ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2036/02

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(10 juli 2002)

Ämne: Lågprisföretag inom flygbranschen anklagas för att sänka sina kostnader genom att underlåta att vidta säkerhetsåtgärder

1. Känner kommissionen till den rapport som offentliggjorts i den brittiska tidningen The Times från den oberoende klagomålsorganisationen Chirp, där det hävdas att piloter i icke namngivna lågprisbolag pressas att klara sina snäva tidsscheman genom att reagera aggressivt på anvisningar från trafikledare, genom inflygningar i hög hastighet till flygfälten, genom att skära av föreskrivna svängar och genom att flyga över förbjudna områden som bostadsområden?

2. Kan kommissionen, även på grundval av erfarenheter från Eurocontrol, bekräfta att detta farliga beteende förekommer och att detta i synnerhet förekommer i företag som erbjuder sina passagerare billiga biljetter?

3. Vilka är följderna för säkerheten när lågprisbolagen håller sina flygplan i luften elva timmar om dagen mot åtta timmar för de stora nationella företagen?

4. Vilka möjligheter finns det nu att utesluta flygbolag som gör sig skyldiga till det beteende som beskrivs i punkt 1-3 från deltagande i flygtrafiken över EU-medlemsstaternas territorium?

5. På vilket sätt kommer kommissionen att bättre skydda passagerarna och de som bor omkring flygplatserna mot de ökade risker som följer av underordningen av säkerheten i samband med en strävan efter kostnadssänkning som drivs för långt?

Källa: De Volkskrant av den 19 juni 2002

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(22 augusti 2002)

1. Kommissionen får inte rutinmässigt kopior av rapporter som gjorts i enlighet med United Kingdom Confidential Human Factors Incident Reporting Programme (CHIRP). Piloter som flyger under flygtrafikledningens kontroll är skyldiga att flyga i enlighet med vissa regler som tillämpas vid sådana tillfällen. Åtgärder kommer att vidtas av flygtrafikledningsorganisationerna när piloter bryter mot dessa regler, särskilt när överträdelsen leder till minskad säkerhet.

2. Varje konkret fall där piloter som flyger under trafikledningens kontroll visar bristande disciplin handhas direkt av den berörda flygtrafikledningsorganisationen i samråd med det flygbolag i vilket piloten är anställd och den nationella tillsynsmyndighet eller de nationella tillsynsmyndigheter som certifierar flygbolaget och utfärdar licens för piloten. Kommissionen har för närvarande inga belägg för att lågprisflygbolag beter sig annorlunda än andra flygbolag.

3. Det blir inga följder för säkerheten i flygplan som används fler timmar under en given period, så länge som alla säkerhetsåtgärder respekteras fullt ut.

4. När ett flygbolag struntar i säkerhetsbestämmelserna måste dess nationella luftfartsmyndighet undersöka fallet och den kan bestämma att bolagets trafiktillstånd skall tillfälligt eller slutgiltigt dras in.

5. Kommissionen har framgångsrikt föreslagit inrättandet av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet. Byråns huvudsyfte är att upprätta och bibehålla en hög enhetlig nivå på säkerheten inom civilflyget i Europa.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1369/02

från Sergio Berlato (UEN) och Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(14 maj 2002)

Ämne: Förslag till lagstiftning för vinframställningen från, och beredningen av, ekologiskt odlade druvor

I brist på gemenskapslagstiftning som på ett tillfredsställande sätt reglerar bearbetningen av druvor vid ekologiska lantbruk, kan man istället konstatera att det förekommer ett antal lagar och bestämmelser som utfärdats av de enskilda medlemsstaternas kontrollmyndigheter. Detta skapar ofta förvirring hos konsumenterna.

Kan kommissionen, då det på marknaden finns ett behov av att i största möjliga mån garantera kvaliteten hos ekologiskt vin, kontrollerat av en specifik lagstiftning som reglerar framställningen, lägga fram ett förslag till gemensam lagstiftning som harmoniserar de bearbetningsmetoder som används för ekologiskt odlade druvor? Har man för avsikt att på detta sätt värna om de europeiska konsumenterna genom att ge dem möjlighet att dricka ett vin som är sunt, som besitter utmärkande kvalitetsegenskaper och som framställs enligt metoder som inte skadar miljön, samt att undvika att medlemsstaternas kontrollmyndigheter genomför granskningar som baseras på bestämmelser som de själva upprättat?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(25 juni 2002)

Bestämmelserna för odling av ekologiska vindruvor, liksom för annan odling, finns fastlagda i rådets förordning (EEG) nr 2092/91 av den 24 juni 1991 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel(1).

