ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3658/97 från María Izquierdo Rojo (PSE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Europaprojekt för Granada och Albayzín

Skulle kommissionen kunna ge mig ingående information om Europaprojekten för Granada och Albayzín? Projekten har godkänts för europeisk samfinansiering och några omnämns i en sammanfattning i ett ¨lokalt brev¨ av oktober 1997.

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (3 februari 1998)

Kommissionen vill erinra om att den 1986 finansierade ett projekt i Granada för att konservera Lejongården, Baños de Comares och cubiertas planas i Alhambra. Detta projekt hade en budget på totalt 200 000 ecu.

Inom ramen för utbildningsprogrammet Leonardo da Vinci har tre projekt i provinsen Granada valts ut, nämligen projektet Iliberis år 1995 på totalt 58 000 ecu samt två projekt år 1997 på sammanlagt 234 000 ecu (projekt om europeiskt nätverk på landsbygden för yrkesvägledning och -information och om jordbruks- och miljöutbildning på landsbygden).

I juli 1997 finansierade kommissionen med stöd av artikel 10 i förordningen om Europeiska regionala utvecklingsfonden ((EGT L 193, 31.7.1993. )) ett pilotprojekt för stadsmiljön i Albayzín i Granada, inklusive palatset i Alhambra. Totalsumman för detta projekt är 6 051 150 ecu och utvecklingsfonden bidrar med 2 953 897 ecu.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3686/97 från Jesús Cabezón Alonso (PSE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Helms-Burtonlagen och avtalen med Förenta staterna

Denna fråga ställs mot bakgrund av tillämpningen av Helms-Burtonlagen och dess konsekvenser och mot bakgrund av en analys av avtalet mellan kommissionen och den nordamerikanska regeringen. Anser inte kommissionen att detta avtal innebär en obalans, utan medgivanden från Förenta staternas sida och med åtaganden från Europeiska unionens sida?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3686/97, E-3687/97, E-3688/97, E-3689/97 och E-3690/97 ingivna av Leon Britta, för kommissionen (19 december 1997)

Det föreligger ingen obalans i överenskommelsen med Förenta staterna. Kommissionen har inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO) inlett ett panelförfarande mot Helms-Burton-lagen. Kommissionen anser att den lagstiftningen strider mot folkrätten, eftersom dess syfte (eller verkan) är att påverka beteendet hos företag i gemenskapen på grund av deras förbindelser med Kuba. Enligt den överenskommelse som nåddes den 11 april 1997 mellan gemenskapen och Förenta staterna om Helms-Burton-lagen och Amato-lagen, som innebar att gemenskapen gick med på att tillfälligt upphäva processen mot Förenta staterna, krävs det att det utarbetas åtgärder som ¨förhindrar eller avskräcker från framtida förvärv av investeringar från stater som har exproprierat eller nationaliserat sådana investeringar¨. Dessutom uppmanas gemenskapen och Förenta staterna samtidigt i överenskommelsen att tillsammans verka för att genom överenskomna principer behandla och lösa frågan om motstridig lagstiftning och bojkotter av sekundära investeringar. Det är angeläget att framhålla att överläggningarna mellan gemenskapen och Förenta staterna på den punkten stämmer överens med överläggningarna om åtgärder beträffande investeringar. Dessa samtal pågår för närvarande i syfte att uppnå en godtagbar överenskommelse som kan medföra dispens från avdelning IV i Helms-Burton-lagen och därmed åstadkomma en neutralisering av lagens verkningar utanför det egna territoriet.

Gemenskapen har dessutom klargjort att en uppgörelse om meningsskiljaktigheterna beträffande Helms-Burton-lagen inte kommer att få något genomslag såvida Förenta staterna inte beviljar gemenskapsföretagen dispens även från Amato-lagen.

Gemenskapen förbehåller sig rätten att återuppta panelförfarandet inom ramen för WTO eller inleda nya förfaranden om åtgärder vidtas mot gemenskapsföretag enligt Helms-Burton-lagen eller Amato-lagen till följd av att dispenser inte beviljas eller förlängs.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 196 , 22/06/1998 s. 0086



SKRIFTLIG FRÅGA E-4143/97 från Francisco Sanz Fernández (PSE) till kommissionen (21 januari 1998) Ämne: Programmet Sokrates Kan kommissionen uppge hur de centraliserade åtgärderna inom ramen för programmet Sokrates har fördelats per land under år 1997? Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (25 februari 1998) Parlamentsledamoten ombedes vänligen konsultera den studie över bidragen till gemenskapens budget som översändes till parlamentet den 14 oktober 1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3549/97 från Frédéric Striby (I-EDN) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Oriktig tillämpning av punktskatt på ren alkohol

Trots att det finns gemenskapsbestämmelser om punktskatter tillämpas inte dessa i Frankrike, vilket leder till en snedvridning av konkurrensen mellan de små destillatörerna och de destillatörer som bedriver verksamhet i industriell skala.

