ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1393/02

från Glenys Kinnock (PSE) till rådet

(15 maj 2002)

Ämne: Utvidgningen och de potentiella konsekvenserna för AVS-länderna

Håller rådet med om att det är beklagligt att ingen uppmärksamhet hittills fästs vid utvidgningens konsekvenser för AVS-länderna?

Svar

(30 september 2002)

Som parlamentsledamoten säkert vet skall de nya medlemsstater som ansluts till unionen tillämpa hela gemenskapens regelverk, inklusive unionens åtaganden inom ramen för de yttre förbindelserna och den gemensamma handelspolitiken. Genom det allmänna preferenssystemet har unionen infört ett system som gynnar utvecklingsländer. Unionen har även omfattande förbindelser med gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet via Cotonouavtalet, som bygger på tjugofem års samarbete enligt Lomékonventionerna. De nya medlemsstaterna får samma skyldigheter som gemenskapen och medlemsstaterna på dessa områden, även avseende finansieringen av Europeiska utvecklingsfonden. De nya medlemsstaterna skall därför ge AVS-länderna samma behandling och förmåner och måste efter anslutningen unilateralt öppna sina marknader för varor från AVS-länderna på samma sätt som nuvarande EU. Redan nu anpassar kandidatländerna gradvis sina ståndpunkter vid yttre handelsförbindelser och i multilaterala sammanhang till EU:s, vilket gör förbindelserna med AVS-länderna stadigare och mer förutsägbara. Utvidgningen bör ge AVS-länderna fler och bättre handelsmöjligheter, öka handelsflödena och öppna en bredare marknad för deras produkter på harmoniserade villkor. Det bör noteras att AVS-ländernas exportmarknad efter utvidgningen kommer att ha vuxit från 380 miljoner till 500 miljoner konsumenter.

Båda parter i Cotonouavtalet utbyter under de pågående anslutningsförhandlingarna synpunkter om relevanta frågor i samband med EU:s utvidgning enligt artikel 94.3. Utvidgningen stod på dagordningen för det årliga mötet i AVSEU-ministerrådet och skall även diskuteras vid rådets kommande möte i Punta Cana (Dominikanska republiken) den 28 juni. Parlamentsledamoten ombeds även notera att det i sista stycket i det nämnda avtalet sägs att Parterna skall undersöka verkningarna för detta avtal av att nya medlemsstater ansluter sig. Ministerrådet kan fatta beslut om de övergångsåtgärder eller ändringar som eventuellt kan krävas.

I april sammankallade det spanska ordförandeskapet ett toppmöte mellan AVS-ambassadörerna, kandidatländernas ambassadörer, ordförandeskapet och Europeiska kommissionen för att diskutera läget i anslutningsförhandlingarna och det gällande regelverket om utvecklingssamarbetet. Diskussionerna gällde huvudsakligen den europeiska utvecklingspolitikens framtid, Cotonousystemet och finansieringen av den Europeiska utvecklingsfonden, samt den ändrade förmånsbehandlingen som EU beviljar AVS-länderna enligt Lomékonventionerna och Cotonouavtalet. Man enades om att fortsätta kontakterna i framtiden med hänsyn till hur utvidgningsprocessen utvecklas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1683/02

från Ursula Schleicher (PPE-DE) till kommissionen

(12 juni 2002)

Ämne: Direktiv 98/83/EG om kvaliteten på dricksvatten

Sakkunniga som arbetar med införlivandet i den nationella lagstiftningen av direktiv 98/83/EG(1) om kvaliteten på dricksvatten kritiserar det grundläggande problemet att direktivet reglerar dricksvattnets kvalitet men inte föreskriver nödvändiga åtgärder. Redan idag överskrids ofta gällande gränsvärden för bly (40 µg/liter), särskilt när dricksvattnet under längre tid blir stående i blyledningar.

Har kommissionen uppgifter om vilka konkreta åtgärder medlemsstaterna har vidtagit för att minska de mängder bly som befolkningen utsätts för?

Det gränsvärde på 25 µg/liter resp. 10 µg/liter senast 2013 som kommer att gälla i framtiden kan inte respekteras om inte blyledningarna byts ut.

Har kommissionen uppgifter om vilka medlemsstater som ger stöd och subventioner för utbyte av blyledningar?