Dessutom fastställs allmänna bestämmelser om godkända oenologiska metoder och behandlingar för framställning av alla sorters vin i rådets förordning (EG) nr 1493/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin(2). Bestämmelserna är mycket stränga, precisa och detaljerade och gäller även vid bearbetning av ekologiskt odlade vindruvor.

Kommissionen är medveten om hur den ekologiska vinframställningen utvecklas och har övervägt att reglera den särskilt i enlighet med de allmänna regler som finns.

Vinproducenternas branschorganisationer har uttryckt tvivel angående behovet av en sådan reglering och angående en uppsättning särskilda regler utöver dem som gäller bordsvin och de strängare regler medlemsstaterna satt upp för kvalitetsvin framställt inom specificerade områden (kvalitetsvin fso). De vill inte ha ett särskilt regelverk för framställning av ekologiskt vin. Det är en ståndpunkt som majoriteten av medlemsstaterna delar. I själva verket är skillnaderna mellan de aktuella metoderna och behandlingarna i allt väsentligt obetydliga, särskilt när det gäller kvalitetsviner.

Kommissionen anser att de nuvarande villkoren för presentation av vin är tillräckligt detaljerade och enhetliga för att garantera en sund konkurrens. Frågan kan komma att övervägas på nytt beroende på hur produktionen och marknaden för dessa produkter utvecklas.

(1) EGT L 198, 22.7.1991.

(2) EGT L 179, 14.7.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0895/02

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(4 april 2002)

Ämne: Antalet anställda vid Europeiska unionens tullmyndigheter

Tullväsendet är av särskilt intresse för Europeiska unionen eftersom en betydande del av tullintäkterna går in i gemenskapens budget. I vissa medlemsstater klagar emellertid tulltjänstemännen med jämna mellanrum över att tullmyndigheterna inte har tillräckligt med personal.

Finns det EU-normer för hur många kontrollorgan som krävs för att övervaka ett särskilt gränsområde?

Hur många tulltjänstemän har Österrike idag, och hur många skulle det krävas för att övervaka EU:s yttre gränser i Österrike på bästa sätt?

Hur är personalsituationen inom tullväsendet i EU:s övriga medlemsländer? Vilka medlemsstater har för få tulltjänstemän, och hur stort är personalbehovet i förhållande till det faktiska antalet tulltjänstemän i de enskilda medlemsstaterna?

Hur stora anser kommissionen att skadorna är för Europeiska unionen, som har orsakats av uteblivna tullintäkter, som beror på att tullmyndigheterna inte har tillräckligt med personal?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(12 juni 2002)

Medlemsstaterna är enligt artikel 280 i EG-fördraget skyldiga att vidta åtgärder i syfte att skydda gemenskapens ekonomiska intressen. Det ankommer på medlemsstaterna att upprätta den organisation på tullområdet som de anser behövs för en effektiv uppbörd av egna medel. Det finns alltså inga regler på gemenskapsnivå om hur många tulltjänstemän eller kontrollorgan det måste finnas för gränsövervakningen.

Enligt uppgift från den österrikiska tullförvaltningen uppgick antalet tulltjänstemän som arbetade med varukontroll och tulluppbörd i Österrike till 4 200 personer 2001.

Motsvarande siffra i de andra medlemsstaterna sammantaget är ca 91 000, vartill kommer den personal vid andra organ eller institutioner som också har tullrelaterade arbetsuppgifter. Antalet berörda anställda varierar allt efter de lokala omständigheterna och arbetsuppgifterna inom ramen för tredje delen avdelning I i EG-fördraget och avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen. Medlemsstaternas ansträngningar, som understöds av kommissionen via programmet Tull 2002, bör framför allt bestå i att se till att personalen har tillgång till en tillfredsställande infrastruktur när det gäller informationsteknik och att den blir bättre utbildad samt får möjlighet att arbeta med moderna kontrollmetoder baserade bland annat på riskanalys.

I egenskap av utanordnare vad gäller budgetinkomsterna genomför kommissionen kontroller, inbegripet kontrollåtgärder på platsen. I enlighet med artikel 18.5 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1150/2000 av den 22 maj 2000 om genomförande av beslut 94/728/EG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel(1) lägger den fram regelbundet återkommande rapporter för budgetmyndigheten om tillämpningen av kontrollbestämmelserna avseende traditionella egna medel.