I Frankrike måste de små destillatörererna erlägga skatt redan på produktionen, medan industridestillatörerna betalar först vid försäljningen av sin produktion. Dessutom kan industridestillatörerna göra avdrag för en förlust på 6 % alkohol per år om de lagrar sina produkter. De små destillatörerna är alltså klart förfördelade jämfört med industridestillatörerna.

Anser Europeiska kommissionen mot bakgrund av detta att tillämpningen av direktiven om punktskatter är riktig och logisk i detta speciella fall?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3548/97 och E-3549/97 ingivna av Mario Monti för kommissionen (6 januari 1998)

I en förklaring i rådets protokoll om rådets direktiv 92/83/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på alkohol och alkoholdrycker ((EGT L 316, 31.10.1992. )) förklarar rådet och kommissionen att medlemsstater som traditionellt har undantagit privatpersoners tillverkning av små kvantiteter alkohol för eget bruk kan fortsätta att tillämpa dessa undantag. I enlighet med den förklaringen har Frankrike fortsatt att bevilja undantag för tillverkning av tio liter ren alkohol per år till privatpersoner som traditionellt haft den rätten.

Bortsett från detta speciella fall måste all sprittillverkning beskattas. Enligt undantaget i artikel 22 i direktiv 92/83/EEG kan medlemsstaterna emellertid tillämpa en reducerad skattesats för tillverkning vid små destillerier. Frankrike har i likhet med de flesta andra medlemsstaterna valt att inte utnyttja denna möjlighet.

Genom att Frankrike har gjort detta val bör de allmänna regler som fastställs i direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor ((EGT L 76, 23.3.1992. )) gälla. Med ovannämnda undantag för hemdestillering är därmed alla franska destillerier skatteupplag som skall befrias från punktskatt tills godset övergår till fri omsättning och för vilka man skall ta hänsyn till förluster som uppstår av naturliga orsaker.

När det gäller kommissionens inställning till framtida harmonisering inom detta område var ett skäl till att undantagen tilläts * inom de fastställda gränserna * att beskattningen av dessa små producenter ansågs ha för liten effekt på den inre marknaden för att det skulle behövas enhetlighet på gemenskapsnivå. Mot bakgrund av parlamentsledamotens klagomål kommer kommissionen att hålla frågan under uppsikt, men den har idag inte för avsikt att försöka harmonisera beskattningen av dem ytterligare.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2424/97 från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen (11 juli 1997)

Ämne: Hälsorisker förorsakade av koksalt

En överdriven användning av salt är den största orsaken till förhöjt blodtryck och hypertoni. Förhöjt blodtryck och hypertoni är å sin sida de största och främsta orsakerna till hjärnblödning. Även risken för hjärtinfarkt ökar med förhöjt blodtryck. En minskad användning av salt skulle framför allt medföra bättre folkhälsa och således även sänkta kostnader för hälsovården. I Finland klassificerades salt före EU-medlemskapet som tillsatsämne. Därför var användningen av salt även noga reglerat. I Europeiska unionen existerar denna reglering ännu inte.

Av vilken storleksordning anser kommissionen att de hälsorisker som saltanvändningen medför är? Vad ämnar kommissionen göra för att avhjälpa de risker för hälsan som salt förorsakar i Europa, och anser kommissionen salt vara ett tillsatsämne eller ett näringsämne?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (1 oktober 1997)

Natriumandelen i koksalt har mycket riktigt satts i samband med en rad olika åkommor och sjukdomar, men riskerna beror på den mängd som förtärs, vilket i sin tur framför allt beror på allmänna kostvanor och personliga val.

Natriumklorid, som går under benämningen vanligt koksalt, räknas som näringsämne i gemenskapslagstiftningen. Salt måste därför inte bara omnämnas i innehållsförteckningen, utan natriumet måste dessutom föras upp i näringsvärdesmärkningen under vissa omständigheter som fastställs i direktiv 90/496/EEG om näringsvärdesdeklaration för livsmedel. ((EGT L 276, 6.10.1990. ))

Dessutom omfattas produkter som saluförs som livsmedel för särskilda koständamål (dietlivsmedel) och som har en låg natriumhalt av ytterligare märkningsbestämmelser i enlighet med direktiv 89/398/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel. ((EGT L 186, 30.6.1989. )) Villkoren för användning av benämningen ¨med låg natriumhalt¨ skall i framtiden harmoniseras på gemenskapsnivå, utgående från en rapport från Vetenskapliga livsmedelskommittén om denna fråga.

