jurisdiction: EU

text:
 Viktigt rättsligt meddelande
 |
 52009PC0135
 [pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 25.3.2009KOM(2009) 135 slutlig2009/ 0049 (CNS)Förslag tillRÅDETS RAMBESLUTom bekämpning av sexuella övergrepp mot barn, sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi samt om upphävande av rambeslut 2004/68/RIF{SEK(2009) 355} {SEK(2009) 356}MOTIVERING1. BAKGRUND- Motiv och syfteSexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn är särskilt allvarliga former av brott, eftersom de riktas mot barn som har rätt till särskilt skydd och särskild omvårdnad. De skadar offren långsiktigt både fysiskt, psykiskt och socialt och undergräver ett modernt samhälles grundläggande värderingar i fråga om barns särskilda skydd liksom förtroendet för berörda statliga institutioner. Trots bristen på tillförlitlig och exakt statistik visar de undersökningar som har gjorts att en betydande minoritet av barn i Europa riskerar att utsättas för sexuella övergrepp under sin barndom, och forskningen visar också att detta fenomen inte minskar över tiden utan snarare att vissa former av sexuellt våld ökar.Unionens allmänna politiska mål på detta område, enligt artikel 29 i fördraget om Europeiska unionen, är att förhindra och bekämpa brott mot barn, vilket inkluderar sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn. Detta bör ske genom att det upprättas en enhetligare och effektivare ram för bekämpning av sådana brott inom ramen för den tredje pelaren. Målet bör särskilt vara att effektivt beivra sådana brott, att skydda brottsoffrens rättigheter, förhindra sexuellt utnyttjande av barn och sexuella övergrepp mot barn samt att upprätta effektiva övervakningssystem.- Allmän bakgrundNär det gäller barnoffer är den viktigaste orsaken till detta fenomen den sårbarhet som beror på en rad faktorer. Tillkortakommanden i brottsbekämpningsmekanismerna bidrar till att dessa fenomen breder ut sig, och problemen förvärras av att vissa former av brott överskrider nationella gränser. Brottsoffer drar sig för att anmäla övergrepp, olikheter när det gäller nationell straffrätt och straffrättsliga förfaranden kan leda till att utredningar och lagföring av brott skiljer sig åt mellan olika länder, och dömda gärningsmän kan fortfarande utgöra en fara efter det att de har avtjänat sina domar. Informationsteknikens utveckling har gjort att dessa problem blivit mer akuta genom att det blivit lättare att producera och sprida barnpornografiska bilder samtidigt som gärningsmännen kunnat förbli anonyma och ansvaret spridits över jurisdiktionsgränserna. Ökat resande och inkomstklyftor ger upphov till så kallad barnsexturism och leder ofta till att barnsexförbrytare kan begå brott utomlands och förbli ostraffade. I skydd av svårigheterna att lagföra dessa brott kan den organiserade brottsligheten göra betydande vinster utan större risker.Den nationella lagstiftningen täcker i varierande grad några av dessa problem. Den är dock inte tillräckligt solid eller konsekvent för att detta oroande fenomen ska kunna bemötas av samhället på ett kraftfullt sätt.Europarådets nyligen antagna konvention CETS nr 201 om skydd för barn mot sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp (nedan kallad Europarådets konvention ) utgör utan tvekan den hittills bästa internationella standarden när det gäller att skydda barn mot sexuella övergrepp och sexuellt utnyttjande. Globalt sett är den viktigaste internationella standarden det fakultativa protokollet till konventionen om barnets rättigheter från år 2000 om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi. Alla medlemsstater har dock ännu inte anslutit sig till den konventionen.- Gällande bestämmelserPå EU-nivå har man genom rådets rambeslut 2004/68/RIF genomfört en begränsad tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning i syfte att straffbelägga de allvarligaste formerna av sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn, utvidga den nationella behörigheten och tillförsäkra offren ett stöd som uppfyller vissa minimikrav. Även om kraven i allmänhet har uppfyllts i praktiken har rambeslutet en rad brister. Tillnärmningen av lagstiftningen gäller endast ett begränsat antal brott, inte nya former av övergrepp och utnyttjande som begås med användning av informationsteknik. Ytterligare brister är att beslutet inte undanröjer hindren mot lagföring av brott som begås utanför det nationella territoriet, inte tar hänsyn till barnoffrens samtliga specifika behov och inte fastställer brottsförebyggande åtgärder i tillräcklig utsträckning.Andra EU-initiativ, nu gällande eller på väg att genomföras, tar till viss del upp några av de problem som har samband med sexualbrott mot barn. Dessa initiativ omfattar bl.a. rådets beslut 2000/375/RIF av den 29 maj 2000 om bekämpning av barnpornografi på Internet, rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna, rådets rambeslut 2005/222/RIF av den 24 februari 2005 om angrepp mot informationssystem, Europaparlamentets och rådets beslut nr 854/2005/EG av den 11 maj 2005 om inrättandet av ett flerårigt gemenskapsprogram för att främja en säkrare användning av Internet och ny online-teknik och rådets rambeslut 2008/947/RIF av den 27 november 2008 om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande av domar och beslut om prövotid i syfte att övervaka prövotidsåtgärder och alternativa påföljder.- Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områdenMålen överensstämmer helt med EU:s politik för att främja, skydda och tillgodose barns rättigheter inom ramen för EU:s interna och externa politik. Skyddet av barnens rättigheter erkänns uttryckligen i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt i artikel 24. I sitt meddelande Mot en EU-strategi för barnets rättigheter satte kommissionen dessutom själv upp som mål att i så stor utsträckning som möjligt använda redan befintlig politik och befintliga instrument bl.a. för att skydda barn mot våld och sexuellt utnyttjande såväl i EU:s inre som yttre politik. Dessa mål överensstämmer också med det program som har upprättats för att främja en säkrare användning av Internet och ny online-teknik, i synnerhet för barn, och för att bekämpa olagligt innehåll.Detta förslag har granskats ingående i syfte att sörja för att bestämmelserna i förslaget överensstämmer helt med de grundläggande rättigheterna, i synnerhet de som rör människans värdighet, förbudet mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, barnets rättigheter, rätten till frihet och säkerhet, yttrande- och informationsfrihet, skydd av personuppgifter, rätten till ett effektivt rättsmedel och en opartisk domstol samt principerna om laglighet och proportionalitet i fråga om brott och straff.Särskild uppmärksamhet har ägnats artikel 24 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som fastställer en positiv skyldighet att handla i syfte att sörja för nödvändigt skydd av barn. I den anges att barn har rätt till det skydd och den omvårdnad som behövs för deras välfärd. Den fastställer också att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn, oavsett om de vidtas av offentliga myndigheter eller privata institutioner, något som också är förankrat i FN:s konvention om barnets rättigheter.Bestämmelserna om att straffbelägga nya former av missbruk av Internet, erkänna speciell utredningsteknik, förbjuda viss verksamhet och utbyta information i syfte att sörja för genomförande i hela EU har särskilt granskats med avseende på rätten till respekt för privatliv och familjeliv samt skyddet av personuppgifter (artikel 8 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt artiklarna 7 och 8 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna). Bestämmelserna om att öka de brottsbekämpande åtgärderna mot offentliggörande och spridning av barnpornografiskt material, annonsering av barnpornografi eller uppmuntran till sexuella övergrepp mot barn samt om mekanismer för att stoppa tillträdet till Internetsidor som innehåller barnpornografi har granskats i synnerhet med avseende på yttrandefriheten (artikel 10 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och artikel 11 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna).2. SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS- Samråd med berörda parterSamrådsmetoder, målsektorer och deltagarnas allmänna profilSamråd har ägt rum med en lång rad experter på området i samband med tre olika möten där både sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn och människohandel behandlades. I samrådet ingick framför allt företrädare för medlemsstaternas regeringar, medlemmar av kommissionens expertgrupp om människohandel, internationella organisationer, särskilt Europarådet och Unicef, icke-statliga organisationer, högre utbildnings- och forskningscentrum samt andra offentliga institutioner. Flera experter och organisationer har därefter gjort framställningar och lämnat information.Sammanfattning av svaren och av hur de har beaktatsResultaten av samrådet visar bland annat att det finns ett behov av att- införa förbättringar i Europarådets konvention,- straffbelägga former av övergrepp som inte omfattas av det nuvarande rambeslutet, i synnerhet nya former av IT-brott,- undanröja hindren mot utredning och lagföring av gränsöverskridande fall,- sörja för ett övergripande skydd av offer, i synnerhet i samband med utredningar och straffrättsliga förfaranden,- förhindra brott med hjälp av interventionsprogram och behandling,- sörja för att domar och säkerhetsåtgärder som farliga förbrytare döms till i ett land verkställs i alla medlemsstater.De uppgifter som mottogs under samrådet har beaktats i konsekvensanalysen. Några av de förslag som lämnats av olika aktörer under samrådsprocessen har inte tagits med i förslaget av olika skäl som förklaras i konsekvensanalysen.- Extern experthjälpNågon extern experthjälp har inte behövts.- KonsekvensanalysFlera politiska alternativ har granskats i syfte att uppnå målet.- Alternativ 1: Inga nya EU-åtgärderEU vidtar inga nya åtgärder (lagstiftning, icke-politiska medel, finansiellt stöd) för att bekämpa sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn, utan medlemsstaterna fortsätter processen med att underteckna och ratificera Europarådets konvention.- Alternativ 2: Befintlig lagstiftning kompletteras med åtgärder utan lagstiftningskaraktärIngen ändring av befintlig EU-lagstiftning, i synnerhet rambeslut 2004/68/RIF. I stället kan åtgärder utan lagstiftningskaraktär införas för att stödja ett samordnat genomförande av nationell lagstiftning, såsom utbyte av information och erfarenhet av lagföring, skydd mot eller förhindrande av brott, kampanjer för att öka medvetenheten, samarbete med den privata sektorn samt uppmuntran till självreglering eller upprättande av mekanismer för uppgiftsinhämtning.- Alternativ 3: Ny lagstiftning om lagföring av brottslingar, skydd av offer samt förhindrande av brottEtt nytt rambeslut antas som införlivar det befintliga rambeslutet, vissa bestämmelser i Europarådets konvention samt ytterligare delar som inte finns i dessa. Det nya rambeslutet skulle omfatta lagföring av gärningsmän, skydd av offer samt förhindrande av brott.