Kommissionen är inte i stånd att uppskatta den eventuella ekonomiska skada för unionen som skulle kunna bero på omfattningen av antalet anställda hos tullmyndigheterna.

(1) EGT L 130, 31.5.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0234/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(30 januari 2002)

Ämne: Läkemedelskostnaderna i framtiden

Läkemedelskostnaderna är en betydande utgiftspost för EU:s medlemsstater. Merkostnaderna utgörs av läkemedel som är patenterade. Den enda konkurrens som finns för många patenterade läkemedel är parallellimport varför det är viktigt att den fria rörligheten på läkemedelsmarknaden inte inskränks.

Enligt uppgift har undantag från denna princip gjorts för läkemedelsmarknaden i medlemskapsförhandlingarna inför den kommande utvidgningen av EU. Resultatet skulle bli att parallellimporten av läkemedel från nya medlemsländer i många fall förhindras under en övergångsperiod på upp till 11 år.

Vilka skäl ligger bakom dessa undantag? Vilken analys har gjorts av hur mycket läkemedelskostnaderna inom EU:s medlemsstater kommer att öka till följd av de avtalade undantagen jämfört med om undantagen inte gjorts?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(26 februari 2002)

Kandidatländerna införde patentskydd på farmaceutiska produkter mellan 1991 och 1995, med undantag för Malta och Cypern som införde patentskydd under början av förra seklet respektive under 1920-talet. Eftersom de nya patentlagarna inte har någon allmän retroaktiv verkan kommer alla läkemedel som släpptes in på marknaden i kandidatländerna innan lagstiftningen ändrades även i fortsättningen att vara oskyddade i dessa länder medan de fortfarande åtnjuter patentskydd i unionen.

För att de eventuella problemen till följd av denna situation skall bli så få som möjligt har unionen föreslagit en mekanism som enbart skulle vara tillämplig på patenterade produkter. Lagligt producerade generiska läkemedel kommer även i fortsättningen att cirkulera fritt i den utvidgade unionen. Enligt denna mekanism kan patenthavaren efter anslutningen förhindra import till unionen av en produkt som var patenterad i en medlemsstat vid den tidpunkt då det inte gick att erhålla ett patent för produkten i kandidatländerna. Parallellimport kommer följaktligen att undvikas och därmed de skadliga effekter den kan medföra för forsknings- och utvecklingsföretagen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1048/02

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(17 april 2002)

Ämne: Kommissionens åtgärder mot hajfiske som syftar till att avlägsna fenorna

Den 14 mars 2002 antog Europaparlamentet en resolution där kommissionen uppmanades lägga fram förslag om förbud mot borttagande av fenor på haj för alla fartyg som är registrerade i EU:s medlemsstater och mot landning av avskurna fenor i alla EU:s hamnar samt åtgärder för att följa FN:s internationella åtgärdsplan för hajar (B5-0031/2002, ingår i betänkandet A5-0063/2002).

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta?

Stämmer det att initiativen som syftar att förbjuda borttagande av fenor på haj fördröjs av utdragna diskussioner i kommissionen om vilka arter som skall omfattas av förbuden och av behovet att exakt slå fast omräkningstal från hela hajar till fenor för alla de arter som fångas?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 maj 2002)

Gemenskapen stödde aktivt de tekniska möten som låg till grund för FN:s livsmedels- och jordbruksorganisations (FAO) internationella åtgärdsplan för haj som antogs globalt 1999.

Kommissionen har följt upp frågan genom att redan i februari 2001 lägga fram ett förslag till åtgärdsprogram för FAO:s kommitté för fiske (COFI). Enligt planerna kommer FAO:s internationella åtgärdsprogram för haj att både få en djupare tillämpning och revideras i samband med kommitténs möte 2003.

För närvarande arbetar kommissionen på ett förslag till förbud på gemenskapsnivå mot borttagande av fenor på haj. Det stämmer inte att ärendet blivit onödigt försenat av långdragna diskussioner angående vilka arter som ska beröras eller andra liknande frågor.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2118/02

från Dirk Sterckx (ELDR) till kommissionen

(10 juli 2002)

Ämne: Övre åldersgränser för anställning av stewardar hos vissa flygbolag

Enligt uppgift har flygbolag som Austrian Airlines och Lufthansa infört åldersgränser för anställning av stewardar. De anställer således inga stewardar som är äldre än 35 respektive 40 år.

