Att bygga hållbar opposition i elektorala autokratier Building Sustainable Opposition in Electoral Authoritarian Regimes This is a comparative study of opposition as work in progress in two electoral autocratic regimes: Belarus and Azerbaijan. Harsh conditions and internal problems have contributed to opposition parties in these countries being dismissed as failed. We question this and argue that repression and political manipulation have not eliminated opposition but given it a dynamic and transformational character. The project has three main aims: investigate recent organizational changes within Azerbaijani and Belarusian oppositions; observe and analyze the new opposition dynamics in action; and develop a toolbox on how to build a constructive opposition. The theoretical start is Bounce & Wolchik´s electoral model arguing that consolidation and actions of oppositional actors is more important than structural factors for regime change. Empirically, focusing on 2015 elections in Azerbaijan and Belarus, we will shed light on if and how opposition has managed to overcome its systematic failures and build a sustainable alternative political strategy. The study is based on interviews with politicians and democracy activists and debriefing workshops where observations will be shared, challenged and refined in talks with local and international activists, practitioners and researchers. The knowledge generated is important in the formulation of development policies towards the region. Our findings will be valuable tool for those involved in democracy assistance as well as those working for change. 2015 hålls parlamentsval och presidentval i Azerbajdzjan respektive Vitryssland. Dessa val är i fokus i vårt projekt. De fyra forskarna i vårt internationella team (från Sverige, Frankrike, Azerbajdzjan och Vitryssland) kommer att genomföra en ingående, kvalitativ, jämförande studie av hur opposition mobiliserar i Azerbajdzjan och Vitryssland under valprocessen. Studien baseras på intervjuer med partimedlemmar och demokratiaktivister och ett antal workshops där observationerna diskuteras med lokala och internationella aktivister, praktiker och forskare. Allmänna och återkommande val är numera snarare regel än undantag i de flesta av världens länder, men valen i så kallade elektorala autokratier (dit Azerbajdzjan och Vitryssland räknas) är ett spel för gallerierna. Dessa regimer håller regelbundna val men systematiska och långtgående kränkningar av grundläggande fri- och rättigheter gör att de inte är trovärdiga. Valen har emellertid blivit en viktig symbol för regimerna som vill påvisa att de är demokratiska. Också inom landet används valen som ett sätt att manifestera självständighet och demokratiska framsteg. För de som vill se politisk förändring blir valen, trots att de ofta är uppgjorda på förhand, viktiga eftersom valrörelsen egentligen är det enda tillfälle då oppositionspolitiker får tillgång till det offentliga rummet. I tidigare forskning, men också i allmänhet, beskrivs oftast politisk opposition i Azerbajdzjan och Vitryssland som marginaliserad, oorganiserad, ostrukturerad och dömd att misslyckas. Efter snart tjugo års kamp har oppositionspartierna inte lyckats åstadkomma något konkret. I ett antal andra post-sovjetiska stater som lyckades oppositionen med konststycket att störta korrupta diktatorer i färgstarka, blomdoftande demokratiska folkresningar under tidigt 2000-tal. Inte i Azerbajdzjan och Vitryssland, vilket tolkats som symptomatiskt för oppositionens inkompetens. Vi menar att det är dags att omvärdera den här synen. Även om det auktoritära styret i de här länderna är statiskt, eller förändras till det sämre, så är oppositionen mot det dynamisk. Förtryck, politisk manipulation och våldsamma trauman (i samband med tidigare valprotester) har startat en förändringsprocess hos oppositionspartierna. Kampen för politisk förändring bedrivs inte heller längre bara av politiska partier utan även religiösa grupper, ungdomsorganisationer, demokratiaktivister och andra individer kan räknas som oppositionella. Vårt projekt har både teoretiska och empiriska ambitioner. Först vill vi bidra till den vetenskapliga debatten kring demokratisering i auktoritära stater. Vi sällar oss här till den forskningsinriktning som hävdar att för att lyckas få till stånd regimskifte är det viktigaste en enig oppositionsrörelse, med ett starkt stöd från civilsamhället, som bedriver en konstruktiv, innovativ och massiv valmobiliseringskampanj till viss del stödd av internationella aktörer. Genom att analysera och problematisera politisk opposition och mobilisering i två fall där oppositionen redan avskrivits som misslyckad, med teoretiska verktyg som fokuserar på oppositionens karaktär och aktiviteter som genererats i studier av färgrevolutionerna, hoppas vi kunna bidra med kunskap om vad som karaktäriserar oppositionens pånyttfödelse och dess förändringsprocess samt vad som krävs för att oppositionskrafter i auktoritära stater ska bli framgångsrika. Empiriskt så studerar vi skillnader i sammansättningen och strategier hos oppositionen i Azerbajdzjan och Vitryssland, och hur dessa skillnader kan förstås. I vårt projekt finns också en mer policyinriktad strävan. Med tanke på att både Azerbajdzjan och Vitryssland är med i EUs Östliga partnerskap - ett initiativ för att underlätta närmandet mellan dessa länder och EU - är ökad kunskap om de politiska processerna i dessa länder viktig. Särskilt angeläget är att identifiera hur EU kan stödja utvecklingen mot ett fredligt, demokratiskt, mindre korrupt, mer förutsägbart Azerbajdzjan och Vitryssl