SKRIFTLIG FRÅGA E-3692/01

från Konrad Schwaiger (PPE-DE) till kommissionen

(17 januari 2002)

Ämne: WTO Tullvärde och utvecklingsländer

Världshandelsorganisationens (WTO) medlemsstater antog i Doha ett beslut om frågor och problem i anslutning till genomförandet av vissa WTO-avtal för att bemöta svårigheter som utvecklingsländerna konfronteras med.

Många utvecklingsländer har svårt att tillämpa avtalet om tullvärde, på grund av att de saknar tillräckliga personella, tekniska och ekonomiska resurser. Tulltjänstemännen i många av dessa länder kan i praktiken inte bekämpa den ihållande tendensen att undervärdera det gods som saluförs och inte heller bedrägerierna. Denna situation utgör en svår belastning för dessa staters budgetar, eftersom konsekvensen blir att statskassan går miste om intäkter.

Ett flertal afrikanska länder vill få ett nytt undantag på fem år för att kunna ha kvar referensvärdena på ett begränsat antal produkter och på så sätt slå vakt om sina intäkter från tullväsendet. I punkt 8.2 i beslutet i Doha uppmanade ministerkonferensen enträget rådet för varuhandel att i en positiv anda undersöka de ansökningar som kan komma att framläggas av de minst utvecklade länderna.

Mot bakgrund av hur viktiga tullintäkterna är för att dessa länder skall kunna utvecklas, tänker kommissionen ställa sig positivt till de ansökningar om undantag från tillämpningen av tullvärdesavtalet, vilka framlagts av utvecklingsländerna?

Om så är fallet: är kommissionen beredd att skissera upp en rimlig tidsplan för att dessa länder skall kunna genomföra ett program för behövlig utbildning av sina tulltjänstemän, vilket skall bli ett varaktigt inslag?

Vilka tekniska resurser ämnar kommissionen uppbåda för att hjälpa dessa länder att i full utsträckning effektivt tillämpa tullvärdesavtalet?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(18 februari 2002)

Det avtal inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO) som rör beräkningen av tullvärde var ett resultat av Tokyorundan (1979) och utsträcktes i samband med Uruguayrundan (Marrakechavtalet från april 1994) till att omfatta samtliga organisationens medlemmar. I detta avtal fastställs objektiva, rättvisa, tillförlitliga, stabila och öppna regler för hur man skall fastställa det tullvärde för en importerad vara som skall ligga till grund för beräkningen av tullbeloppet. Huvudregeln är att tullvärdet för den vara som deklareras skall ligga så nära det faktiska transaktionsvärdet som möjligt. Flera olika metoder för att beräkna detta anges i WTO-avtalet. Viktigt är att det fastställs objektiva beräkningsgrunder så att å ena sidan bedrägeri och underskattningar från importörernas sida förhindras, å andra sidan tullmyndigheterna inte frestas att överskatta värdet eller att göra godtyckliga beräkningar. Fastställandet av tullvärdet får aldrig utnyttjas för att erhålla ett tilläggsskydd på den inre marknaden, återta tullåtaganden eller konstlat öka budgetinkomsterna.

Man har emellertid i WTO-avtalet rörande tullvärdeberäkningen beaktat utvecklingsländernas särskilda situation och det förhållandet att det kan vara svårt för dem att genomföra regler och förfaranden som möjliggör en korrekt tillämpning av reglerna på området. Speciella bestämmelser har därför införts för att göra det möjligt för dem att kunna tillämpa avtalet.

Ett generellt uppskov på fem år från och med anslutningen har beviljats samtliga utvecklingsländer som är medlemmar av Världshandelsorganisationen och som gör gällande att de har svårigheter att genomföra avtalet. Ytterligare ett uppskov kan från fall till fall beviljas för de änder som verkligen behöver det. Ett utvecklingsland som kan tillämpa avtalet såvitt gäller de generella bestämmelserna (lagar och andra författningar samt förfaranden) men som behöver övergångsbestämmelser när det gäller att tillämpa avtalet på vissa produkter eller sektorer, kan dessutom ansöka om att under en begränsad tid få tillämpa minimivärden. I samtliga dessa fall gäller att övriga medlemmar av WTO måste samtycka till de allmänna eller särskilda förbehållen, och att det berörda landet skall lägga fram arbetsprogram, som skall granskas, av vilka det framgår hur landet utnyttjar de ytterligare uppskoven för att se till att det blir i stånd att tillämpa avtalet.

Det har sedan länge erkänts att det är nödvändigt med tekniskt bistånd för kapacitetsuppbyggnad så att industriländerna och de regionala och internationella organisationerna (WTO, Världstullorganisationen (WCO), FN:s konferens om handel och utveckling (Unctad), Världsbanken m.fl.) kan hjälpa utvecklingsländerna att tillämpa avtalet. Sedan mer än tjugo år tillbaka har utvecklingsländerna erbjudits en omfattande programverksamhet för tekniskt bistånd, till vilken medlemsstaterna och kommissionen har bidragit. Åtgärderna omfattar så skilda områden som hjälp med att utforma lagar och andra författningar, införande av lämpliga förfaringssätt, utformning av tullförvaltningens organisation samt, icke att förglömma, utbildning av personal. På initiativ av Europeiska unionen antog WTO:s kommitté för tullvärde ett arbetsprogram år 2001 som innebär att alla givare och leverantörer av tekniskt bistånd utökar sin verksamhet på området.

Kommissionen kommer tillsammans med medlemsstaterna att fortsätta att noga pröva alla framställningar om förlängning av övergångstiden eller om förbehåll om tillämpning av minimivärden, men också bevaka de faktiska ansträngningar som görs, att åtagandena i de sökande ländernas arbetsprogram fullgörs och att undantagen tidsbegränsas. Beslutet vid ministerkonferensen i Doha innebär att särskild hänsyn kommer att tas till framställningar från de minst utvecklade länderna, mot bakgrund av dessa länders särskilda problem.