Hypoglycaemia in paediatric infections in sub-Saharan Africa - prevalence, predictors and potential prevention Hypoglykemi hos barn med infektioner i Afrika söder om Sahara - prevalens, prediktorer och möjligheter för prevention Den globala barnadödligheten har minskat under senaste åren, men fortfarande dör varje år nästan sex miljoner barn under fem år, de flesta av dem av behandlingsbara infektionssjukdomar som lunginflammation, diarré och malaria. Majoriteten dödsfall sker i Afrika söder om Sahara. För att förbättra tillgängligheten av behandling har världshälsoorganisationen utvecklat olika strategier för att förenkla diagnostiken av de vanligaste sjukdomarna på vårdcentraler och med hjälp av sjukvårdsvolontärer på by-nivå. Basen i omhändertagandet av barn med akut sjukdom i dessa strategier är tidig behandling med antibiotika och antimalarialäkemedel. Terapi som syftar till att understödja basala vitalfunktioner, som att ge vätska, syrgas och socker, har däremot fått mindre fokus och är många gånger påtagligt eftersatt i resursfattiga hälsosystem.Lågt blodsocker är förenat med påtagligt sämre prognos vid en akut sjukdom men symptomen på lågt blodsocker är ofta diffusa och därmed svåra att diagnostisera. Det är känt att nästan hälften av barn som läggs in på sjukhus med blodsockernivåer under det av världshälsoorganisationen definierade gränsvärdet dör och vid inskrivning på sjukhus har upp till åtta procent livshotande lågt blodsocker. Flertalet av dessa barn är remitterade från en lägre vårdnivå, som vårdcentral, men på grund av komplicerande omständigheter kan det ofta ta lång tid innan barnet når den slutliga remiss-instansen vilket ökar risken för att blodsockret sjunkit för lågt vid ankomsten till sjukhuset. Det är därför viktigt att även vårdcentraler har möjlighet att ge vård som hjälper till att stabilisera ett sjukt barn till dess att det anländer till nästa vårdnivå.Vi vill i denna studie undersöka möjligheterna att minska antalet barn som utvecklar livshotande lågt blodsocker från det att de remitteras från vårdcentral tills dess att de anländer till sjukhus. Eftersom det saknas data över hur vanligt det är med lågt blodsocker på vårdcentraler i låginkomstländer planerar vi först en baslinjeundersökning. I denna involveras totalt 30 vårdcentraler i två distrikt i Malawi; Blantyre och Zomba. Barn mellan en månad och tolv år som söker vård på dessa vårdcentraler med tecken till svår sjukdom/remitteringsbehov kommer att få lämna ett blodprov för att kontrollera blodsockervärdet. De barn som remitteras vidare kommer att följas upp då de anländer till sin slutliga remissinstans, sjukhuset, för en ny kontroll av blodsockervärdet. Vårdnadshavarna kommer också att intervjuas för att få information om hur barnen ätit och druckit under sjukdomen samt hur länge de varit sjuka och hur lång tid det tagit att ta sig till sjukhuset. Informationen från föräldrarna bidrar till att ge en tidsuppfattning om sjukdomsförloppet, om barnet varit sjukt länge eller inte, och om det har fått i sig näring och energi under sjukdomstiden.Vi kommer med hjälp av ovan baslinjeundersökning att kunna presentera 1)hur vanligt det är med lågt blodsocker bland barn som söker vård på vårdcentral samt 2)risken för att utveckla livshotande lågt blodsocker från remisstillfället till det att barnet anländer till sjukhus och eventuella faktorer i barnets omständigheter som bidrar till denna risk.Nästa steg i den planerade studien är att dela upp vårdcentralerna i kontroll och interventions-grupper. Vårdcentralerna i kontrollgruppen kommer inte att ändra något i sin hantering av barn som remitteras vidare till högre vårdnivå. De vårdcentraler som ingår i interventionsgruppen kommer istället att behandla alla barn som remitteras, oavsett blodsockernivå, med sockerlösning under tungan och instruktioner till föräldrarna om att med regelbundna intervall ge barnet sockerinnehållande vätskeersättning fram till dess att de når den slutliga remissinstansen. På sjukhuset kommer vi mäta barnets blodsocker på nytt. Vårt antagande är att detta kommer att fungera som en stabiliserande behandling och att vi kommer att minska antalet barn som anländer till sjukhuset med livshotande lågt blods Mortality from pneumonia, malaria and other infections in young children remains high in sub-Saharan African. Since the majority of children first see a primary health worker when sick, recent global health initiatives have focused on strengthening community health programs to provide early access to antimalarial and antimicrobial drugs. However, the role of supportive therapies, involving the maintenance of a normal glucose and electrolyte balance, has been given limited attention.  Hypoglycaemia is a known predictor of poor outcome with a case fatality rate of as much as 42%. In sub-Saharan African hospitals up to 7.3% of children admitted with fever present with hypoglycaemia. The majority of these children have been referred from lower level facilities and development of hypoglycaemia could potentially have been averted if stabilising treatment had been started already at the health centre.  We will do a baseline study in two districts in Malawi to assess the prevalence of paediatric dysglycemia among children with severe illness in primary health facilities and the risk of post-referral hypoglycaemia. Results will feed into a cluster-randomized trial to evaluate the impact of administrating pre-referral sublingual glucose and continuous oral rehydration solution on the incidence of post-referral hypoglycaemia. Our results will highlight the potential need to revise pre-referral management guidelines in order to increase child survival in acute illness.