- Alternativ 4: Ny övergripande lagstiftning för att förbättra lagföringen av brottslingar, skydda offer och förhindra brott (enligt alternativ 3) plus andra åtgärder utan lagstiftningskaraktär (alternativ 2)De nuvarande bestämmelserna i rambeslut 2004/68/RIF kompletteras med EU-åtgärder som syftar till att ändra materiell straffrätt och straffrättsliga förfaranden, skydda offer och förhindra brott enligt alternativ 3, plus de åtgärder enligt alternativ 2 som inte är av lagstiftningskaraktär och som är avsedda att förbättra genomförandet av nationell lagstiftning.Att döma av den analys som har gjorts av de ekonomiska konsekvenserna, sociala verkningarna och verkningarna för de grundläggande rättigheterna synes alternativen 3 och 4 vara de bästa för att lösa problemen och uppnå målen med förslaget. Företrädesvis skulle alternativ 4 väljas, följt av alternativ 3.Kommissionen har i enlighet med arbetsprogrammet genomfört en konsekvensanalys. Rapporten från denna konsekvensanalys finns på följande webbplats:http://ec.europa.eu/governance/impact/cia_2009_en.htm3. RÄTTSLIGA ASPEKTER- Sammanfattning av den föreslagna åtgärdenRambeslutet innebär både ett upphävande och ett införlivande av rambeslut 2004/68/RIF genom att följande nya delar tas med:- En del om materiell straffrätt i allmänhetAllvarliga former av sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn som för närvarande inte täcks av EU-lagstiftningen straffbeläggs. Detta gäller t.ex. anordnandet av resor i syfte att begå sexuella övergrepp, framför allt, men inte uteslutande, i samband med barnsexturism. Definitionen av barnpornografi ändras i syfte att åstadkomma en anpassning till Europarådets konvention och det fakultativa protokollet. Speciell uppmärksamhet ägnas brott mot barn i en särskilt utsatt situation, t.ex. barn som inte har någon medföljande vuxen.- En del om nya IT-brottNya former av sexuella övergrepp och sexuellt utnyttjande som underlättas genom användningen av IT straffbeläggs. Detta gäller t.ex. medvetet tillträde till barnpornografi. Syftet är att inkludera fall där tittandet på barnpornografi på webbsidor utan att ladda ned eller lagra bilderna inte går så långt som till att inneha eller anskaffa barnpornografi. Vidare införlivas det nya brottet kontaktsökning med barn i brottsligt uppsåt via Internet, s.k. grooming, med den ordalydelse som överenskommits i Europarådets konvention.- En del om brottsutredning och inledande av straffrättsliga förfarandenFlera bestämmelser införs i syfte att bistå i utredningar av brott och åtal. En mekanism för att samordna lagföringen av ärenden där flera jurisdiktioner är inblandade införs, men kan sättas åt sidan när förslaget till ett rambeslut om förebyggande och lösning av jurisdiktionstvister i straffrättsliga förfaranden antas[1].- En del om lagföring av brott som begåtts utomlandsReglerna om behörighet ändras i syfte att sörja för att personer från EU som begår sexuella övergrepp mot barn eller utnyttjar barn sexuellt åtalas även om de begår brotten utanför EU, genom så kallad sexturism.- En del om skydd av brottsofferNya bestämmelser införs i syfte att sörja för att tillgången till rättslig prövning underlättas för brottsoffer och att brottsoffer inte blir lidande av att delta i straffrättsliga förfaranden.- En del om förhindrande av brottÄndringar införs i syfte att bidra till att förhindra sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn genom ett antal åtgärder som riktas mot dem som tidigare begått brott så att de inte återfaller i brott och för att minska tillgången till barnpornografi på Internet. Syftet med att begränsa tillgången är att minska spridningen av barnpornografi genom att försvåra användningen av webbsidor som är tillgängliga för allmänheten. Det är inte fråga om en ersättning för åtgärder för att undanröja innehållet vid källan eller lagföra gärningsmän.Förslaget skulle följaktligen även medföra ett mervärde i förhållande till den skyddsnivå som fastställs i Europarådets konvention på flera sätt. Innehållsmässigt omfattar förslaget delar som inte ingår i Europarådets konvention, bland annat säkerställande av att förbud för gärningsmän att utöva verksamhet som innebär kontakter med barn tillämpas över hela EU, spärrat tillträde till barnpornografi på Internet, straffbeläggande av att tvinga ett barn till sexuellt umgänge med en tredje part, sexuella övergrepp mot barn online och en bestämmelse om befrielse från påföljder för barnoffer. Förslaget går också längre än de skyldigheter som föreskrivs i Europarådets konvention när det gäller straffnivå, fri juridisk rådgivning för barnoffer och bekämpande av verksamhet som uppmuntrar övergrepp och barnsexturism. Ur formell synvinkel kommer införlivandet av bestämmelser från konventionen i EU-lagstiftningen att göra det lättare att anta nationella bestämmelser jämfört med de nationella förfarandena för ratifikation och sörja för bättre övervakning av genomförandet.- Rättslig grundArtikel 29, artikel 31.1 e och artikel 34.2 b i fördraget om Europeiska unionen.- SubsidiaritetsprincipenSubsidiaritetsprincipen gäller för åtgärder i Europeiska unionen.Förslagets mål kan av följande skäl inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna.Sexuellt utnyttjande av barn och sexuella övergrepp mot barn har en betydande gränsöverskridande dimension, som framgår tydligast när det gäller barnpornografi och barnsexturism, men som även framgår av att det är nödvändigt att sörja för att barn i alla medlemsstater skyddas mot förbrytare från alla medlemsstater, eftersom det är lätt för dessa att resa från en medlemsstat till en annan. Detta kräver åtgärder från EU:s sida, i synnerhet för att följa upp rådets rambeslut 2004/68/RIF och rådets beslut 2000/375/RIF[2], eftersom målet att effektivt skydda barn inte kan uppnås i tillräcklig utsträckning av medlemsstaterna själva.Genom att Europeiska unionen vidtar åtgärder kommer det att bli lättare att uppnå målen för förslaget och detta av följande skäl:Förslaget innebär att medlemsstaternas materiella straffrätt och regler om straffrättsliga förfaranden tillnärmas ytterligare, vilket får positiva verkningar för bekämpningen av denna typ av brottslighet. För det första är det ett sätt att undvika att brott företrädesvis begås i medlemsstater med mindre stränga regler. För det andra är det med gemensamma definitioner möjligt att främja utbytet av gemensamma uppgifter och erfarenhet som kan vara till nytta och att främja användningen av jämförbara uppgifter. För det tredje underlättas internationellt samarbete. Förslaget innebär också en förbättring av skyddet av barnoffer. Detta är en humanitär nödvändighet och också en förutsättning för att offren ska kunna lämna den bevisning som behövs för lagföringen av brott. De förebyggande åtgärdernas effektivitet kommer även att förbättras i hela EU.Förslaget är därför förenligt med subsidiaritetsprincipen.- ProportionalitetsprincipenFörslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl:Rambeslutet begränsas till det minimum som krävs för att uppnå målen på europeisk nivå och går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta syfte.- Val av regleringsformFöreslagen regleringsform: rambeslut.Övriga regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl:Tillnärmning av den nationella lagstiftningen på området polissamarbete och rättsligt samarbete för att bekämpa sådana brott som sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn är endast möjlig genom ett rambeslut.Övriga regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl:Åtgärder som inte är av lagstiftningskaraktär och självreglering skulle förbättra situationen på vissa områden, där ett genomförande är av avgörande betydelse. På andra områden där ny lagstiftning är nödvändig skulle fördelarna emellertid bli obetydliga. Detta gäller t.ex. lagföring och bestraffning av handlingar som har samband med olika former av övergrepp mot barn och utnyttjande av barn, och som uttryckligen måste täckas av lagstiftning (i enlighet med principen nulla poena sine lege , artikel 7 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och artikel 49 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna) samt vissa åtgärder som innebär en begränsning av de grundläggande rättigheterna och som också behöver vidtas ”i enlighet med lagen” (artiklarna 8 och 10 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och artikel 52.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna).4. BUDGETKONSEKVENSERFörslaget påverkar inte gemenskapens budget.5. ÖVRIGA UPPLYSNINGAR- Upphävande av gällande lagstiftningEtt antagande av förslaget kommer att leda till upphävande av gällande lagstiftning.2009/xxxx (CNS)Förslag tillRÅDETS RAMBESLUTom bekämpning av sexuella övergrepp mot barn, sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi samt om upphävande av rambeslut 2004/68/RIFEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA RAMBESLUTmed beaktande av fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel 29, artikel 31.1 e och artikel 34.2 b,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande[3], ochav följande skäl:(1) Sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn, inbegripet barnpornografi, utgör allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna och av barnets grundläggande rätt till en harmonisk uppväxt och utveckling.(2) Barnpornografi, i form av bilder där barn utsätts för sexuella övergrepp, och andra särskilt allvarliga former av sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn ökar och sprids genom användningen av ny teknik och Internet.(3) Genom rådets rambeslut 2004/68/RIF om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi[4] tillnärmades medlemsstaternas lagstiftning i syfte att straffbelägga de allvarligaste formerna av sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn, utvidga den nationella behörigheten och tillförsäkra brottsoffer ett stöd som uppfyller vissa minimikrav.(4) FN:s fakultativa protokoll till konventionen om barnets rättigheter om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi och, i synnerhet, Europarådets konvention om skydd för barn mot sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp är avgörande steg i processen för att öka det internationella samarbetet på detta område.(5) Allvarliga brott som sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi kräver en övergripande strategi som omfattar lagföring av gärningsmän, skydd av barnoffer och förhindrande av brott. Alla åtgärder för att bekämpa sådana brott bör genomföras med barnets bästa i främsta rummet och med beaktande av barnets rättigheter. Rambeslut 2004/68/RIF behöver ersättas med ett nytt instrument som tillhandahåller en sådan övergripande rättslig ram så att detta syfte kan uppnås.(6) Allvarliga former av sexuella övergrepp mot barn och sexuellt utnyttjande av barn bör omfattas av effektiva, proportionella och avskräckande påföljder. Till dessa brott hör framför allt nya former av sexuella övergrepp och sexuellt utnyttjande som underlättas genom användningen av informationsteknik. Definitionen av barnpornografi bör också klargöras och i högre grad anpassas till internationella instrument.(7) Brottsutredning och åtal bör underlättas för att ta hänsyn till de svårigheter som barnoffer har att anmäla övergrepp och komma åt gärningsmännens anonymitet i cyberrymden.(8) Reglerna om behörighet bör ändras i syfte att sörja för att personer från Europeiska unionen som begår sexuella övergrepp mot barn eller utnyttjar barn sexuellt åtalas, även om de begår brotten utanför Europeiska unionen, genom så kallad sexturism.