ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3182/00

från Phillip Whitehead (PSE) till kommissionen

(10 oktober 2000)

Ämne: Hälso- och säkerhetslagar

De nationella lagar som finns i medlemsländerna är för närvarande maktlösa när det gäller att agera mot företag från andra medlemsländer som inte betalar böter för brott mot hälso- och säkerhetslagar i det berörda medlemslandet. Har kommissionen för avsikt att föreslå några åtgärder för att råda bot på denna situation?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(1 december 2000)

Kommissionen är medveten om den situation som parlamentsledamoten beskriver. Möjligheten att agera mot företag som har sitt säte i andra medlemsstater har tagits upp och diskuterats inom arbetsmiljöområdet av Yrkesinspektörskommittén. År 1999 påbörjade en arbetsgrupp inom denna kommitté överläggningar om under vilka omständigheter det vore möjligt att tillämpa en medlemsstats lagstiftning mot företag som har sitt säte i andra medlemsstater och när det skulle behövas samarbete mellan medlemsstaterna.

Arbetsgruppen inriktar sig på att hitta sätt att säkerställa att åtgärder som gäller överträdelser inom arbetsmiljöområdet ger samma resultat när arbetsgivaren är baserad i en annan medlemsstat än den där brottet har begåtts som när arbetsgivaren är baserad i samma medlemsstat.

Genomdrivandet av lagar över nationsgränserna har ett nära samband med frågan om ömsesidigt erkännande av beslut i frågor som gäller brott och administration. Därför måste alla analyser ta hänsyn till det arbete som görs inom området rättsliga och inrikes frågor.

Det arbete som hittills har gjorts på området ömsesidigt erkännande, särskilt kommissionens meddelande till rådet och parlamentet om ömsesidigt erkännande av slutgiltiga avgöranden i brottmål(1) och det åtgärdsprogram för att genomföra principen om ömsesidigt erkännande som rådet och kommissionen avser att fullfölja till slutet av år 2000(2), kan förväntas ge en bra grund för de åtgärder som skall vidtas för att förbättra verkställandet av påföljder vid gränsöverskridande överträdelser inom EU.

(1) KOM(2000) 495 slutlig.

(2) Se slutsats nr 37 från Europeiska rådets möte i Tammerfors.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2458/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till rådet

(24 juli 2000)

Ämne: Tyska myndigheters beslag av misstänkta fotbollshuliganers pass

Anser rådet att tyska myndigheters beslagtagande av cirka fem hundra misstänkta fotbollshuliganers pass omedelbart före fotbolls-EM 2000 var förenlig med gemenskapsfördragen?

Svar

(7 november 2000)

De åtgärder som den ärade ledamoten av Europaparlamentet tar upp omfattas av de tyska myndigheternas behörighet(1).

(1) Se artikel 33 i Fördraget om Europeiska unionen och artikel 2.2 i Schengenkonventionen av den 19 juni 1990.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3073/00

från Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) till kommissionen

(2 oktober 2000)

Ämne: Jordbruksstöd

OECD har avfattat en rapport om de jordbruksstöd som beviljades under 1999, i vilken det framgår att jordbruksstödet har ökat i de länder som tillhör OECD. Förenta staterna har dessutom beslutat att stärka jordbruksstödet med 15 000 miljoner dollar, med direkta subventioner och skördegarantier.

Detta innebär att direktstödet till jordbruket i Förenta staterna har ökat med ca 700 procent sedan 1996.

Om man ser till det stöd som beviljats jordbrukssektorn under åren 1998, 1999 och 2000 erhåller de amerikanska jordbrukarna tre gånger så mycket stöd som de europeiska jordbrukarna.

Trots detta talar man i Förenta staterna ofta om att det är nödvändigt att minska stödet till jordbrukssektorn i EU:s medlemsstater.

Vilka åtgärder har EU vidtagit för att rätta till denna allvarliga situation framöver?

