Waging Peace? Explaining the Militarization of the Peace and Security Architecture AU som fredsutövare? Militarisering av den afrikanska freds- och säkerhetsstrukturen Trots Afrikanska unionens (AU) nyligen uttalade vision om att tysta kontinentens vapen innan 2020, har flera forskare uppmärksammat AU:s allt tilltagande militarisering i samband med hanteringen av kontinentala hot. I det aktuella projektet granskar vi de militariseringsprocesser som den Afrikanska Freds- och Säkerhetsarkitekturen (APSA) genomgår avseende dess institutioner och aktiviteter. Projektet omfattar dels en studie av AU:s institutioner, inklusive de regionala sammanslutningarna (REC), men även dess offentliga politiska diskurs kring säkerhet. Projektet tar sin utgångspunkt i begreppet militarisering, en process som enligt Geyer (1989) och Lutz (2002), med flera, omfattar den rad diskursiva och materiella processer genom vilka samhällen och institutioner förbereder sig för krig. Mer specifikt syftar detta projekt till att urskilja de processer som kan förklara AU:s ökade grad av militarisering. Vår forskningsfråga är: varför militariseras AU:s institutionella praxis och diskurs? Frågeställningen besvaras genom ett teoriutvecklande förhållningssätt.     Militarisering av AU är naturligtvis inte absolut. Trenden är ojämn och diskussionen kring denna utveckling är brokig och oklar. Men som en nyligen genomförd forskning visar tycks AU:s alltmer militariserade utveckling utgöra en allt tydligare brytning mot den normativa grunden av pacifism och traditionella afrikanska konfliktlösningsprinciper som länge väglett organisationen. Vi kan konstatera att det finns allt tydligare tecken på att de institutioner, aktiviteter och diskurser vi nu ser är på frammarsch allt tydligare avviker från den kontinentala vision som präglat skapandet av APSA, d.v.s. strävan att AU skall kunna hantera flerdimensionella säkerhetsutmaningar. Vi behöver således ett bättre teoretiskt förhållningssätt för att förklara varför dessa processer sker samt vilka implikationerna kan bli. Utan en gemensam analytisk ”grammatik” avseende institutionell militarisering, kommer forskningsfältet att också fortsatt lida brist på en välmående teoretisk och metodmässig dialog. Vi behöver också denna kunskap för att kunna analysera militariseringens konsekvenser för AU:s fredsfrämjande roll på kontinenten.    Projektet tar initialt ett kvalitativt induktivt förhållningssätt för att teoretisera APSA. Teoriutvecklingen kring AU samt dess REC:ar analyseras dels utifrån hur dessa praktiserar säkerhet när kontinentala utmaningar uppstår, dels utifrån en djupgående analys av den offentliga diskursen om vad säkerhetshot anses vara. Vid sidan av militariseringslitteraturen utgår forskningsprojektet från etablerade teoribildningar kring komplexa säkerhetsregimer (’complex security regime theory’), säkerhetisering (’securitization theory’), samt säkerhetsutövande (’security practice theory’). Forskningsprojektet bidrar således tydligt till fältet genom att utveckla och brygga teoretiska och empiriska studier. Den systematiska analysen av APSA och dess skifte mot en tilltagande militarisering kommer att ske genom olika metodologiska verktyg inklusive djupgående process analyser (process-tracing), intervjuer (individuella beslutsfattare och fokus-grupper), samt diskursanalys (av offentlig retorik och AU dokumentation inom fred och säkerhet).      Litteraturen om afrikanska freds- och säkerhetsarkitekturen är idag påtagligt underteoretiserad. Det finns bara en handfull systematiska studier kring AU som global säkerhetsaktör och än färre specifikt om APSA:s grunder. Flera av dessa studier är – med vissa undantag- framförallt empiriska och deskriptiva i sin karaktär. Detta är överaskande givet den roll AU idag spelar på den internationella scenen. Forskningsprojektet fyller därför en viktig lucka vad gäller intellektuell granskning av AU som aktör. Forskningsområdet är dessutom av mycket stor relevans för policy och politisk praxis. Despite the African Union’s (AU’s) recently adopted pacifist vision to ‘Silence the Guns’ by 2020, several scholars has noted the AU’s increased propensity to resort to militarized practices in dealing with continental threats. In this project we explore through which processes the institutions, activities and public policy discourses surrounding the AU’s African Peace and Security Architecture (APSA) are becoming militarized. Building on the definition by Michael Geyer (1989), Catherine Lutz (2002), and others, we conceive of militarization as encompassing a tense social process whereby societies prepare for war through a range of discursive and material processes.   More precisely this project locates the processes and practices that help us explain the trend towards militarization within the APSA. It builds an explanatory social theory around these to help us answer the research question, why is there an increasing militarization of the African Union’s institutional practice? We depart from and help develop security regime complex theory, the securitization framework, as well as security practice theory. While militarization is neither absolute nor complete, in different issue areas of the AU peace and security framework the picture is uneven and more nuanced, we argue that, to date, the institutional processes and public policy discourses of the AU diverge from the inherent normative vision of APSA. This vision holds that the AU should provide integrated responses to multidimensional security challenges and rely on African traditional conflict resolution principles.  The literature on African peace and security is currently under-theorized. There are only a handful of rigorous and systematic studies on APSA despite the emerging role of the AU in global governance. This research project therefore fills an important gap both in terms of intellectual scrutiny and for the purpose of policy and practice. We employ qualitative and process-tracing methodologies.   In conclusion, peace promotion in Africa is currently undergoing a tense renegotiation of ideas and practices of a distinctly transnational nature. There is a shared global interest in supporting knowledge about these developments. However to carefully scrutinize the implications of militarization for peace promotion on the continent, we need good explanatory theory. Without a shared ‘grammar’ the field suffers from a lack of healthy dialogue, preferably also between paradigms, about institutional practices and their effects.  While ending wars in Africa is vital, to conflict-affected African civilians as well as to global security, the militarization of means and responses is unlikely to bring stable post-war orders and longer-term durable peace.