ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3280/01

från John McCartin (PPE-DE) till kommissionen

(26 november 2001)

Ämne: Lomékonventionen och EU:s utvecklingsbistånd

Kan kommissionen förelägga en lista över de länder som erhåller stöd, antingen genom Lomékonventionen eller genom det europeiska utvecklingssamarbetet, och där kvaliteten av de mänskliga rättigheter som gäller för kvinnor är lägre än för män?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(15 mars 2002)

Medborgerliga rättigheter definieras i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. I konventionen framgår att medborgerliga rättigheter är de rättigheter som fastställs i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, vilken staterna förpliktigar sig att följa. I artikel 3 i konventionen behandlas uttryckligen frågan om lika rättigheter för män och kvinnor, vilket bl.a. innebär att alla människor, på lika villkor och i full utsträckning, skall kunna åtnjuta de rättigheter som fastställs i konventionen. Staterna skall därför se till att män och kvinnor har samma möjligheter att åtnjuta alla de rättigheter som fastställs i konventionen.

Huruvida en stat har ratificerat konventionen eller inte kan därför ses som ett svar på parlamentsledamotens fråga. En annan internationellt godkänd norm när det gäller ovannämnda rättigheter är konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Genom att ratificera konventionen förbinder sig staterna att vidta ett antal åtgärder för att få slut på alla slags diskriminering av kvinnor, även när det gäller deras medborgerliga och politiska rättigheter. En förteckning över länder som inte har ratificerat ovannämnda konventioner skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat.

Ett av problemen med denna typ av svar är huruvida ratificeringen avspeglar genomförandet i praktiken. Ratificering behöver inte nödvändigtvis innebära att signatärstaterna har vidtagit alla rättsliga åtgärder som krävs för att kunna förverkliga konventionens mål. De kommittéer som inrättats genom konventionerna kontrollerar genomförandet och kan begära in regelbundna rapporter från staterna i fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3455/01

från Mogens Camre (UEN) till kommissionen

(14 december 2001)

Ämne: Asylsökandes villkor i EU-länderna

Mot bakgrund av den kritik som bland annat har kommit från Belgiens regering om den nya danska regeringens planer på att ändra invandrings- och flyktingpolitiken, vill jag be kommissionen att lägga fram en översikt som visar på varje enskilt EU-lands behandling av asylsökande och invandrare. Jag skulle vilja ha upplysningar om följande:

1. Ekonomiskt stöd per asylsökande.

2. Bostadsbidrag per asylsökande.

3. Ekonomiskt stöd till personer med flyktingstatus.

4. Bostadsbidrag till varje person med flyktingstatus.

5. Ekonomiskt stöd till varje asylsökandes barn.

6. Procentuell andel flyktingar som finns på öppna flyktingförläggningar.

7. Procentuell andel flyktingar som finns på slutna flyktingförläggningar.

8. Ekonomiskt stöd till vuxna som har återförenats med sin familj.

9. Ekonomiskt stöd till barn som återförenats med sin familj.

10. Villkor för tillgång till utbildning för flyktingar och invandrare från länder utanför EU.

11. Villkor för tillgång till sjukvård för flyktingar och invandrare från länder utanför EU.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(8 februari 2002)

Kommissionen beställde 1999 en undersökning(1) som framlades i början av november 2000 om rättsliga ramar och administrativ praxis i Europeiska unionens medlemsstater vad gäller mottagningsvillkoren för asylsökande, fördrivna personer och personer som söker internationellt skydd.

Syftet med undersökningen har varit att samla information om rättsliga ramar och administrativ praxis i medlemsstaterna vad gäller mottagningsvillkoren för personer som söker internationellt skydd och att analysera och jämföra den information som insamlats.

Kartläggningen och den jämförande analysen av bestämmelser och praxis omfattar följande områden:

- Åtgärder direkt vid ankomsten.

- Inkvartering.

- Tillgång till utbildning.

- Utkomstmöjligheter.

- Läkarvård.

- Tillträde till arbetsmarknaden.

- Frihetsberövande och begränsningar när det gäller att röra sig fritt.

- Särskild behandling av sårbara grupper.

Undersökningen går vidare in på följande områden:

- Skillnader i mottagningsvillkor när det gäller ett visst skede i asylförfarandet och vilken slags rättslig ställning som söks eller beviljas.

- Nationella, regionala och lokala statliga myndigheters samt icke-statliga organisationers respektive roller vid behandlingen av personer som söker skydd.