(9) Tillgången till rättslig prövning bör underlättas för barnoffer, och barnoffer bör inte bli lidande av att de deltar i straffrättsliga förfaranden.(10) I syfte att förhindra och minimera risken för återfall bör gärningsmännen bli föremål för en bedömning av vilken fara de utgör och eventuella risker för återfall i sexualbrott mot barn, och de bör också få möjlighet att delta i effektiva interventionsprogram eller interventionsåtgärder på frivillig basis.(11) När det av hänsyn till den fara gärningsmännen utgör och eventuella risker för återfall i brott bedöms lämpligt, bör dömda gärningsmän temporärt eller permanent kunna förbjudas att utöva verksamhet som inbegriper regelbundna kontakter med barn. Genomförandet av sådana förbud bör underlättas i hela EU.(12) I syfte att bekämpa barnpornografi, i synnerhet i de fall där ursprungsmaterialet inte är lokaliserat till EU, bör mekanismer inrättas för att förhindra att man från unionens territorium får tillträde till Internetsidor som konstaterats innehålla eller sprida barnpornografi.(13) I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna inskränker sig detta rambeslut till det minimum som krävs för att målen ska kunna uppnås och går inte utöver vad som är nödvändigt för det syftet.(14) Detta rambeslut tar hänsyn till de grundläggande rättigheterna och beaktar de principer erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, framför allt principen om människans värdighet, förbudet mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, barnets rättigheter, rätten till frihet och säkerhet, yttrande- och informationsfrihet, skydd av personuppgifter, rätten till ett effektivt rättsmedel och en opartisk domstol samt principerna om laglighet och proportionalitet i fråga om brott och straff. Syftet med detta rambeslut är framför allt att sörja för att dessa rättigheter respekteras fullt ut. Dess bestämmelser omfattar inte sexuellt umgänge mellan samtyckande minderåriga.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 DefinitionerI detta rambeslut avses meda) barn : varje person som är under arton år,b) barnpornografi :i) allt material som föreställer ett barn eller en person som ger sken av att vara ett barn, eller verklighetstrogna bilder av ett icke existerande barn, som medverkar i en handling med uttrycklig eller simulerad sexuell innebörd, ellerii) varje avbildning för i första hand sexuella syften av ett barns könsorgan, eller av en person som ger sken av att vara ett barn, eller av verklighetstrogna bilder av ett icke existerande barn,c) barnprostitution : utnyttjandet av ett barn för sexuell verksamhet, där pengar eller varje annan form av betalning eller ersättning lämnas eller utlovas som betalning för barnets sexuella handlingar, oavsett om denna betalning, detta löfte eller denna ersättning görs till barnet eller till en tredje person,d) pornografisk föreställning : exponering inför levande publiki) av ett barn som medverkar i en handling med uttrycklig eller simulerad sexuell innebörd, ellerii) av ett barns könsorgan för i första hand sexuella syften,e) informationssystem : en apparat eller grupp av sammankopplade apparater eller apparater som står i samband med varandra, där en eller flera av dem, enligt ett program, utför automatisk databehandling.Artikel 2 Brott som har samband med sexuella övergrepp1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att följande avsiktliga handlingar är straffbelagda:a) Att ägna sig åt sexuellt umgänge med ett barn, som inte har uppnått sexuell myndighetsålder enligt nationell lagstiftning.b) Att ägna sig åt sexuellt umgänge med ett barn, omi) tvång, våld eller hot brukas, ellerii) missbruk av en erkänd förtroendeställning eller av makt eller inflytande över barnet förekommer, elleriii) missbruk av barnets särskilt utsatta situation förekommer, framför allt till följd av ett psykiskt eller fysiskt funktionshinder eller en beroendeställning.c) Att tvinga ett barn till sexuellt umgänge med en tredje part.d) Att avsiktligt och i sexuella syften förorsaka att ett barn, som inte har uppnått sexuell myndighetsålder enligt nationell lagstiftning, blir vittne till sexuella övergrepp eller sexuella handlingar, även om det inte tvingas delta.e) Att avsiktligt och i sexuella syften förorsaka att ett barn medverkar i en handling med uttrycklig eller simulerad sexuell innebörd eller i exponering av könsorgan, även med hjälp av informations- och kommunikationsteknik.2. Bestämmelserna i punkterna 1 a och 1 e omfattar inte sexuellt umgänge mellan samtyckande minderåriga.Artikel 3 Brott som har samband med sexuellt utnyttjandeVarje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att följande avsiktliga handlingar är straffbelagda:a) Att rekrytera ett barn till barnprostitution eller deltagande i pornografiska föreställningar.b) Att tvinga ett barn till barnprostitution eller deltagande i pornografiska föreställningar, eller att dra vinning av eller på annat sätt utnyttja ett barn för sådana ändamål.c) Att inleda sexuellt umgänge med ett barn, där barnprostitution används.d) Att medvetet närvara vid pornografiföreställningar där barn deltar.Artikel 4 Brott som har samband med barnpornografiVarje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att följande avsiktliga handlingar är straffbelagda, oavsett om de utförs med hjälp av ett informationssystem eller inte, om det inte finns berättigande skäl:a) Framställning av barnpornografi.b) Distribution, spridning eller överföring av barnpornografi.c) Utbjudande, leverans eller tillhandahållande av barnpornografi.d) Förvärv eller innehav av barnpornografi.e) Att medvetet skaffa sig tillgång till barnpornografi med hjälp av informationssystem.Artikel 5 Kontaktsökning med barn för sexuella ändamålVarje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att följande avsiktliga handlingar är straffbelagda:Förslag som en vuxen ger med hjälp av ett informationssystem i syfte att träffa ett barn som ännu inte uppnått sexuell myndighetsålder enligt nationell lagstiftning för att begå något av de brott som avses i artiklarna 2 a och 4 a, om detta förslag har följts av faktisk handling som leder till ett sådant möte.Artikel 6 Anstiftan av samt medhjälp, försök och förberedelse till brott1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att anstiftan av och medhjälp till något av de brott som avses i artiklarna 2–5 är straffbelagda.2. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att försök till något av de brott som avses i artiklarna 2–4 är straffbelagda.3. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att följande avsiktliga handlingar är straffbelagda:a) Spridning av material som informerar om möjligheten att begå något av de brott som avses i artiklarna 2–5.b) Anordnandet av resor i syfte att begå något av de brott som avses i artiklarna 2–5.Artikel 7 Påföljder och försvårande omständigheter1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att de brott som avses i artiklarna 2–6 är belagda med ett maximistraff på minst sex års fängelse.2. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att de brott som avses i artiklarna 2–6 är belagda med ett maximistraff på minst tio års fängelse, där minst en av följande omständigheter föreligger, såvida de inte redan utgör en del av brottsrekvisiten:a) Barnet har inte uppnått sexuell myndighetsålder enligt nationell lagstiftning.b) Brottet begicks mot ett barn i en särskilt utsatt situation, framför allt till följd av ett psykiskt eller fysiskt funktionshinder eller en beroendeställning.c) Brottet begicks av en familjemedlem, en person som sammanbodde med barnet eller en person som missbrukade sin myndighetsställning.d) Brottet begicks av flera personer som agerade gemensamt.e) Brotten begicks inom ramen för en kriminell organisation i den mening som avses i rambeslut 2008/841/RIF[5].f) Gärningsmannen har tidigare dömts för brott av samma natur.3. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att de brott som avses i artiklarna 2–6 är belagda med ett maximistraff på minst tolv års fängelse, där minst en av följande omständigheter kan anses föreligga.a) Brottet har inneburit fara för barnets liv.b) Brottet begicks med användande av grovt våld eller vållade barnet allvarlig skada.4. Varje medlemsstat får, där så är lämpligt och med hänsyn till gärningsmannens personliga omständigheter, särskilt den riskbedömning som avses i artikel 16, sörja för att de straffpåföljder som avses i punkterna 1, 2 och 3 åtföljs av andra påföljder eller åtgärder enligt nationell lagstiftning i syfte att förhindra och minimera riskerna för upprepning av de brott som avses i artiklarna 2–6, bl.a. specifika interventionsprogram eller interventionsåtgärder enligt artikel 17.Artikel 8 Förbud mot att utöva viss verksamhet till följd av dom1. Om det till följd av den bedömning som avses i artikel 16 fastställs att en fysisk person som har dömts för något av de brott som avses i artiklarna 2–6 utgör en fara och att det finns en risk för att brotten upprepas, ska varje medlemsstat vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att den personen, tillfälligt eller permanent, förbjuds att utöva sådan verksamhet som inbegriper regelbundna kontakter med barn.2. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att den åtgärd som består i att tillfälligt eller permanent förbjuda en person som dömts för något av de brott som avses i artiklarna 2–6 att utöva sådan verksamhet som inbegriper regelbundna kontakter med barn införs i den dömande medlemsstatens kriminalregister.3. Genom undantag från artiklarna 7.2 och 9.2 i rådets rambeslut om organisationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgifternas innehåll[6] ska varje medlemsstat, i syfte att effektivt genomföra den åtgärd som består i att tillfälligt eller permanent avstänga en person från utövandet av verksamhet som inbegriper regelbundna kontakter med barn, i synnerhet om den ansökande medlemsstaten ställer villkor för tillträdet till viss verksamhet i syfte att sörja för att kandidaterna inte har dömts för något av de brott som avses i artiklarna 2–6 i detta rambeslut, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att information om avstängning till följd av en dom för något av de brott som avses i artiklarna 2–6 i detta rambeslut översänds på begäran enligt artikel 6 i samma rambeslut från den centrala myndigheten i den medlemsstat där den berörda personen är medborgare och att personuppgifter rörande en sådan avstängning enligt artikel 7.2 och 7.4 i det rambeslutet i samtliga fall får användas i detta syfte.4. