ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3875/02

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(10 januari 2003)

Ämne: Gemenskapskriterier som styr utvecklingen av den regionala flygtrafiken

Den regionala flygtrafiken är på grund av sin karaktär för närvarande den flygsektor i världen som genomgår den snabbaste utvecklingen. Den anses vara dagens och framtidens högklassiga transportsätt.

Många flygbolag har emellertid gått över från strikt regionala rutter till att även trafikera internationella rutter och sköta tjänster för stora bolag inom flygtrafiksektorn. Detta har gett upphov till klagomål från de stora flygbolagen som upplever stor konkurrens från de rutter som många regional flygbolag för närvarande trafikerar.

Skulle kommissionen med hänsyn till nämnda klagomål kunna uppge om det existerar särskilda gemenskapsbestämmelser som fastställer hur den regionala flygtrafiken skall utvecklas så att inga konkurrenskonflikter uppstår med de flygbolag som sedan länge tillbaka trafikerar de internationella rutterna och som på grund av sina verksamhetsvolymer måste uppfylla kostsamma krav?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 februari 2003)

Sedan de tre förordningar som utgör det tredje avregleringspaketet för lufttrafiken antogs den 1 januari 1993 (förordningarna (EEG) nr 2407/92(1), nr 2408/92(2) och nr 2409/92(3)) har alla lufttrafikföretag i gemenskapen rätt att inrätta flygförbindelser som de anser kunna vara kommersiellt intressanta mellan gemenskapens flygplatser (artikel 3 i förordning (EEG) nr 2408/92). Det innebär att lufttrafikföretagens val på denna avreglerade och konkurrensutsatta marknad styrs av företagens egna affärsstrategier och av kravet på lönsamhet, och att ingen åtskillnad görs mellan olika linjer.

Gemenskapslagstiftningen omfattar alltså inga särskilda bestämmelser för regionala företag, utan dessa omfattas av samma konkurrensregler och kontroller avseende statligt stöd som alla andra företag.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 2407/92 av den 23 juli 1992 om utfärdande av tillstånd för lufttrafikföretag, EGT L 240, 24.8.1992.

(2) Rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen, EGT L 240, 24.8.1992.

(3) Rådets förordning (EEG) nr 2409/92 av den 23 juli 1992 om biljettpriser och tariffer för lufttrafik, EGT L 240, 24.8.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3804/02

från Christos Folias (PPE-DE) till kommissionen

(18 december 2002)

Ämne: Naturkatastrofer

Den 2 december 2002 drabbades flera områden i västra Grekland av en mycket kraftig jordbävning. Hus och affärer fick allvarliga skador, och ekonomin, i synnerhet i södra Ilia, kom i olag.

Kan man säga att villkoren och förutsättningarna uppfylls för att den nyinrättade förordningen, genom vilken en ny fond för naturkatastrofer också inrättades, skall kunna tillämpas?

Kan den grekiska regeringen erhålla resurser för skadeersättning ur de regionala operativa programmen?

Vilka andra åtgärder skulle kommissionen kunna vidta eller föreslå vad gäller detta?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(24 januari 2003)

Huvudsyftet med Europeiska unionens solidaritetsfond är att bevilja katastrofhjälp vid större naturkatastrofer som får allvarliga effekter på levnadsvillkor, miljö eller ekonomi i en eller flera regioner i det drabbade landet. Med naturkatastrof avses i den berörda förordningen en katastrof som leder till skador som antingen överstiger 3 miljarder euro i 2002 års priser eller utgör mer än 0,6 % av landet bruttonationalinkomst (BNI).

I undantagsfall kan stöd beviljas från fonden till en region som har drabbats av en katastrof som påverkar majoriteten av dess invånare, med allvarliga och långsiktiga effekter på levnadsvillkoren och regionens ekonomiska stabilitet.

Bidrag från solidaritetsfonden förutsätter att de nationella myndigheterna har lämnat en ansökan till kommissionen inom tio veckor efter det att de första skadorna uppstod.

