type: caselaw

text:
 6.11.2010
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 301/27
 Απόφαση του Γενικού Δικαστηρίου της 13ης Σεπτεμβρίου 2010 — Inditex κατά ΓΕΕΑ — Marín Díaz de Cerio (OFTEN)
 (Υπόθεση T-292/08) (1)
 (Κοινοτικό σήμα - Διαδικασία ανακοπής - Αίτηση λεκτικού κοινοτικού σήματος OFTEN - Προγενέστερο λεκτικό εθνικό σήμα OLTEN - Σχετικός λόγος απαραδέκτου της καταχωρίσεως - Κίνδυνος συγχύσεως - Ομοιότητα των σημείων - Ομοιότητα των προϊόντων - Άρθρο 8, παράγραφος 1, στοιχείο β', του κανονισμού (ΕΚ) 40/94 [νυν άρθρο 8, παράγραφος 1, στοιχείο β', του κανονισμού (ΕΚ) 207/2009] - Απόδειξη της ουσιαστικής χρήσεως του προγενέστερου σήματος - Άρθρο 43, παράγραφοι 2 και 3, του κανονισμού 40/94 (νυν άρθρο 42, παράγραφοι 2 και 3, του κανονισμού 207/2009) - Αντικείμενο της διαφοράς ενώπιον του τμήματος προσφυγών - Άρθρα 61 και 62 του κανονισμού 40/94 (νυν άρθρα 63 και 64 του κανονισμού 207/2009))
 2010/C 301/44
 Γλώσσα διαδικασίας: η ισπανική
 Διάδικοι
 Προσφεύγουσα: Industria de Diseño Textil (Inditex), SA (Arteixo, Ισπανία) (εκπρόσωποι: E. Armijo Chávarri και A. Castán Pérez-Gómez, δικηγόροι)
 Καθού: Γραφείο Εναρμονίσεως στο πλαίσιο της Εσωτερικής Αγοράς (εμπορικά σήματα, σχέδια και υποδείγματα) (εκπρόσωπος: O. Mondéjar Ortuño)
 Αντίδικος ενώπιον του τμήματος προσφυγών του ΓΕΕΑ: Roberto Fernando Marín Díaz de Cerio (Logroño, Ισπανία)
 Αντικείμενο
 Προσφυγή κατά της αποφάσεως του δευτέρου τμήματος προσφυγών του ΓΕΕΑ της 24ης Απριλίου 2008 (υπόθεση R 484/2007-2), σχετικά με διαδικασία ανακοπής μεταξύ του Roberto Fernando Marín Díaz de Cerio και της Industria de Diseño Textil (Inditex), SA.
 Διατακτικό
 Το Γενικό Δικαστήριο αποφασίζει:
 1)
 Απορρίπτει την προσφυγή.
 2)
 Καταδικάζει την Industria de Diseño Textil (Inditex), SA στα δικαστικά έξοδα.
 (1) EE C 236 της 13.9.2008.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 6.8.2014
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 233/26
 A BIZOTTSÁG 854/2014/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2014. augusztus 5.)
 az egyes gyümölcs- és zöldségfélék behozatali árának meghatározására szolgáló behozatali átalányértékek megállapításáról
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22-i 1234/2007/EK tanácsi rendeletre (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (1),
 tekintettel az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a gyümölcs- és zöldség-, valamint a feldolgozottgyümölcs- és feldolgozottzöldség-ágazatra alkalmazandó részletes szabályainak a megállapításáról szóló, 2011. június 7-i 543/2011/EU bizottsági végrehajtási rendeletre (2) és különösen annak 136. cikke (1) bekezdésére,
 mivel:
 (1)
 Az Uruguayi Forduló többoldalú kereskedelmi tárgyalásai eredményeinek megfelelően az 543/2011/EU végrehajtási rendelet a XVI. mellékletének A. részében szereplő termékek és időszakok tekintetében meghatározza azokat a szempontokat, amelyek alapján a Bizottság rögzíti a harmadik országokból történő behozatalra vonatkozó átalányértékeket.
 (2)
 Az 543/2011/EU végrehajtási rendelet 136. cikke (1) bekezdése alapján a behozatali átalányérték számítására munkanaponként, változó napi adatok figyelembevételével kerül sor. Ezért helyénvaló előírni, hogy e rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lépjen hatályba,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 Az 543/2011/EU végrehajtási rendelet 136. cikkében említett behozatali átalányértékeket e rendelet melléklete határozza meg.
 2. cikk
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2014. augusztus 5-én.
 a Bizottság részéről,
 az elnök nevében,
 Jerzy PLEWA
 mezőgazdasági és vidékfejlesztési főigazgató
 (1) HL L 299., 2007.11.16., 1. o.
 (2) HL L 157., 2011.6.15., 1. o.
 MELLÉKLET
 Az egyes gyümölcs- és zöldségfélék behozatali árának meghatározására szolgáló behozatali átalányértékek
 (EUR/100 kg)
 KN-kód
 Országkód (1)
 Behozatali átalányérték
 0707 00 05
 TR
 81,4
 ZZ
 81,4
 0709 93 10
 TR
 93,0
 ZZ
 93,0
 0805 50 10
 AR
 107,0
 CL
 125,6
 TR
 75,0
 UY
 142,7
 ZA
 119,5
 ZZ
 114,0
 0806 10 10
 BR
 172,5
 CL
 187,7
 EG
 207,4
 MA
 170,9
 MX
 246,6
 TR
 162,3
 ZZ
 191,2
 0808 10 80
 AR
 228,0
 BR
 118,0
 CL
 116,2
 CN
 120,8
 NZ
 121,3
 US
 156,0
 ZA
 138,1
 ZZ
 142,6
 0808 30 90
 AR
 195,5
 CL
 154,3
 TR
 191,6
 ZA
 89,4
 ZZ
 157,7
 0809 29 00
 CA
 324,1
 TR
 410,7
 US
 324,1
 ZZ
 353,0
 0809 30
 MK
 58,0
 TR
 138,9
 ZZ
 98,5
 0809 40 05
 BA
 42,0
 MK
 88,1
 ZA
 206,8
 ZZ
 112,3
 (1) Az országoknak az 1833/2006/EK bizottsági rendeletben (HL L 354., 2006.12.14., 19. o.) meghatározott nómenklatúrája szerint. A „ZZ” jelentése „egyéb származás”.


