SKRIFTLIG FRÅGA E-0251/03

från Sergio Berlato (UEN), Cristiana Muscardini (UEN),Mauro Nobilia (UEN), Roberta Angelilli (UEN), Roberto Bigliardo (UEN),Antonio Mussa (UEN), Sebastiano Musumeci (UEN),Adriana Poli Bortone (UEN), Mariotto Segni (UEN)och Franz Turchi (UEN) till kommissionen

(5 februari 2003)

Ämne: Sjukförsäkring för italienska medborgare bosatta i Belgien

Enligt gällande belgisk lagstiftning måste italienska medborgare bosatta i Belgien ha tillräcklig sjukförsäkring.

Detta är ett absolut krav för att de skall tillerkännas vissa grundläggande rättigheter, till exempel att folkbokföras i belgiska kommuner och därmed kunna föras in i registret över italienare bosatta utomlands (AIRE).

Ett stort antal italienska medborgare omfattas av den internationella E 128-överenskommelsen (som inrättas genom artiklarna 22b och 22c i förordning (EEG) nr 1408/71(1)). Bland de olika formerna för sjukförsäkring föreskrivs i denna konvention att EU-medborgarnas vårdkostnader skall ersättas av deras hemländer, som direkt ersätter det belgiska federala organet, i det här fallet INAMI.

I väntan på att få ersättning av det sjukförsäkringsorgan som de tillhör (ömsesidiga försäkringsbolag) måste de italienska medborgarna direkt betala hela kostnaden för vårdtjänsterna.

Tyvärr får de italienska medborgare som är bosatta i Belgien bara ersättning för en del av sina kostnader. Ersättningen uppgår till 75 procent av ett kostnadsindex av schablontyp (INAMI-koden).

De avgifter som i verkligheten tas ut är emellertid alltid högre än detta schablonbelopp. Vissa sjukhus har också läkare som inte är anslutna till INAMI och därför utfärdar räkningar på mycket högre belopp. Dessutom kan det påpekas att de läkare som inte är anslutna till INAMI:s avgiftssystem ofta underlåter att upplysa allmänheten om detta, vilket de egentligen enligt belgisk lag skall göra genom anslag i väntrummet.

Italienska medborgare som utnyttjar till E128-överenskommelsen måste därför betala betydligt större avgifter varje gång de söker vård.

Mot bakgrund av ovanstående uppmanas kommissionen att svara på följande frågor:

- Kan kommissionen ta kontakt med de belgiska myndigheterna och begära att de italienska medborgare som är bosatta i Belgien, och därmed omfattas av E128-överenskommelsen, skall få fullständig ersättning för verkliga vårdkostnader?

- Kan kommissionen ta kontakt med de belgiska myndigheterna och begära att de inrättar ett system för kontroll av läkare som inte är anslutna till INAMI:s avgiftssystem, och kräva att de anslår sina avgifter, i enlighet med gällande belgisk lagstiftning, till förmån för alla EU-medborgare som är bosatta i Belgien?

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(12 mars 2003)

Kommissionen meddelar parlamentsledamöterna att de sociala trygghetssystem inte har harmoniserats på gemenskapsnivå. EG-domstolen har flera gånger påpekat att gemenskapsrätten enligt fast rättspraxis inte inkräktar på medlemsstaternas behörighet att utforma sina sociala trygghetssystem och att det i avsaknad av en harmonisering på gemenskapsnivå följaktligen ankommer på lagstiftaren i varje medlemsstat att bestämma dels villkoren för rätten dels för skyldigheten att ansluta sig till ett system för social trygghet. Medlemsstaterna skall likafullt beakta gemenskapsrätten vid utövandet av denna behörighet(1).

Följdaktligen så är Belgien berättigat till att själv bestämma över sitt sjukförsäkringssystem och att fastställa villkoren för utbetalning av förmåner vid sjukdom. Till följd av detta har Belgien valt att använda sig utav ett system som vanligtvis ses som ett ersättningssystem, med stöd av vilket patienten vänder sig direkt till den vårdgivare denne valt och till vilken arvodet betalas, varefter ersättning sker efter uppvisande av ett sjukvårdsintyg som utfärdas av vårdgivaren för sjukförsäkringsorganet(2).