Jag skulle gärna vilja veta av kommissionen om åldersdiskriminering av detta slag är förenlig med bestämmelserna i direktiv 2000/78/EG(1) om inrättande av en allmän ram för likabehandling. Eller är denna särbehandling på grund av ålder motiverad mot bakgrund av artikel 6 i detta direktiv? Om så är fallet: Av vilken anledning? Föreligger det redan någon rättspraxis från EG-domstolen på området?

(1) EGT L 303, 2.12.2000, s. 16.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(1 augusti 2002)

Kommissionen konstaterar att rådet den 2 december 2000 antog direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling(1). I direktivet förbjuds diskriminering bland annat på grund av ålder. Förbudet gäller också sådana åldersgränser som inte motiveras av någon objektiv eller rimlig grund, som till exempel legitima mål som har att göra med sysselsättning, arbetsmarknad eller yrkesutbildning, och om sätten att uppnå dessa mål inte är lämpliga eller nödvändiga.

Medlemsstaterna skall ha införlivat direktivets bestämmelser i sin nationella lagstiftning senast den 2 december 2003. För att medlemsstaterna skall kunna beakta särskilda omständigheter kan de vid behov få ytterligare tre år tid på sig att genomföra direktivets bestämmelser om diskriminering på grund av ålder och funktionshinder. De medlemsstater som väljer att utnyttja denna möjlighet skall genast underrätta kommissionen och därefter varje år rapportera vilka åtgärder de vidtagit för att motverka diskriminering på grund av ålder och funktionshinder samt vilka framsteg de gjort när det gäller att genomföra direktivet.

Eftersom tidsfristen för införlivandet av direktivet inte ännu har löpt ut har ingen väckt talan i denna fråga vid Europeiska gemenskapernas domstol.

(1) EGT L 303, 2.12.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0311/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(11 februari 2002)

Ämne: Granskningen av Sävsjö kommuns försäljning av stadens sanatorium

Enligt uppgift i media (Dagens Nyheter 27 januari 2002) skall kommissionen granska Sävsjö kommuns försäljning under 1999 av stadens gamla sanatorium med omgivande park samt en gammal läkarvilla.

Priset samt kommunala bidrag tillsammans med en mängd andra förmåner till en privat köpare för att rusta upp sanatoriet till en hotell- och konferensanläggning har gjort andra näringsidkare på orten upprörda. Dessa näringsidkare ansåg sig utkonkurrerade med skattemedel och än idag pågår rättsprocesser i ärendet. Kammarrätten har dock gett kommunen rätt, men de protesterande skall nu ha vänt sig till kommissionen.

Man kan fråga sig vilka politiska beslut en kommun får fatta för att gynna företagande på sin ort, utan att för den skull inkräkta på den fria konkurrensen på den inre marknaden.

Avser kommissionen att yttra sig i detta ärende? Hur ofta per år gör kommissionen förfrågningar till de olika medlemsstaternas regeringar om liknande beslut som tagits i lokala och regionala politiska organ utifrån perspektivet att de inkräktar på konkurrensen på den inre marknaden?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 april 2002)

Kommissionen välkomnar den decentraliseringsprocess som för närvarande äger rum i flera medlemsstater, varigenom lokala myndigheter anförtros uppgiften att föra ekonomisk politik och främja affärsverksamhet.

Både lokala och centrala myndigheter omfattas emellertid av EG-fördragets konkurrensregler. Särskilt skall stöd som beviljas av medlemsstaternas regionala och lokala myndigheter, oavsett ställning och typ, granskas för att avgöra huruvida det är förenligt med artikel 87.1 i EG-fördraget(1).

För att kommissionen skall kunna lämna sina synpunkter på varje plan på att bevilja eller ändra stöd som lagts fram av de lokala myndigheterna, bör den informeras inom rimlig tid. De föreslagna åtgärderna bör inte träda i kraft förrän detta förfarande har lett till ett slutligt beslut.

Det skall i detta sammanhang påpekas att förbudet mot statligt stöd i artikel 87.1 i EG-fördraget endast gäller sådana selektiva fördelar för vissa företag som bedriver ekonomisk verksamhet, vilka snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen mellan medlemsstaterna.

Enligt kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse,(2) anses stödåtgärder inte uppfylla alla villkor i artikel 87.1 i EG-fördraget, om de inte överstiger 100 000 EUR under en treårsperiod.

Kommissionen förfogar för närvarande inte över några statistiska uppgifter avseende förfrågningar om liknande beslut som fattats av lokala och regionala politiska organ.

