SKRIFTLIG FRÅGA E-2286/00

från Karl von Wogau (PPE-DE) till kommissionen

(11 juli 2000)

Ämne: Skatteombud i Frankrike

Ett tyskt medelstort företag som deltagit i uppförandet av Europaparlamentets byggnader i Strasbourg har ett ombud i Guebwiller (i departementet Haut-Rhin). När mervärdeskatten i samband med byggnadsarbetena för Europaparlamentet skulle handläggas, godkändes inte ombudet i Guebwiller av skattemyndigheterna. Som motivering angavs att skatteombudet måste ha sitt säte på den ort där byggarbetsplatsen legat, i detta fall alltså i departementet Bas-Rhin.

Motsvarar detta agerande från skattemyndigheternas sida de riktlinjer som finns för hantering av mervärdeskatt?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(14 september 2000)

I artikel 21 i rådets sjätte direktiv av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund (77/388/EEG)(1), ändrat bl.a. genom rådets direktiv av den 16 december 1991 med tillägg till det gemensamma systemet för mervärdesskatt och med ändring av direktiv 77/388/EEG med

sikte på avskaffandet av fiskala gränser (91/680/EEG)(2), anges att medlemsstaterna, när skattepliktigt tillhandahållande av varor eller tjänster verkställs av en ekonomisk aktör som inte är etablerad inom landets territorium, får införa regler varigenom skatten betalas av någon annan, t.ex. ett skatteombud.

Villkoren och reglerna för utseende av skatteombud fastställs inte i direktivet. På det nuvarande stadiet av skatteharmonisering står det följaktligen medlemsstaterna fritt att fastställa sådana villkor och regler, syftande till att ge dem möjlighet att få garantier för att skattskyldigheter som hänför sig till ekonomiska aktörer som inte är etablerade inom deras territorier fullgörs.

Sålunda måste i vissa medlemsstater skatteombud godkännas av myndigheterna eller ställa säkerhet, medan formaliteterna rörande utseende av skatteombud är enklare i andra medlemsstater. Även om det fall som tas upp av parlamentsledamoten inte ger upphov till problem när det gäller överensstämmelsen med mervärdesskattedirektiven, kan emellertid frågan om överensstämmelse med den i artikel 49 (f.d. artikel 59) i EG-fördraget fastställda principen om frihet att tillhandahålla tjänster ställas.

I kraft av den principen måste nämligen ett skatteombud som är etablerat i en medlemsstat och utövar sin verksamhet där kunna tillhandahålla tjänster tillfälligt i en annan medlemsstat utan att ha skyldighet att etablera sig där. En sådan skyldighet är själva motsatsen till denna frihet och utgör en diskriminering som endast skulle kunna motiveras av sådana hänsyn till allmän ordning, hälsa eller säkerhet som avses i artikel 46 (f.d. artikel 56) i EG-fördraget, till vilken det hänvisas i artikel 55 (f.d. artikel 66) i EG-fördraget. Kommissionen kan med stöd av de uppgifter som tillhandahållits inte ta slutgiltig ställning till det fall som parlamentsledamoten redogör för och uppmanar denne att sända kommissionen dokument rörande fallet för granskning.

För övrigt kan nämnas att kommissionen under 1998 för att främja utvecklingen av handeln på den inre marknaden lade fram ett förslag till mervärdesskattedirektiv(3) för rådet i syfte att avskaffa möjligheten att tvinga ekonomiska aktörer från andra medlemsstater att utse ett för betalning av skatten ansvarigt ombud.

(1) EGT L 145, 13.6.1977.

(2) EGT L 376, 31.12.1991.

(3) EGT C 409, 30.12.1998.