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att den åtgärd som består i att tillfälligt eller permanent förbjuda en person som har dömts för något av de brott som avses i artiklarna 2–6 från utövande av sådan verksamhet som inbegriper regelbundna kontakter med barn, och som fastställts i en annan medlemsstat, erkänns och verkställs.Artikel 9 Juridiska personers ansvar1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att juridiska personer kan ställas till ansvar för något av de brott som avses i artiklarna 2–6 och som begås till deras förmån av en person som agerar antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och har en ledande ställning inom den juridiska personen, grundad på någon av följande befogenheter:a) Befogenhet att företräda den juridiska personen.b) Befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar.c) Befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen.2. Medlemsstaterna ska också vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att juridiska personer kan ställas till ansvar i de fall, där bristande övervakning eller kontroll från en person som avses i punkt 1 har gjort det möjligt för en person under dennes ansvar att begå något av de brott som avses i artiklarna 2–6 till förmån för den juridiska personen.3. Juridiska personers ansvar enligt punkterna 1 och 2 ska inte utesluta straffrättsliga förfaranden mot fysiska personer som är gärningsmän eller medhjälpare till något av de brott som avses i artiklarna 2–6.4. I detta rambeslut avses med juridisk person varje enhet som har denna juridiska ställning enligt tillämplig lagstiftning, med undantag av stater eller offentliga organ vid utövandet av de befogenheter som de har i egenskap av statsmakter samt internationella offentliga organisationer.Artikel 10 Påföljder för juridiska personer1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att en juridisk person som har ställts till ansvar i enlighet med artikel 9.1 kan bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande påföljder, som ska innefatta bötesstraff eller administrativa avgifter och som får innefatta andra påföljder, såsoma) fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd,b) tillfälligt eller permanent näringsförbud,c) rättslig övervakning,d) rättsligt beslut om upplösning av verksamheten,e) tillfällig eller permanent stängning av de inrättningar som har använts för att begå brottet.2. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att en juridisk person som har ställts till ansvar i enlighet med artikel 9.2 kan bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande påföljder eller åtgärder.Artikel 11 Offrets befrielse från påföljderVarje medlemsstat ska sörja för att det finns möjlighet att avstå från att åtala eller straffa barn för deras deltagande i olaglig verksamhet, när detta deltagande varit en direkt följd av att de utsatts för de brott som avses i artiklarna 3 och 4 a.Artikel 12 Utredning och lagföring1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att utredning eller lagföring av de brott som avses i artiklarna 2–6 inte är beroende av att offret inger en anmälan eller anklagelse och att de straffrättsliga förfarandena kan fortsätta även om offret har tagit tillbaka sina uppgifter.2. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att möjliggöra lagföring av vart och ett av de brott som avses i artiklarna 2–6 under en tillräckligt lång tidsperiod efter det att offret har uppnått myndighetsålder och i en omfattning som motsvarar det berörda brottets svårhetsgrad.3. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att de regler om sekretesskydd som införts i den nationella lagstiftningen för vissa yrkeskategorier som i sitt arbete har kontakt med barn inte hindrar att personer inom dessa kategorier rapporterar situationer där de har skälig grund att anta att ett barn är offer för brott enligt artiklarna 2–6 till de myndigheter som är ansvariga för skyddet av barn.4. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att uppmuntra alla personer som känner till eller misstänker brott som avses i artiklarna 2–6 att rapportera dessa till de behöriga myndigheterna.5. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för effektiva utredningar och effektiv lagföring av de brott som avses i artiklarna 2–6 och tillåta hemliga utredningar, åtminstone i de fall där ett informationssystem har använts.6. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att göra det möjligt för utredande enheter och organ att identifiera offren för de brott som avses i artiklarna 2–6, i synnerhet genom att analysera barnpornografiskt material, såsom fotografier och audiovisuella inspelningar som översänts eller ställts till förfogande med hjälp av ett informationssystem.Artikel 13 Behörighet och samordning av åtal1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att fastställa sin behörighet när det gäller de brott som avses i artiklarna 2–6, nära) brottet helt eller delvis har begåtts inom medlemsstatens territorium, ellerb) gärningsmannen är medborgare i den medlemsstaten eller har sin fasta hemvist på dess territorium, ellerc) gärningen har begåtts mot en medborgare i den medlemsstaten eller en person som har sin fasta hemvist på dess territorium, ellerd) gärningen har begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad inom den medlemsstatens territorium.2. Varje medlemsstat ska sörja för att dess behörighet omfattar situationer i vilka ett brott enligt artiklarna 4 och 5 och, i den mån det är relevant, artiklarna 2 och 6, begås med hjälp av ett informationssystem, till vilket åtkomsten skett från dess territorium, oavsett om informationssystemet är beläget inom dess territorium eller inte.3. Vid lagföringen av något av de brott som avses i artiklarna 2–6 ska varje medlemsstat, om brottet begåtts utanför den berörda statens territorium enligt punkt 1 b, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att dess behörighet inte är beroende av att gärningarna är straffbelagda på den plats där de begicks.4. Vid lagföringen av något av de brott som avses i artiklarna 2–6 ska varje medlemsstat, om brottet begåtts utanför den berörda statens territorium enligt punkt 1 b, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att dess behörighet inte är beroende av eventuella villkor om att åtal endast får väckas på grundval av en anmälan från offret på den plats där brottet begicks, eller en formell underrättelse från den stat där brottet begicks.5. När ett brott som avses i artiklarna 2–6 omfattas av fler än en medlemsstats behörighet och vilken som helst av dessa medlemsstater har faktisk möjlighet att lagföra på grundval av samma omständigheter, ska de berörda medlemsstaterna samarbeta för att komma fram till vilken av dem som ska lagföra gärningsmännen för att om möjligt centralisera förfarandena till en enda medlemsstat. I detta syfte får medlemsstaterna anlita Eurojust eller något annat organ eller annan mekanism som inrättats inom Europeiska unionen för att underlätta samarbetet mellan deras rättsliga myndigheter och samordningen av deras verksamhet.När beslut fattas om vilken medlemsstat som ska lagföra gärningsmännen ska särskild hänsyn tas till följande faktorer:a) På vilken medlemsstats territorium gärningen begicks.b) I vilken medlemsstat gärningsmannen är medborgare eller bosatt.c) Vilken medlemsstat som är offrens ursprungsstat.d) På vilken medlemsstats territorium gärningsmannen anträffades.Artikel 14 Skydd av och stöd till brottsoffer1. Varje medlemsstat ska, om åldern på en person som utsatts för något av de brott som avses i artiklarna 2–6 är osäker och om det finns skäl att anta att den personen är ett barn, sörja för att denna person fastställs vara ett barn och omedelbart får tillgång till stöd och skydd enligt denna artikel.2. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att rättsliga myndigheter utser en särskild företrädare för offret i de fall där de personer som har föräldraansvar på grundval av den nationella lagstiftningen inte får företräda barnet i straffrättsliga förfaranden, eftersom det finns en intressekonflikt mellan dem och offret, eller i de fall där det inte finns någon medföljande vuxen.3. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att specifika åtgärder, som vidtas för att på kort och lång sikt skydda och bistå brottsoffer i deras fysiska och psykosociala återhämtning, antas efter en särskild bedömning av de enskilda barnoffrens särskilda omständigheter, och att vederbörlig hänsyn tas till barnets synpunkter, behov och problem.4. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att offer för de brott som avses i artiklarna 2–6, i lämpliga fall, får tillgång till fri juridisk rådgivning och gratis biträde i straffrättsliga förfaranden avseende dessa brott.5. Offer för något av de brott som avses i artiklarna 2–6 ska anses som särskilt utsatta brottsoffer enligt artiklarna 2.2, 8.4 och 14.1 i rådets rambeslut 2001/220/RIF av den 15 mars 2001 om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden[7].6. Varje medlemsstat ska vidta alla de åtgärder som är möjliga för att sörja för att brottsoffrets familj får lämpligt stöd. Framför allt ska varje medlemsstat, där det är lämpligt och möjligt, tillämpa artikel 4 i rådets rambeslut 2001/220/RIF på den familjen.7. Det skydd och det bistånd som avses i detta rambeslut ska tillämpas utöver bestämmelserna i rådets rambeslut om åtgärder för att förebygga och bekämpa människohandel och om stöd till brottsoffer, genom vilket rambeslut 2002/629/RIF upphävdes.Artikel 15 Barnoffers deltagande i brottsutredningar och straffrättsliga förfaranden1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för följande i samband med utredningar av något av de brott som avses i artiklarna 2–6:a) Att barnet hörs utan onödigt dröjsmål efter det att uppgifterna har rapporterats till de behöriga myndigheterna.b) Att barnet, vid behov, hörs i lokaler som utsetts eller ställts i ordning för detta ändamål.c) Att barnet hörs av yrkeskunniga som är särskilt utbildade för detta ändamål.d) Att samma personer, om möjligt och lämpligen håller alla intervjuer med barnet.e) Att antalet intervjuer blir så få som möjligt och endast utförs om det är strikt nödvändigt för de straffrättsliga förfarandena.f) Att barnet får åtföljas av sitt juridiska ombud eller, om så är lämpligt, av en vuxen som han eller hon själv har valt, såvida det inte föreligger ett motiverat beslut som fastställer något annat med avseende på den personen.2. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att alla intervjuer med barnoffret, eller i förekommande fall med ett barnvittne, i samband med utredning av något av de brott som avses i artiklarna 2–6 videofilmas, och att dessa videoinspelade intervjuer får användas som bevisning i straffrättliga förfaranden inför domstol, i enlighet med landets nationella lagstiftning.3. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för följande i samband med straffrättliga förfaranden inför domstol avseende något av de brott som avses i artiklarna 2–6:a) Att domaren får begära att intervjun genomförs inom lyckta dörrar.b) Att barnoffret får höras i domstolen utan att själv närvara, framför allt med användning av lämplig kommunikationsteknik.Artikel 16 Riskbedömning1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att personer som dömts för de brott som avses i artiklarna 2–6 blir föremål för en bedömning av vilken fara de utgör och eventuella risker för återfall i något av de brott som avses i artiklarna 2–6, i syfte atta) fastställa lämpliga interventionsprogram eller interventionsåtgärder, ochb) fastställa om det finns något behov av att, tillfälligt eller permanent, avstänga gärningsmannen från utövande av sådan verksamhet som inbegriper regelbundna kontakter med barn.2. Den bedömning som avses i punkt 1 ska regelbundet ses över för att ta hänsyn till ändrade omständigheter som har konsekvenser när det gäller gärningsmannens farlighet och eventuella risker för återfall.Artikel 17 Interventionsprogram eller interventionsåtgärder1. