1.11.2003 SV C 264/31 Europeiska unionens officiella tidning
Sökanden yrkar att förstainstansrätten skall
— ogiltigförklara eller ändra kommissionens beslut
E(2003) 738 slutligt, av den 25 mars 2003, rörande
återbetalning av lön som av misstag utbetalats till Diony-sia Vlachaki, tidigare tillfälligt anställd, genom att upphä-va artikel 1 b i detta beslut, så att sökanden inte
förpliktas att till svaranden utbetala de belopp utöver
kapitalbeloppet som anges i denna del av beslutet,särskilt vad avser dröjsmålsränta och belopp utöverkapitalbeloppet som fram till den 23 juli 2003 beräknats
till 2 847,32 euro. Detta belopp utgörs enligt artikel 1 i
beslutet av 1 344,04 euro för perioden fram till den10 april 2001, 1 023,88 euro för perioden 11 april2001–31 december 2002 och 479,40 euro för perioden
1 januari 2003–23 juli 2003 (204 dagar × 2,35 euro =
479,40 euro),
— i andra hand, ogiltigförklara eller ändra kommissionens
beslut E(2003) 738 slutligt, av den 25 mars 2003,
rörande återbetalning av lön som av misstag utbetalats
till Dionysia Vlachaki, tidigare tillfälligt anställd, genomatt upphäva artikel 1 b första strecksatsen i detta beslut,så att sökanden inte förpliktas att till svaranden utbetala
ett belopp på 1 344,03 euro,
— förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.
Grunder och huvudargument
Enligt det ifrågasatta beslutet skall sökanden till svaranden
betala ett belopp på 13 182,18 euro, som av misstag utbetalats
efter det att hennes kontrakt med kommissionen löpt ut. Tilldetta belopp har dessutom dröjsmålsränta lagts. Talan riktasmot beslutet i den mån sökanden enligt detta skall betala
dröjsmålsränta. Enligt sökanden är det oriktigt att hon har
ålagts att betala dröjsmålsränta, eftersom orsaken till att det äromöjligt för henne att betala kapitalbeloppet är att hon har
allvarliga finansiella problem och att det finns hälsoproblem
inom hennes familj, vilket utgör force majeure. Hon gördessutom gällande att hon inte fick tillfälle att inkomma medsynpunkter innan det ifrågasatta beslutet fattades. Slutligen
noterar hon att hon under alla omständigheter inte kan
förpliktas att betala ränta för perioden fram till den 10 april2001 eftersom kommissionen underförstått har avstått frånsin räntefordran för denna period.Talan mot Europeiska unionens råd väckt den 8 augusti
2003 av Van Mannekus & Co. B.V.
(Mål T-278/03)
(2003/C 264/54)
(Rättegångsspråk: tyska)
Van Mannekus & Co. B.V., Schiedam (Nederländerna), har den
8 augusti 2003 väckt talan vid Europeiska gemenskapernasförstainstansrätt mot Europeiska unionens råd. Sökandenföreträds av advokaten H. Bleier, i egenskap av ombud.
Sökanden yrkar att förstainstansrätten skall
— ogiltigförklara rådets förordning (EG) nr 985/2003 av
den 5 juni 2003 om ändring av de antidumpningsåtgärder
som infördes genom förordning (EG) nr 1334/1999 påimport av magnesiumoxid med ursprung i FolkrepublikenKina (
1),
— förplikta Europeiska unionens råd att ersätta rättegångs-
kostnaderna.
Grunder och huvudargument
Rådet har genom den ifrågasatta förordningen, på grundval av
en partiell interimsöversyn, ändrat formen för antidumpnings-tullarna på import av magnesiumoxid med ursprung i Folkre-
publiken Kina. Sökanden har i egenskap av importör deltagit i
den översyn som föregick antagandet av den ifrågasattaförordningen. Den gör gällande att förordningen står i stridmed materiell gemenskapsrätt, eftersom det förekommit vä-
sentliga felaktigheter vid tillämpningen av rådets förordning
(EG) nr 384/96 (
2).
Sökanden anför att kommissionen har gjort en felaktig bedöm-
ning när den överhuvudtaget på eget initiativ inledde enpartiell översyn. De grunder som har angivits i kommissionens
tillkännagivande motiverar under inga omständigheter någon
översyn. Kommissionen har gjort gällande att den omständig-heten att det inte gjordes någon åtskillnad mellan försäljningentill närstående parter och försäljningen till icke-närstående
parter, eller mellan direkt försäljning och indirekt försäljning
kunde medföra problem vid genomförandet. Detta är emeller-tid felaktigt. Inga problem kunde uppkomma vid genomföran-det av bestämmelserna.
Dessutom skiljer sig motiveringen till den ifrågasatta förord-
ningen från den som angavs i tillkännagivandet om inledande
av en partiell interimsöversyn. Antingen är tillkännagivandet
om inledande bristfälligt motiverat i formellt avseende eller såär grunderna för att ändra formen för tullarna bristfälliga
i materiellt avseende. Kommissionen har gjort en felaktig
bedömning när den i den ifrågasatta förordningen skiljermellan närstående och icke-närstående försäljningskedjor ochmellan direkt och indirekt försäljning inom gemenskapen.
