SKRIFTLIG FRÅGA P-3725/00

från Maria Sanders-ten Holte (ELDR) till kommissionen

(23 november 2000)

Ämne: Bättre säkerhet i tunnlar

Den allvarliga olycka som inträffade den 11 november 2000 i en bergbanetunnel i Kaprun (Österrike) ger åter en gång anledning till stor oro i fråga om säkerheten i tunnlar för bil- och tågtrafik.

De europeiska bil- och turistbussklubbarna AIT och FIA har i år undersökt säkerheten i 25 stora europeiska biltunnlar och varit tvungna att konstatera att den var otillräcklig i minst åtta av dessa: några mycket allvarliga bristfälligheter konstaterades när det gäller möjligheter till utrymning, brandskydd och räddningstjänst.

Det förekommer ofta olyckor i långa, smala tunnlar. Enligt en schweizisk undersökning ligger frekvensen på mellan 200 och 1 000 per år. Här är det i synnerhet fråga om motorstopp. Allvarliga kollisioner förekommer mellan fem och tjugo gånger per år, men i tunnlar med en enda passage är frekvensen säkert 40 procent högre. Bränder förekommer med jämna mellanrum. Enligt en undersökning som genomförts av AICPR uppstår det mellan tio och 25 bränder per 100 miljoner fordonskilometer. Det motsvarar en brand var tredje månad i en lång, smal tunnel!

1. Anser kommissionsledamot de Palacio att man bör ägna säkerheten i de europeiska tunnlarna mer uppmärksamhet med beaktande av att bränder i trafiktunnlar kan ha ödesdigra följder?

2. Anser kommissionsledamoten att det mot bakgrund av ovanstående är nödvändigt att så snabbt som möjligt vidta konkreta åtgärder för att förbättra säkerheten i både bil- och tågtunnlar? Om så är fallet när skall detta ske?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(5 januari 2001)

Kommissionen hänvisar frågeställaren till de svar som gavs på de skriftliga frågorna P-1722/00 från Piia-Noora Kauppi(1) och E-3000/00 från Luciano Caveri(2) och som behandlar samma ämne.

Risken för olyckor i biltunnlar är ungefär lika stor som risken för olyckor på motorvägar bl.a. tack vare att det finns en mängd säkerhets-, belysnings-, övervaknings- och larmanordningar. Å andra sidan är riskerna i en tunnel, jämfört med risken på en öppen väg, högre i händelse av brand eller explosion.

Den undersökning som frågeställaren nämner har bekräftat att det fanns skillnader mellan de tunnlar som för närvarande är i bruk. De sämst utrustade, som ofta är de äldsta, utgör en större fara.

Förbättringsåtgärder skall i första hand vidtas av dem som är ansvariga för driften av tunneln, av lokala myndigheter och av medlemsstaterna. Dessa åtgärder bör därvid utvärderas från fall till fall. Till följd av de tragiska bränder som inträffade under 1999 har medlemsstaterna därför genomfört systematiska utvärderingar av tunnlarna och beslutat att inleda förbättringsarbeten i stor skala för vissa tunnlar.

Kommissionen kommer att göra en sammanfattning av de enskilda åtgärder som vidtagits. Inom ramen för sitt framtida handlingsprogram för vägtrafiksäkerhet, som kommissionen kommer att presentera i slutet av 2001, kommer kommissionen att fastställa vilka eventuella ytterligare åtgärder man måste vidta för att förbättra biltunnlarna i Europa.

Kommissionen utesluter inte alternativet att föreslå en europeisk förordning. Ett första åsiktsutbyte med medlemsstaterna kommer att äga rum i samband med transportministrarnas möte den 21 december 2000.

(1) EGT C 53 E, 20.2.2001, s. 178.

(2) EGT C 151 E, 22.5.2001, s. 37.