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att effektiva interventionsprogram eller interventionsåtgärder ställs till förfogande i syfte att förhindra och minimera riskerna för upprepade brott av sexuell natur mot barn. Sådana program eller åtgärder ska vara tillgängliga när som helst under de straffrättsliga förfarandena, både i och utanför fängelser, i enlighet med de villkor som fastställs i nationell lagstiftning.Sådana interventionsprogram eller interventionsåtgärder ska vara anpassade så att de uppfyller de särskilda utvecklingsbehoven hos barn som gör sig skyldiga till sexualbrott, även barn som inte är straffmyndiga.2. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att personer som dömts för de brott som avses i artiklarna 2–6, i de fall det är lämpligt och med hänsyn till den eventuella risken för återfalla) kan ha tillgång till eller erbjudas tillgång till de program eller åtgärder som anges i punkterna 1 och 2,b) erbjuds tillgång till specifika program eller åtgärder som är avpassade till hur farliga de är och eventuella risker för återfall i något av de brott som avses i artiklarna 2–6,c) får fullständig information om skälen till förslaget att ge dem tillgång till programmen eller åtgärderna,d) går med på att delta i det specifika programmet eller den specifika åtgärden fullt medvetna om fakta,e) får rätt att vägra och görs medvetna om de eventuella följderna av en eventuell vägran.3. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att personer som är föremål för straffrättsliga förfaranden för något av de brott som avses i artiklarna 2–6 kan få tillgång till de program eller åtgärder som avses i punkterna 1 och 2, på villkor som varken är till förfång för eller strider mot rätten till försvar eller mot kravet på en rättvis och opartisk rättegång, i synnerhet med vederbörlig hänsyn tagen till oskuldspresumtionen.4. Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sörja för att personer som fruktar att de kan komma att begå något av de brott som avses i artiklarna 2–6, i lämpliga fall får tillgång till effektiva interventionsprogram eller interventionsåtgärder för att bedöma och förhindra risken för att brott begås.Artikel 18 Att spärra tillträdet till webbsidor som innehåller barnpornografiVarje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att göra det möjligt för de behöriga rättsliga myndigheterna eller polismyndigheterna att beordra eller på motsvarande sätt uppnå att tillträdet för Internetanvändare till Internetsidor som innehåller eller sprider barnpornografi spärras, under förutsättning att tillräckliga skyddsåtgärder vidtas, särskilt i syfte att säkerställa att spärrningen begränsas till vad som är nödvändigt, att användarna informeras om skälet till att sidorna spärras och att innehållsleverantörerna informeras om möjligheten att invända mot spärrningen.Artikel 19 Territoriell tillämpningDetta rambeslut ska tillämpas på Gibraltar.Artikel 20 Upphävande av rambeslut 2004/68/RIFRambeslut 2004/68/RIF ska upphöra att gälla.Artikel 21 Genomförande1. Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta rambeslut senast den [TVÅ ÅR EFTER ANTAGANDET].2. Medlemsstaterna ska senast [TVÅ ÅR EFTER ANTAGANDET] till rådets generalsekretariat och till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser genom vilka skyldigheterna enligt detta rambeslut införlivas med deras nationella lagstiftning. Rådet ska senast [FYRA ÅR EFTER ANTAGANDET] och på grundval av en rapport utarbetad med stöd av denna information och en skriftlig rapport från kommissionen bedöma i vilken utsträckning medlemsstaterna har följt bestämmelserna i detta rambeslut och ta ställning till om det finns något behov av ändringar.Artikel 22 IkraftträdandeDetta rambeslut träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning .Utfärdat i Bryssel denPå rådets vägnarOrdförande [1] Förslag till rådets rambeslut om förebyggande och lösning av jurisdiktionstvister i straffrättsliga förfaranden, framlagt den 20 januari 2009 av Tjeckien, Polen, Slovenien, Slovakien och Sverige, rådets dokument nr 5208/09.[2] Rådets beslut av den 29 maj 2000 om bekämpning av barnpornografi på Internet (EGT L 138, 9.6.2000, s. 1).[3] EUT C , , s. .[4] EUT L 13, 20.1.2004, s. 14.[5] EUT L 300, 11.11.2008, s. 42.[6] Antaget av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 26–27 februari 2009. Slutlig hänvisning ännu ej offentliggjord.[7] EGT L 82, 22.3.2001, s. 1.


type: other

text:
Le président apparaît avant tout comme un arbitre national, l'arbitre étant normalement une personne qui possède un poids suffisant pour imposer son autorité. Dès lors, il convient de s'interroger quant à savoir si le fonctionnement des institutions françaises, tel que le prévoit la constitution, donne pleinement au président les moyens de remplir la mission que lui confie l'article 5. Si l'on s'en tient purement au texte, on constate qu'elle fournit au chef de l'Etat tous les moyens nécessaires afin d'agir dans la droite ligne de l'article 5 (I) mais cependant dès que l'on s'en éloigne, on remarque que les contingences politiques, et notamment les périodes de cohabitations, ont donné naissance à des conventions de la constitution qui viennent dénaturer ce rôle d'arbitre (II).
 La mission du chef de l'Etat : une mission clairement définie par la constitution
 Le président dispose de pouvoirs propres lui permettant d'assurer sa fonction d'arbitre et de garant des institutions
 Un président garant de la continuité de l'Etat grâce à son statut et ses pouvoirs
 La mission du président : une mission souvent dénaturée en raison des contingences politiques
 Le président de la République : un leader politique en période de concordance des majorités...
 ...mais un président effacé en période de cohabitation
 [...] Cependant cette vision d'un président fort a plusieurs fois été remises en cause sous la V République ( 1997) et ce à l'occasion de périodes de cohabitation. mais un président effacé en période de cohabitation - La cohabitation se définit comme la coexistence d'un Président de la République et d'une majorité politique qui lui est opposée à l'Assemblée nationale. Le chef de l'Etat, perd sa fonction de direction de l'exécutif au détriment du Premier ministre, responsable devant l'Assemblée nationale. Le chef du Gouvernement devient ainsi la figure prépondérante du pôle exécutif et le véritable chef de la majorité parlementaire. [...]
 [...] II La mission du président : une mission souvent dénaturée en raison des contingences politiques Depuis la réforme constitutionnelle de 1962 le président de la république possède une vraie légitimité populaire. Or celle-ci lui permet parfois de faire admettre des interprétations contestables de la Constitution mais seulement lorsqu'il se trouve en situation de force, soit que la majorité parlementaire et gouvernementale lui est favorable A l'inverse en période de cohabitation il subit l'interprétation de la constitution de la majorité et se voit donc contraint de n'être qu'un arbitre effacé et peu actif, ce qui semble plus respectueux de l'article 5 mais s'éloigne de la vision d'un président fort chère à de Gaulle Le président de la République : un leader politique en période de concordance des majorités - Le Président de la République sort de son rôle d'arbitre tel qu'il est prévu à l'art Il devient le véritable chef de l'Exécutif, celui qui définit le programme gouvernemental et peut prendre en charge certaines tâches gouvernementales. [...]
 [...] La Constitution semble donc donner au président tous les moyens lui permettant de veiller au respect de la constitution et d'assurer par son arbitrage le fonctionnement régulier des pouvoirs publics ainsi que la continuité de l'Etat. Cependant l'application du texte constitutionnel a considérablement varié durant la V République et ce en fonction de divers facteurs politiques (la personnalité des acteurs, l'idéologie dominante et surtout la concordance ou non entre majorité présidentielle et parlementaire). Il faut donc s'intéresser à la lecture qui est faite de l'article 5 selon que l'on se trouve en période de concordance des majorités ou en période de cohabitation. [...]
 [...] I La mission du chef de l'Etat : une mission clairement définie par la constitution La mission et le rôle dévolu au président de la république sont clairement énoncés dans l'article 5. La Constitution évoque donc par la suite les différents pouvoirs qui sont conférés au chef de l'Etat pour lui permettre de remplir pleinement son rôle. L'on peut constater qu'il est très libre pour certaines de ses actions et décisions, et ce en vertu des pouvoirs propres qui lui sont conférés ce qui lui permet de s'affirmer vraiment en tant qu'arbitre sur le devant de la scène politique et d'assurer la continuité de l'Etat Le président dispose de pouvoirs propres lui permettant d'assurer sa fonction d'arbitre et de garant des institutions - Le président de la République veille au respect de la Constitution Il dispose ainsi d'un pouvoir incontournable en matière constitutionnelle. [...]
 [...] Commentaire de l'article 5 alinéa 1er de la Constitution de 1958 : le président de la République veille au respect de la Constitution. Il assure, par son arbitrage, le fonctionnement régulier des pouvoirs publics ainsi que la continuité de l'Etat Depuis la mort de la IV République, les constituants chargés de rédiger une nouvelle constitution ont eu à cœur de restaurer l'autorité du pouvoir exécutif afin de mettre un terme définitif aux dysfonctionnements du régime d'assemblée. Ainsi, le 4 septembre 1958, ce n'est pas sans satisfaction que le général de Gaulle présente les grandes lignes du texte constitutionnel au peuple français : " Qu'il existe, au-dessus des luttes politiques, un arbitre national, élu par les citoyens qui détiennent un mandat public, chargé d'assurer le fonctionnement régulier des institutions, ayant le droit de recourir au jugement du peuple souverain, répondant en cas d'extrême péril, de l'indépendance, de l'honneur et de l'intégrité de la France et de la République. [...]
 Droit constitutionnel Commentaire de l'article 5 alinéa 1er de la Constitution de 1958 : le président de la République veille au respect de la Constitution. Il assure, par son arbitrage, le fonctionnement régulier des pouvoirs publics ainsi que la continuité de l'Etat


type: legislation

text:
 12.6.2018
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 147/1
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2018/857
 z dnia 11 czerwca 2018 r.
 zatwierdzające zmianę w specyfikacji dotyczącej chronionej nazwy pochodzenia lub chronionego oznaczenia geograficznego [„Haut-Montravel” (ChNP)]
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1308/2013 z dnia 17 grudnia 2013 r. ustanawiające wspólną organizację rynków produktów rolnych oraz uchylające rozporządzenia Rady (EWG) nr 922/72, (EWG) nr 234/79, (WE) nr 1037/2007 i (WE) nr 1234/2001 (1), w szczególności jego art. 99,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Komisja rozpatrzyła wniosek o zatwierdzenie zmiany w specyfikacji chronionej nazwy pochodzenia „Haut-Montravel”, złożony przez Francję zgodnie z art. 105 rozporządzenia (UE) nr 1308/2013.
 (2)
 Komisja opublikowała wniosek o zatwierdzenie zmiany w specyfikacji, zgodnie z art. 97 ust. 3 rozporządzenia (UE) nr 1308/2013, w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej (2).
 (3)
 Do Komisji nie wpłynęło żadne oświadczenie o sprzeciwie zgodnie z art. 98 rozporządzenia (UE) nr 1308/2013.
