdajů, jejichž vynaložení bylo nezbytné k ochraně
 zboží nebo digitálního obsahu před ztrátou nebo snížením jejich hodnoty za
 předpokladu, že příjemce neměl možnost požádat druhou smluvní stranu o
 poradenství.
 Článek 176
 Spravedlivá změna
 Jakákoli povinnost týkající se navrácení nebo
 zaplacení podle této kapitoly může být změněna v tom rozsahu, kdy by její
 plnění bylo značně nespravedlivé, a to zejména s ohledem na to, zda strana
 nezapříčinila důvody vedoucí ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení nebo o
 nich nevěděla.
 Článek 177
 Kogentní povaha
 Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem
 nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití této kapitoly, odchýlit se
 od ní nebo pozměnit její účinky.
 Část VIII Promlčení
 Kapitola 18 Promlčení
 Oddíl 1 Obecná ustanovení
 Článek 178
 Práva, jež mohou být promlčena
 Právo vymoci plnění povinnosti a jakékoli
 právo, které s ním souvisí, se promlčí uplynutím promlčecí doby v souladu s
 touto kapitolou.
 Oddíl 2 Promlčecí doby a
 počátek jejich běhu
 Článek 179
 Promlčecí doby
 1. Krátká promlčecí doba je
 dvouletá.
 2. Dlouhá promlčecí doba činí
 deset let nebo, v případě práva na náhradu škody za újmu na zdraví, třicet let.
 Článek 180
 Počátek běhu promlčecí doby
 1. Běh krátké promlčecí doby
 počíná dnem, kdy se věřitel dozvěděl nebo měl dozvědět o skutečnostech, v
 důsledku nichž může své právo uplatnit.
 2. Dlouhá promlčecí doba běží
 ode dne, kdy dlužník musí plnit nebo, v případě práva na náhradu škody, od okamžiku,
 kdy došlo k právnímu úkonu, který toto právo zakládá.
 3. Jestliže má věřitel trvalou
 povinnost něco vykonat nebo se něčeho zdržet, má se za to, že věřitel má
 samostatné právo ve vztahu ke každému neplnění této povinnosti.
 Oddíl 3 Prodloužení promlčecí
 doby
 Článek 181
 Stavení promlčecí doby v případě soudního nebo jiného řízení
 1. Běh promlčecích dob je
 pozastaven okamžikem, kdy bylo zahájeno soudní řízení ohledně uplatnění daného
 práva.
 2. Pozastavení trvá do doby, než
 je přijato pravomocné rozhodnutí nebo než je daná věc vyřešena jinak. Jestliže
 řízení skončí v posledních šesti měsících promlčecí doby, aniž by bylo
 rozhodnuto ve věci samé, běh promlčecí doby neskončí před tím, než uplyne šest
 měsíců od konce tohoto řízení.
 3. Odstavce 1 a 2 se použijí s
 patřičnými úpravami na rozhodčí řízení, řízení o mediaci, řízení, kde je věc
 mezi dvěma stranami svěřena třetí osobě, aby přijala závazné rozhodnutí, a na
 všechna ostatní řízení zahájená s cílem získat rozhodnutí týkající se práva
 nebo zamezení platební neschopnosti.
 4. Mediací se rozumí formální
 řízení, jakkoli nazvané nebo uváděné, ve kterém dvě nebo více stran sporu samy
 dobrovolně usilují o dosažení dohody o vyřešení sporu za pomoci mediátora. Toto
 řízení mohou zahájit strany sporu nebo může být navrženo či nařízeno soudem
 nebo stanoveno vnitrostátním právem. Mediace končí dosažením dohody stran nebo
 prohlášením mediátora nebo jedné ze stran.
 Článek 182
 Odložení konce běhu promlčecí doby v případě jednání
 Jestliže smluvní strany jednají ohledně práva
 nebo okolností, za nichž nárok související s tímto právem vzniká, nekončí běh
 ani jedné z promlčecích dob před tím, než uplyne jeden rok od poslední
 komunikace v rámci těchto jednání nebo od okamžiku, kdy jedna strana oznámila
 druhé, že si nepřeje v jednání pokračovat.
 Článek 183
 Odložení konce běhu promlčecí doby v případě nezpůsobilosti
 Jestliže není nezpůsobilá osoba zastoupená,
 běh žádné z promlčecích dob týkajících se práva této osoby neskončí do doby,
 než uplyne jeden rok od okamžiku, kdy daná nezpůsobilost skončila, nebo kdy byl
 ustanoven zástupce.
