SKRIFTLIG FRÅGA E-2116/02

från Lucio Manisco (GUE/NGL) till kommissionen

(17 juli 2002)

Ämne: Ny italiensk lag om förvaltningen av konstarvet

Vad anser kommissionen om att den italienska regeringen har instiftat två företag Patrimonio dello Stato S.p.A. och Infrastrutture S.p.A. vars uppgifter är att förvalta landets konsttillgångar, historiska byggnader och statliga egendomar samt eventuellt inteckna dem och bjuda ut en del av dem till försäljning för att med de inkomster som genereras finansiera olika typer av offentliga arbeten?

Anser inte kommissionen att agerande av detta slag kan anses vara en sorts kreativ bokföring, i syfte att öka eller dölja den italienska statens redan mycket stora offentliga skuld på ett sätt som är oförenligt med parametrarna i stabilitetspakten?

Med avseende på risken för att världens mest ovanliga historiska, konstnärliga och naturhistoriska arv sprids för vinden, om än bara delvis, avkrävde Italiens president regeringschefen garantier om skydd av dessa tillgångar och om striktare bestämmelser på området. Den 2 juli 2002 svarade premiärminister Silvio Berlusconi med en allmän hänvisning till de författningsenliga skyldigheterna att skydda dessa tillgångar, samtidigt som han tillbakavisade kravet på kompletterande bestämmelser för att reglera de två företagens verksamhet.

I kulturkretsar i hela världen är man mycket orolig över dessa skeenden och lagstiftningsinitiativ. Anser inte kommissionen mot bakgrund av detta att den bör begära klargöranden från den italienska regeringen i enlighet med avdelning XII i EG-fördraget (artikel 151), Europeiska konventionen om bevarande av arkeologiska tillgångar och Konventionen om bevarande av Europas arkitektoniska arv?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(15 oktober 2002)

Frågan syftar på lagstiftning som nyss antagits av det italienska parlamentet om inrättande av två nya institutioner, Patrimonio SpA och Infrastrutture SpA.

I enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten är samtliga medlemsstater skyldiga att ansluta sig till det medelfristiga målet med offentliga finanser som är nära balans eller uppvisar ett överskott.

De offentliga finansernas saldo definieras utifrån det offentliga underskottet i enlighet med rådets förordning (EG) nr 2223/96 av den 25 juni 1996 om det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet(1) (ENS) och rådets förordning (EG) nr 3605/93 av den 22 november 1993 om tillämpningen av det protokoll om förfarandet vid alltför stora underskott som är fogat till Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen(2) (ändrad genom kommissionens förordning (EG nr 351/2002 av den 25 februari 2002(3)).

Eurostat undersöker för tillfället dessa institutioners verksamhet och kommer att avgöra hur de skall behandlas i de offentliga räkenskaperna när institutionerna väl påbörjar sin verksamhet.

Genom artikel 151 (tidigare 128) i EG fördraget ges gemenskapen befogenhet att uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna på det kulturella området. Den fråga som parlamentsledamoten tar upp tillhör inte gemenskapens behörighet utan, i enlighet med subsidiaritesprincipen, endast den enskilda medlemsstatens.

Vidare är unionen inte part i varken den europeiska kulturkonventionen av den 19 december 1954 eller konventionen om skydd av Europas arkitekturarv av den 3 oktober 1985; följaktligen är det inte kommissionens ansvar att undersöka eventuella överträdelser av dessa konventioner.

(1) EGT L 310, 30.11.1996.

(2) EGT L 332, 31.12.1993.

(3) EGT L 55, 26.2.2002.