Slutligen planeras åtgärder för att uppnå bättre kunskap om kostens och andra levnadsrelaterade faktorers roll i sjukdomars mönster, och för bättre spridning av information till allmänheten, i syfte att öka kunskapen om grundläggande näringstekniska principer och nya metoder för marknadsföring och tillredning av livsmedel. Dessa åtgärder skall vidtas inom ramen för åtgärdsprogrammet för hälsofrämjande, information, undervisning och utbildning inom ramen för verksamheten på området folkhälsa. ((EGT L 95, 16.4.1996. ))
SKRIFTLIG FRÅGA E-4142/97 från Francisco Sanz Fernández (PSE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Interkulturell utbildning/Sokratesprogrammet

Kan kommissionen uppge hur stor budgeten varit under år 1997 för åtgärd 2 i kapitel II (Comenius) i programmet Sokrates? Hur stor andel av dessa anslag har riktats till utbildning för zigenare?

Vilka projekt riktade till utbildning för zigenare har subventionerats under år 1997?

Har övriga projekt riktade till zigenare subventionerats inom ramen för detta program?

Svar från Édith Cresson på Kommissionens vägnar (5 mars 1998)

År 1997 uppgick Comenius sammanlagda budget (insats 2 i kapitel II i Sokrates-programmet) till 4,8 miljoner ecu.

Inom ramen för Comenius har kommissionen gett bidrag till ett antal projekt för zigenarbarnens skolgång, nämligen:

- 1997 gavs stöd till 13 projekt för en sammanlagd summa av 1.036.000 ecu; och cirka 120 partner var kopplade till dessa fleråriga projekt,

- 1996 gavs stöd till 27 projekt för en summa av 1.119.625 ecu,

- 1995 gavs stöd till 44 projekt för en summa av 1.173.728 ecu.

Det är de nationella kontoren som vidarebefordrar projekten till kommissionen. Vid det senaste mötet med de nationella kontoren uppmärksammade kommissionen dem på antalet framlagda projekt.

Inom ramen för Ungdom för Europa-programmet har kommissionen gett stöd till 11 projekt för zigenska ungdomar, för en sammanlagd summa på 310.000 ecu.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3218/97 från Mark Watts (PSE) till kommissionen (16 oktober 1997)

Ämne: Köp av motorfordon i EU:s medlemsstater

Vilken är rådande situation vad gäller köp av motorfordon i EU:s medlemsstater för att använda under den tid man bor i denna medlemsstat?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (19 november 1997)

Kommissionen ber parlamentsledamoten att precisera vad frågan gäller, så att den kan lämna ett relevant svar.

Upplysningsvis hänvisar kommissionen till sitt meddelande om förfaranden för typgodkännande och registrering av motorfordon som tidigare har varit registrerade i en annan medlemsstat ((EGT C 143, 15.5.1996. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2980/97 från Klaus-Heiner Lehne (PPE) till kommissionen (1 oktober 1997)

Ämne: Rättmätigheten i att vissa kreditkortsavgifter tas ut vid inköp i andra medlemsstater

Kreditkortsföretag (Eurocard-Mastercard, Visa, Barclays med flera) debiterar sina kunder en särskild avgift på upp till 2,3 % av fakturabeloppet varje gång de använder sina kort utomlands. Detta gör inköp i andra medlemsstater avsevärt mycket dyrare. I vår tidsålder med elektronisk betalning resulterar detta också i en psykologisk spärr mot inköp i grannländer: enbart det faktum att särskilda avgifter skall erläggas på inköp utomlands avskräcker kunden. Det går inte att bortse från den skada detta orsakar den inre marknaden och den diskriminering som gränsöverskridande handel och betalning utsätts för. Det finns inga objektiva skäl för detta tillvägagångssätt från kreditkortsföretagens sida, eftersom användningen av kreditkort i en tid då modernast tänkbara datasystem används ger upphov till samma kostnader i det egna landet och i utlandet. En stor del av dessa företags reklam är dessutom just inriktad på möjligheten att utnyttja korten utomlands, men de särskilda kostnader detta medför uppmärksammas inte.

Även om de avtalsklausuler som detta tillvägagångssätt baseras på har förklarats ogiltiga av tyska domstolar vid flera tillfällen, är kreditkortsföretagen inte beredda att avstå från dessa avgifter. I stället hotar företagen de kunder som klagar på eller vidtar rättsliga åtgärder mot tillvägagångssättet med uppsägning av kortavtalen, vilket också sker i praktiken. Detta får allvarliga konsekvenser för den enskilde kunden, inte minst på grund av att de stora kreditkortsföretagen nära nog har en monopolställning.