När det gäller utnyttjandet av resurser inom ramen för det berörda regionala programmet (det operativa programmet för västra Grekland) är det de grekiska myndigheterna som skall besluta om de vill utnyttja en del av dessa resurser för att avhjälpa en del av de skador som uppstått på grund av den jordbävning parlamentsledamoten avser, inom ramen för bestämmelserna om genomförandet av strukturfonderna och gällande regler för beviljande av stöd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3667/02

från Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) till kommissionen

(18 december 2002)

Ämne: Den franska krigsmarinens avvisande av tankfartyget Enalios Titan

Tisdagen den 3 december 2002 avvisade den franska marinen tankfartyget Enalios Titan, ett enkelskrovigt fartyg som seglade under maltesisk flagg, från den franska exklusiva ekonomiska zonen på 200 mil. Innan detta hände hade de franska myndigheterna utfört en noggrann kontroll av fartyget och fartyget hade klarat kontrollen utomordentligt väl. Nämnas kan också att fartyget har erhållit högsta klassificeringsgrad (Condition assesment programme grade 1 rating) av klassificeringssällskapet Den Norske Veritas, medlem av IACS, ett organ erkänt av Internationella sjöfartsorganisationen och av Europeiska kommissionen.

Dessutom fick kaptenen för tankfartyget hotelser från medlemmar av den franska krigsmarinen som meddelade honom om att han på eget ansvar och risk, med allt vad detta innebär, fick svara för följderna om han inte avlägsnade sig från den franska exklusiva ekonomiska zonen.

Eftersom det här är en åtgärd som man aldrig hört talas om förut och som strider mot gemenskapens lagstiftning, undrar jag vilka åtgärder kommissionen ämnar vidta för att sätta stopp för de franska behöriga myndigheternas brott mot gemenskapens lagstiftning.

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3666/02 och E-3667/02ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(10 februari 2003)

I sitt meddelande av den 3 december 2002(1) uttryckte kommissionen sin oro över de fartyg som redan undviker unionens hamnar för att undgå inspektioner, och som fortsätter att trafikera våra kustvatten och i medlemsstaternas territorialvatten och exklusiva ekonomiska zoner. Kommissionen har uppmanat medlemsstaterna att vidta samordnade åtgärder för att hitta olika lösningar som möjliggör skydd av våra kustvatten, bland annat medlemsstaternas territorialvatten och exklusiva ekonomiska zoner, mot fartyg som utgör ett hot mot havsmiljön.

Medlemsstaterna måste få möjlighet att försvara sina kuster mot de hot som uppstår när fartyg som uppenbarligen inte uppfyller normerna eller som utgör klara miljöfaror trafikerar vattnen. I detta sammanhang kommer kommissionen som den aviserat i sitt meddelande av den 3 december 2002 att ta initiativ till en revidering av den internationella havsrättskonventionen.

Vid sitt möte den 6 december 2002 godtog rådet (transport) enhälligt dessa riktlinjer och bekräftade sin vilja att bannlysa oljetankfartyg med enkelt skrov som transporterar tunga kolväten från unionens hamnar.

I detta sammanhang lade kommissionen den 20 december 2002 fram ett förslag till förordning(2) inför Europaparlamentet och rådet. Detta förslag går ut på att förbjuda transport av tunga oljeprodukter i tankfartyg med enkelt skrov till eller från unionens hamnar och att förkorta den tidsfrist för utfasningen av enkelskrovstankers som antagits inom ramen för Erika-I-paketet.

Kommissionen har uppmanat Europaparlamentet och rådet att snarast möjligt behandla denna text så att den kan antas vid rådets (transport) möte den 27 mars 2003.

(1) KOM(2002) 681 slutlig.

(2) KOM(2002) 780.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3455/02

från Giacomo Santini (PPE-DE) till kommissionen

(28 november 2002)

Ämne: Aviär influensaepidemi i Italien

I regionerna Verona, Mantova och Brescia har det brutit ut en aviär influensaepidemi som orsakas av viruset H7N3, vilket har låg patogenicitet. Influensan har för närvarande nästan uteslutande drabbat kalkonuppfödningssektorn. För att förhindra att sjukdomen sprider sig kommer de italienska myndigheterna att begära EU:s samtycke till vaccinering av känsliga arter i riskzonerna.