type: contracts

text:
 7.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 67/7
 AVS-EU-AMBASSADØRUDVALGETS AFGØRELSE Nr. 1/2014
 af 7. februar 2014
 om udnævnelse af medlemmerne af bestyrelsen for Centret for Virksomhedsudvikling (CVU)
 (2014/121/EU)
 AVS-EU-AMBASSADØRUDVALGET HAR —
 under henvisning til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (1), som blev ændret for første gang i Luxembourg den 25. juni 2005 (2) og blev ændret for anden gang i Ouagadougou den 22. juni 2010 (3), særlig artikel 2, stk. 6, i bilag III,
 under henvisning til AVS-EU-Ambassadørudvalgets afgørelse nr. 8/2005 af 20. juli 2005 om vedtægterne og forretningsordenen for Centret for Virksomhedsudvikling (CVU) (4), særlig artikel 9, stk. 1, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 I artikel 9 i vedtægterne og forretningsordenen for Centret for Virksomhedsudvikling (CVU), der blev vedtaget ved afgørelse nr. 8/2005, fastsættes det, at Ambassadørudvalget udnævner medlemmerne af bestyrelsen for en periode af højst fem års varighed.
 (2)
 Mandatperioden for de tre EU-medlemmer af bestyrelsen for Centret for Virksomhedsudvikling, der blev udnævnt ved AVS-EU-Ambassadørudvalgets afgørelse nr. 3/2013 (5), udløber den 6. marts 2014 —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 Med forbehold af senere afgørelser, som udvalget måtte træffe inden for sine prærogativer, forlænges mandatet for de tre EU-medlemmer af bestyrelsen for Centret for Virksomhedsudvikling med en periode på seks måneder.
 Bestyrelsen for CVU er herefter sammensat således:
 —
 Adebayo AKINDEINDE
 —
 Giovannangelo MONTECCHI PALAZZI
 —
 Vera VENCLIKOVA,
 hvis mandat udløber den 6. september 2014, og
 —
 John Atkins ARUHURI
 —
 Maria MACHAILO-ELLIS
 —
 Félix MOUKO,
 hvis mandat udløber den 6. september 2018.
 Artikel 2
 Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen. Den kan revideres på et hvilket som helst tidspunkt i forhold til centrets situation.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 7. februar 2014.
 På AVS-EU-Ambassadørudvalgets vegne
 Th. N. SOTIROPOULOS
 Formand
 (1) EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.
 (2) Aftale om ændring af partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (EUT L 209 af 11.8.2005, s. 27).
 (3) Aftale om ændring for anden gang af partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000, som ændret første gang i Luxembourg den 25. juni 2005 (EUT L 287 af 4.11.2010, s. 3).
 (4) EUT L 66 af 8.3.2006, s. 16.
 (5) EUT L 263 af 5.10.2013, s. 18.


type: other

text:
ΕΚΤΑΚΤΟ ΒΟΗΘΗΜΑ 800 ΕΥΡΩ - Spoiler
 Πληρωμή για 800 ευρώ σήμερα , νέες αιτήσεις στο supportemployees.services.gov.gr – ΟΑΕΔ ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ – Ποιοι θα λάβουν το έκτακτο επίδομα.
 ΕΙΔΗΣΕΙΣ live : Σήμερα ξεκινάει ένα ακόμη κύμα πληρωμών για αποζημιώσεις ειδικού σκοπού, σε κατηγορίες εργαζομένων που δεν είχαν λάβει τα 800 ευρώ για διάφορους λόγους.
 Πληρωμή για 800 ευρώ σήμερα , νέες αιτήσεις στο supportemployees.services.gov.gr – ΟΑΕΔ ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ – Παράταση για τους ανέργους
 Ο πίνακας για τα 800 ευρώ, Νέες αιτήσεις – ΟΠΕΚΕΠΕ ΠΛΗΡΩΜΕΣ – Τα νεότερα για το επίδομα των 800 ευρώ . Ποιο το έλαβα και ποιοι αναμένουν να το πάρουν . Ολες οι ειδήσεις από το spoilers.gr
 ΕΙΔΗΣΕΙΣ live : Το τρίτο και τελευταίο κύμα πληρωμών της ειδικής ενίσχυσης των 800 ευρώ για τους δηλωμένους στην Εργάνη μισθωτούς ξεκινά από την Τρίτη, 5 Μαΐου και ολοκληρώνεται έως την ερχόμενη Παρασκευή, 8 Μαΐου. Στο μεταξύ έρχονται εντός του Μαίου από τις 13/5 έως και τις 19/5 τρεις νέες πληρωμές 800 ευρώ για ειδικές κατηγορίες εργαζομένων, αναφέρει το ethnos.gr.
 Ο πίνακας για τα 800 ευρώ, Νέες αιτήσεις – ΟΠΕΚΕΠΕ ΠΛΗΡΩΜΕΣ – Εργαζόμενοι ειδικών περιπτώσεων
 Οι εργοδότες δηλώνουν στην Εργάνη από την ερχόμενη Πέμπτη 7/5 έως και την Κυριακή 10/5, ενώ οι εργαζόμενοι στην πλατφόρμα supportemployees.services.gov.grαπό την ερχόμενη Παρασκευή 8/5 έως και την Τρίτη 12/5. Η καταβολή της αποζημίωσης ειδικού σκοπού προγραμματίζεται να πραγματοποιηθεί από την Πέμπτη 14/5 έως και την Παρασκευή 15/5.