- Samarbete mellan medlemsstaterna i asylfrågor.

- Medlemsstaternas förslag till ändring av nuvarande nationell lagstiftning eller praxis.

Det verkar som om undersökningen, både när det gäller den jämförande delen och landsprofilerna, fullt ut kommer att kunna ge den begärda informationen.

(1) http://europa.eu.int/comm/justice_home/unit/immigration_en.htm.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3306/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(28 november 2001)

Ämne: Den svenska hundmärkningslagen

Vid årsskiftet 2000/2001 trädde en ny hundmärkningslag i kraft i Sverige. Men frågan är om kraven på ID-märkningen och registrering var giltiga. Lagen ger den svenska polisen rätt att omhänderta omärkta hundar om hunden utgör eller kan befaras utgöra en fara för någon annan. I oktober 2001 hade mer än 58 000 hundägare skyndat till veterinären för att få sina hundar ID-märkta.

Men nationella tekniska föreskrifter som handlar om att saker ska märkas eller registreras på ett visst sätt ska anmälas till kommissionen. Därefter ska kommissionen ge sitt godkännande. Under väntetiden får reglerna inte tillämpas. Eftersom myndigheterna i Sverige och regeringen inte var överens om hundmärkningsreglerna krävde ett EU-godkännande eller ej, skickades de inte iväg till kommissionen förrän i början av januari 2001. Då kommissionen arbetar med ett annat förslag som omfattar märkning av djur förlängdes frysningen av de svenska reglerna till minst tolv månader. Därmed saknar den aktuella föreskriften rättsverkan, enligt Kommerskollegium. Men den svenska regeringen anser att hundmärkningslagen ska tillämpas fullt ut redan nu och att det hela bygger på ett missförstånd från kommissionens sida.

Anser kommissionen att den svenska hundmärkningslagen har rättsverkan i nuläget och att svenska domstolar bör tillämpa den?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(2 april 2002)

Kommissionen informerar parlamentsledamoten om att den svenska regeringen den 11 januari 2001 respektive den 12 januari 2001 anmälde ett förslag till förordning om märkning och registrering av hundar (anmälan 2001/5/S) samt om tillämpningsföreskrifter för denna (anmälan 2001/9/S).

Kommissionen lämnade parlamentet och rådet ett förslag till förordning angående djurhälsovillkor som skall tillämpas vid transporter av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte(1). Detta ledde till att de svenska förslagen blockerades enligt artikel 9.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter(2).

Denna blockering skulle förhindra att antagandet av de anmälda förslagen på ett negativt sätt påverkade harmoniseringen av medlemsstaternas lagstiftning.

De svenska myndigheterna var därför tvungna att skjuta upp antagandet av de två anmälda förslagen till 11 januari 2002 respektive 14 januari 2002. Eftersom gemenskapsarbetet inte var slutfört vid dessa datum upphörde blockeringen, vilket gjorde det möjligt för svenska myndigheter att på nationell nivå slutföra det lagstiftningsarbete som blivit uppskjutet och anta den tekniska föreskriften.

Kommissionen anser alltså att den svenska regeringen inte skulle ha kunnat anta förslagen före dessa datum utan att åsidosätta skyldigheterna enligt gemenskapsrätten och det förfarande som regleras av direktiv 98/34/EG.

(1) EGT C 29 E, 30.1.2001.

(2) EGT L 204, 21.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3550/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till rådet

(8 januari 2002)

Ämne: Konflikten mellan Israel och Palestina

Konflikten mellan Israel och Palestina har trappats upp. Ämnar rådet tillsammans med Förenta staterna vidta politiska åtgärder vilket skulle vara viktigt för att få till stånd fred och garantera de båda staternas framtida existens?

Svar

(25 juni 2002)

Europeiska rådet i Laeken (1415 december 2001) gjorde ett omfattande uttalande som fastställde de principer som ligger till grund för den beslutsamma handlingsväg som EU fortsätter att följa för att finna en politisk lösning på situationen i Mellanöstern. Mot bakgrund av den senaste tidens upptrappning av våldet bekräftade rådet den 28 januari 2002 att detta uttalande fortfarande är giltigt, och har under den efterföljande perioden konstant varit mycket uppmärksamt på hur situationen inom detta område utvecklas.

