SKRIFTLIG FRÅGA E-2557/02

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(13 september 2002)

Ämne: Ekonomisk kontroll 1: Att som svar på den negativa allmänna opinionen attrahera och behålla kritiskt tänkande tjänstemän

1. Känner kommissionen till att en stor andel av medborgarna i medlemsstaterna hyser föga förtroende för Europeiska unionens nytta, ändamålsenlighet, handlingskraft och insyn, eftersom man misstänker EU som storskalig organisation för onödig centralistisk byråkrati, slöseri med pengar, svågerpolitik, rofferi och bedrägerier, vilket bidrog till den förra kommissionens avgång på våren 1999 samt till minskat valdeltagande i de efterföljande valen till Europaparlamentet?

2. Vill kommissionen få ett slut på de misstankar som lever i den allmänna opinionen genom att offentligt övertygande bevisa motsatsen, eller slår man sig till ro med ett fortlöpande tillstånd enligt beskrivningen i fråga 1?

3. Ser kommissionen den i fråga 1 beskrivna olyckliga traditionen som skäl för att vara ännu mer noggrann än ideella föreningar utan vinstintresse, nationella myndigheter i medlemsstaterna, myndigheter på lägre administrativ nivå och företag när det gäller den ekonomiska förvaltningen och upplysningar om vad som blivit fel och måste rättas till?

4. Är kommissionen av samma åsikt som jag, att det mot bakgrund av ovan sagda är synnerligen olämpligt att avsätta tjänstemän som kritiserar den ekonomiska förvaltningen eller begränsa deras möjligheter till kritiska uttalanden, även i de fall då kommissionen anser sig ha mycket goda argument som slutgiltigt kan vederlägga den framförda kritiken, då detta framkallar misstankar om att otillåtna metoder hålls dolda, förblir obestraffade och fortgår som tidigare?

5. Är kommissionen av samma åsikt som jag, att det kan vara en nödvändig och ofrånkomlig kompensation för de städse närvarande misstankarna enligt fråga 1 att attrahera och behålla kritiskt tänkande tjänstemän, och att detta är en nödvändig metod för att kunna vederlägga dessa misstankar?

6. Skulle det enligt kommissionens bedömning, både utifrån dess roll som väktare av allmänhetens intressen på EU-nivå och utifrån dess skydd av sina egna intressen, vara lämpligt att låta kritiskt tänkande tjänstemän och den ständiga möjligheten att låta oberoende experter granska kommissionens organisation bli positiva kännetecken för EU?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(7 januari 2003)

1. Kommissionen delar inte den åsikt som uttrycks i första stycket i frågan.

Kommissionen förordar en strikt nolltolerans gentemot bedrägeri och korruption.

Avsevärda medel har avsatts för att ordentligt ta itu med den här typen av fall:

- Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) inleder och genomför sina undersökningar på ett helt oberoende sätt;

- Regler har antagits rörande uppgiftslämnande (whistleblowing);

- En mekanism för skydd mot bedrägerier vid nya förslag har införts;

- Ny lagstiftning ger nya möjligheter att förebygga och bekämpa bedrägerier till exempel den nya budgetförordningen; och

- en utrednings- och disciplinbyrå har inrättats.

Dessa instrument får dock inte inverka på de grundläggande principerna om rätten att behandlas rättvist enligt lagen, skydd av rätten till försvar och principen om att en åtalad är oskyldig tills motsatsen bevisats.

Kommissionen inledde 36 särskilda åtgärder för ekonomisk förvaltning enligt vitboken om reformen som lades fram i mars 2000(1). Dessa åtgärder har kommit igång ordentligt, och enligt rådets beslut av den 25 juni 2002, kommer den nya budgetförordningen att träda i kraft den 1 januari 2003.

Kommissionen tillbakavisar anklagelsen om centraliserad byråkrati. Cirka åttio procent av gemenskapsbudgeten utbetalas genom delad förvaltning med medlemsstaterna.

Med hänsyn till det låga deltagandet vid europeiska val, behöver mera generella frågor ställas om sjunkande offentligt intresse för val, eftersom fenomenet inte är begränsat till val till Europaparlamentet. Kommissionen delar verkligen parlamentsledamotens oro över det låga deltagandet i europeiska val och bidrar tillsammans med de övriga institutionerna till att förbättra och stärka kommunikationen med allmänheten.

