SKRIFTLIG FRÅGA E-0657/00

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(9 mars 2000)

Ämne: Real och finansiell ekonomi

De finansiella kriser som sedan 1997 har uppstått på olika håll i världen bör tolkas som tecken på en krissituation inom det internationella finans- och valutasystemet, vilken riskerar att leda till att systemet totalt faller samman. De internationella institutionernas dåliga förmåga att utföra sina uppgifter (jfr det senaste fallet i Ryssland) och den oro som internationella ekonomiska experter offentligt givit uttryck för (t.ex. Ernst Welteke från tyska Bundesbank och f.d. förbundskanslern Helmut Schmidt) leder till att man fruktar att det skall inträffa en finanskrasch, med negativa effekter inte bara på börserna utan på hela ekonomin inom den så kallade spekulationsbubblan, som skapats av aktiernas övervärderade kurser. Efter dollarns frånkoppling från guldmyntfoten (den 15 augusti 1971) har det under den senaste trettioårsperioden uppstått en verklig uppdelning mellan realekonomi och finansiell ekonomi. Inom den finansiella ekonomin har det skapats en enorm spekulationsbubbla som har ändrat världsekonomins struktur fullständigt och som har nått en nivå på minst 300 000 miljarder dollar, vilket skall jämföras med en BNP i världen på totalt 40 000 miljarder dollar.

Denna process har haft förödande effekter på ekonomi och levnadsstandard för befolkningarna i utvecklingsländerna (Malaysia är ett bra exempel) och även i mer industrialiserade länder ger den negativa effekter för produktions- och sysselsättningsnivåerna. Dessutom skulle alla åtgärder för att refinansiera finansbubblan genom ökad likviditetstillförsel kunna leda till en inflationsexplosion när det gäller samtliga priser och inte bara när det gäller priserna på värdepapper.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Delar kommissionen den oro som uttryckts från flera håll avseende denna riskfyllda situation?

2. Har kommissionen någonsin undersökt möjligheten att i systemet återinföra

a) en koppling av valutavärdena till en real referens, och

b) en större kontroll över valutakurserna, vilket skulle kunna mildra de negativa effekter som hittills har kunnat påvisas?

3. Anser inte kommissionen att det skulle vara lämpligt att införa nya kreditmöjligheter, särskilt avsedda för utveckling av nya investeringar inom de realekonomiska sektorerna?

4. Beaktar inte kommissionen fastställandet av stora infrastrukturprojekt med kontinental räckvidd, där ny teknik och nya upptäckter inom den vetenskapliga forskningen kan utnyttjas, och som kan bidra till industriell ombildning och fredligt samarbete mellan länder och befolkningar?

5. Varför tar inte kommissionen initiativet till att kalla till en ny internationell konferens, lik den som hölls i Bretton Woods 1944, med avsikt att införa ett nytt internationellt valutasystem som gradvis kan undanröja de mekanismer som har lett till att det har skapats en spekulationsbubbla och som kan starta program för att stimulera realekonomin?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(2 maj 2000)

Liberaliseringen och ökningen av kapitalflödena har varit till stor nytta för världsekonomin. Denna utveckling medger en bättre resursallokering, det vill säga ett effektivare utnyttjande av sparandet för att finansiera produktiva investeringar. Det är dock också sant att denna utveckling har lett till att kapitalflödena blivit mer volatila. Investerarnas intresse för placeringar med högre risk har ökat, vilket den ibland säkert överdrivna värderingen av vissa värdepapper som är noterade på de internationella finansplatserna vittnar om. Risken för att finansiella kriser skall uppstå och sprida sig förtjänar således all uppmärksamhet.

Det är följaktligen viktigt att anpassa det internationella monetära och finansiella systemets infrastruktur till denna nya giv som internationaliseringen och den tekniska och kvantitativa utvecklingen av finansmarknaderna skapat. De internationella finansiella institutionerna har dock på det hela taget fungerat relativt väl under de turbulenta perioderna, trots vissa misstag som dock inte alltid kan skyllas på dem. Trots de senaste årens finansiella kriser har världsekonomin i själva verket vuxit kontinuerligt och de krisdrabbade länderna har idag redan i de flesta fall återfått den levnadsstandard som de hade före dessa kriser. Dessutom vilar deras ekonomier idag på en solidare grund. Reformansträngningarna bör därför inriktas på att bättre anpassa institutionerna och reglerna för hur dessa skall fungera till den nya given snarare än att skapa en helt ny konstruktion.

Reformerna har hittills främst inriktats på att förbättra informationen till marknadsaktörerna i syfte att göra det möjligt för dem att bättre bedöma de risker deras investeringar är förenade med och således att lättare göra åtskillnad mellan utvecklingen i olika ekonomier. Fördelarna med vissa system när det gäller att begränsa kapitalinflödet, som till exempel det system som tillämpas i Chile, har också uppmärksammats. System för valutakontroll beträffande kapitalutflöde är däremot nästan alltid ineffektiva och till och med skadliga. Det bör påpekas att en av anledningarna till den asiatiska krisen var att dessa länders valutor hade alltför fasta växelkurser. Växelkurserna bör således tillåtas variera så länge som det kvarstår stora skillnader mellan länderna i fråga om utveckling och ekonomisk tillväxt.

Reformerna är dock långt ifrån tillräckliga. Det är särskilt viktigt att den privata sektorn förstår att den aktivt måste delta i arbetet med att lösa finansiella kriser. Detta bör åstadkommas både genom övertygande argumentation och genom att ett regelverk införs som tar hänsyn till marknadsekonomiska principer. Man bör även beakta hur systemet påverkas av att euron har införts. Euron utgör i själva verket en ny attraktionspol och gör det möjligt att öka balansen i det internationella finansiella och monetära systemet som hittills dominerats av den amerikanska dollarn. Dess potential kan dock endast utnyttjas fullt ut om den grundar sig på en modern europeisk ekonomi som är öppen för nya tekniker och vetenskapliga framsteg. Det tjänar ingenting till att här påminna om alla de initiativ som kommissionen nyligen har tagit på dessa områden. Däremot bör det understrykas att euron också kan göra det möjligt för Europa att i de internationella finansiella församlingarna spela en roll som motsvarar dess ekonomiska styrka.