Detta skulle emellertid kunna leda till att man går miste om möjligheten att exportera fjäderfän till medlemsstaterna från de regioner där vaccinering skett. De tre regionerna producerar ungefär 80 procent av de italienska kalkonerna och runt 20 procent av den totala kalkonproduktionen exporteras.

Ett eventuellt exportförbud skulle följaktligen innebära följande:

- Att kalkonproduktionen minskar med ungefär 20 procent.

- Att kött importeras från tredje land (Brasilien och Thailand).

- Att man går miste om den tyska marknaden.

- Att vaccinering sker på ett mindre utbrett område, vilket skulle kunna leda till att sjukdomen lever vidare och eventuellt till att viruset ändras så att den låga patogeniciteten omvandlas till hög patogenicitet.

Kan kommissionen besvara följande: Kan brådskande vaccinering godkännas samtidigt som man bibehåller möjligheten att exportera till medlemsstaterna? Detta beviljades i det föregående fallet med influensa under 2000, då man använde ett diskriminerande test för att skilja på djur som gav ett positivt testresultat för att de var vaccinerade och på djur som gav ett positivt testresultat för att de var sjuka.

Kan man vaccinera djur i ett utbrett område med ett heterologt vaccin (H7N1) samtidigt som man fortsätter att exportera, om man ger absoluta garantier för att köttet från exporterade djur helt säkert inte innehåller virus eftersom de var friska före slakt?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(9 januari 2003)

Sedan Italien lagt fram ett program för nödvaccinering, och på grundval av yttrandet från Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa godkände kommissionen genom sitt beslut av den 12 december 2002 om införande av vaccination för att komplettera åtgärderna för att bekämpa infektion med lågpatogen aviär influensa i Italien och om särskilda åtgärder för kontroll vid transport(1) att Italien genomför nödvaccineringar mot aviär influensa i några områden i regionerna Lombardiet och Veneto.

Köttet från vaccinerade kalkoner får sändas iväg för handel inom gemenskapen under förutsättning att vissa kontroller görs vid ursprungsanläggningen, inklusive laboratorieprov som gör det möjligt att skilja vaccinerade och friska fjäderfä från smittade, eftersom dessa kontroller anses tillräckliga för att garantera en hög säkerhet hos köttet från dessa djur med avseende på aviär influensa.

(1) EGT L 337, 13.12.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3366/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till rådet

(20 november 2002)

Ämne: Unionens krav i GATS-förhandlingarna

Hur kommer det sig att det inte är offentligt vilka avregleringar som den Europeiska unionen kräver av andra länder i GATS-förhandlingarna?

Kommer EU:s krav i GATS-förhandlingarna att offentligöras? I så fall när?

Svar

(20 februari 2003)

I juli 2002 ställde EG och dess medlemsstater sina ursprungliga yrkanden om förbättrat marknadstillträde inom tjänstesektorn till övriga WTO-medlemmar inom ramen för utvecklingsdagordningen från Doha.

Det säger sig självt att EG och dess medlemsstater avser att medge en så stor insyn som möjligt i GATS-förhandlingarna. Detta är anledningen till att representanter för det civila samhället och intressenter rådfrågats i stor omfattning redan innan gemenskapen lade fram sina yrkanden, för att deras bidrag skall kunna tas med i processen. Dessutom offentliggjorde kommissionen en detaljerad sammanfattning av gemenskapens yrkanden i juli 2002.

EU har mer en 140 partner i WTO. Det är därför som GATS-förhandlingarna måste föras på ett sådant sätt att de ger tredje land tid och utrymme för att skapa sig en egen uppfattning och kunna komma fram till en egen ståndpunkt. Dessutom är det nödvändigt med ett insynsskydd mellan förhandlarna för att varje partner självständigt skall kunna bestämma hur han skall förhålla sig till framlagda yrkanden och hur han skall utveckla sina motförslag.