C 264/32 SV 1.11.2003 Europeiska unionens officiella tidning
Sökanden har även gjort gällande att den ifrågasatta förordnin-
gen står i strid med förordning (EG) nr 384/96, eftersom en
partiell interimsöversyn inte kan ligga till grund för en ändring
av tullformen. Enligt tillkännagivandet skulle översynen varabegränsad till ”de vidtagna åtgärdernas form”, men så är intefallet. Vidare har tullarnas storlek fastställts godtyckligt. Enligt
förordning (EG) nr 384/96 får inte undersökningsresultat som
är äldre än 12 år användas. I förordningen föreskrivs att endastundersökningsresultat som inte är äldre än 5 år får användas.
Slutligen kunde inga konkreta dumpningsmarginaler fastställas
vid den senaste undersökningen och det är därför obegripligt
hur denna kan ligga till grund för en tull på 27,1 procent.
(1) EUT L 143, s. 1.
(2) Rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om
skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i
Europeiska gemenskapen (EGT L 56, s. 1), senast ändrad genom
förordning (EG) nr 1972/2002 (EGT L 305, s. 1).
Talan mot Europeiska gemenskapernas kommission väckt
den 19 augusti 2003 av British United Provident Associa-
tion Limited, BUPA Insurance Limited och BUPA Ireland
Limited
(Mål T-289/03)
(2003/C 264/55)
(Rättegångsspråk: engelska)
British United Provident Association Limited, London (Förena-
de kungariket), BUPA Insurance Limited, London (Förenade
kungariket) och BUPA Ireland Limited, Dublin (Irland) har den
19 augusti 2003 väckt talan vid Europeiska gemenskapernasförstainstansrätt mot Europeiska gemenskapernas kommis-sion. Sökandena företräds av N. Green, QC, K. Bacon, Barrister,
B. Amory, lawyer och J. Burke, Barrister.
Sökanden yrkar att förstainstansrätten skall
— ogiltigförklara kommissionens beslut K/2003/1322 slut-
ligt av den 13 maj 2003,
— förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostna-
derna.Grunder och huvudargument
Sökandena tillhandahåller privata sjukförsäkringar i Irland.
Kommissionen gjorde i det ifrågasatta beslutet inte någrainvändningar mot den riskutjämningsordning som de irländs-
ka myndigheterna skall genomföra på den irländska markna-
den för privata sjukförsäkringar. Enligt sökandena medfördenna ordning att den största leverantören av sjukförsäkringar,Voluntary Health Insurance Board, subventioneras. Denna
subvention finansieras genom avgifter som skall betalas av
sökandena.
Sökandena har till stöd för sin talan för det första gjort
gällande att kommissionen har gjort sig skyldig till en felaktigtillämpning av artikel 87.1 EG. Enligt sökandena ansåg kom-missionen nämligen att riskutjämningsordningen i princip
skulle anses utgöra stöd i den mening som avses i arti-
kel 87.1 EG. Kommissionen fann emellertid att denna ordningutgjorde en kompensation för de allmännyttiga skyldighetersom åligger Voluntary Health Insurance Board.
Kommissionen har, enligt sökandena, gjort en felaktig tillämp-
ning av kriteriet avseende kompensation för fullgörande
av allmännyttiga skyldigheter såsom detta har definierats
i domstolens rättspraxis (
1). Sökandena har anfört att de
skyldigheter som kommissionen nämnt avsåg kraven attprivata sjukförsäkringsbolag i Irland skulle iaktta principerna
om fri anslutning, enhetlig prissättning, miniminivå för förmå-
nerna och livstids skydd. Enligt sökandena skall inte dessa kravanses utgöra allmännyttiga skyldigheter eller skyldigheter tillföljd av tillhandahållande av tjänster av allmänt ekonomiskt
intresse. Dessa krav skall snarare ses som en allmän reglering
av marknaden som gäller för samtliga försäkringsbolag. Sökan-dena har dessutom anfört att kommissionen inte har bedömthuruvida nämnda krav medförde en finansiell belastning för
Voluntary Health Insurance Board.
Sökandena har anfört att kommissionen ansåg att det ifrågasat-
ta beslutet i andra hand kunde grundas på att riskutjämnings-
ordningen kunde godkännas enligt artikel 86.2 EG. Enligtsökandena har kommissionen inte försäkrat sig om att villko-ren för godkännande enligt denna artikel var uppfyllda. De
anser att de krav som gällde för de privata sjukförsäkringarna
inte motsvarade tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.Sökandena har dessutom anfört att kommissionens argument
ifråga om nödvändighet och proportionalitet vilade på såväl
ett oriktigt resonemang som på en oriktig bedömning av defaktiska omständigheterna. Sökandena har vidare betonat attkommissionen inte har prövat huruvida ifrågavarande ordning
påverkar handelsutvecklingen till skada för gemenskapens
intressen.
Sökandena har även anfört att kommissionen har underlåtit
att pröva huruvida riskutjämningsordningen innebar ett åsido-sättande av artikel 82 EG jämförd med artiklarna 86.1 EG,43 EG och 49 EG samt direktiv 92/49/EEG (
2).