Europeiska rådet i Barcelona den 1516 mars 2002 gjorde ett uttalande om Mellanöstern i vilket unionens ståndpunkt tydligt redovisas. Till följd av den snabba händelseutvecklingen under de efterföljande dagarna höll unionens utrikesministrar ett särskilt möte i Luxemburg den 3 april 2002 under vilket de principer som fastställdes i Barcelona bekräftades och man beslutade att skicka en delegation på hög nivå bestående av Josep Picqué och Javier Solana till platsen med unionens budskap som framför allt uppmanar till ett fullständigt och omedelbart genomförande av Förenta nationernas säkerhetsråds resolution 1402.

EU inser naturligtvis att dess insatser inte kan bli verkningsfulla om de företas isolerat och tar varje tillfälle i akt för att arbeta för framsteg genom samtal och samarbete med andra huvudaktörer. Det är EU:s övertygelse att beslutsamma och samordnade insatser av Europeiska unionen, Förenta nationerna, Förenta staterna, Ryska federationen och de mest berörda arabländerna är absolut nödvändiga och brådskande för att åter öppna vägen till politiska förhandlingar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3160/01

från Jannis Sakellariou (PSE) till rådet

(23 november 2001)

Ämne: Motorfordonsskatt

En tysk som arbetar i München och bor i Ungern pendlar regelbundet med sin bil mellan dessa båda länder.

I båda länderna, såväl som i Österrike som är transitland, ställs alltid olika, delvis motsägelsefulla krav i fråga om registrering av motorfordon när det gäller administrativa och skatterättsliga bestämmelser samt krav på tull, vilket innebär både besvärligt extraarbete i organisatoriskt hänseende för den som berörs och merkostnader.

Planerar rådet inom överskådlig framtid överenskommelser såväl inom medlemsstaterna som i förhållande till kandidatländerna, vilka omfattar ett erkännande av rådande nationella bestämmelser?

Svar

(13 maj 2002)

Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om att direktiven 83/182/EEG och 83/183/EEG enligt nu gällande gemenskapsrätt innehåller reglerna för frågan om beskattningen av privata motorfordon vid slutgiltigt eller tillfälligt överförande till en annan medlemsstat än den där de är inregistrerade.

I pågående förhandlingar med kandidatländerna utgår man från att dessa tillämpar gemenskapens regelverk, däribland de båda nämnda direktiven, så snart de har anslutit sig till gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3468/01

från Marialiese Flemming (PPE-DE) till rådet

(18 december 2001)

Ämne: Säkerhetsnormer vid kärnkraftverk

Kan rådet besvara följande frågor:

1. Är rådet berett att vidta åtgärder för att undersöka säkerhetsnormerna vid alla kärnkraftverk i Europa?

2. Är rådet berett att ge Internationella atomenergiorganet utökade befogenheter på säkerhetskontrollernas område?

3. Är rådet berett att gå ut till allmänheten med omfattande information om vad som framkommit vid dessa kontroller?

4. Är rådet berett att gå med på att Euratomfördraget ändras i riktning mot en ökad demokratisering och en intensivare medverkan från Europaparlamentets sida?

Svar

(13 maj 2002)

Först och främst vill rådet framhålla att bestämmelser om skydd vid kärnkraftverk inte bör blandas samman med bestämmelser om säkerhet vid kärnkraftverk.

Generellt har Europeiska rådet vid mötet i Laeken förbundit sig att bibehålla en hög kärnsäkerhetsnivå i unionen. Europeiska rådet betonade starkt nödvändigheten av att man övervakar säkerheten och skyddet i kärnkraftverken. Det begärde återkommande rapporter från medlemsstaternas experter på kärnenergi som skall hålla nära kontakt med kommissionen.

Bestämmelser om säkerhetskontroller finns i kapitel 7 i Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen.

Rådet vill påpeka att skyddet vid kärnkraftverk däremot inte ingår i gemenskapens kompetens utan faller inom det nationella kompetensområdet, eftersom Euratomfördraget inte innehåller några särskilda bestämmelser som ger gemenskapen befogenheter på detta område.

Någon särskild lagstiftning på EU-nivå har därför inte införts om gemensamma skyddsnormer för kärnkraftsanläggningar. Ansvaret för skyddet vid en kärnkraftsanläggning ligger därför hos den som har hand om driften under kontroll av vederbörande myndigheter inom ramen för nationell lagstiftning.

Säkerhetsarrangemangen i medlemsstaterna är emellertid redan föremål för en grundläggande inbördes översyn inom ramen för IAEA, som ger rekommendationer om skydd, och konventionen om kärnsäkerhet, som samtliga medlemsstater och Euratom är avtalsslutande parter i.

