ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0779/99

från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Privatiseringar och monopol inom mejerisektorn

Företaget Parmalat har nyligen köpt upp en rad italienska varumärken inom mejerisektorn, bland andra Polenghi och Centrale del latte di Roma för Italiens del, och har infört en strategi för expandering utomlands, särskilt i Brasilien. Dessa uppköp har medfört att samhällets skulder har ökat och de facto även att ett monopol har skapats inom mejerisektorn.

Kan kommissionen - som med rätta ingrep då Centrale di latte di Roma skulle säljas, vilket då sågs som statligt stöd - meddela om den även nu har för avsikt att ingripa för att stoppa uppköpet som kommer att skapa ett monopol inom mjölksektorn, eller i alla fall ge Parmalat en dominerande ställning, vilket är till konsumenternas nackdel och emot principen om fri konkurrens?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(4 maj 1999)

Enligt koncentrationsförordningen(1) har kommissionen ensam behörighet för alla koncentrationer, dvs. fusioner, förvärv och självständigt fungerande samriskföretag, som har gemenskapsdimension, vilket innebär att de omfattar företag vars sammanlagda omsättning överstiger de tröskelvärden som anges i koncentrationsförordningen. Under dessa tröskelvärden kan medlemsstaterna tillämpa sin egen lagstiftning om företagskoncentrationer.

Alla koncentrationer som omfattas av koncentrationsförordningens tillämpningsområde måste därför anmälas till kommissionen innan de genomförs.

Kommissionen undersöker alla anmälda koncentrationer för att bedöma huruvida de skapar eller förstärker en ställning som medför att en effektiv konkurrens inom den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av den påtagligt skulle hämmas. Beroende på resultaten av denna undersökning fattar kommissionen ett beslut om att koncentrationen är förenlig eller oförenlig med den gemensamma marknaden.

Kommissionen har hittills inte mottagit någon anmälan i fråga om företaget Parmalats förvärv, som parlamentsledamoten hänvisar till. Dessa förvärv skulle dock inte ha någon gemenskapsdimension och kommissionen har kännedom om att den italienska konkurrensmyndigheten (Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato) håller på att undersöka dem. Närmare bestämt har myndigheten redan beslutat att avsluta förfarandet om förvärvet av mjölkcentralen i Rom medan undersökningen avseende Polenghi fortfarande pågår.

Kommissionen föreslår att parlamentsledamoten ställer en motsvarande fråga till den italienska konkurrensmyndigheten.

(1) Rådets förordning (EEG) 4064/89 av den 21 december 1989, EGT L 395, 30.12.1989, rättad version i EGT L 257, 21.9.1990, senast ändrad genom rådets förordning (EG) 1310/97 av den 30 juni 1997 om ändring av rådets förordning (EEG) 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer, EGT L 180, 9.7.1997, rättelse i EGT L 40, 13.2.1998.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 348 , 03/12/1999 s. 0102



SKRIFTLIG FRÅGA E-0567/99 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (12 mars 1999) Angående: Uppdatering av ärendet med mjölkcentralen i Rom I samband med de förfrågningar som gjorts angående huruvida privatiseringen av mjölkcentralen i Rom är regelrätt eller inte, och särskilt till följd av svaret på fråga E-3408/97(1) där kommissionsledamot Fischler hänvisade till ett klagomål angående beviljande av allmänna medel för saneringen av mjölkcentralen i Rom, ombeds kommissionen meddela hur ärendet med klagomålet har utvecklats under tiden och vilka åtgärder som den eventuellt har för avsikt att vidta? Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (31 mars 1999) Eftersom ett förfarande har inletts enligt artikel 93.2 i EG-fördraget om stöd som beviljats av kommunen Rom inom ramen för drift och privatisering av Centrale del Latte di Roma, hoppas kommissionen snart kunna fatta ett slutgiltigt beslut i ärendet. (1) EGT C 158, 25.5.1998, s. 103.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0103/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(22 januari 1999)