 (4)
 Należy zatem zatwierdzić zmianę w specyfikacji produktu zgodnie z art. 99 rozporządzenia (UE) nr 1308/2013.
 (5)
 Środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu są zgodne z opinią Komitetu ds. Wspólnej Organizacji Rynków Rolnych,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Zatwierdza się zmianę specyfikacji opublikowaną w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej dotyczącą nazwy „Haut-Montravel” (ChNP).
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie dwudziestego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 11 czerwca 2018 r.
 W imieniu Komisji
 Jean-Claude JUNCKER
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 347 z 20.12.2013, s. 671.
 (2) Dz.U. C 4 z 6.1.2018, s. 7.


text:
 7.12.2018
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 311/24
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2018/1916
 af 6. december 2018
 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioden for aktivstoffet bispyribac
 (EØS-relevant tekst)
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 af 21. oktober 2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF (1), særlig artikel 17, stk. 1, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Del B i bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 (2) indeholder en liste over de aktivstoffer, der er godkendt i henhold til forordning (EF) nr. 1107/2009.
 (2)
 Godkendelsesperioden for aktivstoffet bispyribac udløber den 31. juli 2021.
 (3)
 Der er i henhold til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012 (3) indgivet en ansøgning om fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet. Imidlertid kan godkendelsen af årsager, som ansøgeren ikke har indflydelse på, forventes at udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny den. Det er derfor nødvendigt at forlænge godkendelsesperioden i overensstemmelse med artikel 17 i forordning (EF) nr. 1107/2009.
 (4)
 I betragtning af den tid og de ressourcer, der er nødvendige for at afslutte behandlingen af ansøgninger om fornyelse af godkendelsen for et stort antal aktivstoffer, for hvilke godkendelserne udløber mellem 2019 og 2021, blev der ved Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2016)6104 (4) udarbejdet et arbejdsprogram, hvori aktivstoffer, der ligner hinanden, samles i grupper, og hvori der fastsættes prioriteter på grundlag af sikkerhedsrisici for menneskers og dyrs sundhed eller miljøet, jf. artikel 18 i forordning (EF) nr. 1107/2009.
 (5)
 Da aktivstoffet i denne forordning ikke falder ind under de prioriterede kategorier i gennemførelsesafgørelse C(2016) 6104, bør godkendelsesperioden forlænges med to år, under hensyntagen til den nuværende udløbsdato, bestemmelsen i artikel 6, stk. 3, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012 om, at det supplerende dossier for et aktivstof skal fremlægges, senest 30 måneder inden godkendelsen udløber, behovet for at sikre en ligelig fordeling af ansvarsområder og arbejde blandt de medlemsstater, der er rapporterende og medrapporterende, og tilgængeligheden af de ressourcer, der er nødvendige med henblik på behandling og beslutningstagning. Godkendelsesperioden for aktivstoffet bispyribac bør derfor forlænges med to år.
 (6)
 Under hensyntagen til formålet med artikel 17, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1107/2009 vil Kommissionen i tilfælde, hvor der ikke senest 30 måneder før den relevante udløbsdato som fastsat i bilaget til nærværende forordning indgives noget supplerende dossier i henhold til gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012, fastsætte udløbsdatoen til den dato, der var gældende før nærværende forordnings ikrafttræden, eller på den tidligst mulige dato derefter.
 (7)
 I betragtning af formålet med artikel 17, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1107/2009 for så vidt angår tilfælde, hvor Kommissionen vil vedtage en forordning, hvorved godkendelsen af et i nærværende forordnings bilag omhandlet aktivstof ikke fornyes, fordi godkendelseskriterierne ikke er opfyldt, fastsætter Kommissionen udløbsdatoen til den seneste af følgende datoer: den dato, der var gældende inden nærværende forordnings ikrafttrædelse, eller datoen for ikrafttrædelsen af den forordning, hvorved godkendelsen af aktivstoffet ikke fornyes. For så vidt angår tilfælde, hvor Kommissionen vil vedtage en forordning, hvorved godkendelsen af et i nærværende forordnings bilag omhandlet aktivstof fornyes, vil Kommissionen, afhængigt af omstændighederne, bestræbe sig på at fastsætte den tidligst mulige anvendelsesdato.
 (8)
 Gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 bør derfor ændres.
 (9)
 Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Den Stående Komité for Planter, Dyr, Fødevarer og Foder —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 Bilaget til gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 ændres i overensstemmelse med bilaget til nærværende forordning.
 Artikel 2
 Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 6. december 2018.
 På Kommissionens vegne
 Jean-Claude JUNCKER
 Formand
 (1) EUT L 309 af 24.11.2009, s. 1.
 (2) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 af 25. maj 2011 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 for så vidt angår listen over godkendte aktivstoffer (EUT L 153 af 11.6.2011, s. 1).
 (3) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012 af 18. september 2012 om fastsættelse af de fornødne bestemmelser til gennemførelse af fornyelsesproceduren for aktivstoffer, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EUT L 252 af 19.9.2012, s. 26).
 (4) Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 28. september 2016 om udarbejdelsen af et arbejdsprogram for behandling af ansøgninger om fornyelse af godkendelser af aktivstoffer, der udløber i 2019, 2020 og 2021, i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 (EUT C 357 af 29.9.2016, s. 9).
 BILAG
 I del B i bilaget til gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 foretages følgende ændringer:
 I sjette kolonne (»Udløbsdato for stoffets godkendelse«) i række 1 (»Bispyribac«) ændres datoen til »31. juli 2023«.


type: contracts

text:
 22.6.2017
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 161/73
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 283/2015
 z dnia 30 października 2015 r.
 zmieniająca załącznik XX (Środowisko) do Porozumienia EOG [2017/1072]
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym („Porozumienie EOG”), w szczególności jego art. 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W Porozumieniu EOG należy uwzględnić decyzję Komisji (UE) 2015/877 z dnia 4 czerwca 2015 r. zmieniającą decyzje 2009/568/WE, 2011/333/UE, 2011/381/UE, 2012/448/UE i 2012/481/UE w celu przedłużenia okresu ważności kryteriów ekologicznych dla przyznawania oznakowania ekologicznego UE niektórym produktom (1).
 (2)
 W Porozumieniu EOG należy uwzględnić decyzję Komisji (UE) 2015/886 z dnia 8 czerwca 2015 r. zmieniającą decyzję 2014/312/UE ustanawiającą ekologiczne kryteria przyznawania oznakowania ekologicznego UE farbom i lakierom wewnętrznym i zewnętrznym (2).
 (3)
 Należy zatem odpowiednio zmienić załącznik XX do Porozumienia EOG,
 PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
 Artykuł 1
 W załączniku XX do Porozumienia EOG wprowadza się następujące zmiany:
 1)
 w pkt 2i (decyzja Komisji 2009/568/WE) i 2zf (decyzja Komisji 2012/481/UE) dodaje się tiret w brzmieniu:
 „—
 32015 D 0877: decyzją Komisji (UE) 2015/877 z dnia 4 czerwca 2015 r. (Dz.U. L 142 z 6.6.2015, s. 32).”;
 2)
 w pkt 2u (decyzja Komisji 2011/381/UE), 2x (decyzja Komisji 2011/333/UE) i 2ze (decyzja Komisji 2012/448/UE) dodaje się, co następuje:
 „, zmienione:
 —
 32015 D 0877: decyzją Komisji (UE) 2015/877 z dnia 4 czerwca 2015 r. (Dz.U. L 142 z 6.6.2015, s. 32).”;
 3)
 w pkt 2v (decyzja Komisji 2014/312/UE) dodaje się, co następuje:
 „, zmienione:
 —
 32015 D 0886: decyzją Komisji (UE) 2015/886 z dnia 8 czerwca 2015 r. (Dz.U. L 144 z 10.6.2015, s. 12).”.
 Artykuł 2
 Teksty decyzji (UE) 2015/877 i (UE) 2015/886 w języku islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 1 listopada 2015 r., pod warunkiem dokonania wszystkich notyfikacji przewidzianych w art. 103 ust. 1 Porozumienia EOG (*1).
 Artykuł 4
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli dnia 30 października 2015 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Oda SLETNES
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 142 z 6.6.2015, s. 32.
 (2) Dz.U. L 144 z 10.6.2015, s. 12.
 (*1) Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.


type: caselaw

text:
 7.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/3
 Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2011 Katinanem Justinem Koném proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věci T-349/11, Koné v. Rada
 (Věc C-479/11 P)
 2012/C 6/04
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Katinan Justin Koné (zástupci: L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas a M. Ceccaldi, advokáti)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 prohlásit žalobu K. J. Koného za přípustnou;
 —
 zrušit usnesení T-349/11 ze dne 13. července 2011, kterým byla žaloba prohlášena za nepřípustnou;
 —
 vrátit navrhovatelovu věc Tribunálu, aby před ním mohl uplatnit svá práva;
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení podle článků 69 a 73 jednacího řádu Soudního dvora.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel následující důvody:
 —
 Vyšší moc z důvodu války, v jejímž důsledku došlo k přerušení promlčecí doby. Události, jimž musel navrhovatel v Pobřeží slonoviny čelit od listopadu roku 2010, jsou případem vyšší moci ve smyslu článku 45 statutu Soudního dvora Evropské unie vzhledem k válečnému stavu, v jehož důsledku došlo k přerušení promlčecích dob u aktů, které vůči němu přijala Rada.
 —
 Tento případ vyšší moci z důvodu války navrhovateli znemožňuje svobodně vykonat jeho právo podat žalobu proti aktům, které zjevně porušují základní práva.
 —
 Základní práva a svobody jsou nadřazeny zásadě právní jistoty. Tím, že Tribunál prohlásil navrhovatelovu žalobu za nepřípustnou s poukazem na zásadu právní jistoty, porušil základní právo na soudní ochranu a na obhajobu. Navrhovatel byl takto zbaven práva být vyslechnut příslušným soudem.