En ändring av Euratomfördraget är inte rådets sak att ta upp utan regeringskonferensens. I Fördraget om Europeiska unionen fastslås i artikel 48 att varje medlemsstats regering eller kommissionen får förelägga rådet förslag till ändringar av fördragen. Rådet har för närvarande inte mottagit några sådana förslag.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3275/01

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(26 november 2001)

Ämne: Köp av begagnade fordon inom gemenskapen skattemässig behandling

Vad beträffar fråga nr P-0964/01(1) och det följande svaret från kommissionsledamot Bolkestein på denna, står det klart att de ansvariga myndigheterna på finans- och transportministeriet i Italien inte reagerat i denna fråga, även om också de viktigaste italienska massmedierna, till exempel Il Sole 24 Ore, ett flertal gånger rapporterat om ärendet.

Från ekonomiministeriets sida har man fortfarande inte tagit någon klar ställning till det hela. Följaktligen importeras även fortsättningsvis en stor mängd begagnade fordon, utan att den motsvarande mervärdesskatten betalas.

Är kommissionen informerad om detta faktum och, om så är fallet, ämnar kommissionen vidta några åtgärder?

(1) EGT C 318 E, 13.11.2001, s. 164.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(22 januari 2002)

I svaret på den skriftliga frågan P-0964/01(1) från frågeställaren beskrev kommissionen de mervärdesskattesystem som är tillämpliga på begagnade bilar. Eftersom dessa system har varit införlivade med nationell lagstiftning sedan 1995 anser kommissionen att det inte är förvånande att reaktionen på svaret varit begränsad.

Kontrollen av mervärdesskatt är en fråga för medlemsstaterna. Kommissionen var dock medveten om de särskilda problemen i samband med kontroll av transaktioner som hänför sig till begagnade bilar. I det sammanhanget hölls ett seminarium 1999 inom ramen för Fiscalis-programmet(2) i syfte att undersöka dessa problem i detalj. En av slutsatserna från seminariet var att tjänstemän som är inbegripna i kontroll av mervärdesskatt haft svårigheter att fastställa huruvida gemenskapsinterna leveranser av begagnade bilar gjordes enligt vinstmarginalsystemet eller enligt de normala mervärdesskattesystemen.

När kommissionen lade fram sitt förslag om förenkling, modernisering och harmonisering av kraven på fakturering när det gäller mervärdesskatt(3) föreslog den därför att en av de obligatoriska uppgifter som skulle anges på fakturorna var en hänvisning till artikel 26a i sjätte momsdirektivet 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund(4) i de fall då vinstmarginalsystemet tillämpades. Detta förslag antogs av rådet, och från och med den 1 januari 2004 kommer det därför att vara obligatoriskt för skattskyldiga personer att vid tillämpning av vinstmarginalsystemet hänvisa till artikel 26a, till motsvarande nationella bestämmelser eller till något annat tecken på att vinstmarginalsystemet har tillämpats.

(1) EGT C 318 E, 13.11.2001.

(2) Europaparlamentets och rådets beslut nr 888/98/EG av den 30 mars 1998 om antagande av gemenskapens åtgärdsprogram för att förbättra systemen för indirekt beskattning på den inre marknaden (Fiscalis-programmet) (EGT L 126, 28.4.1998).

(3) EGT C 96 E, 27.3.2001.

(4) EGT L 145, 13.6.1977. Direktivet senast ändrat genom rådets direktiv 2001/44/EG av den 19 januari 2001 (EGT L 22, 24.1.2001).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2696/01 från Mario Mauro (PPE-DE) till kommissionen. Finansiering vid generaldirektoratet för yttre förbindelser.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 172 E , 18/07/2002 s. 0013 - 0013



SKRIFTLIG FRÅGA E-2696/01 från Mario Mauro (PPE-DE) till kommissionen (3 oktober 2001) Ämne: Finansiering vid generaldirektoratet för yttre förbindelser Kan kommissionen göra en förteckning över de projekt som under åren 20002001 lagts fram inom det finansieringsområde som handhas av generaldirektoratet för yttre förbindelser vad gäller de italienska regionerna Ligurien, Lombardiet, Piemonte och Valle d'Aosta och namnge de projekt som därefter antagits? Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar (31 januari 2002) När det gäller de budgetposter som generaldirektoratet för yttre förbindelser är utanordnare för finns det under 2000 och 2001 ingen finansiering för de italienska regioner som parlamentsledamotens fråga avser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3538/01

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(8 januari 2002)

Ämne: Komplementaritet mellan EU:s och medlemsstaternas utvecklingspolitik

Den 1 juni 2001 hölls tydligen ett möte som anordnats av generaldirektören för utveckling, där generaldirektoratet för yttre förbindelser samt samarbetskontoret och dess motsvarigheter i medlemsstaterna medverkade för att diskutera komplementariteten och de olika aspekterna angående denna.