Samtidigt som EU eftersträvar största möjliga insyn som omfattar samtliga intressenter och allmänheten, måste det därför finnas en vederbörlig jämnvikt mellan insyn och EU:s möjlighet att förhandla i en atmosfär som leder till ärliga och öppna diskussioner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3468/02

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(6 december 2002)

Ämne: Iberiskt lodjur

Har kommissionen bidragit till insatser för att hejda den hotande utrotningen av iberiskt lodjur? Känner kommissionen till några avelsprogram, i fångenskap eller i den fria naturen? Anslås några gemenskapsmedel till sådana avelsprogram?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(29 januari 2003)

Kommissionen har redan i många år stött projekt i både Portugal och Spanien för att bevara panterlon. Det är framför allt flera LIFE Nature-projekt som erhållit EU-finansiering för att öka kunskaperna om arten och för att upprätta rätt förutsättningar, i fråga om naturliga livsmiljöer och födoresurser, för att kunna bevara panterlon på det platser där det fortfarande finns kvar eller göra det möjligt för arten att återvända till områden där den fanns kvar fram till nyligen. Sammanlagt har 18 LIFE Nature-projekt avseende panterlon genomförts i Spanien och två i Portugal. Tre av dessa pågår fortfarande.

Kommissionen känner till att det spanska generaldirektoratet för naturskydd under år 2000 utarbetade en handlingsplan för uppfödning av panterlo i fångenskap. Spaniens nationella naturskyddskommission har godkänt denna handlingsplan och projektet genomförs i nationalparken Doñana. Till dags dato har kommissionen inte erhållit någon begäran om medel till detta projekt och inga sådan medel har delats ut.

LIFE Nature-projekt avseende panterlon:

- År 1994:

- Bevarande av panterlon Castilla y León (LIFE94 NAT/E/001186)

- Bevarande av panterlon (Comunidad de Madrid) (LIFE94 NAT/E/004808)

- Bevarande av panterlon (LIFE94 NAT/E/004809)

- Bevarande av panterlon (LIFE94 NAT/E/004810)

- Bevarande av panterlon (Andalucía) (LIFE94 NAT/E/004811)

- Bevarande av panterlon (Castilla-La Mancha) (LIFE94 NAT/E/004813)

- Bevarande av panterlon (Extremadura) (LIFE94 NAT/E/004814)

- Bevarande av panterlon (LIFE94NAT/P/001058)

- År 1995:

- Bevarande av panterlon (Extremadura) (LIFE95 NAT/E/004815)

- Bevarande av panterlon (Castilla la Mancha) (LIFE95 NAT/E/004816

- Bevarande av panterlon (Castilla y Leon) (LIFE95 NAT/E/004817)

- Bevarande av panterlon (Andalucía) (LIFE95 NAT/E/004818)

- Bevarande av panterlon (Madrid) (LIFE95 NAT/E/004819)

- Bevarande av panterlon (LIFE95 NAT/E/004820)

- Bevarande av panterlon (LIFE95 NAT/E/004821)

- År 1998:

- Bevarande av Lynx pardinus i Extremadura (LIFE98 NAT/E/005343)

- År 1999:

- Bevarande av kejsarörn, grågam, svart stork och panterlo på privat, skyddad mark i Extremadura och Castilla-La-Mancha (LIFE99 NAT/E/006336)

- Återställande av naturliga livsmiljöer och bytesdjur för Lynx pardinus i Serra da Malcata (LIFE99NAT/P/006423)

- År 2002:

- Återställande av populationer av panterlo (Lynx pardinus) i Andalusien (LIFE02NAT/E/8609)

- Bevarande av panterlo i Montes de Toledo-Guadalmena (LIFE02NAT/E/8617)
SKRIFTLIG FRÅGA P-2955/02

från Charlotte Cederschiöld (PPE-DE) till kommissionen

(15 oktober 2002)

Ämne: Databegränsning

Bevarande av data och inte begränsning av data är den princip som ligger till grund för skyddet av potentiellt bevismaterial i Europarådets konvention om Internetrelaterad brottslighet. Alla EU-stater och bland annat Förenta staterna och Japan har ställt sig bakom denna princip. Anser kommissionen att det är klokt att gå utöver vad som anges i konventionen innan den ens har trätt i kraft?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(21 november 2002)

Parlamentsledamoten frågar om kommissionen anser att det är klokt att gå utöver bestämmelserna om lagring av uppgifter i Europarådets konvention om Internetrelaterad brottslighet, innan den har trätt i kraft.