Vilka insatser planerar EU för att kontrollera den amerikanska politiken respektive systemet för stöd till jordbrukssektorn?

Hur ser situationen ut i Förenta staterna idag i förhållande till de förpliktelser som landet ålagts i och med Uruguayrundan?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(3 november 2000)

Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) ställer på jordbruksområdet upp olika kategorier av nationellt stöd. Den s.k. amber box omfattar nationell politik med handelssnedvridande effekter. Den aktuella politiken uttrycks i en sammansatt indikator kallad aggregerat stödmått (AMS) vars basvärde måste minskas med 20 % under de 6 år som stödperioden varar (19952001). Under perioden 19951997 använde USA mindre än 30 % av sin totala AMS (den amerikanska åtagandenivån 1997 var 21,49 miljarder US$).

En annan kategori av nationellt stöd, den s.k. green box har ingen eller minimal snedvridande effekt på handel. De åtgärder som inkluderats i denna kategori är undantagna nedsättningsåtaganden. När det gäller USA uppgick den totala green box-utgiften under perioden 19951997 till 87 % av USA:s sammanlagda nationella stöd (USA:s totala nationella stöd uppgick 1997 till 58,88 miljarder US$). De två huvudsakliga amerikanska green box-kategorierna är inhemskt livsmedelsstöd och obundet inkomststöd vilka står för 75 % respektive 10 % av USA:s totala green box-utgift.

USA använder sig inte av de s.k. blue box-åtgärderna, d.v.s. direkta betalningar inom ramen för produktionsbegränsande program.

Nyligen fattade beslut om biståndsprogram och de ökande summorna i systemet för betalning av låneunderskott kommer troligen att helt förändra det amerikanska statliga stödet. USA måste fortfarande underrätta Världshandelsorganisationens utskott för jordbruk om såväl omfattningen som sammansättningen av sina statliga stödåtgärder under åren 1998 och 1999. Så snart dessa underrättelser lämnats in kommer gemenskapen att noga kontrollera om USA helt uppfyllt det de åtog sig i Uruguayrundan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2676/00

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Avloppsreningsverks fungerande i centrala Grekland

Enligt uppgifter i den grekiska pressen har generalsekreteraren för regionen centrala Grekland uttryckt sin oro över avloppsreningsverks fungerande i sin region och förklarat att större delen av den mekaniska utrustning som ännu inte har tagits i bruk redan har stulits. De största problemen rör Orchomenos, Itea, Arachova, Malesina, Atalanti, Kammena Vourla och Stylida, där anläggningar som byggdes för 7-8 år sedan aldrig har tagits i bruk och den anledning som angetts till varför utrustning saknas är stölder från lagren.

1. Kan kommissionen meddela om dessa bedömningar är riktiga?

2. Vilka medel har avsatts för dessa anläggningar som bara fungerar delvis eller inte alls?

3. Kommer kommissionen att undersöka om något straffrättsligt ansvar kan fastställas för dessa incidenter?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(6 november 2000)

Kommissionen kan inte bekräfta uppgifterna i parlamentsledamotens fråga då vissa uppgifter avser projekt som inte har medfinansierats av strukturfonderna eller projekt som inte har avslutats, men har sänt ett brev till de nationella myndigheterna för att få ytterligare information i ärendet.

Kommissionen gör en bedömning av de program som medfinansieras men följer inte systematiskt upp genomförandet för varje typ av projekt som medfinansieras genom strukturfonderna enligt dessa program. Inom ramen för partnerskapet tänker man emellertid uppmana de grekiska myndigheterna att offentliggöra en rapport där särskilt de kommunala avloppsreningsverken tas upp.

I samband med övervakningen av tillämpningen av rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse(1) håller kommissionen dessutom just nu på att undersöka om medlemsstaterna iakttagit den första tidsfristen i direktivet, nämligen den 31 december 1998, för uppsamling och tertiär rening (biologisk rening med efterföljande kväve- och/eller fosforrening) av avloppsvatten från tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter som släpps ut i känsliga områden och avrinningsområden.