(1) EGT L 330, 5.12.1998, s. 32.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(25 juli 2002)

När det handlar om åtgärder för att garantera kvaliteten på dricksvatten skall medlemsstaterna enligt artikel 13.6 i direktivet om dricksvatten(1) sammanställa en rapport (som skall sändas till kommissionen) om de åtgärder som de vidtagit eller avser att vidta för att fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 6.3 och bilaga I, del B, anmärkning 10. Den första rapporten skall omfatta åren 2002, 2003 och 2004, och den skall läggas fram före 2005 års utgång. Vad gäller överskridanden av gällande gränsvärden för bly, som i direktivet fastställs till 50 mikrogram per liter (µg/l), kommer den relevanta information också att finnas tillgänglig senast 2005.

Informationen om de särskilda åtgärder som medlemsstaterna vidtagit för att minska de mängder bly som befolkningen utsätts för skall vara kommissionen till handa först i slutet av 2005. Vissa uppgifter är emellertid redan kända. Kommissionen har informerats om åtgärder som vidtagits eller som planeras av olika medlemsstater, som t.ex. åtgärder för att byta ut blyledningar (Tyskland, Spanien, Irland, Nederländerna, Österrike, Portugal och Förenade kungariket), och vattenbehandling som t.ex. fosfatdosering och åtgärder för att göra vatten mjukare (Frankrike, Nederländerna och Förenade kungariket). Många medlemsstater informerar också konsumenterna om hälsorisker vid exponering till bly och åtgärder att vidta för den som har rörinstallationer av bly i sitt hem.

I andra medlemsstater, som Danmark, Sverige och Finland, har blyledningar aldrig använts för dricksvatten.

När det gäller stöd eller subventioner för utbyte av blyledningar i konsumenters hem känner kommissionen till att vissa medlemsstater redan använder detta incitament (stödprogram) för att främja utbytet av sådana ledningar (Nederländerna och Förenade kungariket) medan andra medlemsstater fortfarande överväger om de skall använda sådana incitament.

(1) Rådets direktiv 98/83/EG av den 3 november 1998 om kvaliteten på dricksvatten.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1671/02

från Martin Schulz (PSE) till kommissionen

(5 juni 2002)

Ämne: Vapenlagstiftning i Europeiska unionen

Den tragiska händelsen den 26 april 2002 då en avgångselev vid Gutenberggymnasiet i Erfurt sköt ihjäl 16 människor utlöste en bred samhällsdebatt i Tyskland och EU om hur våldet i vårt samhälle skall hanteras. Det är särskilt frågan om vapenlagstiftningen som återigen är föremål för omfattande diskussion. Kommissionen ombeds mot denna bakgrund besvara följande fråga:

Vilka möjligheter finns det enligt kommissionen att harmonisera de olika vapenlagstiftningarna så att tillgången till vapen kopplas till enhetliga kriterier?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(1 juli 2002)

Redan i och med rådets direktiv 91/477/EEG av den 18 juni 1991(1) fastställdes gemensamma regler på europeisk nivå för kontrollen av förvärv, innehav och överföring av vapen från en EU-medlemsstat till en annan.

Direktivet i fråga behandlar den kategori skjutvapen som privatpersoner inte alls får lov att förvärva eller inneha eller som de inte får förvärva eller inneha utan särskilt tillstånd eller anmälan. Enligt direktivet får skjutvapen bara överföras från en medlemsstat till en annan enligt direktivets förfaranden, vilka gör det möjligt för medlemsstaterna att kontrollera införandet av vapen på sina territorier. De flesta av bestämmelserna i direktiv 91/477/EEG lämnar utrymme för medlemsstaterna att anta åtgärder som är ännu strängare än de föreskrivna, och påverkar inte tillämpningen av nationella bestämmelser om rätten att bära vapen och om jakt och tävlingsskytte.

I slutet av år 2000 publicerades en rapport om denna bestämmelse, kommissionens rapport till Europaparlamentet och rådet(2). I denna påminde kommissionen om att direktiv 91/477/EEG var resultatet av en kompromiss efter flera års förhandlingar och att medlemsstaterna och övriga berörda parter i stort sett var nöjda med direktivets instrument och följaktligen ej benägna att se den jämvikt som upprättats genom direktivet rubbad genom betydande ändringar av det. Enligt kommissionen skulle en ändring av direktivet följaktligen mer bestå i att klargöra den nuvarande ordalydelsen i vissa av direktivets bestämmelser än i att göra betydande ändringar, allt för att säkerställa att det tillämpas enhetligt i hela gemenskapen.

(1) EGT L 256, 13.9.1991.