Angående: Skyldighet att inställa sig inför Internationella domstolen för att uppnå en fredlig lösning på tvister enligt New York-konventionen om gränsöverskridande fiskbestånd och långvandrande arter

I sitt svar på min muntliga fråga nr H-1189/98(1) under plenarsammanträdet den 12 januari 1999 bekräftade kommissionsledamoten Emma Bonino att EU:s ratificering av New York-konventionen från 1995 om gränsöverskridande fiskbestånd och långvandrande arter innebär att det obligatoriska system för tvistlösning som fastställs i konventionen klart och tydligt "hindrar" Kanada från att dra sig ur domstolens jurisdiktion, såsom landet gjorde 1994 och 1995.

Kan kommissionen uppge på grundval av vilka rättsliga föreskrifter den anser att Kanada är skyldigt att underställa sig Internationella domstolen för handläggning av en tvist som uppstått mellan EU och Kanada inom ramen för nämnda konvention, om bägge länder är parter i konventionen och om denna New York-konvention från 1995 har trätt i kraft?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(4 mars 1999)

Obligatorisk tvistlösning där parterna är bundna av utslaget har blivit en av huvudkomponenterna i avtalet från 1995 om tillämpning av bestämmelserna i Förenta nationernas havsrättskonvention angående bevarande och förvaltning av gränsöverskridande fiskbestånd och långvandrande fiskbestånd. Bestämmelserna om detta återfinns i del IX i avtalet, särskilt artikel 30, där en hänvisning görs till vad som föreskrivs om tvistlösning i del XV av FN:s havsrättskonvention från 1982.

Obligatorisk tvistlösning där parterna är bundna av utslaget innebär i det här sammanhanget att staterna själva får bestämma hur man vill lösa internationella tvister som uppkommer inom tillämpningsområdena för nämnda rättsliga instrument, men att den metod man bestämmer sig för måste utmynna i ett beslut som är bindande för de tvistande parterna. Enligt detta system får det i princip inte förkomma några reservationer eller undantag, och detta utgör en skillnad gentemot ett system med fritt val av tvistlösningsmetod, t.ex. det system som anges i artikel 36 i Haagdomstolens stadga.

Det obligatoriska och bindande tvistlösningsförfarandet enligt 1995 års avtal kommer inte att kunna tillämpas förrän avtalet trätt i kraft, och då endast för de stater som ratificerat det.

(1) Europaparlamentets förhandlingar, januari 1999.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 341 , 29/11/1999 s. 0137



SKRIFTLIG FRÅGA E-0646/99 från Ian White (PSE) till kommissionen (16 mars 1999) Angående: Skatt på anställning av utländska medborgare Är kommissionen medveten om att det inom den tyska teatervärlden finns en skatt på 20 procent som verkar tas ut vid anställning av en utländsk medborgare? Kan kommissionen bekräfta att det förhåller sig på detta sätt, och håller den med om att en sådan praxis därmed är diskriminerande gentemot andra EU-medborgare i Förbundsrepubliken Tyskland? Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti (19 april 1999) Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1104/99

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(21 april 1999)

Angående: Tibets självstyre

Hur övervakar kommissionen situationen gällande de mänskliga rättigheterna i Tibet?

Vilka åtgärder är kommissionen beredd att vidta för att åstadkomma en fredlig uppgörelse mellan Kina och Tibet, så att Tibet kunde garanteras sin rätt till självstyre?

Anser sig inte kommissionen handla på ett skenheligt sätt då man fortsätter bedriva handel med Kina trots att landet engagerar sig i etnisk rensning som riktar sig mot det tibetanska folket?