 Oddíl 4 Obnovení promlčecí
 doby
 Článek 184
 Obnovení promlčecí doby uznáním
 Jestliže dlužník uzná právo vůči věřiteli buď
 částečným zaplacením, zaplacením úroku, poskytnutím záruky, započtením nebo jiným
 způsobem, počíná běžet nová krátká promlčecí doba.
 Oddíl 5 Účinky promlčení
 Článek 185
 Účinky promlčení
 1. Dlužník má po uplynutí
 příslušné promlčecí doby právo odmítnout plnění dané povinnosti a věřitel
 ztrácí veškeré prostředky nápravy z důvodu neplnění, s výjimkou odmítnutí
 plnění.
 2. Vše, co dlužník v souvislosti
 s plněním dané povinnosti zaplatil nebo převedl, nemůže být požadováno zpět
 pouze z toho důvodu, že promlčecí doba uplynula v okamžiku plnění povinnosti.
 3. Běh promlčecí doby týkající
 se práva na zaplacení úroků a dalších práv související povahy nekončí dříve než
 promlčecí doba hlavního práva.
 Oddíl 6 Změna na základě dohody
 Článek 186
 Dohody týkající se promlčení
 1. Pravidla této kapitoly mohou
 být pozměněna dohodou smluvních stran, a to zejména zkrácením nebo prodloužením
 promlčecích dob.
 2. Krátká promlčecí doba nemůže
 být zkrácena na dobu kratší než jeden rok nebo prodloužena na více než deset
 let.
 3. Dlouhá promlčecí doba nemůže
 být zkrácena na dobu kratší než jeden rok nebo prodloužena na více než třicet
 let.
 4. Strany nemohou vyloučit
 použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
 5. Ve smlouvě mezi obchodníkem a
 spotřebitelem nelze tento článek použít k tíži spotřebitele.
 Dodatek 1
 Vzorové pokyny pro odstoupení od smlouvy
 Právo na
 odstoupení od smlouvy
 Máte právo
 odstoupit od této smlouvy bez uvedení důvodů ve lhůtě 14 dnů.
 Lhůta pro odstoupení od smlouvy končí
 uplynutím 14 dnů od dne 1.
 K uplatnění práva odstoupit od smlouvy nás (2)
 musíte jasným prohlášením (např. dopis zaslaný poštou, fax nebo e-mail)
 informovat o Vašem rozhodnutí odstoupit od této smlouvy. Můžete k tomu využít
 přiložený vzorový formulář pro odstoupení od smlouvy, ale není to povinné.3
 Abyste odstoupili od smlouvy ve stanovené
 lhůtě, stačí, pokud odešlete oznámení týkající se uplatnění Vašeho práva
 odstoupit od smlouvy před tím, než lhůta pro odstoupení od smlouvy uplyne.
 Účinky odstoupení
 od smlouvy
 Jestliže odstoupíte od této smlouvy, vrátíme
 Vám všechny platby, které jsme od Vás obdrželi, včetně nákladů na dodání (s
 výjimkou dodatečných nákladů souvisejících s Vaší volbou způsobu dodání, který
 není nejlevnějším způsobem standardního dodání, jenž jsme nabízeli), bez
 zbytečného odkladu a v každém případě nejpozději do 14 dnů ode dne, kdy jste nás
 informovali o Vašem rozhodnutí od této smlouvy odstoupit. Tuto úhradu provedeme
 stejnými platebními prostředky, jaké jste použili pro účely původní transakce,
 pokud jste výslovně nesouhlasili s jiným způsobem. Za tuto úhradu se Vám
 každopádně nebudou účtovat žádné poplatky. 4
 5
 6
 Pokyny k vyplnění:
 1 Vložte jeden z těchto textů uvedený
 v uvozovkách:
 a) v případě smlouvy o poskytování
 souvisejících služeb nebo smlouvy o dodávkách vody, plynu nebo elektřiny, pokud
 nejsou prodávány v omezeném objemu nebo v určitém množství, dálkového vytápění
 nebo digitálního obsahu, který není dodáván na hmotném nosiči: „uzavření
 smlouvy“;
 b) v případě kupních smluv: „kdy Vy nebo
 třetí osoba, kterou jste označili a která není dopravcem, převezmete zboží do
 fyzické držby“;
 c) v případě smlouvy týkající se více druhů
 zboží, které spotřebitel objednal jednou objednávkou a které je dodáváno
 odděleně: „kdy Vy nebo třetí osoba, kterou jste označili a která není
 dopravcem, převezmete dodávku posledního zboží do fyzické držby“;
 d) v případě smlouvy týkající se zboží,
 které se skládá z několika částí nebo dílů: „kdy Vy nebo třetí osoba, kterou
 jste označili a která není dopravcem, převezmete dodávku poslední části nebo
 dílu do fyzické držby“;
 e) v případě smluv o pravidelných dodávkách
 zboží v průběhu stanovené doby: „kdy Vy nebo třetí osoba, kterou jste označili
 a která není dopravcem, převezmete první část dodávky do fyzické držby“.