 Στην συγκεκριμένη ειδική διαδικασία υπάγονται και οι παραλλήλως εργαζομενοι, οι οποίοι απασχολούνται σε πάνω από έναν εργοδότη και κάποιος εξ αυτών δεν έχει θέσει σε αναστολή τις συμβάσεις εργασίας τους και εφόσον οι ώρες εβδομαδιαίας απασχόλησής τους στο διάστημα από 15/3/2020 έως 20/4/2020, δεν ξεπέρασαν κατά μέσο όροτο 30% των συνολικών ωρών εργασίας τους με βάση τις συμβάσεις εργασίας τους.
 Ο πίνακας για τα 800 ευρώ, Νέες αιτήσεις – ΟΠΕΚΕΠΕ ΠΛΗΡΩΜΕΣ – Επιχειρήσεις
 Οι επιχειρήσεις θα μπορούν να προβούν σε υποβολή νέων ή συμπληρωματικών υπεύθυνων δηλώσεωνγια τους εργαζόμενούς τους, από 7/5/2020 έως και 10/5/2020 προσδιορίζοντας τις ειδικές περιπτώσεις στις οποίες αυτοί υπάγονται. Συγκεκριμένα, θα δοθεί η δυνατότητα να προστεθούν εργαζόμενοισε ξεχωριστό πίνακα της δήλωσης, οι οποίοι εργάζονται στην επιχείρηση αλλά δεν εμφανίζονται στην τρέχουσα κατάσταση απασχόλησης αυτής, με προϋπόθεση να έχουν συμπεριληφθεί σε οποιοδήποτε έντυπο έχει υποβάλει ο συγκεκριμένος εργοδότης στο Εργάνη στο παρελθόνκαι με υποχρέωση χαρακτηρισμού των εργαζομένων ως προς την ειδική περίπτωση
 Ο πίνακας για τα 800 ευρώ, Νέες αιτήσεις – ΟΠΕΚΕΠΕ ΠΛΗΡΩΜΕΣ – Εργαζόμενοι
 Επιπροσθέτως, θα δοθεί δυνατότητα στις υπεύθυνες δηλώσεις εργαζομένων σήμανσης ενεργής θέσης εργασίας όπως εμφανίζεται αυτόματα με βάση την τρέχουσα κατάσταση των επιχειρήσεων στο Εργάνη, ως μη ισχύουσας, με υποχρέωση χαρακτηρισμού ως προς την ειδική περίπτωση. Με τον τρόπο αυτό, θα δοθεί δυνατότητα υποβολής δήλωσης σε όσους εργαζόμενους υπάρχει υπεύθυνη δήλωση εργοδότη που τους θέτει σε αναστολή και όλες οι υπόλοιπες ενεργές θέσεις εργασίας έχουν χαρακτηριστεί ως μη ισχύουσες.
 Από 8/5/2020 έως και 12/5/2020 θα μπορούν να υποβάλλουν υπεύθυνη δήλωση και οι εργαζόμενοι για τους οποίους έχει υποβληθεί τουλάχιστον μία υπεύθυνη δήλωση εργοδότη που τους θέτει σε αναστολή αλλά υπάρχουν και άλλες ενεργές θέσεις εργασίας για τις οποίες δεν έχει δηλωθεί σε αναστολήκαι δεν έχουν χαρακτηριστεί ως μη ισχύουσες, των οποίων όμως οι δηλωμένες στο Εργάνη εβδομαδιαίες ώρες απασχόλησης αθροιστικά, δεν ξεπερνούν το 30% των συνολικών εβδομαδιαίων ωρών εργασίας για όλες τις ενεργές θέσεις εργασίας από 15/3/2020 έως 20/4/2020.
 Ο πίνακας για τα 800 ευρώ, Νέες αιτήσεις – ΟΠΕΚΕΠΕ ΠΛΗΡΩΜΕΣ – Ενοίκια Απριλίου
 Για επιστήμονες που είχαν υποβάλει αίτηση με τη διαδικασία τύπου Α στην ειδική πλατφόρμα του συστήματος Εργάνη και είχαν ολοκληρώσει στη συνέχεια τη διαδικασία μέσω ΚΕΚ της επιλογής τους. Υπενθυμίζεται πως στην διαδικασία Α το ΚΕΚ έστελνε email ενημερώνοντας τον δικαιούχο πως ενεργοποιήθηκε το voucher και έδινε τους κωδικούς για την τηλεκατάρτιση. Στις περιπτώσεις αυτές δεν χρειάζεται να κάνει κάτι ο δικαιούχος
 Ο πίνακας για τα 800 ευρώ, Νέες αιτήσεις – ΟΠΕΚΕΠΕ ΠΛΗΡΩΜΕΣ – ΟΑΕΔ
 Ο πίνακας για τα 800 ευρώ, Νέες αιτήσεις – ΟΠΕΚΕΠΕ ΠΛΗΡΩΜΕΣ- Χρήματα στους αγρότες
 Τι συμβαίνει με τα 800 ευρώ – ΟΑΕΔ ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ , 300 ευρώ ΚΕΑ
 Τι συμβαίνει με τα 800 ευρώ – ΟΑΕΔ ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ , 300 ευρώ ΚΕΑ – Περισσότερες από 90.000 επιχειρήσεις απορρίφθηκαν από το επίδομα των 800 ευρώ καθώς είτε δεν πληρούσαν τους όρους είτε δεν δεσμεύθηκαν με αυτούς.
 ΕΙΔΗΣΕΙΣ live : Οπως ανέφερε ο υπουργός Οικονομικών Χρ. Σταϊκούρας, από τους δικαιούχους του επιδόματος των 800 ευρώ, οι 90.000 δεν το έχουν λάβει και πολλοί εξ αυτών ερευνώνται ή δεν κρίθηκαν επιλέξιμοι. Σε κάποιες περιπτώσεις που υπάρχουν λάθη, όπως για παράδειγμα στο IBAN, θα βρεθεί λύση για να γίνει η καταβολή, αναφέρει το kathimerini.gr.