Svar från Sir Leon Brittan på kommissionens vägnar

(4 maj 1999)

Kommissionen har tagit upp frågan om Tibet vid varje möte inom ramen för dialogen om mänskliga rättigheter mellan Kina och gemenskapen. Inom ramen för denna dialog har ambassadörerna för gemenskapens trojka besökt Tibet vid flera tillfällen för att på plats bedöma människorättsläget. Det senaste besöket ägde rum i maj 1998. Gemenskapen stödjer på det bestämdaste en fredlig lösning av tvistigheterna rörande Tibet genom en direkt dialog mellan Peking och företrädare för Dalai Lama, och uppmanar regelbundet de kinesiska myndigheterna att godta Dalai Lamas erbjudande om att inleda en sådan dialog.

Kommissionen anser att en fortsatt integrering av Kina i världsekonomin på ett meningsfullt sätt skulle bidra till att skapa ett öppet samhälle grundat på rättsstatens principer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0320/99

från John McCartin (PPE) till kommissionen

(19 februari 1999)

Angående: Nöt- och kalvköttsexport från Irland

Kan kommissionen ange hur mycket nöt- och kalvkött som hittills exporterats från Irland till betämmelseorter utanför EU under det löpande (WTO) året och hur mycket exportsubventioner som betalades för detta nöt- och kalvkött?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(9 mars 1999)

Kommissionen har inga definitiva siffror över exporten under innevarande GATT-år (dvs. från och med juli 1998). Tullstatistiken över handeln med omvärlden innehåller dock uppgifter till och med november 1998, och enligt denna information var den irländska nötköttsexporten till tredje land 108 000 ton (uttryckt som slaktvikt) under perioden juli-november 1998.

Mer exakta uppgifter kan hämtas från medlemsstaternas meddelanden om begärda exportlicenser. Enligt denna information omfattade de irländska ansökningarna om exportlicens 144 133,5 ton nötkött (slaktvikt) under perioden 1 juli 1993-31 januari 1999. Detta motsvarar ett exportbidrag på sammanlagt 162 227 890,6 euro.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0315/99

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(19 februari 1999)

Angående: BSE-fall i Irland

Känner kommissionen till att en nyligen offenliggjord rapport från den portugisiska jordbruksministeriet angav att Irland har haft 232 fall av BSE, vilket överträffas endast av Förenade kungariket, och att det irländska jordbruksdepartementets egna siffror avslöjar fjorton fall av sjukdomen denna månad?

Med tanke på denna allvarliga situation, och med tanke på att Portugal för närvarande är föremål för ett förbud från Europeiska unionen mot export av nötkött på grund av 168 registrerade fall av BSE, anser inte kommissionen att en närmare undersökning av den irländska sitationen är ytterst brådskande, om vi skall säkerställa Europeiska unionens medborgares hälsa?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(19 mars 1999)

Kommissionen anser att åtgärder för att bekämpa bovin spongiform encefalopati (BSE) och för att skydda folkhälsan inte enbart bör vara baserade på en bedömning av förekomsten, dvs. antalet BSE-fall per 1 000 000 vuxna kreatur, utan också på de åtgärder för riskförvaltning som vidtagits i det smittade området. Enbart det totala antalet fall i en viss medlemsstat ger inte en representativ bild av den faktiska sjukdomsförekomsten i den medlemsstaten, eftersom det inte tar hänsyn till storleken på det landets kreatursbesättning. Kommissionen översänder tabeller med information om detta direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.

När det gäller Portugal har en kombination av ett högt antal BSE-fall (för närvarande mer än 160 BSE-fall per 1 000 000 vuxna kreatur) och vissa brister i kontrollen av efterlevnaden av åtgärderna för att bekämpa BSE-riskfaktorerna lett till att kommissionen förslagit exportrestriktioner och krävt skärpta skyddsåtgärder i Portugal. Motsvarande förekomst i Irland ligger på cirka 20 fall per 1 000 000 vuxna kreatur och vid kommissionens kontrollbesök har det inte uppdagats några allvarliga problem i riskförvaltningen som krävt att det vidtas åtgärder på gemenskapsnivå. Sedan 1996 tycks situationen på Irland vara stabil, vilket förekomsten av cirka 20 BSE-fall per 1 000 000 vuxna kreatur vittnar om, medan förekomsten i Portugal ökade kraftigt under 1998 från runt 60 fall i slutet av 1997 till mer än 150 BSE-fall per 1 000 000 vuxna kreatur i slutet av 1998.

