Europeiska unionens officiella tidning SV 23.8.2003 C 200/17
Tillåter artikel 13 C första stycket a i rådets sjätte direktiv (77/
388/EEG (1)) av den 17 maj 1977 om harmonisering av
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter –
Gemensamt system för mervärdeskatt att en medlemsstat, somhar utnyttjat möjligheten att medge skattskyldiga en rätt till
valfrihet i fråga om beskattning vid utarrendering och uthyrning
av fast egendom, gör rätten att dra av hela den ingåendemervärdesskatten beroende av att den skattskyldige har erhållitett icke retroaktivt godkännande i förväg från skattemyndig-heten?
(1) EGT L 145, 13.06.1977, s. 1; svensk specialutgåva, område 9,
volym 1, s. 28.
Talan mot Republiken Italien väckt den 23 juni 2003 av
Europeiska gemenskapernas kommission
(Mål C-270/03)
(2003/C 200/30)
Europeiska gemenskapernas kommission har den 23 juni 2003
väckt talan vid Europeiska gemenskapernas domstol mot Repu-bliken Italien. Sökanden företräds av Luca Visaggio ochRoberto Amorosi, båda i egenskap av ombud.
Sökanden yrkar att domstolen skall
— fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla
sina skyldigheter enligt artikel 12 i direktiv 75/442/EEG (
1)
om avfall, i dess lydelse enligt direktiv 91/156/EEG (2),
genom att möjliggöra för företagen, med stöd avartikel 30 fjärde stycket i lagstiftningsdekret av den5 februari 1997, nr 22, i dess lydelse enligt lag av den9 december 1998, nr 426, att ansvara för insamling och
transport av eget ofarligt avfall inom det normala och
reguljära verksamhetsområdet utan skyldighet att varainskrivna i det nationella registret över företag som utövartjänster för bortskaffande av avfall, och att transporteraeget farligt avfall som understiger 30 kilo och 30 liter perdag, utan skyldighet att vara inskrivna i nämnda register.
— förplikta Republiken Italien att ersätta rättegångskostna-
derna.
Grunder och huvudargument
Vad beträffar ofarligt avfall undantas, i artikel 30 fjärde stycket
i lagstiftningsdekretet, uttryckligen de företagare som självainsamlar och transporterar ofarligt avfall inom ramen för denegna yrkesverksamheten från skyldigheten att vara inskriven idet nationella registret över företag som utövar tjänster för
bortskaffande av avfall.
Vad beträffar farligt avfall, vars transport tillverkarna själva
ansvarar för, föreskrivs i samma bestämmelse i det italienska
dekretet ytterligare ett undantag från skyldigheten att varainskriven i nämnda register för de företag som transporterarupp till 30 liter eller 30 kilo avfall per dag.
Sammanfattningsvis, är nämnda skyldighet begränsad till fall av
insamling och transport av farligt avfall, utom där avfallet har
insamlats och transporterats av samma tillverkare och under-stiger en viss gräns per dag, samt till fall där ofarligt avfallinsamlas och transporteras för tredje mans räkning.
Det står klart att detta står i strid med direktivet. I den mening
som avses i detta direktiv skall alla företag utan åtskillnad somyrkesmässigt utövar tjänster för insamling och transport av allatyper av avfall, med andra ord såväl farligt som ofarligt avfall,vara inskrivna hos behöriga myndigheter, om de inte innehar
tillstånd.
(1) EGT L 194, 25.7.1975, s. 39.
(2) EGT L 78, 26.3.1991, s. 32.
Talan mot Europeiska gemenskapernas kommission väckt
den 21 juni 2003 av Irland
(Mål C-271/03)
(2003/C 200/31)
Irland har den 21 juni 2003 väckt talan vid Europeiska
gemenskapernas domstol mot Europeiska gemenskapernaskommission. Sökanden företräds av D.J. O'Hagan, i egenskapav ombud, biträdd av P. Gallagher, SC, P. McGarry, barrister,och J. Buttimore, Office of the Attorney General, med delgiv-
ningsadress i Luxemburg.
Sökanden yrkar att domstolen skalla) fastställa att talan kan tas upp till sakprövning,
b) ogiltigförklara kommissionens beslut K(2003)1084 om att
minska det stöd från Europeiska regionala utvecklings-
fonden till det allmänna programmet för den privata
sektorn turism och utveckling inom ramen för handlings-programmet för turismen på Irland 1989 —1993, delpro-
gram 2, som beviljats genom kommissionens beslutK89(2258/7) av den 21 december 1989,
c) förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.