Europarådets konvention ställer särskilda krav på det internationella samarbetet för att bekämpa Internetrelaterad brottslighet. Konventionen innehåller vissa krav för att uppgifter skall få lagras, men parterna är fria att anta andra åtgärder om brottsbekämpningen kräver det.

I enlighet med artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna måste medlemsstater som antar bestämmelser om lagring av uppgifter visa att det inte är möjligt att skydda allmänintresset på något annat, mindre integritetskränkande sätt.

Kommissionen har engagerat sig hårt för att förena uppgiftsskyddet och rätten till skydd för privat- och familjeliv med brottsbekämpningens behov. Kommissionen anser att medlemsstaterna bör inta en gemensam hållning till lagring av uppgifter, för att uppfylla kraven på proportionalitet och effektivitet och för att inte brottsbekämpare och Internetanvändare skall behöva navigera mellan flera uppsättningar tekniska bestämmelser och lagar.

Frågan om lagring av uppgifter som parlamentsledamoten tar upp har även diskuterats i kommissionens meddelande om eEurope 2002(1). Där framhöll kommissionen att lösningar på detta komplexa problem bör vara välgrundade, proportionerliga och bygga på en lämplig avvägning mellan de olika intressen och grundläggande mänskliga rättigheter som står på spel. Det förutsätter en hållning som sammanför kompetens och kapacitet från regeringar, branschkunniga, tillsynsmyndigheter för uppgiftsskydd, berörda parter och användare. Kommissionen har sedan dess startat en bred debatt i frågan inom ramen för EU:s forum om Internetrelaterad brottslighet där rådet, parlamentet och många andra aktörer deltar. Eftersom debatten fortfarande pågår anser kommissionen att det ännu är för tidigt att uttala sig om behovet av lagstiftning på EU-nivå.

(1) KOM(2000) 890 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1345/02

från Elspeth Attwooll (ELDR) till kommissionen

(13 maj 2002)

Ämne: Bidrag till UNHCR

Vilket har det årliga bidraget från Europeiska unionen varit till UNHCR:s budget sedan 1990? Kan kommissionen motivera den utveckling som dessa siffror påvisar?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(2 augusti 2002)

Som parlamentet känner till inledde kommissionens avdelningar sin direkta insamling av centraliserade data om kommissionens finansiering av FN och dess organ under 2001. Samtidigt, och för att garantera att siffrorna stämmer överens, har de uppgifter som skickats till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat hämtats från FN:s flyktingkommissariat. De visar i vilken utsträckning kommissionen vid humanitära kriser under det senaste årtiondet försökt att fullgöra sitt uppdrag att ge flyktingar och internt fördrivna personer bistånd och rehabilitering. Ett antal sådana akuta situationer uppstod i början av 1990-talet, vilket framgår av de uppgifter som lämnats. Dessa situationer, framför allt kriserna

i Jugoslavien och kring de stora sjöarna i Afrika, var utomordentligt omfattande med avseende på antalet flyktingar och fördrivna personer. Mot slutet av det senaste årtiondet återgick antalet konflikter och naturkatastrofer till genomsnittsnivån. På senare tid har tendensen åter varit stigande.

FN:s flyktingkommissariat har i uppdrag att samordna biståndet från givarna i världssamfundet i samband med humanitära kriser som innefattar stora folkförflyttningar. För kommissionen är det viktigt att stödja dessa ansträngningar genom en ständig och öppen dialog med flyktingkommissariatet. När det gäller det bistånd som lämnas till behövande skall kommissionen se till att medlen förs över på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt. Detta innebär ibland att finansiering sker genom flyktingkommissariatet, som i sin tur lägger ut viktiga delar av genomförandet av sitt bistånd på internationella icke-statliga organisationer. Dessa distribuerar sedan hjälpen till behövande. I andra fall ger kommissionen direkt stöd till internationella icke-statliga organisationer som är verksamma på fältet.