 Σύμφωνα με τα στοιχεία που δημοσιοποίησε το υπουργείο Οικονομικών, 473.959 επιχειρήσεις είχαν υποβάλει αίτηση καταβολής της ενίσχυσης στην πλατφόρμα της ΑΑΔΕ myBusinessSupport, διαδικασία που ολοκληρώθηκε στις 5 Μαΐου 2020. Οι επιχειρήσεις αυτές έλαβαν συνολικά από το υπουργείο Οικονομικών 379.167.200 ευρώ, προκειμένου να αντιμετωπίσουν τις δυσμενείς συνέπειες της πανδημίας του κορωνοϊού για την περίοδο Μαρτίου – Απριλίου.
 Τι συμβαίνει με τα 800 ευρώ – ΟΑΕΔ ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ , 300 ευρώ ΚΕΑ – Επίδομα ΟΑΕΔ
 Τι συμβαίνει με τα 800 ευρώ – ΟΑΕΔ ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ , 300 ευρώ ΚΕΑ – Προνοιακά


type: wikipedia

text:
Pingstkyrkan Linköping är en av de större församlingarna inom den svenska pingströrelsen och har omkring 1 500 medlemmar. Församlingen grundades den 3 augusti 1924 och fick namnet Sionförsamlingen. Första kyrkan invigdes 1934 på Kungsgatan 30 i Linköping. 1974 byggdes den andra kyrkan Pingstkyrkan, Linköping på samma adress. 2014 flyttade församlingen till Cupolen, Folkets Park i Linköping. 1980 fick församlingen Nya slottet i Bjärka-Säby utanför Linköping som en donation av familjen Ekman. 2018 bytte församlingen namn till Pingstkyrkan Linköping.
 Församlingen ser som sin uppgift att efter de riktlinjer som Bibeln anger föra människor till personlig gemenskap med Jesus Kristus, hos sina medlemmar vårda det andliga livet, bedriva barn- och ungdomsverksamhet och evangelisk mission inom och utom landet, utöva kristen kärleksverksamhet samt i sitt arbete erbjuda en helnykter och drogfri miljö. Dessa uppgifter skall utföras utifrån en demokratisk grundsyn.
 Verksamhet
 Förutom gudstjänster bedriver Sionförsamlingen en omfattande barn-, ungdoms- och studentverksamhet med bland annat söndagsskola, tonårsverksamhet ("CLUB"), scoutverksamhet ("Royal Rangers"), bibelklasser samt sommar- och vinterläger. Församlingen är även verksam i flera afrikanska länder samt i Asien, Sydamerika och Europa.
 I Linköping är församlingen huvudsponsor bakom den lokala kristna radiokanalen Radio Linköping.
 På Bjärka-Säby slott utanför Linköping driver församlingen ett slottscafé som är öppet sommartid.
 Mission
 Församlingens första missionär avskildes och sändes ut till Yunnan i Kina redan 1928 och kom att följas av ytterligare en Kinamissionär 1942. När Kina stängdes för missionärerna övergick dessa till missionsverksamhet i Tanganyika i Afrika. Under församlingens tre första decennier samlades 1.777.118:92 in via kollektboxarna, därav 333.014:94 för missionsändamål.
 Barnverksamhet
 Sionförsamlingen har allt sedan starten haft en livlig barnverksamhet. Elevantalet i söndagsskolan var:
 1924: 4 elever
 1929: 26 elever
 1934: 150 elever
 1939: 150 elever
 1944: 270 elever
 1949: 484 elever
 1954: 650 elever
 Bibelskola
 Församlingen har under många år drivit en bibelskola med ett 20-tal elever varje år. Sedan 1980-talet är bibelskolan belägen på Bjärka-Säby slott ca tre mil söder om Linköping. Inför läsåret 2014-2015 lades bibelskolan Bjärka Säby ned och församlingen startade upp Nikodemusinstitutet, som är en bibelskola baserad i Cupolen, Linköping.
 Församlingstidning
 Församlingen har sedan början av 1950-talet gett ut församlingstidningen Vår Horisont. Tidningen utkom för sista gången 2012.
 Historia
 Till följd av den i början av 1900-talet framväxande pingströrelsen i Sverige bildades det redan i augusti 1916 en fri församling i Linköping under namnet Salemförsamlingen. Efter en tid splittrades dock Salemförsamlingen och 29 av dess tidigare medlemmar, 23 systrar och 6 bröder, bildade då en bönegrupp. Under december 1923 kom Thure Johansson, som då var verksam i Sionförsamlingen i Norrköping, till Linköping för att stötta bönegruppen i dess verksamhet. Tanken att ordna sig till en fri, biblisk församling mognade allt mer bland bönegruppens medlemmar och söndagen den 3 augusti beslutade de att bilda Sionförsamlingen i Linköping med Thure Johansson som förste föreståndare. Beslutet togs av gruppen i Odd Fellowsalen, andra våningen i Teatern.
 Församlingen växte kraftigt under de första årtiondena och 1954 hade tre av dess utposter bildat egna fria församlingar i Ringstorp (1926), Rimforsa (1927) och Värna (1938). 1954 hade församlingen verksamhet i Hackefors, Hjulsbro, Rystad, Skeda, Västerlösa, Vikingstad, Gistad och Ljungsbro. På den sistnämnda platsen hade församlingen under 1950-talet en egen lokal. Den kraftiga medlemstillväxten medförde att församlingen efter 10 år i olika hyrda lokaler år 1934 beslöt att bygga en egen kyrka på Kungsgatan.