Enligt de uppgifter som de grekiska myndigheterna lämnade den 15 juni 2000 är det bland de städer som nämns i frågan bara Orchomenos som berörs av denna tidsfrist. Kommissionen håller för närvarande på att granska de inlämnade uppgifterna och kommer i början av 2001 att offentliggöra en rapport om situationen i samtliga berörda tätorter.

De samhällen som berörs av de två andra tidsfristerna i direktivet, dvs. den 31 december 2000 och den 31 december 2005, kommer att i god kontrolleras av kommissionen.

Slutligen är det medlemsstatens sak att vidta lämpliga åtgärder i händelse av brott som begås mot anläggningarna, som stölder eller vandalism, eller om offentlig egendom överges eller försummas.

(1) EGT L 135, 30.5.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2734/00

från Ioannis Souladakis (PSE) till rådet

(3 augusti 2000)

Ämne: Inledning av EU:s förhandlingar med Bulgarien

Enligt det franska ordförandeskapets uttalanden inför inledningen av förhandlingarna med kandidatländerna, förväntas diskussionerna mellan EU och Bulgarien att endast påbörjas om fem områden av gemenskapslagstiftningen. Därmed försenas processen inför landets anslutning ännu mer.

Vad föranledde det franska ordförandeskapet att fatta detta beslut och utesluta ytterligare frågor från förhandlingarna med Bulgarien och vilka är konkret de områden som man förväntas inleda diskussioner om mellan de båda parterna?

Svar

(16 november 2000)

De kapitel som föreslagits för inledandet av förhandlingar med Bulgarien under andra halvåret 2000 avspeglar till fullo de principer om differentiering och den möjlighet att komma i fatt som fastställdes vid Europeiska rådets möten i Helsingfors och Feira.

Det rör sig om fem kapitel inom regelverket, närmare bestämt fri rörlighet för kapital, bolagsrätt, statistik, telekommunikation och informationsteknik samt konsumentfrågor och hälsoskydd.

Att besluta om vilka kapitel som skall tas upp ligger inom ordförandeskapets ansvarsområde vid upprättandet av dess arbetsprogram. Dock har förteckningen över kapitel sammanställts i nära samråd mellan ordförandeskapet och kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2392/00

från Mathieu Grosch (PPE-DE) till kommissionen

(13 juli 2000)

Ämne: Bankavgifter

Trots Europaparlamentets och rådets direktiv 97/5/EG(1) av den 27 januari 1997 vad gäller gränsöverskridande överföringar visar en studie som genomförts av IECI och som presenterats den 5 februari 2000 att vid utlandsbetalningar inom de 11 euroländerna:

- kostnaderna för gränsöverskridande överföringar för det första är generellt mycket för höga och inte alls står i proportion till de kostnader som faktiskt uppstått för bankerna och för det andra varierar kraftigt beroende på den riktning överföringarna görs

- trots förbudet (om annat inte överenskommits) att belasta mottagaren för kostnaderna, så sker detta ändå vid 35 procent av alla överföringar i 10 av de 11 länderna

- den lagstadgade maximitiden för överföringar på 5 dagar inte respekteras i de flesta länderna.

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att i konsumenternas intresse förhindra denna otillbörliga praxis som tolereras i de enskilda medlemsstaterna?

(1) EGT L 43, 14.2.1997, s. 25.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(20 september 2000)

Institut européen interrégional de la consommation (IEIC) har på kommissionens uppdrag kontrollerat att det inte tas ut avgifter för omräkning mellan euron och de nationella valutaenheterna. I detta avseende är resultatet utomordentligt, eftersom det inte tas ut några avgifter av denna typ. När det gäller gränsöverskridande betalningar, däremot, visar det sig att avgifterna fortfarande är höga och att bestämmelserna i direktiv 97/5/EG om avgiftsfördelning och transaktionstid inte tillämpas korrekt.