(2) KOM(2000) 837 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1793/02

från Gianfranco Dell'Alba (NI) till kommissionen

(24 juni 2002)

Ämne: Namn på delegationscheferna i tredje länder under perioden 19992002

Kan kommissionen uppge:

- namnen och nationaliteten på delegationscheferna i tredje länder, med undantag för AVS-länderna och länderna i Central- och Östeuropa, per den 1 september 1999,

- namnen och nationaliteten på delegationscheferna i samma länder per den 1 juni 2002,

- antalet delegationschefer som gått i pension eller åtnjuter andra förmåner efter avgång och dessa personers nationalitet, samt antalet delegationschefer som har gått över till kommissionens centrala administration och deras nationalitet?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Neil Kinnock

(1 augusti 2002)

På grund av svarets längd, inräknat ett antal tabeller, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1689/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(12 juni 2002)

Ämne: Övervakning av flygtrafiken och väderprognoser

Det är allom bekant att övervakningen av den europeiska flygtrafiken är mycket viktig, eftersom både flygsäkerhet och undvikande av förseningar beror på hur effektiv den är. Lika viktigt (och nära sammanhörande med övervakningen) är att det finns välfungerande meteorologiska tjänster som kan erbjuda korrekta långtidsprognoser i god tid.

Finns det i EU:s medlemsländer enheter inom den civila luftfarten som stänger över lördag och söndag? Förekommer det att statliga meteorologiska tjänster gör detsamma? Om så är fallet, i vilka länder förekommer det att dessa enheter stänger på fredag eftermiddag och öppnar igen på måndag morgon? Vilka problem skapar detta för civilflyget?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(26 juli 2002)

De civila luftfartstjänsterna i Europa har utvecklats för att kunna behandla en trafikefterfrågan som varierar mellan olika orter och tidsperioder.

Eftersom det finns efterfrågan efter transport under hela veckan måste dessa tjänster alltid finns tillgängliga, så att flygningarnas regelbundenhet och säkerhet kan garanteras. Det gäller framför allt för flyglotstjänster och väderlekstjänster.

När det gäller trafikledning har minskad personalstyrka under helgerna tidigare vid flera tillfällen lett till att de tjänster som kunnat erbjudas har varit otillräckliga. En följd av detta har varit att kapaciteten för ledning av lufttrafiken minskat, vilket i sin tur innebar ökade flygplansförseningar. Denna kapacitetsminskning har ingen inverkan på säkerhetsnivån. Lösningen på detta förvaltningsproblem, som inte omfattas av gemenskapens behörighet, är att organisera flygledningstjänsterna på ett sätt som motsvarar användarnas behov. Initiativet för ett gemensamt luftrum syftar till ökad säkerhet, kapacitet och effektivitet inom luftfarten. De rättsliga ramar som kommissionen föreslagit kommer att leda till att tjänsteleverantörernas prestanda granskas strängare av de nationella myndigheterna, och att de harmoniserade bestämmelser och normer införs som tjänsteleverantörerna behöver för att förbättra sin förvaltning av mänskliga resurser och infrastruktur.

Vissa flygplatser som specialiserar sig på särskilda typer av flygningar (allmän luftfart) kan helt eller delvis stängas under helgerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0302/02

från Eluned Morgan (PSE) till kommissionen

(11 februari 2002)

Ämne: Strukturfond

Varför gjorde inte kommissionen några inspektioner på plats i medlemsstaterna under år 2000 för att granska systemet för att rapportera oegentligheter i samband med strukturfonderna.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(7 maj 2002)

Under 2000 genomförde kommissionen inspektioner i medlemsländerna angående tillämpningen av reglerna för kontroll enligt kommissionens förordning (EG) av den 15 oktober 1997 om fastställande av närmare bestämmelser för genomförandet av rådets förordning (EEG) nr 4253/88 i fråga om medlemsstaternas finansiella kontroll av verksamhet som samfinansieras av strukturfonderna(1). Inspektionerna har bland annat syftat till att utvärdera tillämpningen av artikel 7 i förordningen, angående hanteringen av oegentligheter.

Dessutom har kommissionen allt sedan kommissionens förordning (EG) nr 1681/94 av den 11 juli 1994 om oriktigheter och återvinning av belopp som felaktigt har utbetalats i samband med finansieringen av strukturpolitiken och om organisationen av ett informationssystem på detta område(2) givit medlemsstaterna detaljerade skriftliga instruktioner angående den tidsplan och det format rapporterna om oegentligheter skall följa. Kommissionen planerar en särskild inspektion i alla medlemsländer angående informationssystemen som anges i nämnda förordning.

(1) EGT L 290, 23.10.1997.