 2 Uveďte Vaše jméno, zeměpisnou adresu
 a případně Vaše telefonní a faxové číslo a e-mailovou adresu.
 3 Jestliže spotřebiteli poskytujete
 možnost vyplnit a zaslat oznámení o odstoupení od smlouvy elektronicky na
 Vašich internetových stránkách, uveďte zde následující: „Můžete rovněž
 elektronicky vyplnit a zaslat vzorový formulář pro odstoupení od smlouvy nebo
 jiné jasné prohlášení na naší internetové stránce [vložit internetovou adresu].
 Jestliže této možnosti využijete, zašleme Vám bez zbytečného odkladu potvrzení
 o přijetí Vašeho odstoupení od smlouvy na trvalém nosiči (např. e-mailem).“
 4 Jestliže u některých kupních smluv
 nenabízíte, že si zboží v případě odstoupení od smlouvy vyzvednete, uveďte zde
 následující: „Můžeme pozdržet vrácení plateb do doby, než obdržíme zboží zpět
 nebo než poskytnete důkaz o tom, že zboží bylo zasláno zpět, cokoli nastane dříve.“
 5 Jestliže spotřebitel v souvislosti
 se smlouvou obdržel zboží, uveďte zde následující:
 a uveďte:
 –
 „Zboží si vyzvedneme.“; nebo
 –
 „Zboží nám zašlete zpět nebo jej předáte nám nebo
 _____[uveďte jméno a případně zeměpisnou adresu osoby, která je Vámi oprávněná
 k převzetí zboží], a to bez zbytečného odkladu, nejpozději však do 14 dnů ode
 dne, kdy jste nás informovali o Vašem rozhodnutí od této smlouvy odstoupit.
 Lhůta je dodržena, pokud zašlete zboží zpět před uplynutím lhůty 14 dnů.“
 b uveďte buď:
 –
 „Poneseme náklady na navrácení zboží.“; nebo
 –
 „Budete muset nést přímé náklady související s
 navrácením zboží.“; nebo
 –
 Pokud v případě smlouvy uzavřené na dálku
 nenabízíte, že ponesete náklady na navrácení zboží a toto zboží vzhledem k jeho
 povaze nelze obvykle vrátit poštou: „Budete muset nést přímé náklady
 související s navrácením zboží ve výši ____ EUR [uveďte částku].“; nebo pokud
 nelze náklady na navrácení zboží odůvodněně vypočítat dopředu: „Budete muset
 nést přímé náklady související s navrácením zboží. Maximální odhadovaná výše
 těchto nákladů činí přibližně ___ EUR[uveďte částku]“; nebo
 –
 Pokud v případě smlouvy uzavřené mimo obchodní
 prostory nemůže být zboží vzhledem ke své povaze obvykle vráceno poštou a bylo
 doručeno spotřebiteli domů v době uzavření smlouvy: „Zboží si vyzvedneme na
 naše vlastní náklady.“
 c „Odpovídáte pouze za případné snížení
 hodnoty zboží v důsledku nakládání s tímto zbožím jiným způsobem, než je nutné
 k ujištění se o povaze a funkčnosti zboží.“
 6 V případě smlouvy o poskytování
 souvisejících služeb, uveďte: „Jestliže jste požádali o zahájení poskytování
 souvisejících služeb v průběhu lhůty pro odstoupení od smlouvy, zaplatíte nám
 částku, která je úměrná rozsahu toho, co bylo plněno až do doby, kdy jste nám
 oznámili Vaše rozhodnutí odstoupit od této smlouvy, a to ve srovnání s celkovým
 rozsahem plnění uvedeným ve smlouvě.“.