I direktivet föreskrivs att alla avgifter skall betalas av beställaren om inte annat anges. I 25 procent av fallen har emellertid avgifter tagits ut av betalningsmottagaren. Vidare anges det att överföringen skall ske inom sex dagar. I något mer än 4 procent av fallen överskrids dock denna gräns. Vid ett möte den 22 juni 2000 med juridiskt sakkunniga från medlemsstaterna om tillämpningen av direktivet, påpekade kommissionen därför att medlemsstaterna är skyldiga att se till att gemenskapsdirektiv tillämpas på ett riktigt sätt när dessa har genomförts i nationell lagstiftning. Medlemsstaterna åtog sig att lämna detaljerade rapporter om hur reglerna om dubbla avgifter och transaktionstid tillämpas.

Kommissionen har inte för avsikt att fastställa avgifternas storlek. Som kommissionen angav i sitt meddelande av den 31 januari 2000 om detaljistbetalningar(1) måste bankerna förbättra systemen för betalning av småbelopp över gränserna. Flera projekt är på gång, till exempel införandet av IBAN (International Bank Account Number, internationellt bankkontonummer) och IPI (International Payment Instruction, internationell betalningsorder). Kommissionen hoppas på en betydande förbättring av situationen till den 1 januari 2002.

(1) KOM(2000) 36 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3253/00

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(20 oktober 2000)

Ämne: Europeiskt identitetskort

För en stor del av befolkningen står EU för en bra idé som fungerar, framför allt när det rör sig om företag eller konsumtionsvaror. När det rör sig om personer och om medborgarnas rörlighet börjar saken emellertid komma i en annan dager.

En EU-medborgare kan t.ex. få besked från en annan medlemsstat än den egna om att hans pass inte gäller för att ansöka om ett tillfälligt registreringsnummer för bilen eller att han har problem med sitt uppehålls- eller arbetstillstånd. Av denna anledning skulle nästan samtliga EU-medborgare vilja ha ett europeiskt identitetskort som gör livet lättare för dem och som gör att de kan undvika besvär av ovan nämnda slag.

Kan kommissionen ange hur situationen för närvarande ser ut för ett eventuellt förslag till europeiskt identitetskort och vilka garantier den kan erbjuda de europeiska medborgarna om att en sådan ambition en dag kan bli verklighet?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(21 november 2000)

Kommissionen vill upplysa ledamoten om att enligt gällande bestämmelser i EG-fördraget saknar kommissionen befogenhet att inrätta ett europeiskt identitetskort.

Det unionsmedborgarskap som införs genom artikel 17 (f.d. artikel 8) i EG-fördraget ersätter inte det nationella medborgarskapet. Medlemsstaterna utfärdar identitetskort till sina medborgare enligt nationell lagstiftning (se förklaring 2 som fogas till slutakten till Fördraget om Europeiska unionen). Det bör dock noteras att vissa medlemsstater inte har några sådana bestämmelser.

Åtgärder för att harmonisera utformningen av identitetskort för att underlätta den fria rörligheten för personer i enlighet med artikel 18.2 (f.d. artikel 8a) i EG-fördraget och därmed undanröja källor till förvirring torde vara ett lämpligt steg som kommissionen allvarligt överväger.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2705/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Flygförseningar

Hur långa var de genomsnittliga förseningarna för charterflygningar i de olika medlemsstaterna under juli och augusti under de senaste fem åren, om man jämför de planerade avgångstiderna med de faktiska avgångstiderna?

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att förbättra situationen?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(23 oktober 2000)

Alla uppgifter om förseningar i lufttrafiken samlas in av Eurocontrols centrala kontor för förseningsanalys. Den viktigaste källan är Eurocontrols centrala flödeskontrollenhet (Central flow management unit). Dessa uppgifter offentliggörs sedan i sammanfattad form. Det finns inga siffror för enbart charterflyg, utan alla typer av flyg sammanfattas per vecka, månad och år.

