Waging war to save the peace parks: A study of militarization of wildlife management Kriget mot tjuvjakt i Afrikas fredsparker: En studie av militariserad viltvård Recent decades have witnessed an increasing militarization of wildlife and biodiversity conservation. This trend has been most profound in African countries, where state agencies have responded to heavily armed poachers by providing rangers with more sophisticated and lethal weapons as well as more rigorous military training. The consequences of applying militarized forms of conservation measures have, however, rarely been evaluated in empirical research. The overall objective of this project is to investigate how military style wildlife management affect the effectiveness and legitimacy of conservation efforts in southern Africa. It focuses on the Kavango Zambezi Transfrontier Conservation Area (KAZA TFCA) – a collaboration that includes five countries that show great variation in terms of the extent to which their conservation policies rely on military approaches – and will conduct in-depth interviews with managers and park rangers as well as implement a large-scale survey questionnaire among local communities and resource users. This unique data, focusing on questions related to perceptions about enforcement frameworks and willingness to comply among local communities, has the potential to generate findings of both theoretical and real-world importance. The project builds on the project participants’ experience of pilot-studies in the KAZA area and a memorandum of understanding with the park authorities is already established. I södra Afrika har viltförvaltningen under de senaste årtiondena i ökande grad kommit att präglas av militarisering. I kampen mot tjuvjakt används allt oftare den nationella militären och parkvakter förses med mer sofistikerade vapen och militär utrustning och ges allt mer avancerad militär träning. Projektets syfte är att undersöka vad denna utveckling får för konsekvenser för viltförvaltningens legitimitet och effektivitet. Vi fokuserar vår empiriska undersökning på Kavango Zambezi (KAZA) i södra Afrika. Detta är ett gränsöverskridande reservat som delas av Angola, Botswana, Namibia, Zambia och Zimbabwe där de inblandade länderna visar stor variation i termer av att ha militariserat sin viltförvaltning. Hur dessa olika system för att uppmuntra regelefterlevnad fungerar har dock inte studerats i någon större utsträckning. Med hjälp av djupintervjuer och en omfattande enkätundersökning avser vi därför att bidra till ökad kunskap kring hur olika metoder för att uppmuntra regelefterlevnad upplevs av både officiella aktörer och brukare. Vi använder oss alltså både av storskaliga enkäter och djupintervjuer för att undersöka attityder till tjuvjakt och regelefterlevnad bland brukare, vilket är en avgörande faktor i framgångsrik förvaltning av reservat. Sådana unika data ger oss stora möjligheter till både teoriutveckling och empiriska insikter av relevans för beslutsfattare och resursanvändare. Viltförvaltning är en hörnsten i såväl bevarandet av biologisk mångfald som för effektiv fattigdomsbekämpning. De stora reservat som finns i Afrika söder om Sahara sägs ofta vara särskilt viktiga i detta avseende. Men dessa skyddade områden hotas samtidigt av tjuvjakt och överutnyttjande av gemensamma resurser. Att förstå hur tjuvjakt bäst kan bekämpas samt vilka faktorer och omgivande institutionella system som bäst uppmuntrar regelefterlevnad är därför av stor vikt. Projektet har Centre for Collective Action Research (CeCAR) och statsvetenskapliga institutionen i Göteborg som sin bas men kommer i stor utsträckning dra nytta av de kontakter och den erfarenhet vi sedan tidigare har från att arbeta i Afrika söder om Sahara kring frågor om hur institutioner påverkar naturresurshantering.