 Medlemsutveckling
 1924: 29 medlemmar
 1934: 483 medlemmar (256 döpta under första 10-årsperioden)
 1944: 703 medlemmar (254 döpta under andra 10-årsperioden)
 1954: 942 medlemmar (234 döpta under tredje 10-årsperioden)
 1964: 1 126 medlemmar
 1974: 1 511 medlemmar
 1984: 1 902 medlemmar
 1994: 1 974 medlemmar
 2004: 1 833 medlemmar
 2014: 1 572 medlemmar
 Föreståndare
 1923–1927 Thure Johansson
 1927–1936 Tobias Fasth
 1936–1946 Venzel Nilsson
 1946–1962 Rickard Rydén (1906–1962)
 1962–1973 Karl-Erik Heinerborg (1924–1991)
 1973–1978 Martin Tornell
 1979–1991 Samuel Halldorf (1930–2009)
 1991–2012 Anders Ekstedt
 2012–(fortf) Marcus Sönnerbrandt
 Orgel
 Kronologi:
 1954: Bruno Christensen byggde en helmekanisk kororgel för Grensholms gods, Vånga socken, Östergötland. Orgeln var placerad i Augustin Mannerheims bibliotek.
 1984: Orgeln flyttades till Pingstkyrkan, Linköping.
 2015: Orgeln flyttades till Nya Slottet Bjärka-Säby
 Disposition:
 Referenser
 Noter
 Litteratur och källor
 Tore Johansson (red.): Inventarium över svenska orglar, 1991:II Frikyrkor II, Förlag Svenska orglar, Tostared 1990,
 Eric Sjöquist (red.): Sionförsamlingens i Linköping, Jubileumsskrift 1924-1954, H. Halls Boktryckeri-Aktiebolag, 1954
 Vår Horisont nr 4 1999
 Externa länkar
 Sionförsamlingens webbplats
 Svenska pingstförsamlingar
 Linköping
 Orgeldispositioner
 Religiösa organisationer bildade 1924
 Kyrkobyggnader i Linköping


text:
II. ÚS 53/05
 II.ÚS 53/05 ze dne 27. 10. 2005
 Ústavní soud rozhodl v senátě složeném z předsedy Jiřího Nykodýma a soudců Dagmar Lastovecké a Stanislava Balíka o návrhu na zahájení řízení o ústavní stížnosti J. W., zastoupeného Mgr. Radimem Struminským, advokátem, se sídlem Havířov, Svornosti 2, proti usnesení Krajského soudu v Ostravě ze dne 15. 11. 2004, ve věci sp. zn. 7 To 581/2004, a proti rozsudku Okresního soudu v Ostravě ze dne 22. 6. 2004, ve věci sp. zn. 15 T 10/2004
 Ve svém návrhu na zahájení řízení o ústavní stížnosti stěžovatel tvrdí, že rubrikovanými rozhodnutími obecných soudů bylo porušeno jeho ústavně zaručené právo na soudní ochranu dle čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod. K tomuto porušení mělo dojít tím, že orgány činné v trestním řízení neúplně zjistily skutkový stav, neprovedly důkazy, které by potvrdily jeho obhajobu, oběma soudům stěžovatel vytýká nesprávný způsob určení výše způsobené škody a konečně i porušení § 125 trestního řádu.
 Rozsudkem Okresního soudu v Ostravě byl stěžovatel uznán vinným ze spáchání trestného činu podvodu dle § 250 odst. 1 a 3 písm. b) trestního zákona, kterého se měl dopustit v souvislosti s uzavřením leasingové smlouvy v podvodném úmyslu. Proti uvedenému rozsudku podal stěžovatel odvolání, které bylo jako nedůvodné zamítnuto.
 Ústavní soud přezkoumal napadená rozhodnutí z hlediska tvrzeného porušení ústavně zaručených práv a dospěl k závěru, že ústavní stížnost je zjevně neopodstatněná.
 Ústavní soud je podle čl. 83 Ústavy České republiky soudním orgánem ochrany ústavnosti a tato činnost není zaměřena na eventuální porušení běžných práv fyzických nebo právnických osob, pokud takové porušení současně neznamená porušení základního práva nebo svobody zaručené ústavním pořádkem. Ústavní soud v minulosti rovněž mnohokrát zdůraznil, že není orgánem činným v trestním řízení a nemůže ani činnost těchto orgánů nahrazovat. Ústavní soud je oprávněn posoudit, zda řízení jako celek bylo spravedlivé a zda v něm nebyla porušena ústavně zaručená základní práva nebo svobody stěžovatele (srov. např. nález Ústavního soudu ze dne 3. 6. 2004 ve věci sp. zn. II. ÚS 168/03, Sbírka nálezů a usnesení Ústavního soudu, svazek 33, nález č. 78, str. 255 a násl.).
 Jádro námitek stěžovatele spočívá v tvrzení neúplně provedeného dokazování, opomenutí důkazů jím navrhovaných, i dalších, které byly orgánům činným v trestním řízení známé, ale k jeho újmě neprovedené. V této souvislosti zdůraznil stěžovatel protokol o ohledání místa činu, kterému se soud nevěnoval vůbec, a výslechy svědků, kteří nebyli vyslechnuti na podporu stěžovatelem tvrzených okolností.
 Ústavní soud se zabývá úplností zjištění skutkového stavu a správností hodnocení důkazů obecnými soudy jen tehdy, pokud zjistí, že v řízení před nimi byly porušeny ústavní principy, zejména právo na spravedlivý proces podle čl. 36 odst. 1 a 2, čl. 38 odst. 2 Listiny základních práv a svobod a čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, tedy například pokud z odůvodnění rozhodnutí nevyplývá vztah mezi skutkovými zjištěními a úvahami při hodnocení důkazů na straně jedné a právními závěry na straně druhé, resp. případy, kdy v soudním rozhodování jsou učiněná skutková zjištění v extrémním nesouladu s vykonanými důkazy. V jiných případech k hodnocení důkazů provedeném obecnými soudy nepřikročí, a to ani tehdy, pokud by se s takovým hodnocením sám neztotožňoval (srov. usnesení Ústavního soudu ze dne 7. 5. 1998 ve věci sp. zn. I. ÚS 444/97, Sbírka nálezů a usnesení Ústavního soudu, svazek 11, usnesení č. 39, str. 311 a násl.).