Kommissionen har däremot lyckats få vissa uppgifter för enskilda charterbolag, vilka visar att 770 000 flygningar ägde rum under augusti månad inom Europeiska civila luftfartskonferensens (ECAC) område, av vilka 150 000 var charterflygningar (augusti är högsäsong). Antalet försenade flygningar var 220 000, av vilka 70 000 var charterflygningar.

Det innebär att av de 20 % av alla flygningar inom ECAC-området var nästan 50 % försenade. I jämförelse med linjeflyget är charterresorna alltså mer utsatta för förseningar. Det bör noteras att charterresor är mer sårbara för förseningar än reguljära flygningar, eftersom charterbolagen inte kan ställa in flygningar när problem uppstår (vilket linjebolagen kan). Detta påverkar förseningsstatistiken.

Charterbolag flyger dessutom till många mindre och sämre utrustade flygplatser, där varje problem påverkar tidtabellen. Behovet av en hög utnyttjandegrad för att hålla priserna nere, tillsammans med miljörestriktioner (t.ex. förbud mot nattflygning) och pressade ankomst- och avgångstider vid de stora avgångsflygplatserna leder ofta till mycket små tidsmarginaler som lätt kan påverkas av minsta problem.

Frågeställaren görs uppmärksam på att kommissionen har vidtagit flera åtgärder för att minska stockningar och förseningar i lufttrafiken. Så snart högnivågruppens rapport föreligger (den väntas bli klar i oktober 2000), tänker kommissionen lägga fram ett antal lagstiftningsförslag på gemenskapsnivå i syfte att harmonisera, förvalta, konstruera, reglera och garantera en effektiv användning av det europeiska luftrummet utan att inskränka de nuvarande säkerhetsnivåerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2189/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(3 juli 2000)

Ämne: Mobiltelefonmaster

Kan kommissionen tala om ifall det finns ett EU-omfattande förfarande för kontroll av hur mobiltelefonmaster placeras?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(20 september 2000)

Placeringen av master för mobiltelefoni är en fråga som regleras mellan mobiloperatören och lokala, regionala och nationella myndigheter. De förfarande och kriterier som används i medlemsstaterna skiljer sig på många punkter, och kan bl.a. innebära att man beaktar eventuella hälsoeffekter av elektromagnetisk strålning, behovet av att skydda miljön och bestämmelser om stadsplanering.

I Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät(1) fastställs dessutom att om delad användning av utrustning kan vara till nytta för stadsplanering, av miljöskäl eller av ekonomiska eller andra skäl får medlemsstaterna och de nationella myndigheterna ålägga delad användning och ingripa för att lösa tvister mellan kommersiella parter.

Kommissionen har för närvarande inte några planer på att gå utöver den nuvarande ramlagstiftningen på telekommunikationsområdet, och har med andra ord inte för avsikt att lägga fram förslag till ett gemenskapsförfarande för att reglera var master för mobiltelefoni placeras.

(1) EGT L 199, 26.7.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1738/00

från Ioannis Souladakis (PSE) till kommissionen

(31 maj 2000)

Ämne: Ekonomiska medel till öregioner i Europeiska unionen

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta när det gäller att skapa en lämplig rättslig grund för att öregioner i Europeiska unionen skall kunna tilldelas ekonomiska medel ur gemenskapsbudgeten 2001, i enlighet med Amsterdamfördraget och de riktlinjer för gemenskapsbudgeten för räkenskapsåret 2001 (§ 33) som Europaparlamentet redan har röstat om?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(24 juli 2000)

Kommissionen planerar för närvarande inte att skapa någon rättslig grund för finansiellt stöd till gemenskapens öregioner. Inom ramen för gemenskapens befintliga politikområden ägnas dessa regioner redan nu särskild uppmärksamhet.