Känner kommissionen till det tillvägagångssätt som beskrivs ovan, och vad avser den att göra för att snarast möjligt förhindra detta tillvägagångssätt som strider mot europeisk lagstiftning och som är olämpligt på den inre marknaden?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (10 november 1997)

Kommissionen är medveten om det bruk som parlamentsledamoten syftar på, men har ingen fullständig överblick över de faktiska avgifter som tillämpas. Enligt den information som kommissionen förfogar över fastställs dessa avgifter inte av kortföretag som Eurocard-Mastercard eller VISA, utan av enskilda banker som utfärdar kreditkort till sina kunder.

Kommissionen är ense med parlamentsledamoten om att detta bruk kan skapa en psykologisk spärr, men anser att avgifterna inte strider mot gemenskapslagstiftningen, med undantag av de fall där de härrör från avtal eller samordnade förfaranden enligt artikel 85 i EG-fördraget. Enligt kommissionens uppfattning är fastställandet av dessa avgifter inte en inskränkning i den mening som avses i artiklarna 59 eller 73b i EG-fördraget. Dessa avgifter utgör priset för tjänster som fastställs genom utbud och efterfrågan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3122/97 från Armelle Guinebertière (UPE) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Diskriminerande behandling av privata sprittillverkare inom Europeiska unionen

Fruktodlarna som destillerar eller låter destillera en del av sin skörd beskattas särskilt hårt i det franska beskattningssystemet.På detta sätt uppstår en snedvridning av konkurrensen inom unionens medlemsstater.

Medlemsstaterna har nämligen mycket olika regler för destillering. Det finns till exempel verkliga skillnader mellan det spanska mycket liberala systemet och det betydligt strängare franska systemet.

Vilka åtgärder avser Europeiska kommissionen vidta för att minska skillnaderna i lagstiftningarna, som skadar den privata sprittillverkningssektorn?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (12 november 1997)

Enligt det undantag som anges i artikel 22 i direktiv 92/83/EEG om harmonisering av strukturerna för punktskatter på alkohol och alkoholdrycker ((EGT L 316, 31.10.1992. )) får medlemsstaterna tillämpa minskade punktskattesatser på etylalkohol som framställs av små destillerier. Detta undantag får endast tillämpas för en viss begränsad produktionsvolym och endast på vissa villkor. Under förutsättning att medlemsstaternas särskilda ordningar hålls inom de parametrar som således föreskrivs i gemenskapslagstiftningen, finns det inga ytterligare regler om exakt hur de skall tillämpa detta undantag.

Många medlemsstater har valt att inte använda detta undantag, och kommissionen känner inte till att några allvarliga problem har uppstått i sådana medlemsstater som använder den möjligheten. Kommissionen avser därför inte att föreslå någon ändring av artikel 22. Parlamentsledamoten anmodas dock att lämna ytterligare information om de problem som har drabbat de små franska destillerierna, så att situationen kan undersökas.

Vad beträffar själva destilleringsrättigheterna och medlemsstaternas olika system, bör det framhållas att i avsaknad av en gemensam marknadsorganisation för alkohol står det varje medlemsstat fritt att fastställa egna bestämmelser om produktion och saluföring av etylalkohol, som dock måste vara förenliga med de grundläggande bestämmelserna i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3197/97 från Anita Pollack (PSE) till kommissionen (16 oktober 1997)

Ämne: Utbildning i miljöfrågor

Finns det några medel, och i så fall under vilken budgetpost, som kan användas för utbildning i miljöfrågor i utvecklingsländer som Indien, Bangladesh och Nepal?

Om det finns några sådana medel, exakt vad används de till?

Svar från Manuel Marin på kommissionens vägnar (4 november 1997)

Det finns ingen särskild budgetpost enbart för utbildning i miljöfrågor i utvecklingsländer som Bangladesh, Indien och Nepal.