Avtal har ingåtts mellan försäkringskassor och läkarnas yrkesorganisationer för att fastställa de arvoden (officiell taxa) som de läkare som har ingått avtalet ska ta ut av sina patienter. Med stöd av avtalet mellan läkarnas yrkesorganisationer och försäkringskassorna av den 19 december 2002, ska läkare, som inte har meddelat att de inte ingår avtalet, sätta upp ett anslag i väntrummet, eller i de fall då det rör sig om sjukvårdsinrättningar i väntrummet, i receptionen eller vid registreringen som visar om de omfattas av avtalet. Anslaget ska även innehålla uppgifter om de dagar och de mottagningstider då de avtalsenliga avgifterna tillämpas och även då dessa inte tillämpas. För mer information är det även möjligt att vända sig till sjukförsäkringsorganet eller till Institut national d'assurance maladie invalidité (Inami) för att försäkra sig om att en läkare har ingått i avtalet.

Patientens vårdersättning från sjukförsäkringsorganet beräknas på grundval av ett schablonbelopp, som för normal sjukvård i princip ligger på 75 % av den officiella taxan, oavsett om läkaren ingått avtal om arvodena.

Valet av detta system ligger under de belgiska myndigheternas ansvar och kan inte ifrågasättas.

Även om de sociala trygghetssystemen inte har harmoniserats på gemenskapsnivå har de nationella sociala trygghetssystemen samordnats genom gemenskapslagstiftning för att göra det möjligt för personer som flyttar inom unionen att kunna erhålla bästa möjliga sociala skydd.

I förordning (EEG) nr 1408/71(3) fastställs bestämmelser som gör det möjligt för personer som uppehåller sig i eller är bosatta i en annan medlemsstat än där försäkringen är tagen, att även där kunna erhålla sjukvård. Blanketter har utarbetats som möjliggör för personer som har behov av sjukvård i den medlemsstat där de uppehåller sig eller är bosatta att få denna sjukvård vid uppvisande av blanketten ifråga. E128-blanketten, som parlamentsledamöterna nämner, tillåter bland annat för personer som tillfälligt är utsända på uppdrag av sina arbetsgivare i en annan medlemsstat, att där erhålla nödvändig sjukvård under vistelsen.

Generellt sett fastställs i principerna i förordning (EEG) nr 1408/71 att sjukvård beviljas enligt den medlemsstats lagstiftning där personen får vård, på samma sätt som om personen var försäkrad i detta land. Därefter debiteras försäkringsorganet i medlemsstaten där personen är försäkrad för vårdkostnaderna. I princip tillåter ett sådant system lika behandling av personer som är bosatta i eller uppehåller sig i en medlemsstat.

Detta innebär att italienska medborgare som är bosatta i Belgien och som kan uppvisa en E128-blankett, kan kräva nödvändig vård i Belgien enligt belgisk lag, som om de var försäkrade där. De ska, med stöd av likabehandlingsprincipen, kunna betala samma patientavgifter som försäkrade belgare, såsom EG-domstolen nyligen påpekade i domen i Ferlini-målet(4). Eftersom de omfattas av den belgiska lagstiftingen, är de precis som försäkrade belgare även skyldiga att betala arvodesbeloppen till vårdgivarna och därefter ansöka om ersättning hos sjukförsäkringsorganet.

Kommissionen kan således inte vända sig till de belgiska myndigheterna med syfte att de italienska medborgarna ska erhålla full ersättning för de utlagda sjukvårdskostnaderna. Då organisationen av sjukförsäkringssystemet lyder uteslutande under de belgiska myndigheterna, kan inte kommissionen ingripa för att kontrollera de praktiserande läkarna i Belgien. Kommissionen skulle dock kunna ingripa om det visade sig att läkare eller sjukhus tillämpar högre avgifter för personer som är försäkrade enligt andra medlemsstaters lagstiftning än de tillämpar för försäkrade belgare.

(1) Dom av den 28 april 1998 i mål C-158/96, Kohll; dom av den 28 april 1998 i mål C-120/95, Decker; dom av den 12 juli 2001 i mål C-157/99, Smits och Peerbooms.

(2) Det finns vissa undantag från denna princip, bl. a. vid sjukhusvård. I dessa fall utbetalar försäkringsinstitutionen den aktuella försäkringssumman direkt till vårdgivaren.

(3) Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, senast ändrad genom förordning (EEG) nr 118/97, EGT L 28, 30.1.1997.

(4) Dom av den 3 oktober 2000 i mål C-411/98.