Kommissionen arbetar för närvarande med att förbättra sitt samarbete med FN:s olika organ, fonder och program. Syftet är att lägga grunden för ett mer effektivt långsiktigt partnerskap som både är finansiellt förutsägbart och öppet. Detta sker genom genomförandet av meddelandet Uppbyggnad av ett effektivt partnerskap med Förenta nationerna när det gäller utveckling och humanitära frågor(1). Kommissionen kommer inom kort att gå vidare när det gäller att fatta beslut om FN:s organ, fonder och program som strategiska partner. Parlamentet och medlemsstaterna kommer naturligtvis att hållas fullständigt underrättade.

(1) KOM(2001) 231 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2563/02

från Anna Karamanou (PSE) till rådet

(16 september 2002)

Ämne: Kvinnor i svart sju år efter folkmordet i Srebenica

Enligt organisationen Kvinnor i svart hindrades organisationens representanter av den serbisk-bosniska regeringen från att ta sig till Srebenica för att delta i en ceremoni den 11 september 2002, på dagen sju år efter folkmordet i Srebenica, som anordnades för att hedra minnet av offren för folkslakten. Trots det faktum att stabiliseringsstyrkan Sfor hade gett tillstånd och lovat att eskortera bussarna höll den inte sitt ord, vilket ledde till att kvinnliga fredsaktivister från 16 organisationer i Serbien och Montenegro inte kunde närvara vid ceremonin.

Vilka åtgärder ämnar rådet vidta för att förpliktiga regeringarna i det nya Jugoslavien och republiken Srpska samt Sforstyrkan att respektera kvinnors rättigheter att närvara vid liknande evenemang i framtiden och inte hindra människors rörlighet av politiska orsaker? Och vidare vilka åtgärder ämnar rådet vidta för att sätta stopp för de serbisk-bosniska dragen av chauvinism som underminerar den fredliga samlevnaden i Bosnien-Hercegovina?

Svar

(3 mars 2003)

UNMIBH och den höge representantens kansli bekräftar att polisen i Republika Srpska (RS) hindrade företrädare för den serbiska ideella organisationen Kvinnor i svart från att resa till Srebrenica/Potocari för att närvara vid en ceremoni för att högtidlighålla den 7:e årsdagen av massakern i Srebrenica den 11 september 2002. Polisen i Republika Srpska hindrade också ett TV-team från Federation TV från att resa in i RS, och som hade rest till Srebrenica/Potocari för att förbereda en direktsändning från minnesgudstjänsten.

UNMIBH bekräftade senare att Kvinnor i svart hade missat den tidsfrist som gällde för att erhålla ackreditering och därför hade hindrats från att resa till Srebrenica/Potocari. TV-teamet från FTV saknade också giltig ackreditering. UNMIBH och SFOR bedömer att inrikesministeriet i RS och de 1 500 poliserna som deltog i säkerhetsoperationen agerade korrekt.

Dessa händelser rapporterades vara de enda två undantagen. För övrigt kunde alla deltagande organisationer och övriga 150 representanter för media, vilka i vederbörlig ordning hade registrerat sig eller blivit ackrediterade, ta del av eller rapportera om händelserna i Srebrenica/Potocari utan några restriktioner.

Mot denna bakgrund anser rådet att inga vidare åtgärder behövs denna gång, eftersom rörligheten för Kvinnor i svart har återgått till det normala. Rådet förenar sig med det internationella samfundet i Bosnien och Herzegovina och beklagar det som Kvinnor i svart råkade ut för den 11 juli 2002. Deras budskap om solidaritet mellan olika etniska grupper och kvinnor emellan skulle ha gett minnesgudstjänsten ytterligare en viktig dimension.

Rådet hänskjuter till kommissionen den del av frågan som faller inom denna institutions behörighetsområde.