Besatt mätsyndrom i biståndet?: En komparativ studie av hur intermediära organisationer i biståndskedjan översätter krav på resultatmätning Towards an organizational theory on "obsessive measurement disorder": A comparative study on how intermediary organizations translate control req This project investigates the question of why performance measurement requirements on some occasions seem to hinder and at other times support implementation of aid projects and programs. The study will follow and compare how different intermediary organizations in aid chains between Sida and final recipients of aid, respond to and translate requirements on performance measurement. Drawing on a comparative case study of four aid chains and a theoretical approach that combines neoinstitutional and anthropological theory on translation, this project intends to make a contribution towards an organizational theory that may explain the phenomenon of “obsessive measurement disorder” (Natsios, 2010) and identify key organizational mechanisms that may help prevent overregulation and control and instead foster constructive learning that benefits aid results.  The study will be managed and conducted jointly by Janet Vähämäki and Susanna Alexius, both organization scholars and researchers in business administration at Score (Stockholm Centre for Organizational Research) at Stockholm University and Stockholm School of Economics. Besatt mätsyndrom i biståndet?: En komparativ studie av hur intermediära organisationer i biståndskedjan översätter krav på resultatmätningUnder det senaste decenniet har det ställts hårdare krav på att redovisa resultat samt att granska pengars användning i biståndsprojekt. Vissa forskare menar att vi idag lever i ett ”granskningssamhälle” (Power, 1999) eller ett "resultatmätningssamhälle" (Bowerman et al., 2000) där effektivitet framför allt bedöms genom mätbara prestationer. Kraven på redovisning och det ökade antalet aktörer som granskar, utgör en förändrad institutionell omvärld som skapar nya förutsättningar för aktörer som är involverade i biståndsverksamhet. Denna ansökan tar sin utgångspunkt i detta nya gransknings/resultatmätningssamhälle och dess påverkan på biståndsarbetets organisering.Att känna till hur pengar används och kunna visa upp vilka resultat t ex en biståndsverksamhet levererar är givetvis viktigt, både för att förbättra verksamheten men också för att bibehålla trovärdigheten för biståndet. Forskning har emellertid visat att det även finns en baksida med mätningar och redovisning. En oönskad konsekvens har beskrivits av Natsios (2010) som myntat begreppet ”besatt mätsyndrom” (obsessive measurement disorder). Begreppet pekar på att kraven på redovisningsbara resultat i biståndet ibland kan bli kontraproduktivt om organisationen blir alltför upptagen med själva mätningarna och tappar fokus på biståndsarbetet i sig. Typiskt för detta syndrom är att mätningar uppfattas som ett mål i sig, snarare än som ett medel för att nå underliggande effekter, som inom biståndet t ex kan vara minskad mödradödlighet eller ökad läskunnighet. Detta projekt syftar övergripande till att öka förståelsen för varför krav på resultatmätning i vissa situationer tycks hindra och i andra lägen kan stödja biståndsarbetet. Vi vill särskilt bidra till att förklara hur fenomenet ”besatt mätsyndrom” uppstår och hur det kan förebyggas, genom att diskutera var, när och hur det uppstår och vad som kan hindra en sådan negativ utveckling till förmån för konstruktivt lärande.En viktig utgångspunkt för studiens design är att bistånd ofta förmedlas i ”biståndskedjor” (Wallace, Bornstein and Chapman, 2006) d v s ett större system av samverkande organisationer, både nationellt och internationellt. De samverkande organisationerna benämner vi ”intermediärer” och de kan vara såväl myndigheter som föreningar, företag eller forskningsinstitut vilka samverkar i en kedja från t ex en statlig finansiär som Sida till de slutliga mottagarna av biståndet. Begreppet ”intermediär” är passande eftersom det lyfter fram organisationens aktiva medlande roll i förhållande till olika kontrollkrav som gäller bistånd. Sådana krav kan dels förmedlas vertikalt genom biståndskedjan från Sida till de slutliga mottagarna, men också horisontellt, från gransknings/resultatmätningssamhället och den marknad för granskning och kontroll som idag är ett faktum att förhålla sig till.Ett centralt, men hittills understuderat kännetecken för intermediären är dess dubbla roller där de flesta intermediärer är både givare och mottagare, både granskare och granskad. Som mottagare tolkar de vilka krav de behöver uppfylla för att erhålla finansiering. Som givare reglerar de vad nästa led behöver göra för att erhålla medlen. Nästa led i kedjan gör likadant. Det är väl känt att kontroll ofta föder mer kontroll. Det finns därför en risk att en organisation som upplever sig bli alltför hårt kontrollerad av sin givare väljer att kontrollera nästkommande led än hårdare. Forskning har dock visat att medarbetare i organisationer, trots ett starkt yttre gransknings- och mätningstryck, ibland “struntar i” nya krav och fortsätter att bedriva biståndsarbete som tidigare. Studier vittnar också om att medarbetare efter en tids anpassning lär sig att hantera kraven så att de upplevs stödja lärandet och utvecklingen mot ett effektivt bistånd. Vi vet dock ännu alltför lite om de organisatoriska mekanismern