Famines as Mass Atrocities: Reconsidering Violence, Memory and Justice in Relation to Hunger Svältkatastrofer som massvåld: Mot en ny förståelse av våld, minne och ansvarsutkrävande i relation till hungersnöd Efter att antalet människor som svälter i världen minskat stadigt under lång tid ökar hungern igen. År 2016 led hela 100 miljoner människor – 20 miljoner fler än året innan – av akut matbrist. År 2017 utbröt svältkatastrof i Sydsudan och varningar för svält utfärdades för Nigeria, Somalia och Jemen. Mellan år 1870 och 2010 dog minst hundra miljoner människor i stora svältkatastrofer. Dessa svindlande siffror visar att svält är en tragedi i nivå med folkmord och krig. Men trots detta hanteras det lidande och de förluster som svält medför annorlunda än förluster i krig och andra mer spektakulära former av våld. När det gäller folkmord, krig och terrorism finns internationella och nationella normer och processer för att ställa de skyldiga till svars, söka sanningen om vad som hände och minnas offren. Svält däremot betraktas ofta som något som beror på olyckliga omständigheter såsom dåligt väder. Svältens offer förblir osynliga och osörjda. Detta trots att forskningen om hur svältkatastrofer uppkommer entydigt visar att svält nästan alltid orsakas av medvetna handlingar – eller brist på handlande. Flera forskare har förespråkat att vi börjar prata om ”svältbrott” och identifierar gärningsmännen bakom världens hungerkatastrofer.Detta forskningsprojekt studerar de försök som görs för att minnas och skipa rättvisa för svältens offer, och bidrar därmed till att skapa en förståelse av svält som en typ av våld som måste tas på minst lika stort allvar som krig och folkmord.Projektet har två delar. Den första delen undersöker under vilka förutsättningar svältkatastrofer förstås, blir ihågkomna och hanteras som mass-våld. Vem har intresse av att minnas – eller glömma – hungerkatastroferna?Vi kommer att titta närmare på sex svältkatastrofer i tre världsdelar: Irland 1845-1852, Ukraina 1932-1933, India 1943, China 1958-62, Etiopien 1984-85 och Somalia 2011. Genom en systematisk genomgång av tidigare litteratur, rapportering i media och arkivkällor, samt intervjuer med experter och involverade aktörer, kommer vi att undersöka hur dessa svältkatastrofer beskrivits, och titta på vilka initiativ som tagits till att identifiera och ställa ansvariga till svars och att hedra offren. Genom att jämföra de olika fallen kommer vi att få ökat förståelse för när, hur, varför och för vem det kan bli möjligt att söka rättvisa för och minnas svältens offer.Projektets andra del fokuserar på nutida aktörer som försöker driva frågan om att svält bör förstås som storskaligt våld och det därför är relevant att minnas och skipa rättsskipa efter hungersnöd. Här kommer vi att göra intervjuer med akademiker, aktivister, människorättsorganisationer, jurister och andra aktörer som engagerar sig i dessa frågor, för att identifiera hur de jobbar och vilka hinder de stöter på.Projektets resultat kommer att ha direkt relevans för de aktörer i världen som kämpar för att öka kunskapen kring och förebygga hunger. Om vi vet mer om när och hur de som är ansvariga för svältkatastrofer kan ställas till svars, och under vilka förutsättningar minneshållande av svältens offer kan bidra till helande och samhällelig återuppbyggnad, kan strategier formuleras för att förstå och hantera tidigare svältkatastrofer på ett sätt som gör att framtida kriser kan förebyggas. Hunger is on the rise globally. Although mass-starvation has killed staggering numbers of people, it is usually not conceptualized as mass-violence. Victims are rarely commemorated and actors responsible are not held accountable – despite the fact that famines are largely man-made. The proposed project aims to analyze the attempts and possibilities to pursue remembrance and justice after famines. It studies (1) under what conditions, how and by whom famines are understood, remembered and dealt with as mass-atrocities. This is done through a historical study of six famines in Africa, Asia and Europe. The project also analyzes (2) contemporary initiatives to push for remembrance and justice for hunger deaths, for instance by intergovernmental organizations, civil society groups, legal professionals, victim groups and states. Theoretically, the project understands conceptualizations of violence, memorialization and pursuit of justice as interconnected. Methodologically, the project will draw on earlier literature, archival research and media sources, and also carry out interviews with experts and key actors involved in projects of commemoration and justice. Bringing attention to the structural violence of famines, and gaining a systematic understanding of the opportunities and obstacles to bring those responsible to justice and commemorate victims will contribute to the important endeavor of preventing famines in the future.