SKRIFTLIG FRÅGA P-0312/98 från Karla Peijs (PPE) till kommissionen (10 februari 1998)

Ämne: Ekonomiska åtaganden inom ramen för de italienska statsfinanserna

I andra kammaren i Nederländerna har nedanstående frågor ställts till den nederländske finansministern. Kan även kommissionen besvara dessa frågor för att främja största möjliga objektivitet gentemot Italien?

1. Har ni tagit del av uppgifter om den anhopning av framtida ekonomiska åtaganden (de s.k. residui passivi) inom ramen för de italienska statsfinanserna vilken lär omfatta utgifter som godkänts av parlamentet men som inte beviljats någon medelstilldelning, eller endast begränsad sådan, av finansministern ((Financial Times, 16.12.1997. ))?

2. Stämmer det att dessa s.k. residui passivi i slutet av 1997 uppgick till cirka 10 % av BNI?

3. Delar ni uppfattningen att en sådan anhopning av ekonomiska åtaganden ökar riskerna för en svårkontrollerad framtida utgiftsökning?

4. Är det faktum att de s.k. residui passivi existerar en relevant faktor vid prövningen av tillträdet till EMU?

5. Har ni även fått kännedom om att det italienska kontoret för utländska valutor (UIC) sålt 540 ton guld till Banca d'Italia ((Reuters, 11.12.1997. ))?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (16 mars 1998)

I det italienska budgetförfarandet anslår parlamentet medel både genom bemyndiganden och i form av kontanter. Budgetåtagandena uppgår i allmänhet till större belopp än vad förvaltningen faktiskt spenderar. Medel som inte används under året, de så kallade ¨residui passivi¨, kan föras över till följande budgetår. Summan av de nya åtagandena plus återstoden från föregående år representerar den årliga ¨utgiftspotentialen¨ för alla departement, lokala myndigheter eller statliga organ. Alla institutioner kan utifrån denna utgiftspotential begära kreditering av medel från finansdepartementet upp till det likviditetstak som fastställts av parlamentet. Medel överförs sedan till de berörda institutionernas konton där de hålls som likvida medel för omedelbar användning.

Under 1997 införde parlamentet en sträng begränsning av likviditetsbudgeten och av användandet av medel från finansdepartementet. Som en följd av detta absorberades många regeringsorgans likviditetsreserver samtidigt som storleken på de överskjutande åtagandena, ¨residui passivi¨, blev avsevärt större. Enligt provisoriska uppskattningar skulle detta belopp som kumulerats under många år då de faktiska kostnaderna var mindre än budgetåtagandena kunna ha varit omkring 10 % av bruttonationalprodukten (BNP) vid slutet av 1997.

Förekomsten av ¨residui passivi¨ utgör ingen fara för framtida utgifter så länge som parlamentet upprätthåller sådana begränsningar av likviditetsbudgeten som är förenliga med de övergripande budgetära målen. Denna strategi har beslutats för de kommande tre åren genom budgetlagen för 1998. Den italienska regeringen håller dessutom för närvarande på att utforma ny lagstiftning som begränsar andelen av de ¨residui passivi¨ som kan föras över till följande år och som eliminerar delar av det befintliga beloppet.

Kommissionen kommer att lägga fram en bedömning av den italienska budgetsituationens bärkraftighet samt om andra länders bärkraftighet i sin konvergensrapport som i enlighet med artikel 109j.1 i EG-fördraget kommer ut den 25 mars 1998.

Frågan om vilka skatter som betalats vid guldtransaktionen från ¨Ufficio Italiano Cambi¨ till ¨Banca d'Italia¨ behandlas i svaret på den skriftliga frågan nr P-0311/98 av J.R.H. Maij-Weggen ((Se s. 164 )).