Sardinien, Sicilien, samtliga grekiska öar och regionerna i gemenskapens yttersta periferi kommer därför att omfattas av mål 1 under strukturfondernas programplaneringsperiod 2000-2006. I enlighet med de beslut som kommissionen fattat vad avser elva av de berörda tolv medlemsstaterna kommer dessutom ett stort antal öar att omfattas av mål 2, på grundval av förslag från de nationella myndigheterna.

Den 1 juli 1999 godkände kommissionen de vägledande riktlinjerna för strukturfondsprogrammen under perioden 20002006. I dessa anges gemenskapens prioriteringar för den nya programplaneringsperioden. Vissa av dessa prioriteringar berör mycket direkt de problem som öregionerna står inför: behovet av större regional tillgänglighet, användning av förnybara energikällor, främst med hänvisning till vitboken om en gemenskapsstrategi och en handlingsplan för förnybara energikällor, främjande av nya tjänster inom området ny informationsteknik(1), hushållning med vattenresurser, stöd till en hållbar och kvalitativ turism som beaktar den lokala kapaciteten att ta emot turister.

I riktlinjerna för gemenskapsinitiativet Interreg som godkändes av kommissionen den 28 april 2000(2) betonas vidare uttryckligen att öregionernas integration är ett prioriterat område inom ramen för det transnationella samarbetet. Denna prioritering bör leda till att dessa regioner ges lämpligt finansiellt stöd. Inom ramen för det interregionala samarbetet föreskrivs dessutom att öregionernas deltagande skall ägnas särskild uppmärksamhet.

För att bättre kunna beakta de särskilda problemen för de mindre öarna i Egeiska havet föreskriver rådets förordning (EEG) 2019/93 av den 19 juli 1993 om särskilda bestämmelser för de mindre Egeiska öarna rörande vissa jordbruksprodukter(3) särskilda instrument till förmån för dessa öar.

Man bör även erinra om att vissa öar tillhör en särskild grupp, nämligen regionerna i gemenskapens yttersta periferi. Gemensamt för dessa är ett antal problem, som anges i artikel 299.2 (före detta artikel 227) i EG-fördraget. För dessa regioner antog kommissionen den 14 mars 2000(4) en rapport om genomförandet av denna nya artikel.

(1) KOM(1997) 599.

(2) EGT C 143, 23.5.2000.

(3) EGT L 184, 27.7.1993.

(4) KOM(2000) 147 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2768/00

från Charles Tannock (PPE-DE), Martin Callanan (PPE-DE), Robert Goodwill (PPE-DE), Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) och Timothy Kirkhope (PPE-DE) till rådet

(1 september 2000)

Ämne: Kontroll av invandring inom unionen

Kan rådet bekräfta om de 58 kinesiska medborgarna som hittades döda vid ankomsten i Dover faktiskt upptäckts och intervjuats av belgisk polis flera veckor tidigare och sedan släppts? Anser rådet att medlemsstaterna håller fast vid sina åtaganden enligt Dublinkonventionen och att särskilt Belgien uppfyller sina åtaganden om kontroll av invandring?

Svar

(16 november 2000)

1. Det ligger inte inom rådets behörighetsområde att kontrollera den typ av situation som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till.

2. Kontrollen av medlemsstaternas skyldigheter enligt Dublinkonventionen åligger den kommitté som inrättats genom artikel 18 i denna konvention. Enligt punkt 2 i denna artikel kan kommittén på begäran av en eller flera medlemsstater pröva varje fråga av allmän natur rörande tillämpningen av denna konvention.

3. Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande faller frågor om invandring, visering och asyl under gemenskapens behörighet enligt avdelning IV i EG-fördraget. Det åligger därför kommissionen att som övervakare av fördraget kontrollera om medlemsstaterna uppfyller sina skyldigheter när de gäller sådana frågor.