Kommissionen följer noggrant BSE-situationens utveckling i Irland, liksom i övriga medlemsstater, och kommer omedelbart att föreslå ytterligare åtgärder om den anser det nödvändigt för att skydda folk- eller djurhälsan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0704/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Strukturfonderna

De regioner vars inkomstnivå per invånare är lägre än 75 procent av den genomsnittliga inkomstnivån för gemenskapens invånare klassificeras som mål 1-områden och är berättigade till omfattande gemenskapsstöd.

För att ta reda på om detta tröskelvärde har överskridits eller inte fastställer man i förslaget till rådets förordning (KOM(98) 131)(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna att man vid beräkningarna skall ta hänsyn till siffrorna för de tre senaste åren som Eurostat har information om.

Generaldirektören för Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) meddelade vid sammanträdet i parlamentets underutskott för monetära frågor den 17 februari 1999 att de statistiska uppgifterna för budgetåren 1994, 1995 och 1996 redan omfattade uppgifter om den grå marknaden i de regioner som analyserats. Han angav dock inte exakt vilka kriterier man hade följt vid bedömningen av den här typen av verksamhet.

Hur stor andel av de regionala inkomsterna kommer från den "grå marknaden" respektive från den "officiella marknaden" i Kantabrien under vart och ett av de berörda åren?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0290/99

från Paul Rübig (PPE) till rådet

(17 februari 1999)

Angående: Skydd för den europeiska granitindustrin

Redan under de senaste åren har de medelstora granitföretagen i Europa fått lov att komma till rätta med beaktansvärda förändringar. Den konkurrens som gjort sig gällande både på den inre marknaden och från tredje länder har lett till att priserna gått ner med i genomsnitt mellan 30 och 40 procent och detta har kraftigt satt sin prägel på denna sektor.

Den senaste tidens utveckling innebär nya utmaningar för branschen och ställer krav på ett beslutsamt handlande från kommissionens och medlemsstaternas sida. Stora mängder granit, både för väg- och brobyggen och för husbyggande kommer från Kina, medan gravstensgranit importeras från Indien. Till följd av att lönekostnaderna i dessa länder är annorlunda kommer priserna på granit som importeras därifrån att bli avsevärt lägre än priserna på europeiska varor. Dessutom skyddar sig dessa tredje länder delvis i form av exporttullar på utförseln av råmaterial för vidareförädling.

Vilka möjligheter har rådet att långsiktigt reagera på denna konkreta situation på området för anti-dumping och skyddstullar, och hur snabbt kan målinriktade åtgärder inledas i samarbete med kommissionen, och i ett senare skede?

Svar

(26 april 1999)

1. Enligt fördelningen av institutionellt ansvar som fastställs i rådets förordning (EG) 384/96 om antidumpningsfrågor(1), påminns det om att Europeiska kommissionen ensam har befogenhet att fatta tillfälliga beslut och anta tillfälliga åtgärder efter samråd med antidumpningskommittén. Det är rådets sak att anta slutgiltiga åtgärder på grundval av kommissionens förslag.

2. Det finns möjlighet att höja befintliga tullar enligt förordning 3286/94 (förordningen om handelshinder(2)), varvid kommissionen kan lämna förslag med förbehåll för alla villkor och förfaranden som fastställs i denna förordning.

3. För ögonblicket har kommissionen ännu inte lagt fram några förslag för rådet, varken när det gäller antidumpningsåtgärder eller förordningen om handelshinder.

(1) EGT L 56, 6.3.1996, s. 1.