 Ústavní soud konstatuje, že obecné soudy postupovaly v souladu s jednotlivými ustanoveními trestního řádu, především s § 2 odst. 5 a 6 trestního řádu a svá rozhodnutí také dle § 125 trestního řádu řádně odůvodnily. Již okresní soud jasně a přesvědčivě odůvodňuje, na základě jakých důkazů pokládá výpověď stěžovatele za vyvrácenou. Ústavní soud rovněž neshledal pochybení v případě odvolacího soudu, jenž konstatoval, že okresní soud provedl v tomto řízení dostupné a potřebné důkazy a že tyto důkazy zhodnotil způsobem, kterému nelze ani z hlediska § 2 odst. 6 nic vytknout. Na základě takto provedeného dokazování dospěl okresní soud k správným a úplným skutkovým zjištěním. Jak sám okresní soud uvádí, je si vědom skutečnosti, že ačkoli se jedná o důkazy nepřímé, tvoří ucelený řetězec, jsou ve vzájemném souladu a navazují na sebe tak, že na jejich základě lze dospět k závěru o vině stěžovatele. S tímto konstatováním nemůže Ústavní soud po přezkoumání napadených rozhodnutí než souhlasit (srov. nález Ústavního soudu ze dne 1. 4. 2004, ve věci sp. zn. IV. ÚS 433/02, Sbírka nálezů s usnesení Ústavního soudu, svazek 33, nález č. 49, str. 11 a násl.). Lze sice částečně souhlasit s námitkou stěžovatele, že se obecné soudy v odůvodnění svých rozhodnutí do detailu nevypořádaly s dalšími navrhovanými důkazy, avšak z provedených důkazů a prokázaných skutečností je zřejmé, že by ani tyto důkazy nemohly vést k jinému závěru o trestném činu spáchaném stěžovatelem. Daný nedostatek tak není způsobilý založit opodstatněnost této ústavní stížnosti.
 Jediná otázka, ve které Ústavní soud s argumentací obecných soudů nesouhlasí, je způsob určení výše způsobené škody. Ústavní soud na tomto místě odkazuje na stanovisko trestního kolegia Nejvyššího soudu ze dne 30. 10. 2002 ve věci sp. zn. Tpjn 304/2001, Sbírka soudních rozhodnutí a stanovisek, č. 6/2003; pokud leasingová smlouva předpokládá převod vlastnictví k předmětu leasingu na nájemce a výše leasingových splátek je určena též s ohledem na tuto skutečnost, pak je škodou způsobenou trestným činem zpronevěry hodnota předmětu leasingu v době spáchání činu určená podle hledisek stanovených v § 89 odst. 12 trestního zákona, od níž se odečte ta část tzv. akontace a uhrazených leasingových splátek, která představuje čisté splátky na pořizovací cenu předmětu leasingu, ovšem pouze v rozsahu odpovídajícím snížení hodnoty pronajaté věci v době spáchání činu oproti hodnotě v době jejího převzetí pachatelem na základě leasingové smlouvy. V této souvislosti lze připomenout, že akontací a leasingovými splátkami uhrazuje nájemce nejen cenu, za kterou pronajímatel pořídil předmět leasingu, nýbrž i další položky spojené s pronájmem věci formou leasingu (např. náklady pojištění, úroky, poplatky za zvláštní služby) a zisk leasingové společnosti. Proto nelze veškeré uhrazené leasingové platby odečíst od ceny předmětu leasingu v době spáchání činu.
 K tomuto však musí Ústavní soud poznamenat, že i pokud by obecné soudy postupovaly při určení výše způsobené škody tímto způsobem, nemohlo by dojít ke změně právní kvalifikace trestného činu. Naplnění skutkové podstaty trestného činu dle § 250 odst. 1 a 3 písm. b) trestního zákona předpokládá způsobení značné škody. Za značnou škodu se dle § 89 odst. 11 trestního zákona rozumí škoda dosahující nejméně částky 500 000 Kč, o škodě velkého rozsahu se pak hovoří od částky 5 000 000 Kč. Pokud tedy soudy dospěly k závěru o výši škody v částce 1 081 200 Kč a namítá-li stěžovatel, že nezohlednily uskutečněné platby zálohy, akontaci, pojistné a leasingové splátky (tedy dohromady částku 377 678 Kč), není ve výsledku možné, při stanovení výše škody jak popsáno shora, dospět k jiné právní kvalifikaci relevance způsobené škody.
 Ústavní soud má za to, že se obecné soudy veškerými námitkami uplatněnými stěžovatelem i v této ústavní stížnosti zabývaly a beze zbytku se s nimi vyrovnaly. Rozhodnutí obecných soudů považuje za projev jejich autonomní činnosti, jež se nachází plně v mezích ústavnosti.
 S ohledem na výše uvedené skutečnosti Ústavní soud dospěl k závěru, že napadenými rozhodnutími nedošlo k zásahu do stěžovatelových základních práv, který by odůvodňoval zrušení napadených rozhodnutí, a proto návrh jako zjevně neopodstatněný ve smyslu § 43 odst. 2 písm. a) zákona o Ústavním soudu, mimo ústní jednání, odmítl.