(2) EGT L 178, 12.7.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1027/02

från Helmuth Markov (GUE/NGL) till kommissionen

(15 april 2002)

Ämne: Återbetalning av stöd

Europeiska kommissionen har med sitt beslut av den 21 juni 2000 om Tysklands stöd till CDA Compact Disc Albrechts GmbH, Thüringen (C42/98) ålagt

Förbundsrepubliken Tyskland att från Pilz Albrechts GmbH återkräva stöd i storleksordningen 260,57 miljoner tyska mark, att från CD Albrechts GmbH återkräva stöd i storleksordningen 166,3 miljoner tyska mark respektive från Logistik Center Albrechts GmbH återkräva stöd i storleksordningen sammanlagt 426,87 miljoner tyska mark.

1. Har det redan skett någon partiell återbetalning av dessa stöd ur konkursboet för något av de ovannämnda företagen?

2. Om så är fallet: i vilken storleksordning då, och vilken fordring (vilket företag) hänförde sig återbetalningen till?

3. Med vilken förklaring från tysk sida skedde denna återbetalning?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(23 maj 2002)

Parlamentsledamoten skiljer mellan olika återkravsbelopp i fråga om Pilz Albrechts GmbH, CD Albrechts GmbH (CDA) och Logistic Center Albrechts GmbH (LCA). Därför vill kommissionen klargöra följande. I kommissionens beslut 2000/796/EG av den 21 juni 2000 om det statliga stöd som Tyskland har genomfört till förmån för CDA Compact Disc Albrechts GmbH, Thüringen (delgivet med nr K(2000) 1728)(1) föreskrivs i artikel 2.3 att i fråga om återkrav avses med mottagare CDA Datenträger Albrechts GmbH och LCA Logistik Center Albrechts GmbH, liksom alla andra företag till vilka tillgångar och/eller infrastruktur från R.E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG, Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG eller Pilz Albrechts GmbH överförts eller kan komma att överföras för att kringgå verkningarna av detta beslut. Det betyder att samtliga företag är solidariskt betalningsansvariga för olagligt stöd på 426,87 miljoner tyska mark. Återbetalningsskyldigheten omfattar också ränta som beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten för regionalstöd.

Enligt uppgifter från Tyskland är läget följande:

- Hittills har LCA betalat tillbaka 3,138 miljoner EUR och CDA 7,06 miljoner, det vill säga totalt har 10,194 miljoner EUR återbetalats. 208,062 miljoner EUR måste fortfarande återkrävas.

- Med undantag för CDA har alla de inblandade företagen gått i konkurs. Förutom ett belopp på 10,89 miljoner EUR har alla återkrav registrerats i företagens konkursbo. Hittills har inga utbetalningar ur konkursbona ägt rum, eftersom konkurserna fortfarande pågår. De tyska myndigheterna har ännu inte krävt CDA på återstående 208,062 miljoner EUR.

- Kommissionen anser att det negativa beslutet av den 21 juni 2000 är helt entydigt i fråga om återkravsbeloppet och det solidariska betalningsansvaret. Kommissionen har därför uppmanat Tyskland att återkräva hela det belopp som i beslutet betecknades som olagligt stöd från alla de företag som var mottagare, det vill säga även från CDA. Kommissionen kommer att fortsätta att trycka på för att Tyskland skall återkräva hela beloppet från samtliga mottagare.

(1) EGT L 318, 16.12.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1754/02

från Jean Lambert (Verts/ALE) och Inger Schörling (Verts/ALE) till kommissionen

(19 juni 2002)

Ämne: Oegentlig användning av Europeiska socialfondens medel för servitörutbildning på Teneriffa

Inom ramen för kanariska regeringens utbildningsprogram 2002 på Teneriffa har man planerat några kurser för våningsvärdinnor och servitörer som skall finansieras av Europeiska socialfonden. Programmet förvaltas av Ashotel (Asociación de Empresarios de Hostelería de Tenerife) och genomförs i olika hotell på ön. Två specialiseringar erbjuds: våningsvärdinnor (335 timmar på 4 månader) och servitörer (800 timmar på 9 månader).

Anser inte kommissionen att man i det här fallet kallar säsongsarbete utbildning och på det sättet utnyttjar gemenskapens medel?

Gör inte hotellägarna en god affär på socialfondens medel och sparar in personalkostnaderna under turistsäsongen?

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att bedöma om gemenskapens medel används såsom avsett?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(18 juli 2002)

Det integrerade operativa programmet för Kanarieöarna innehåller en åtgärd för att utveckla turistsektorn. De insatser som nämns i den skriftliga frågan från parlamentsledamöterna ingår i de åtgärder för yrkesutbildning, som har fastställts i syfte att utveckla yrkesskickligheten hos arbetskraften inom denna sektor. Programdokumenten innehåller åtaganden från de spanska myndigheterna som ska garantera överensstämmelse med EU:s politik, även när det gäller stöd till utbildning.