(1) Domstolens dom den 14 oktober 1987. Förbundsrepubliken Tyskland mot Europeiska gemenskapernas kommission. Stöd Förenligheten av ett stödprogram avseende region. Mål 248/84, Reg. (1987) s. 4013.

(2) EGT L 10, 13.1.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0872/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(2 april 2002)

Ämne: Skyddade fågelarter

Den vitkindade gåsen är vanligt förekommande på det svenska hovets marker på Drottningholm utanför Stockholm. Klagomål har inkommit över att fågeln förorenar och även i vissa fall attackerar förbipasserande.

Länsstyrelsen i Stockholms län gav år 2000 det svenska hovet vid Drottningholm tillstånd att tömma ett 30-tal reden på ägg samt skjuta av ett 20-tal fåglar. Det senare blev dock ej av eftersom ett oljeutsläpp sommaren 2000 decimerade stammen.

Men Sveriges ornitologiska förening ansåg att Sverige enligt vildfågel-direktivet är skyldigt att vidta åtgärder för att skydda stammen. Den vitkindade gåsen uppges enbart häcka i Sverige och Finland inom unionen. Ornitologerna uppgav i Aftonbladet 2000-10-15 att de skulle uppmärksamma kommissionen på att länsstyrelsen beviljat tillstånd för skyddsjakt på vitkindad gås, spillkråka, duvhög, ormvråk och fiskgjuse.

Har kommissionen fått in någon anmälan om ovannämnda fall och har man undersökt ärendet? Om en undersökning har ägt rum, vad har den gett för resultat?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(14 maj 2002)

Kommissionen har varken från enskilda personer eller organisationer mottagit klagomål om att Länsstyrelsen i Stockholms län har beviljat tillstånd för jakt på vitkindad gås, spillkråka, duvhök, ormvråk och fiskmås.

Av dessa arter får endast fiskmåsen jagas i Sverige, enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(1) (bilaga II/2). Enligt artikel 9 i direktivet får medlemsstaterna under särskilda omständigheter medge undantag från bestämmelserna t.ex. för att förhindra skada på grödor. I Sveriges rapport om de undantag som beviljades under år 2000 ingår även de undantag som beviljades av Länsstyrelsen i Stockholms län för jakt på vitkindad gås (77 dödade) och duvhök (50 dödade). I rapporten omnämns inte svart hackspett eller ormvråk. Mot bakgrund av parlamentsledamotens information kommer kommissionen att be de svenska myndigheterna att inkomma med kommentarer i frågan.

(1) EGT L 103, 25.4.1979.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1814/02

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(25 juni 2002)

Ämne: Brott mot fördrag eller EU-lagstiftning

1. Kan kommissionen beskriva de omständigheter under vilka den kan tänka sig att utreda en medlemsstats brott mot fördrag eller EU-lagstiftning, särskilt när det gäller konkurrensutsatta anbudsförfaranden och statligt stöd eller liknande åtgärder?

2. Är kommissionen beredd att acceptera anonyma klagomål, även från företag, i avsikt att skydda den klagande från upplevda eller verkliga hot om repressalier från myndigheternas sida?

3. Har kommissionen tidigare handlat på detta sätt?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(29 juli 2002)

Kommissionen behandlar varje år flera hundra klagomål som gäller medlemsstaternas överträdelser av den fria rörligheten för varor och offentlig upphandling.

Klagomålen handläggs inom ramen för förfarandet om underlåtenhet att uppfylla en skyldighet (artikel 226 i EG-fördraget). Om en överenskommelse inte kan nås med den berörda medlemsstaten kan ärendet föras vidare till domstolen.

Enligt kommissionens interna procedurregler ska klagomål behandlas konfidentiellt. Kommissionen erinrade nyligen om denna princip i sitt meddelande av den 20 mars 2002 till Europaparlamentet och EU-ombudsmannen om klagandens ställning i ärenden om överträdelser av gemenskapsrätten(1).

Sekretessen får bara brytas om den klagande lämnar sitt uttryckliga medgivande. Detta brukar ske bara när det är nödvändigt för att kommissionen ska kunna fortsätta sin undersökning av ärendet och för att ärendet i samförstånd med den berörda medlemsstaten ska kunna lösas till den klagandes fördel.

Då det gäller statligt stöd som handläggs enligt artiklarna 87-89 i EG-fördraget, respekteras likaså principen om konfidentiell behandling av klagomål, om någon begär det.

(1) EGT C 166, 12.7.2002.