(2) EGT L 349, 31.12.1994, s. 71.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 325 , 12/11/1999 s. 0106



SKRIFTLIG FRÅGA E-0329/99 från Alexander Falconer (PSE) till kommissionen (23 februari 1999) Angående: Kostnader för EU:s informationstjänster Vilka är de årliga och totala kostnaderna för Europeiska unionen sedan starten, medräknat personalens tid, forskning, utveckling, programmering, hårdvara (distributörernas och användarnas), marknadsföring, utbildning, resor och fasta utgifter för alla de cirka 50 databaser som förtecknats i dokument CB-58-90-425-EN-C och som anges produceras av kommissionen, och för överföringssystem som MIDAS, MIDAS-NET, CELEX, CELEX2 och de system som skall ersätta CELEX? Svar avgivet på kommissionens vägnar av Erkki Liikanen (29 april 1999) Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0110/99

från Florus Wijsenbeek (ELDR) till kommissionen

(2 februari 1999)

Angående: Diskriminering av åkare av annan nationalitet i Frankrike

1. Kan kommissionen meddela när den utredning som nämns i svaret på frågorna E-2607/97 och E-2930/97 av den 19 oktober 1997(1) om diskriminerande bestämmelser i nationell lagstiftning när det gäller kontroll av utländska åkeriföretag kommer att färdigställas och offentliggöras?

2. Känner kommissionen till att yrkesförare vid kontroller i Frankrike måste betala belopp på 20 000-24 000 franska franc på plats och att fordonen bogseras iväg om de vägrar?

3. Anser inte kommissionen att artikel 26 i den franska vägtrafikförordningen, som dessa belopp grundar sig på, exakt överensstämmer med de belgiska bestämmelser som EG-domstolen fann vara diskriminerande? Även om man bortser från utredningen, borde man inte rekommendera Frankrike att ändra sina bestämmelser?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(25 mars 1999)

1. Kommissionen förbereder en rapport till rådet om effektiviteten och enhetligheten av de kontroller som organiseras av medlemsstaterna för att genomföra rådets direktiv 88/599/EEG av den 23 november 1988 om enhetligt förfarande vid kontroll av tillämpningen av förordning (EEG) 3820/85 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter och av förordning (EEG) 3821/85 om färdskrivare för vägtransporter(2). I en del av denna rapport kommer man att fundera på de straff som gäller. Det finns fortfarande ett antal svar som ännu inte har kommit in från medlemsstaterna och som kommer att göra det möjligt för kommissionen att färdigställa rapporten och ytterligare en påminnelse har skickats ut. Tillsvidare undersöker kommissionen svaren för att förbereda rapporten 1995-1996 om genomförandet av rådets förordning (EEG) 3820/85(3) vad gäller bevis för eventuella diskriminerande åtgärder.

2. Kommissionen inser att, i enlighet med fransk lagstiftning och vad gäller fall med allvarliga brott, som t.ex. förfalskning av dokument och allvarligt fusk med färdskrivaren, får böter på upp till 200 000 franska francs utdömas. Om inte böterna betalas tas fordonet ur trafik. Eftersom böterna avser mycket allvarliga brott överensstämmer de med gemenskapspolitiken att böter skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.

3. Artikel 26 i den franska lagstiftningen nr 95-96 från februari 1995 skiljer sig helt och hållet från den belgiska bestämmelsen i den kungliga kungörelsen av den 12 juli 1989 om uttagning och deponering av en summa pengar som handpenning vid upptäckt av vissa vägtransportbrott, vilket nämns av parlamentsledamoten. Den franska bestämmelsen handlar om kravet för förare att bära med sig ett "document de suivi", vilket är ett krav som fransmännen för närvarande inte tillämpar för internationella transporter.

(1) EGT C 117, 16.4.1998, s. 28.

(2) EGT L 325, 29.11.1988.

(3) EGT L 370, 31.12.1985.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0378/99

från Viviane Reding (PPE) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Plågsam död för hundar och katter i Asien

Nyligen i Tyskland visade TV-reportage dokumenterade hur hundar och katter i Thailand, Kina och Philippinerna långsamt och plågsamt stryps i slakthus, för att deras kött och framför allt deras skinn skall tas tillvara. Dessa skinn exporteras bevisligen till största delen till Europa för att bearbetas och bli kappkragar, plånboksfodral eller täcken mot reumatisk värk.