Efter reformerna av strukturfonderna, och i enlighet med subsidiaritetsprincipen, är det medlemsstaten som ansvarar för förvaltningen av projekten och för de förfaranden som används för att välja ut projekt. Kommissionen har därför inte någon information som kan stödja de betänkligheter som förs fram av parlamentsledamöterna. Kommissionen kommer att vidta nödvändiga åtgärder för att tillsammans med de nationella myndigheterna se till att EU-medlen i fråga används på ett riktigt sätt och kommer sedan att underrätta parlamentsledamöterna om resultatet av dessa åtgärder.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0510/02

från Professor Sir Neil MacCormick (Verts/ALE) till kommissionen

(25 februari 2002)

Ämne: Religionsfrihet

Känner kommissionen till den franska lag som antogs den 30 maj 2001 om begränsning av religionsfriheten och som syftar till att skydda samhället från hot från farliga sekter? Anser kommissionen, med tanke på religionsfrihetens viktiga ställning bland de grundläggande rättigheterna i Europa, att lagen av den 30 maj är tillräckligt detaljerad för att undvika åsidosättande av rättigheter som skulle kunna vara relevanta för artikel 6 i EU-fördraget?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(2 april 2002)

Vid flera tillfällen har kommissionen uppmärksammats på den franska lagen nr 2001-504, vars syfte är att förebygga och bekämpa sekter som kränker de mänskliga rättigheter och grundläggande friheter som parlamentsledamoten hänvisar till.

Den franska lagstiftningen omfattas inte av gemenskapens behörighetsområde. Kommissionen saknar därför möjlighet att ingripa.

Även om kommissionen har rätt att ta initiativ enligt artikel 7 i Fördraget om Europeiska unionen är denna initiativrätt begränsad till fall där en medlemsstat allvarligt och ihållande åsidosätter principer i artikel 6.1. Så är uppenbarligen inte fallet.

Kommissionen vill tillägga att om en person anser att han eller hennes grundläggande rättigheter har kränkts finns alltid möjligheten att vända sig till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, när alla interna rättsmedel har uttömts.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1079/02

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(18 april 2002)

Ämne: Gränsöverskridande järnväg GroningenBremen; det fortlöpande misslyckandet med att återuppta trafiken till följd av motstridiga intressen

1. Kan kommissionen bekräfta att den omständigheten att tågtrafiken mellan Nieuweschans (NL) och Leer (D) efter renoveringen av spåret och trots uppgift i den tyska Kursbuch (tågtidtabellen) från DB (linje 397 eller H5) och den nederländska Spoorboekje (tågtidtabellen) från NS (linje 520 eller 12int) fortfarande inte har återupptagits kommer sig av en ändlös rad meningsskiljaktigheter om entreprenaden? Först visade det sig att Deutsche Bahn inte längre hade något intresse, därefter uteslöt delstaten Niedersachsen det nederländska företaget NoordNed från deltagande, ett företag som driver reguljär trafik mellan Groningen och Nieuweschans och som lätt skulle ha kunnat fortsätta till Leer. Därefter ansågs priset från det i Niedersachsen verksamma regionala transportbolaget Nordwestbahn för sju tåg Groningen-Leer per dag för högt, och slutligen tvingades DB på grund av den existerande koncessionen att ändå återuppta trafiken på något sätt.

2. Kan kommissionen även bekräfta att det i fråga 1 avsedda slutresultatet inte uppnåddes på grund av att DB först ville arrendera ut trafiken till NoordNed, men att dessa två bolag sedermera inte kunde enas om de finansiella villkoren, så att DB Regiobahn West-Niedersachsen per den 1 mars 2002 med gammal materiel skulle ombesörja en kort pendeltrafik mellan det tyska Leer och nederländska Nieuweschans som skulle användas som station för byte av tåg?

3. Känner kommissionen till att även lösningen per den 1 mars 2002 misslyckades, på grund av att DB Regiobahn West-Niedersachsen inte är ett erkänt transportföretag på nederländskt territorium, varför det tills vidare inte får trafikera den 1200 meter långa sträckan på nederländskt territorium, och att dessutom spårindelningen på stationen i Nieuweschans inte möjliggör ett enkelt tågbyte på ömse sidor av en perrong?

Källa: Het Openbaar Vervoer / Railnieuws, årgång 45 nr 522, mars 2002. (rail@wanadoo.nl)

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1078/02, E-1079/02 och E-1080/02ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(27 maj 2002)

Kommissionen håller på att samla in de uppgifter som behövs för att svara på frågan och kommer att meddela parlamentsledamoten resultatet av sin undersökning med det snaraste.