 Dodatek 2
 Vzorový
 formulář pro odstoupení od smlouvy
 (vyplňte
 tento formulář a pošlete jej zpět pouze v případě, že chcete odstoupit od
 smlouvy)
 –
 Adresát [obchodník doplní své jméno, zeměpisnou
 adresu a případně číslo faxu a e-mailovou adresu]:
 –
 Oznamuji/oznamujeme*, že tímto
 odstupuji/odstupujeme* od smlouvy o nákupu tohoto zboží* / o dodání tohoto
 digitálního obsahu* / o poskytnutí této související služby*
 –
 Datum objednání* / datum obdržení*
 –
 Jméno spotřebitele/spotřebitelů
 –
 Adresa spotřebitele/spotřebitelů
 –
 Podpis spotřebitele/spotřebitelů (pouze pokud je
 tento formulář zasílán v tištěné podobě)
 –
 Datum
 * Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA II
 STANDARDNÍ INFORMAČNÍ OZNÁMENÍ
 Smlouva, kterou hodláte uzavřít, se bude řídit
 společnou evropskou právní úpravou prodeje, která představuje alternativu k
 vnitrostátnímu systému smluvního práva, jenž mají spotřebitelé k dispozici v
 přeshraničních případech. Tato společná pravidla jsou totožná v rámci celé
 Evropské unie a byla navržena tak, aby spotřebitelům poskytovala vysokou míru
 ochrany.
 Tato pravidla
 se použijí pouze tehdy, že vyjádříte svůj souhlas s tím, aby se smlouva řídila
 společnou evropskou právní úpravou prodeje.
 Možná jste
 vyjádřili souhlas s uzavřením smlouvy po telefonu nebo jiným způsobem
 (například prostřednictvím krátké textové zprávy SMS), což Vám neumožnilo,
 abyste toto oznámení obdrželi dopředu. V tomto případě bude smlouva platná
 pouze tehdy, pokud jste toto oznámení obdrželi a vyjádřili Váš souhlas.
 Vaše hlavní práva jsou uvedena níže.
 SPOLEČNÁ EVROPSKÁ PRÁVNÍ ÚPRAVA
 PRODEJE: SHRNUTÍ HLAVNÍCH PRÁV SPOTŘEBITELE
 Vaše práva před uzavřením smlouvy
 Obchodník Vám musí poskytnout důležité informace
 ohledně smlouvy, například informace o zboží a jeho ceně, včetně všech daní
 a poplatků, a své kontaktní údaje. Tyto informace musí být podrobnější, pokud
 kupujete zboží mimo obchodníkův obchod nebo pokud se s obchodníkem vůbec osobně
 nesetkáte, například pokud nakupujete on-line nebo po telefonu. Máte právo na
 náhradu škody, pokud tyto informace nebyly úplné nebo byly nesprávné.
 Vaše práva po uzavření smlouvy
 Ve většině případů máte 14 dní na to, abyste od
 nákupu odstoupili, jestliže jste zboží koupili mimo obchodníkův obchod nebo
 pokud jste se až do doby nákupu s obchodníkem nesetkali (jestliže jste
 nakupovali on-line nebo po telefonu). Obchodník Vám musí poskytnout informace a
 standardní formulář pro odstoupení od smlouvy[23].
 Pokud tak obchodník neučinil, můžete smlouvu zrušit ve lhůtě jednoho roku.
 Co můžete dělat, jsou-li výrobky vadné nebo
 jestliže nebyly dodány podle smlouvy? Máte právo
 vybrat si mezi tím, že: 1) výrobek bude dodán 2) nahrazen nebo 3) opraven. 4)
 Požádáte o snížení ceny. 5) Můžete zrušit smlouvu, vrátit výrobek a získat zpět
 zaplacenou částku, s výjimkou případu, kdy je vada velmi malá. 6) Můžete
 uplatňovat právo na náhradu způsobené škody. Nemusíte zaplatit cenu do doby,
 než obdržíte výrobek bez vad.