Känner kommissionen till detta oacceptabla ursprung till importerade hund- och kattskinn? Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att förhindra detta? Överväger kommissionen ett importförbud mot hund- och kattskinn och läderprodukter från dessa länder?

Borde man inte också göra klart för konsumenterna hur dessa skinn och läderprodukter tillverkats, till exempel genom ett märkningstvång?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(29 april 1999)

Kommissionen ber att få hänvisa parlamentsledamoten till svaret på Johanna Maij-Weggens skriftliga fråga E-40/99(1) i detta ämne.

Det kan tilläggas att det inte finns några gemenskapsbestämmelser om märkning av hund- och kattskinn eller produkter som framställts av sådant skinn.

(1) EGT C 348, 3.12.1999, s. 14.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 341 , 29/11/1999 s. 0088



SKRIFTLIG FRÅGA E-0308/99 från David Bowe (PSE) till kommissionen (17 februari 1999) Angående: Radioaktivt avfall Avser kommissionen att inrätta ett program för att fastställa lokalisering av auktoriserade radioaktiva källor för att förhindra att förlorade eller stulna källor ingår i återvinningscykeln?
SKRIFTLIG FRÅGA E-0557/99

från Joaquín Sisó Cruellas (PPE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Alkoholkonsumtion

Den spanska nationella drogplanen konstaterar att de nya drogmissbrukarna är unga studenter och arbetare som är integrerade i samhället och som under veckosluten intensivt konsumerar olika typer av droger (psykostimulantia, alkohol, tobak och kokain). I planen betonas särskilt alkoholkonsumtionen och uppgifter visar att 35 % av befolkningen började sin konsumtion innan de fyllt 16 år. Dessutom säger 1,1 % av befolkningen av de dricker sig berusade dagligen och 2,1 % säger att de dricker sig berusade en gång i veckan. Samma uppgifter visar att 39 % av vanedrickarna konsumerar alkoholhaltiga drycker under arbetsdagar och 67 % under veckosluten. Man har också upptäckt en historisk ökning av alkoholkonsumtionen bland kvinnor som för första gången är lika stor som konsumtionen bland män. I åldersgruppen 15-18 dricker flickor mer än pojkar och 70,4 % i denna åldersgrupp konsumerar någon typ av alkohol under veckosluten. I planen är man särskilt oroad över den stora toleransen i samhället för alkoholkonsumtion.

Har kommissionen tillgång till liknande uppgifter om övriga medlemsstater, och kan den i så fall tillgängliggöra dessa?

Svar avgivet av Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(19 april 1999)

Kommissionen är medveten om att alkoholkonsumtionen bland tonåringar och yngre vuxna är ett problem.

De flesta medlemsstaterna har samlat in uppgifter om alkoholkonsumtionen i samband med nationella hälsoenkäter. Flertalet medlemsstater har även genomfört ad hoc-undersökningar - med frågor om alkoholkonsumtionen - som har varit direkt riktade till tonåringar och yngre vuxna. Det är dock svårt att jämföra de olika medlemsstaternas statistik, eftersom uppgifterna inte samlas in samtidigt och avsevärda skillnader i definitioner och undersökningsmetodik föreligger.

En jämförande analys av de mest aktuella uppgifterna görs inom ramen för gemenskapens statistiska program 1998-2002 (beslut nr 99/126/EG(1)) och i synnerhet inom ramen för gemenskapens åtgärdsprogram för hälsoövervakning (beslut nr 1400/97/EG(2)). I samband med Biomed 2-programmet genomförs dessutom ett projekt i syfte att förbereda en gemensam undersökning om alkoholkonsumtionen.

(1) EGT L 42, 16.2.1999.

(2) EGT L 193, 22.7.1997.