 —
 Nemožnost namítat zmeškání lhůty z důvodu vzdálenosti a lhůty k podání žaloby v případě války. Zmeškání lhůty z důvodu vzdálenosti a lhůty k podání žaloby nelze namítat vůči adresátovi s bydlištěm ve státě, který se nachází v otevřené válce. Tyto lhůty se mohou uplatnit jen v dobách míru a jen na evropském světadílu. Navrhovatel se však nachází na jiném světadílu, a z tohoto důvodu je striktní použití článku 102 jednacího řádu Tribunálu na projednávaný případ nepochybně v rozporu s čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a s článkem 263 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 —
 Nadřazenost článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie. Podle článku 102 jednacího řádu Tribunálu se neuplatní žádná povinnost učinit oznámení, která je stanovena ve Smlouvě o fungování Evropské unie, podle níž začíná lhůta k podání žaloby běžet oznámením nebo vyhlášením nebo okamžikem, kdy se dotyčný o aktu dozvěděl. Článek 102 jednacího řádu totiž pomíjí povinnost učinit oznámení a nezohledňuje den, kdy se navrhovatel o aktu skutečně dozvěděl, čímž omezuje literu i ducha článku 263 SFEU. Článek 102 tedy zpochybňuje práva stanovená a chráněná Smlouvou, která je vyšší právní síly a která je pro orgány tvořící Evropskou unii závazná. Vzhledem k tomu, že napadené akty nebyly navrhovateli v rozporu s čl. 263 odst. 5 Smlouvy o fungování Evropské unie oznámeny, lhůta k podání žaloby proto může začít běžet až od okamžiku, kdy se o aktech, které vůči němu byly vydány, dozvěděl.
 —
 Závažné porušení základních práv a svobod. Zásada právní jistoty, tak jak ji formuloval Tribunál, závažným způsobem zpochybňuje právní jistotu obecně, protože jednotlivcům s bydlištěm mimo Evropskou unii, v zemi nacházející se ve válce, jsou ukládány sankce, proti nimž nemohou úspěšně uplatnit právo na podání žaloby, protože se o sankci nedozvěděli.
 —
 Navrhovatel podpůrně navrhuje zrušení aktů, které vůči němu Rada přijala, a to kvůli závažnosti porušení základních práv a svobod. Vzhledem k tomu, že napadené akty porušují základní svobody chráněné různými mezinárodními smlouvami, přísluší Soudnímu dvoru uvedené akty zrušit, neboť jejich protiprávnost je v rozporu se zavedeným evropským právním řádem a proto, že vzhledem k závažnosti porušení chráněných základních práv a svobod nelze namítat zmeškání lhůty k podání žaloby.


type: wikipedia

text:
Nick Lars Heidfeld (ur. 10 maja 1977 w Mönchengladbach) – niemiecki kierowca wyścigowy. Jest związany z Patricią Papen, z którą ma córkę Juni i 2 synów - Jodę i Justusa. Zamieszkały w Stafie. W sezonie 2011 zastępował kontuzjowanego Roberta Kubicę przez pierwszych 11 wyścigów.
 Życiorys
 Początki kariery
 Heidfeld zaczął się ścigać w 1988 r. W roku 1994 rozpoczął starty w Niemieckiej Formule Ford, zwracając na siebie uwagę 8 zwycięstwami w 9 wyścigach i zdobyciem tytułu. W roku 1995 wygrał Niemiecką Formułę Ford 1800 i zajął drugie miejsce w Zetec Cup. W 1996 r. startował w Niemieckiej Formule 3, zajmując piąte miejsce po wygraniu trzech wyścigów. W następnym roku zdobył w tej serii tytuł i wygrał prestiżową eliminację w Monako. W roku 1998 wygrał trzy wyścigi i był drugi w klasyfikacji końcowej w Międzynarodowej Formule 3000. Jeździł w barwach stajni West Junior Team i w tym samym czasie pełnił funkcję kierowcy testowego stajni McLaren w Formule 1. W 1999 r. wygrał w Międzynarodowej Formule 3000.
 Formuła 1
 2000: Prost
 Po imponującym sezonie w Formule 3000 Heidfeld podpisał kontrakt ze stajnią Prost Grand Prix na sezon 2000, zostając partnerem Jeana Alesiego. Przez większość sezonu nie kończył wyścigów i nie zdobył żadnego punktu, co spowodowało odejście z zespołu po sezonie.
 2001–2003: Sauber
 W 2001 r. podpisał trzyletni kontrakt z zespołem Sauber, będąc partnerem debiutującego Kimiego Räikkönena. Gdy Mika Häkkinen oświadczył, że wycofuje się z Formuły 1 po sezonie 2001, wiele osób myślało, że to właśnie Heidfeld zastąpi dwukrotnego mistrza świata w stajni McLaren. Pomimo tego, że spisywał się lepiej od swego partnera z zespołu, stanął na podium podczas Grand Prix Brazylii, to właśnie Räikkönen dostał miejsce w bolidzie stajni z Woking na sezon 2002. Heidfeld jeździł w Sauberze jeszcze w sezonie 2002 i 2003. Po zakończeniu sezonu wydawało się, że Heidfeld nie znajdzie miejsca w żadnym zespole w sezonie 2004.
 2004: Jordan Grand Prix
 Po pomyślnym przejściu wielu testów zespół Jordan oświadczył, że Heidfeld będzie kierowcą stajni w sezonie 2004. Został partnerem debiutanta, Giorgio Pantano. Spisywał się dobrze w słabym bolidzie, nie podpisał jednak kontraktu z żadnym zespołem na starty w sezonie 2005.
 2005: Williams
 W trakcie zimy, Nick testował ze stajnią Williams, konkurując o posadę w zespole z Antônio Pizzonią. 31 stycznia 2005, podczas prezentacji nowego bolidu oświadczono, że to Heidfeld zostanie drugim kierowcą zespołu u boku Marka Webbera. W trakcie sezonu Nick wywalczył pole position i trzykrotnie stawał na podium, a w klasyfikacji generalnej zajął 9. miejsce.
 2006–2009: BMW Sauber
 W sezonie 2006 Nick powrócił do zespołu Sauber, ale wykupionego przez BMW i przemianowanego na BMW Sauber. Jego partnerem został Jacques Villeneuve, którego od Grand Prix Węgier 2006 zastąpił Robert Kubica. W sezonie 2007 został w BMW Sauber i zajął 5. miejsce w końcowej klasyfikacji sezonu z dorobkiem 61 punktów, stając dwukrotnie na podium. W tym sezonie był wyraźnie z przodu przed Robertem Kubicą, który zajął 6 miejsce. W kolejnym był już wyraźnie słabszy od Polaka, który pokonał go w klasyfikacji generalnej. Ogólnie był to dla niego ciężki sezon. Głównym problemem Niemca były kłopoty z rozgrzewaniem opon, co było powodem słabych pozycji w kwalifikacjach. Kilkakrotnie nie awansował do finałowej części. Mimo to stanął aż czterokrotnie na drugim stopniu podium, jednak w dość sprzyjających okolicznościach. Ostatecznie sezon ukończył na 6 miejscu w końcowej klasyfikacji z dorobkiem 60 "oczek" niespodziewanie przegrywając o jeden punkt z Fernando Alonso, który w ostatnim wyścigu sezonu zajął 2 lokatę. W sezonie 2009 po wielu spekulacjach ponownie reprezentuje barwy zespołu BMW Sauber. Szef zespołu Mario Theissen kierował się dobrymi wynikami Niemca w końcówce sezonu.
 29 lipca 2009 szefostwo BMW Sauber ogłosiło decyzję o wycofaniu się z Formuły 1 wraz z końcem sezonu 2009.
 2010: Mercedes, Sauber i Pirelli
 4 lutego 2010 roku szefostwo Mercedes GP oznajmiło, że kierowca podpisał kontrakt z zespołem, na mocy którego będzie kierowcą testowym niemieckiego zespołu.
 17 sierpnia 2010 roku zespół Mercedes GP ogłosił rozwiązanie umowy z niemieckim kierowcą. Tego samego dnia Nick Heidfeld rozpoczął testy opon z Pirelli w specyfikacji na 2011 rok. Niemiec prowadził ubiegłoroczną Toyotę TF109.
 14 września 2010 roku podpisał kontrakt ze szwajcarskim zespołem BMW Sauber. Od Grand Prix Singapuru zastąpił Hiszpana Pedro de la Rosę.
 2011: Renault
 Po wypadku Roberta Kubicy podczas rajdu Ronde di Andora, szefostwo zespołu Lotus Renault GP zaczęło rozglądać się za zastępcą kontuzjowanego Polaka. 9 lutego ogłoszono, że zespół zaprosił Niemca na przedsezonowe testy do Jerez de la Frontera, które odbywały się w dniach 10-13 lutego. W sobotę, kiedy to Niemiec zadebiutował za kierownicą Renault R31, udało mu się ustanowić najszybszy czas okrążenia. Cztery dni później, w środę wieczorem oficjalnie potwierdzono zakontraktowanie byłego kierowcy Saubera jako zastępcy Roberta Kubicy w sezonie 2011.
 Sezon 2011 rozpoczął się Grand Prix Australii, gdzie w kwalifikacjach Heidfield zajął 18. miejsce. Wyścig ukończył na dwunastej pozycji.
 Podczas kwalifikacji do Grand Prix Malezji zajął 6. miejsce. Po dobrym starcie w wyścigu przesunął się na drugą pozycję. Wyścig ukończył na 3. miejscu, tym samym zdobywając pierwsze od dwóch lat podium w Formule 1 (poprzednie zdobył w tym samym miejscu, było to drugie miejsce w GP Malezji 2009).
 24 sierpnia 2011, zespół Lotus Renault GP poinformował, iż Nick Heidfeld zostanie zastąpiony przez Bruno Sennę. W wyniku tego Niemiec pozwał zespół za niewypełnienie warunków kontraktu. Ostatecznie sprawa zakończyła się rozwiązaniem kontraktu za porozumieniem stron.
 Po Formule 1
 Po 2011 roku Heidfeld poświęcił się głównie startom w wyścigach długodystansowych. Startował w VLN Endurance, 24-godzinnym wyścigu Le Mans, 24h Nürburgring, FIA World Endurance Championship (mistrz w klasie LMP1 w 2014 roku), American Le Mans Series. Poza tym Niemiec zaliczył gościnne starty w V8 Supercars i Porsche Supercup.
 W sezonie 2014/2015 Niemiec podpisał kontrakt z monakijską ekipą Venturi na starty w Formule E. W ciągu jedenastu wyścigów, w których wystartował, raz stanął na podium (ePrix Moskwy 2015). Z dorobkiem 31 punktów został sklasyfikowany na dwunastej pozycji w końcowej klasyfikacji kierowców.