2. Kommissionen arbetar oupphörligt med att följa upp och bekämpa alla förseelser som påverkar gemenskapens ekonomiska intressen eller tjänstemännens integritet. Den är öppen för granskning av Europaparlamentet och revisionsrätten. Kommissionen besvarar frågor från individer, det civila samhället och pressen. Parlamentsledamoten bör dock även förstå att rättsliga skäl kan lägga hinder i vägen för information rörande pågående utredningar, både för att skydda själva undersökningarna och för principen om att en åtalad är oskyldig tills motsatsen bevisats (se svar till punkt 1 ovan).

3. Kommissionen delar parlamentsledamotens åsikt om betydelsen av rigorös och omsorgsfull ekonomisk förvaltning, som måste vara minst lika effektiv som hos andra organisationer av motsvarande storlek och ansvar och definitivt lika rigorös som förvaltningen hos icke-statliga organisationer, nationella eller regionala myndigheter och stora företag.

4. Kommissionen erkänner till fullo den grundläggande yttrandefrihet som tjänstemän och andra anställda åtnjuter. Däri ingår rätten att uttrycka åsikter som skiljer sig från kommissionens ställningstagande. Givetvis utgör yttrandefriheten, liksom alla andra grundläggande rättigheter, vilket även har bekräftats av Europeiska domstolen, inte någon oinskränkt rättighet utan utövandet av den kan bli föremål för rimliga begränsningar i tjänstens intresse.

Rättvis och välgrundad kritik av kommissionens system, förfaranden och verksamhet är därför acceptabel. Om det gäller allvarliga missförhållanden är tjänstemännen skyldiga att rapportera sina misstankar. Detta åliggande anges i kommissionens beslut av den 4 april 2002 om uppmärksammande av allvarliga missförhållanden(2), som också erbjuder skydd till medlemmar av personalen som uppfyller denna skyldighet(3). Baserat på bästa praxis i medlemsstaterna, ges i beslutet dessutom möjlighet till att som sista utväg avslöja uppgifter om möjliga missförhållanden utanför kommissionen i det osannolika fallet att varken kommissionen eller OLAF har vidtagit lämpliga åtgärder inom rimlig tid trots att tjänstemannen har uttalat oro för allvarliga missförhållanden i god tro.

I samband med den aktuella reformen föreslår kommissionen att införa liknande bestämmelser i de nya tjänsteföreskrifterna. Parlamentet rådfrågades om dessa förslag av rådet i juni 2002.

Om tjänstemän emellertid använder den rätten för att göra upp tvister om laglig politik på ett sätt som svärtar ned denna politik eller den institution där tjänstemannen är anställd, kan detta givetvis orsaka obotlig skada på det förtroendefulla förhållande som måste råda mellan den berörde tjänstemannen och kommissionen. Detta förtroendefulla förhållande är inte bara i institutionens intresse utan också i allmänhetens intresse. Att skriva kritik befriar inte tjänstemännen från att göra sin plikt. När högre tjänstemän har till uppgift att styra reform och modernisering, förväntas de arbeta tillsammans med andra i administrationen för att föra de överenskomna reformerna i hamn. Parlamentsledamoten är säkert medveten om att tjänsteföreskrifterna innehåller särskilda bestämmelser som kräver att personalen skall uppträda med integritet och diskretion, även efter det att de har lämnat tjänsten.

5. Kommissionen håller med om att anställda med kritiska åsikter, oavsett hänsynen till allmänna opinionen, är väsentliga för alla ansvarsfulla organisationer för att de skall kunna identifiera och åtgärda de svagheter som oundvikligen inträffar i system och strukturer med en viss grad av komplexitet. Olika sätt att rapportera sådana svagheter används regelbundet på ett effektivt sätt inom kommissionen.

6. Kommissionen skulle vilja hänvisa till svaret på fråga 5 ovan. Dess organisation, system, förfaranden och verksamhet står under noggrann och ständig granskning av revisionsrätten, rådet, parlamenten och ombudsmanen enligt Fördraget om Europeiska unionen och institutionella arrangemang.

(1) KOM(2000) 200 slutlig.

(2) Antagen under nr C (2002) 845.

(3) Den nya ordningen stärker och utvidgar det system som infördes 1999 (Beslut 396/1999 av den 2 juni 1999, EGT L 149, 16.6.1999).