Shades of Civic Activism: State – Labour Relations in India and Ethiopia Ett aktivt civilsamhälle? Statens relation till civilsamhället i Indien och Etiopien How can we understand expansion and contraction of civic space under different political regimes? Research on civil society–state relations has yet to develop a theory that can account for the complexity and variations of their relations and interactions on the continuum between authoritarian and democratic rule. Previous research has commonly adopted divergent theoretical frameworks for explaining civil society – state relations under democratic and under authoritarian rule. This project explores how different levels/scales of authoritarian and democratic rule shape possibilities for civic action through in-depth case studies of state – labour relations in two countries, one formally qualified as democratic, India, and one as authoritarian, Ethiopia. Taking negotiations around minimum wages as an entry point, we will analyse when and how trade unions have been able to place labour demands on the political agenda and when and to what extend labour demands have been legislated on an adhered to. Drawing on archival data going back to the 1960s and semi-structured interviews will allow us to (1) compare civil society – state relations under different levels/scales of authoritarian and democratic rule, (2) shed light on how the reduction/enlargement of civic space shape possibilities for civic action and (3) understand similarities and differences in civil society – state relations under different levels/scales of authoritarian versus democratic rule. Hur kan vi förstå civilsamhällets möjligheter till inflytande i olika politiska regimer? Sedan 2017 har en våg av strejker dragit in över Etiopien, ett land som ofta beskrivs som en auktoritär stat. Samtidigt har arbetare i olika sektorer i Indien, som ofta kallats världens största demokrati, lagt ned arbete och protesterat mot regeringen Modis arbetsrättsreformer. Fallen visar på civilsamhällets potentiella kraft – den nationella politiska dagordningen sätts inte enbart av regeringar, utan civilsamhället kan ha en påtaglig inverkan i auktoritära såväl som demokratiska stater. Vissa länders regeringar tenderar att i mediebevakningen slentrianmässigt beskrivas som järnhårda diktaturer, medan andras beskrivs som öppna samhällen och demokratier. Bakom sådana generiska beskrivningar döljs ofta en mycket mer komplex och motsägande verklighet, speciellt i utvecklingskontexter där stora delar av ekonomin och människors levnadsvillkor befinner sig i en process av ständig omstörtning, och där statens relationer med civilsamhället kontinuerligt omdefinieras.När stora nya sociala grupper, så som lönearbetare, organiserar sig sker en rad förskjutningar. Bland dessa är vissa betingade av de nya civilsamhällessammanslutningar som bildas och stärks. Ofta har staten sina givna intressen av att, växelvis, kontrollera, påverka, eller pacificera liknande sammanslutningar, åtminstone för att se till att inte de regerande partiernas egna politiska agenda åsidosätts. Går denna process för långt krymper det offentliga rummet till en sådan grad att vi talar om en regelrätt diktatur. Men ofta driver civilsamhällesorganisationer processen i motsatt riktning genom stora omvälvande aktioner, som de som beskrivs ovan, men också genom vardagliga kontakter, påverkansarbete och opinionsbildning. I detta ligger en viktig grogrund för demokratisk utveckling.Forskning om det civila samhället saknar emellertid adekvata teorier för att förklara hur civilsamhällets inflytande varierar över tid och mellan olika regimer. Genom att titta på interaktionen mellan stat och civilsamhälle i två valda länderna ämnar vi att beskriva och förklara hur det offentliga rummet växelvist krymper och ökar över tid. De empiriska studierna kommer vi använda som grund för att utveckla ett teoretiskt ramverk som syftar till att förstå statens relation till civilsamhället bättre. Vi tittar specifikt på arbetstagarorganisationer och frågan om minimilöner för att belysa det offentliga rummets föränderlighet. Under olika perioder har frågan om minimilöner sjunkit bort från den nationella agendan, medan arbetstagarorganisationer har marginaliserats. Men under andra perioder har arbetstagarorganisationer lyckats mobilisera människor bakom krav, placera frågor på den nationella politiska agendan, driva på lagstiftning och kontrollera att denna lagstiftning har åtföljts. Länderna vi har valt att studera, Indien och Etiopien, är två länder som ofta har beskrivits som väsensskilda – det förra som ’världens största demokrati’, och det senare som en diktatur – men i båda fallen har länderna över tid varit mer och mindre demokratiskt och auktoritärt. Med dessa båda fall kan vi således fånga civilsamhällets relation till staten under olika grader av demokrati och auktoritärt styre. Vi fokuserar på minimilöner i analysen av civilsamhällets relation till staten. Minimilöner är ett bra fall då frågan i regel engagerar och mobiliserar aktörer i civilsamhället till den grad att stater, oavsett regimtyp, inte kan ignorera påtryckningarna. Fokus på minimilöner tillåter oss alltså att fånga statens relation till civilsamhället över tid i båda länder. Projektet lämnar ett viktigt bidrag till vår förståelse för hur civilsamhället och staten interagerar i olika regimtyper vilket är direkt användbart för alla biståndsprojekt som syftar till att främja civilsamhället.