 Wyniki
 Formuła 1
 Przypisy
 Linki zewnętrzne
 Urodzeni w 1977
 Niemieccy kierowcy 24h Le Mans
 Niemieccy kierowcy Formuły 3000
 Niemieccy kierowcy Niemieckiej Formuły 3
 Niemieccy kierowcy Formuły 1
 Niemieccy kierowcy Porsche Supercup
 Kierowcy Formuły Ford
 Niemieccy kierowcy FIA World Endurance Championship
 Niemieccy kierowcy V8 Supercars
 Niemieccy kierowcy American Le Mans Series
 Kierowcy Formuły E
 Kierowcy BMW Sauber w Formule 1
 Kierowcy Renault w Formule 1
 Kierowcy Saubera w Formule 1
 Kierowcy Jordana w Formule 1
 Kierowcy Williamsa w Formule 1
 Kierowcy Prosta w Formule 1
 Ludzie urodzeni w Mönchengladbach


text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 52007PC0260
 [pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 16.5.2007COM(2007) 260 galīgā redakcija2007/0093 (CNB)PriekšlikumsPADOMES REGULA,ar ko groza Regulu (EK) Nr. 974/98 attiecībā uz euro ieviešanu Maltā(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTS1. Priekšlikuma pamatojumsKomisija 2007. gada 16. maijā pieņēma priekšlikumu Padomes lēmumam saskaņā ar EK Līguma 122. panta 2. punktu, norādot, ka Malta ir izpildījusi vienotas valūtas ieviešanai paredzētos nosacījumus un ka no 2008. gada 1. janvāra jāatceļ Maltas izņēmuma statuss.Labvēlīga lēmuma gadījumā Padomei būs jāveic pasākumi, kas vajadzīgi, lai ieviestu Maltā euro.Padomes Regula (EK) Nr. 974/98 par euro ieviešanu[1] regulē euro sākotnējo ieviešanu pirmās kārtas euro zonas dalībvalstīs un Grieķijā[2]. Šo regulu grozīja ar Regulu (EK) Nr. 2169/2005, lai sagatavotos turpmākai euro zonas paplašināšanai, un ar Regulu (EK) Nr. 1647/2006, lai to attiecinātu uz Slovēniju, kura euro ieviesa 2007. gada 1. janvārī. Komisija 2007. gada 16. maijā pieņēma priekšlikumu grozījumiem Regulā (EK) Nr. 974/98, lai attiecinātu to arī uz Kipru, kura ieviesīs euro 2008. gada 1. janvārī, ja no minētā datuma tiks atcelts Kiprai piemērotais izņēmuma statuss.Lai Regula (EK) Nr. 974/98 attiektos arī uz Maltu, šajā regulā jāiekļauj norāde uz attiecīgo dalībvalsti. Šajā priekšlikumā iekļauti vajadzīgie minētās regulas grozījumi.Maltas valūtas nomaiņas plānā ir paredzēts, ka jāpiemēro tā sauktais „lielā sprādziena” scenārijs, t.i., vienlaikus jāpieņem euro kā Maltas valūta un jāievieš euro banknotes un monētas minētajā dalībvalstī.2. Juridiskie aspekti2.1. Juridiskais pamatsŠā priekšlikuma juridiskais pamats ir EK Līguma 123. panta 5. punkts, kas ļauj noteikt citus nepieciešamos pasākumus euro ieviešanai dalībvalstī, kuras izņēmuma statuss ir atcelts saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu.Padome, atbilstīgi Komisijas priekšlikumam un apspriedusies ar ECB, rīkojas saskaņā ar lēmumu, ko vienprātīgi pieņem dalībvalstis, kurām nav izņēmuma statusa, un attiecīgā dalībvalsts.2.2. Subsidiaritāte un proporcionalitātePriekšlikums ir Kopienas ekskluzīvā kompetencē. Tāpēc subsidiaritātes principu nepiemēro.Šī iniciatīva ir samērīga ar tās izvirzīto mērķi, tāpēc tā atbilst proporcionalitātes principam.2.3. Juridiskā instrumenta izvēleRegula ir vienīgais piemērotais juridiskais instruments, lai izdarītu grozījumus Padomes Regulā (EK) Nr. 974/98 par euro ieviešanu.3. Ietekme uz budžetuPriekšlikums neietekmē Kopienas budžetu.4. Komentāri par atsevišķiem pantiem4.1. 1. pantsSaskaņā ar Regulas (EK) Nr. 974/98 1. panta a) apakšpunktu un 1.a pantu minētās regulas pielikuma tabulā ir norādītas iesaistītās dalībvalstis un attiecībā uz visām šīm dalībvalstīm noteikta euro pieņemšanas diena, skaidras naudas nomaiņas diena un attiecīgos gadījumos „pakāpeniskas izņemšanas no apgrozības” periods. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 974/98 1. panta i) apakšpunktu „pakāpeniskas izņemšanas no apgrozības” periodu var attiecināt vienīgi uz dalībvalstīm, kurās euro pieņemšanas datums un skaidras naudas nomaiņas datums sakrīt. Tas nebija attiecināms uz vienpadsmit dalībvalstīm, kuras pieņēma euro 1999. gada 1. janvārī, un uz Grieķiju, kura pieņēma euro 2001. gada 1. janvārī. Slovēnijas euro pieņemšanas datums un skaidras naudas nomaiņas datums sakrita (2007. gada 1. janvāris), taču šī valsts izvēlējās nepiemērot „pakāpeniskas izņemšanas no apgrozības” periodu. Arī Kipras un Maltas valūtas nomaiņas plānā paredzēts vienots euro pieņemšanas un skaidras naudas nomaiņas datums (2008. gada 1. janvāris), tomēr abas dalībvalstis ir izvēlējušās nepiemērot „pakāpeniskas izņemšanas no apgrozības” periodu.Ar šo pantu Maltu un zemāk norādītos attiecīgos šīs dalībvalsts datus protokolā norādītajā secībā iekļauj Regulas (EK) Nr. 974/98 pielikuma tabulā.Dalībvalsts | Euro ieviešanas diena | Skaidras naudas nomaiņas diena | Dalībvalsts ar „pakāpeniskas izņemšanas no apgrozības” periodu |„Malta | 2008. gada 1. janvāris | 2008. gada 1. janvāris | n/p” |4.2. 2. pantsAr šo pantu nosaka Regulas spēkā stāšanos 2008. gada 1. janvārī, nodrošinot to, ka tā būs piemērojama atbilstoši citu ar euro pieņemšanu Maltā saistīto Padomes tiesību aktu īstenošanas grafikam, t.i., atbilstoši izņēmuma statusa atcelšanas datumam un Maltas liras pārrēķina kursa spēkā stāšanās datumam.2007/0093 (CNB)PriekšlikumsPADOMES REGULA,ar ko groza Regulu (EK) Nr. 974/98 attiecībā uz euro ieviešanu MaltāEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 123. panta 5. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[3],ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu[4],tā kā:(1) Padomes 1998. gada 3. maija Regula (EK) Nr. 974/98 par eiro ieviešanu[5] paredz to dalībvalstu valūtu aizstāšanu ar euro, kuras bija izpildījušas vienotas valūtas piemērošanai vajadzīgos nosacījumus, kad Kopiena sāka Ekonomikas un monetārās savienības trešo posmu.(2) Ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2596/2000[6] tika izdarīti grozījumi Regulā (EK) Nr. 974/98, lai noteiktu Grieķijas valūtas aizstāšanu ar euro.(3) Ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2169/2005[7] tika izdarīti grozījumi Regulā (EK) Nr. 974/98, lai sagatavotos euro ieviešanai dalībvalstīs, kuras vēl nav pieņēmušas euro kā vienotu valūtu.(4) Ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1647/2006[8] tika izdarīti grozījumi Regulā (EK) Nr. 974/98, lai noteiktu Slovēnijas valūtas aizstāšanu ar euro.(5) Ar Padomes Regulu (EK) Nr. xxx/2007[9] tika izdarīti grozījumi Regulā (EK) Nr. 974/98, lai noteiktu Kipras valūtas aizstāšanu ar euro.(6) Saskaņā ar 2003. gada Pievienošanās akta 4. pantu Malta ir dalībvalsts ar izņēmuma statusu, kā definēts Līguma 122. pantā.(7) Ņemot vērā Padomes 2007. gada [...] Lēmumu 2007/.../EK saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu par vienotas valūtas ieviešanu Maltā 2008. gada 1. janvārī[10], Malta ir izpildījusi vienotas valūtas ieviešanai paredzētos nosacījumus, un Maltas izņēmuma statuss ir jāatceļ no 2008. gada 1. janvāra.(8) Lai Maltā ieviestu euro, uz šo dalībvalsti ir jāattiecina spēkā esošie euro ieviešanas noteikumi, kas norādīti Regulā (EK) Nr. 974/98.(9) Maltas valūtas nomaiņas plānā ir paredzēts, ka euro banknotēm un monētām šajā dalībvalstī jākļūst par likumīgu maksāšanas līdzekli dienā, kad euro ievieš par tās valūtu. Tādējādi euro pieņemšanas datums un skaidras naudas nomaiņas datums ir 2008. gada 1. janvāris. „Pakāpeniskas izņemšanas no apgrozības” periodu šai valstij nepiemēro.(10) Tāpēc attiecīgi jāgroza Regula (EK) Nr. 974/98,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsRegulas (EK) Nr. 974/98 pielikumu groza saskaņā ar šīs regulas pielikumu.2. pantsŠī regula stājas spēkā 2008. gada 1. janvārī.Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama dalībvalstīs saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu.Briselē,Padomes vārdā —priekšsēdētājsPielikumsRegulas (EK) Nr. 974/98 pielikumā starp ierakstiem par Luksemburgu un Nīderlandi iekļauj šādu aili:Dalībvalsts | Euro ieviešanas diena | Skaidras naudas nomaiņas diena | Dalībvalsts ar „pakāpeniskas izņemšanas no apgrozības” periodu |- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -„Malta | 2008. gada 1. janvāris | 2008. gada 1. janvāris | n/p” |[1] OV L 139, 11.5.1998., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes 2006. gada 7. novembra Regulu (EK) Nr. 1647/2006 (OV L 309, 9.11.2006., 2. lpp.).[2] Skat. Padomes 2000. gada 27. novembra Regulu (EK) Nr. 2596/2000, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 974/98 par euro ieviešanu (OV L 300, 29.11.2000., 2. lpp.).[3] OV C [...], [...], [...] lpp.[4] OV C [...], [...], [...] lpp.[5] OV L 139, 11.5.1998., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. xxx/2007 (OV L [...], [...], [...]. lpp.).[6] OV L 300, 29.11.2000., 2. lpp.[7] OV L 346, 29.12.2005., 1. lpp.[8] OV L 309, 9.11.2006., 2. lpp.[9] OV L [...], [...], [...] lpp.[10] OV L [...], [...], [...] lpp.