text:
 Ważna informacja prawna
 |
 22001D0111
 Dziennik Urzędowy L 322 , 06/12/2001 P. 0022 - 0022
 Decyzja Wspólnego Komitetu EOGnr 111/2001z dnia 28 września 2001 r.zmieniająca załącznik II (Przepisy techniczne, normy, badania i certyfikacja) do Porozumienia EOGWSPÓLNY KOMITET EOG,uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zmienione Protokołem dostosowującym Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zwane dalej Porozumieniem, w szczególności jego art. 98,a także mając na uwadze, co następuje:(1) Załącznik II do Porozumienia został zmieniony decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 64/2001 z dnia 19 czerwca 2001 r. [1](2) Decyzję Komisji 2000/489/WE z dnia 18 lipca 2000 r. zmieniającą decyzję 1999/217/WE przyjmującą rejestr substancji aromatycznych używanych w lub na środkach spożywczych [2], należy włączyć do Porozumienia,PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:Artykuł 1W załączniku II do Porozumienia rozdział XII pkt 54v (decyzja Komisji 1999/217/WE) dodaje się, co następuje:"zmieniona:— 32000 D 0489: decyzją Komisji 2000/489/WE z dnia 18 lipca 2000 r. (Dz.U. L 197 z 3.8.2000, str. 53).".Artykuł 2Teksty decyzji Komisji 2000/489/WE w językach islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w Dodatku EOG do Dziennika Urzędowego Wspólnot Europejskich, są autentyczne.Artykuł 3Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 29 września 2001 r., pod warunkiem że wszystkie notyfikacje na mocy art. 103 ust. 1 Porozumienia zostały dokonane wobec Wspólnego Komitetu EOG [3].Artykuł 4Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w Sekcji EOG oraz w Dodatku EOG do Dziennika Urzędowego Wspólnot Europejskich.Sporządzono w Brukseli, dnia 28 września 2001 r.W imieniu Wspólnego Komitetu EOGE. BullPrzewodniczący[1] Dz.U. L 238 z 6.9.2001, str. 8.[2] Dz.U. L 197 z 2.8.2000, str. 53.[3] Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.--------------------------------------------------


text:
Andrew Johnson (29. joulukuuta 1808 – 31. heinäkuuta 1875) oli Yhdysvaltojen 17. presidentti (1865–1869). Hän toimi ennen presidentiksi nousuaan räätälinä sekä edustajana useissa Tennesseen paikallishallinnoissa ja Yhdysvaltain kongressissa. Sisällissodan aikana hän oli Konfederaation ainoa Unionille lojaali senaattori vaikka henkilökohtaisesti kannattikin orjuutta.
 Johnson nousi presidentiksi Abraham Lincolnin salamurhan jälkeen 15. huhtikuuta 1865. Presidenttinä hän pyrki jarruttamaan orjuuden lakkauttamista ja ajautui tämän takia riitaan kongressin kanssa. Johnson oli ensimmäinen presidentti, jonka kongressi asetti virkasyytteeseen. Johnsonia pidetään nykyisin yhtenä maan kaikkien aikojen huonoimmista presidenteistä.
 Elämä
 Nuoruus
 Johnsonin suvulla on skotlantilais-irlantilaiset ja englantilaiset juuret. Andrew Johnson syntyi hirsimökissä Raleighissa Pohjois-Carolinassa 29. joulukuuta 1808. Hänen isänsä Jacob Johnson toimi tavernan portieerina ja kuoli Andrew’n ollessa kolmevuotias. Jacobin vaimo Mary ”Polly” McDonough Johnson toimi pyykkärinä ja ompelijana. Johnsonit elivät köyhissä oloissa, eikä Andrew käynyt lainkaan koulua. Hän pääsi kuitenkin teini-ikäisenä räätälin oppipojaksi ja ryhtyi itsenäiseksi räätäliksi vuonna 1826 Greenevillessä Tennesseessä. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin Eliza McCardlen kanssa. Pari sai viisi lasta. Eliza opetti Johnsonin kirjoittamaan ja laskemaan, ja näiden taitojen ansiosta Johnson sai hankituksi riittävästi varoja oman tilan ostoon. Hän käytti tilallaan useita mustia orjia.
 Ura poliitikkona
 Johnsonin poliittinen ura alkoi, kun hänet valittiin vuonna 1829 demokraattina Greenevillen kunnanvaltuutetuksi. Samana vuonna Andrew Jackson valittiin Yhdysvaltain presidentiksi, ja Johnson tuki häntä näkyvästi. Taitavana puhujana tunnettu Johnson valittiin Greenevillen pormestariksi vuonna 1834 ja jo seuraavana vuonna Tennesseen kongressiin, jonka edustajainhuoneessa hän palveli 1835–1837 sekä 1839–1841 ja senaatissa 1841–1843. Vuonna 1843 hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jossa hän oli seuraavat kymmenen vuotta. Hän tuli edustajainhuoneessa ollessaan tunnetuksi Homestead Actin luonnostelemisesta. Lain perusteella uudisasukkailla oli oikeus ilmaiseen maahan lännestä vallatuilla uusilla alueilla.
 Orjuuskysymys nousi Johnsonin kongressikausien aikana entistä ajankohtaisemmaksi. Johnsonin mielestä orjien omistaminen oli perustuslain takaama oikeus. Johnson erosi kongressista vuonna 1853, kun hänet valittiin Tennesseen kuvernööriksi. Hän luopui virasta vuonna 1857, kun hänet valittiin Yhdysvaltain senaattiin. Vaikka 1850-luvulla pohjoisen ja etelän mielipide-erot orjuudesta kärjistyivät entisestään, Johnson pysyi yhä kannassaan orjuuden oikeudellisista perusteista. Kun osa orjuutta kannattaneista ehdotti Yhdysvalloista irtaantumista, Johnson vastusti ehdotusta.