Utbildningsverksamhet på miljöområdet kan emellertid finansieras genom budgetpost B7-6200 vilken omfattar samarbete på miljöområdet. I rådets förordning (EG) nr 722/97 av den 22 april 1997 om åtgärder i utvecklingsländerna på miljöområdet inom ramen för en hållbar utveckling ((EGT L 108, 25.4.1997. )) fastställs det rättsliga ramverket för denna budgetpost. Den uppgår till 15 miljoner ecu bara för 1997. Hittills har ingen utbildningsverksamhet på miljöområdet finansierats och ingen ansökan har tagits emot. Om sådana ansökningar skulle lämnas in till kommissionen kommer de att behandlas enligt kommissionens gällande inriktning och riktlinjer på det här området.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3368/97 från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen (22 oktober 1997)

Ämne: Säkerställande av finansieringen av utvidgningen

I den del av kommissionens Agenda 2000 som gäller finansieringen av utvidgningen konstateras att de av utvidgningen orsakade betalningsandelarna för EU:s nuvarande medlemsstater inte får överskrida 1,27 % av bruttonationalprodukten. Trots att även den kraftiga ekonomiska tillväxten ger upphov till resurser som kan avdelas till strukturella reformer av unionens stödpolitik, verkar uppskattningarna om att en finansiering på nuvarande nivå är tillräcklig som överoptimistiska.

Den senaste tidens diskussioner både inom rådet och inom Europaparlamentet visar att det är orealistiskt att anta att medlemskapsförhandlingarna kommer att inledas i den 5+1-form som kommissionen föreslår. Detta torde leda till att den totala finansieringsplanen på medellång och lång sikt kommer att genomgå betydliga förändringar jämfört med kommissionens nuvarande beräkningar.

Med hänvisning till det ovan anförda vill jag fråga om kommissionen tror att den totala finansieringsramen under alla omständigheter kommer att hållas inom de ramar som anges i Agenda 2000? Hur har kommissionen förberett sig och hur kommer den i framtiden att förbereda sig för en situation där nuvarande finansieringsberäkningar eventuellt kommer att visa sig vara underdimensionerade?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar (9 december 1997)

I sitt meddelande ¨Agenda 2000¨ ((KOM(97) 2000. )) angav kommissionen under vilka förutsättningar och antaganden som en finansiering både av en fortsatt utveckling av gemenskapens olika politiska områden och en integration av de första kandidatländerna vore möjlig utan att den nuvarande maximigränsen för egna medel på 1,27 % av bruttonationalinkomsten (BNI) överskrids samtidigt som en disponibel marginal under denna maximigräns bibehålls. Eftersom maximigränsen är avhängig gemenskapens storlek, kommer den vid den tidpunkten att avse BNI för ett utvidgat EG.

Det bör alltså noteras att sammanställningen över den finansiella ramen som läggs fram i ¨Agenda 2000¨ grundas på ett antal arbetshypoteser om hur utvidgningen kommer att te sig (antal länder, anslutningsdatum, villkor). Bland annat bygger den på antagandet om att fem kandidatländer i Central- och Östeuropa samt Cypern kommer att anslutas år 2002. Om utvidgningen sker på sätt som väsentligen skiljer sig från kommissionens antaganden kan beloppen i finansieringsdelen i ¨Agenda 2000¨ anpassas i enlighet med detta.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3520/97 från Carlos Robles Piquer (PPE) till rådet (14 november 1997)

Ämne: Hongkong och Tibet

När rådet följer utvecklingen i Hongkong efter dess överlämnande från Förenade kungariket till Kina, håller det då i minnet att liknande effekter kan uppstå som de som uppstod i samband med det avtal med 17 punkter som Kina undertecknade den 23 maj 1951 där man i själva titeln utlovade en ¨Fredlig befrielse av Tibet¨ efter den lilla tibetanska arméns nederlag?

Anser rådet mot bakgrund av denna uppföljning att de olika regimer som Kina haft under dessa 46 år har följt eller brutit mot de 17 punkterna och kan man utifrån detta kan dra någon lärdom för den före detta brittiska kolonins framtid?

Svar (12 februari 1998)

Frågan om mänskliga rättigheter i Tibet får av hävd framträdande uppmärksamhet i kontakterna mellan Europeiska unionen och kinesiska myndigheter. Beskickningscheferna vid medlemsstaternas ambassader i Beijing följer kontinuerligt situationen i detta avseende för befolkningen i Tibet.

När det gäller Hongkong har unionen vid upprepade tillfällen uttalat sitt stöd för framtida stabilitet och välstånd i den särskilda administrativa regionen Hongkong inom Folkrepubliken Kina. Unionen har också betonat den särskilda vikt den lägger vid full respekt för Hongkong-befolkningens fri- och rättigheter och den höga grad av självstyre som tillerkänns den särskilda administrativa regionen i den gemensamma kinesisk-brittiska förklaringen och i grundlagen (Basic Law). Om dessa åtaganden fullföljs, inbegripet fria och hederliga val inom den av Kina utlovade tidsperioden, erbjuder de den bästa garantin för Hongkongs framtid.