 Jestliže obchodník neposkytl související službu
 podle toho, jak bylo sjednáno ve smlouvě, máte podobná práva. Obchodník však má
 poté, co jste jej na tuto skutečnost obvyklým způsobem upozornili, právo se
 nejprve pokusit o to, aby související službu poskytl správně. Pouze v případě,
 že se mu to znovu nepodaří, můžete si zvolit mezi tím, že 1) obchodníka znovu
 požádáte, aby související službu poskytl, 2) nezaplatíte cenu do doby, než bude
 související služba poskytnuta správně, 3) požádáte o snížení ceny, 4) uplatníte
 právo na náhradu škody. 5) Můžete rovněž zrušit smlouvu a získat zpět
 zaplacenou částku, s výjimkou případů kdy bylo nesplnění povinnosti poskytnout
 související službu velmi nepodstatné. Lhůta k uplatnění Vašich práv v
 případě, že jsou výrobky vadné nebo nebyly doručeny jak bylo dohodnuto: K
 uplatnění Vašich práv máte 2 roky od okamžiku, kdy jste si uvědomili nebo si
 měli uvědomit, že obchodník neučinil vše, co bylo sjednáno ve smlouvě. Jestliže
 se takový problém projeví velmi pozdě, poslední možnost, kdy toto právo můžete
 uplatnit je 10 let od okamžiku, kdy měl obchodník dodat zboží nebo digitální
 obsah nebo poskytnout související službu.
 Ochrana proti nepřiměřeným smluvním
 podmínkám: Standardní smluvní podmínky obchodníka,
 které jsou nepřiměřené, pro Vás nejsou právně závazné.
 Tento seznam práv představuje pouze shrnutí
 a není tedy vyčerpávající, ani neobsahuje všechny podrobnosti. Celé znění
 společné evropské právní úpravy prodeje najdete zde. Důkladně si Vaši
 smlouvu přečtěte.
 V případě sporu laskavě využijte právní
 poradenství.
 [1] Eurobarometr
 320 o evropském smluvním právu v transakcích mezi podnikateli z roku 2011,
 s. 15 a Eurobarometr 321 o evropském smluvním právu ve spotřebitelských
 transakcích z roku 2011, s. 19.
 [2] Úř. věst.
 L 177, 4.7.2008, s. 6.
 [3] Eurobarometr
 320 o evropském smluvním právu v transakcích mezi podnikateli z roku 2011,
 s. 15 a Eurobarometr 321 o evropském smluvním právu ve spotřebitelských
 transakcích z roku 2011, s. 19.
 [4] A.
 Turrini a T. Van Ypersele, Obchodníci, soudy a hlavolam přeshraničního účinku (Traders,
 courts and the border effect puzzle), Regional Science and Urban Economics,
 40, 2010, p. 82: „V rámci analýzy mezinárodního obchodu mezi zeměmi OECD a na
 základě kontroly specifických znaků jednotlivých zemí dokládáme, že vzdálenost,
 existence společné hranice a společného jazyka [...], podobný právní systém mají
 na obchod značný dopad [...]. Pokud mají právní systémy dvou zemí společný původ,
 v průměru vykazují o 40 % vyšší obchodní toky.“
 [5] KOM(2001)
 398, 11.7.2001.
 [6] KOM(2010)
 348 v konečném znění, 1.7.2010.
 [7] Akt o
 jednotném trhu, KOM(2011) 206 v konečném znění, 13.4.2011, s. 19, a Roční
 analýza růstu, příloha 1 Zprávy o pokroku strategie Evropa 2020, KOM(2011) 11,
 A1/2, s. 5, rovněž uvádějí iniciativu v oblasti evropského smluvního práva.
 [8] KOM(2010)
 245 v konečném znění, 26.8.2010, s. 13.
 [9] Výjimky
 představují Spojené království, Irsko, Portugalsko a Malta.
 [10] Směrnice
 Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých
 právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického
 obchodu, na vnitřním trhu, Úř. věst. L 178, 17.7.2000, s. 1–16.
 [11] Úř. věst.
 L 177, 4.7.2008, s. 6.
 [12] Úř. věst.
 L 199, 31.7.2007, s. 40.
 [13] Úř. věst.
 L 124, 20.5.2003, s. 36.
 [14] Úř. věst.
 L 105, 27.4.2010, s. 109.
 [15] Sdělení
 Komise o budování důvěry v celoevropskou justici: nový rozměr evropského
 justičního vzdělávání, KOM(2011) 551 v konečném znění, 13.9.2011.
 [16] Úř. věst.
 L 376, 27.12.2006, s. 36.
 [17] Úř. věst.
 C , , s. .
 [18] Úř. věst.
 C , , s. .
 [19] Úř. věst.
 L 177, 4.7.2008, s. 6.
 [20] Úř. věst.
 L 199, 31.7.2007, s. 40.
 [21] Úř. věst.
 L 124, 20.5.2003, s. 36.
 [22] Úř. věst. L 376, 27.12.2006, s. 36.
 [23] Zde uveďte
 odkaz.