 Orjuutta voimakkaasti vastustanut Abraham Lincoln valittiin Yhdysvaltain presidentiksi marraskuussa 1860. Saman vuoden joulukuussa orjuutta kannattanut Etelä-Carolina erosi vastalauseena Yhdysvalloista. Myöhemmin erosi kymmenen muuta osavaltiota, jotka perustivat Konfederaation. 12. huhtikuuta Konfederaation joukot valtasivat Fort Sumterin, ja sisällissota syttyi. Kesäkuussa Tennesseessä järjestettiin kansanäänestys Konfederaatioon liittymisestä. Johnson kiersi ympäri osavaltiota pitämässä puheita saadakseen Tennesseen jäämään Unioniin, mutta tuloksetta. Hän erosi senaatista 1861 Lincolnin nimitettyä hänet Unionin valtaaman Tennesseen sotilaskuvernööriksi.
 Vuoden 1864 presidentinvaaleissa Lincoln valitsi Johnsonin varapresidenttiehdokkaakseen. Merkittävimpinä syinä valinnalle pidetään sitä, että Johnson oli demokraatti ja etelästä, mutta kannatti silti Unionia. Lincoln voitti vaaleissa vastaehdokkaansa kenraali George McClellanin selvästi ja pääsi näin toiselle kaudelle. Lincoln ja Johnson nimitettiin maaliskuussa 1865. Lavantautia sairastanut Johnson yritti helpottaa oloaan viskillä ja piti sammaltaen sekavan puheen, minkä vuoksi häntä luultiin koko Unionissa pitkään alkoholistiksi.
 9. huhtikuuta Konfederaation kenraali Robert E. Lee antautui ja sisällissota päättyi. 14. huhtikuuta Abraham Lincoln oli katsomassa näytelmää Ford’s Theatreissa, kun etelävaltioilainen kiihkoilija John Wilkes Booth ampui hänet. Boothin tarkoituksena oli murhata illan aikana myös Johnson ja useita muita korkea-arvoisia virkamiehiä, mutta vain Lincolnin murha onnistui. Lincoln kuoli seuraavana päivänä, ja korkeimman oikeuden puheenjohtaja Salmon P. Chase vannotti Johnsonilla presidentinvalan.
 Ura presidenttinä
 Presidentiksi noustuaan Johnson pyrki palauttamaan Etelävaltiot mahdollisimman pian takaisin Yhdysvaltoihin. Hän armahti useita Konfederaation entisiä virkamiehiä ja antoi osavaltioiden äänestää itselleen uudet hallinnot. Hallintovirkoihin valittiin lähinnä entisiä orjuuden kannattajia, ja vasta vapautettujen orjien tilannetta pahennettiin niin kutsutuilla Black Codes -laeilla. Seurauksena oli, että joulukuussa kokoontunut Yhdysvaltain kongressi epäsi Konfederaation edustajien pääsyn kongressiin.
 Kongressi sääti vuonna 1866 lain, joka vähensi korkeimman oikeuden tuomareiden määrää. Johnsonin nimittämä Henry Stanbery ei siksi päässyt tuomarinvirkaan, eikä Johnson pystynyt nimittämään korkeimpaan oikeuteen ketään koko virkakaudellaan. Hänen kautensa päätyttyä kongressi lisäsi tuomarin paikkoja.
 Samana vuonna 1866 Johnson käytti useasti veto-oikeuttaan estääkseen entisiä orjia suojanneita lakiehdotuksia. Kun kongressi hyväksyi perustuslain 14. lisäyksen, joka takasi kaikille mustille kansalaisoikeudet, Johnson kannusti entisiä etelävaltioita olemaan ratifioimatta sitä. Johnson jopa kirjoitti avoimesti: "Tämä maa kuuluu valkoihoisille, ja minun ollessani presidenttinä valkoihoisten eduksi sitä myös hallitaan." Samana vuonna järjestettyjen kongressivaalien aikana Johnson kampanjoi demokraattien puolesta, mutta tuloksetta: republikaanit saivat kummassakin kamarissa selvän enemmistön. Tämän jälkeen Johnsonin ja kongressin välit kiristyivät entisestään. Helmikuussa 1868 edustajainhuone päätti asettaa presidentin yhteentoista virkasyytteeseen rikkomuksista, joista merkittävin oli Tenure of Office Actin (presidentti ei saa poistaa merkittävää viranhaltijaa ilman senaatin suostumusta) rikkominen. Senaatissa Johnson kuitenkin vapautettiin syytteistä yhden äänen erolla.
 Johnsonia ei toiveistaan huolimatta valittu enää demokraattien presidenttiehdokkaaksi, vaan hänen tilalleen presidenttikilpaan lähti Horatio Seymour. Seymour kuitenkin hävisi vaalit sisällissodan kenraali Ulysses S. Grantille, josta tuli näin maan 18. presidentti.
 Viimeiset vuodet ja kuolema
 Johnson oli vielä presidenttiuransa jälkeenkin kiinnostunut politiikasta, ja hän yritti vielä vuonna 1869 Yhdysvaltain senaattiin mutta jäi valitsematta. Johnsonin pyynnöistä huolimatta puolue ei asettanut häntä ehdolle vuoden 1872 edustajainhuoneen vaaliin, mutta senaattiin Johnson pääsi itsepintaisesti yrittämällä vuoden 1875 vaalissa. Ura senaatissa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän kuoli aivoinfarktiin 31. heinäkuuta samana vuonna kotonaan Carterin piirikunnassa Tennesseessä.
 Johnson on haudattu nimeään kantavalle hautausmaalle Greenevilleen yhdessä Yhdysvaltain lipun ja perustuslain kopion kanssa.
 Lähteet
 Aiheesta muualla
 Andrew Johnson Valkoinen talo
 Tennesseen kuvernöörit
 Yhdysvaltain presidentit
 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
 Yhdysvaltain senaatin jäsenet
 Yhdysvaltain varapresidentit
 Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
 Orjuuden kannattajat
 Vuonna 1808 syntyneet
 Vuonna 1875 kuolleet
 Seulonnan keskeiset artikkelit
 99.3 Yhteiskuntaelämän edustajat