Kan kommissionen berätta vilka beslut som fattades under detta sammanträde?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(20 februari 2002)

Som de led i samordningen och utvecklingen av ett ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna och kommissionen, anordnade kommissionen ett antal möten med de generaldirektörer som har ansvar för utvecklingsfrågor (Réunion des directeurs généraux du développement). Kommissionen samlade generaldirektörer från medlemsstaterna och från GD Utveckling, GD Yttre förbindelser respektive EuropeAid Byrån för utvecklingssamarbete.

Dessa möten är helt informella och de genomförs utan dagordning och inga beslut fattas. Syftet är att få till stånd ett ömsesidigt informationsutbyte.

Vid de två senaste mötena (september 2001 och januari 2002) avhandlades i huvudsak situationen i Afghanistan, konferensen i Monterrey om utvecklingsfinansiering, samordningsprinciper, komplementaritet och överensstämmelse med Maastrichtfördraget, särskilt när det gäller det nya planeringsinstrumentet landstrategidokumentet (Country Strategy Paper, CSP) som för in medlemsstaterna i arbetet med utformningen och därmed ser till att komplementariteten och samordningen får en betydande förstärkning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3658/01

från Elisa Damião (PSE) till kommissionen

(15 januari 2002)

Ämne: Statsstöd till varvsindustrin

Fackpressen har meddelat att den tyska regeringen är beredd att ge understöd till maritima transporter och till varvsindustrin, och att regeringen har lagt fram ett förslag i denna riktning inför parlamentet.

Detta är ett av flera exempel på hur en medlemsstat direkt eller indirekt stöder varvsindustrin och de maritima transporterna, och det kan betyda att konkurrensen snedvrids. Jag önskar därför att kommissionen informerar om hur denna praxis utformats och att den gör en bedömning av konsekvenserna för industrin i andra medlemsstater.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(20 februari 2002)

Kommissionen känner inte till den tyska regeringens stödprojekt till sjötransport och varvsindustrin, som frågeställaren tar upp.

Enligt artikel 88.3 i EG-fördraget måste medlemsstaterna i god tid underrätta kommissionen om planer på att införa eller ändra stöd.

Om Tyskland i enlighet med denna skyldighet anmäler ett stöd inom dessa sektorer till kommissionen, kommer det att undersökas i förhållande till gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till sjötransport(1) och till rådets förordning (EG) nr 1540/98, av den 29 juni 1998, om fastställande av nya regler för stöd till varvsindustrin(2).

(1) EGT C 205, 5.7.1997.

(2) EGT L 202, 18.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2685/01 från Mario Mauro (PPE-DE) till kommissionen. Finansiering vid generaldirektoratet för utvidgningen.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 172 E , 18/07/2002 s. 0012 - 0012



SKRIFTLIG FRÅGA E-2685/01 från Mario Mauro (PPE-DE) till kommissionen (3 oktober 2001) Ämne: Finansiering vid generaldirektoratet för utvidgningen Kan kommissionen göra en förteckning över de projekt som under åren 20002001 lagts fram inom det finansieringsområde som handhas av generaldirektoratet för utvidgningen vad gäller de italienska regionerna Ligurien, Lombardiet, Piemonte och Valle d'Aosta och namnge de projekt som därefter antagits? Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar (31 januari 2002) Ingen av de regioner som nämns av parlamentsledamoten har erhållit någon finansiering genom ECOS-Ouverture-programmet 1998, även om ansökningar erhållits enligt nedan: - Valle d'Aosta en ansökan. - Ligurien två ansökningar. - Lombardiet två ansökningar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2925/01

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(24 oktober 2001)

Ämne: Gränskontroll och terror

Kommer kommissionen att tillåta att medlemsstaterna återinför gränskontroller om de anser sådana nödvändiga för att kunna gripa terrorister?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(3 december 2001)

Enligt artikel 2.2 i tillämpningskonventionen till Schengenavtalet får medlemsstaterna återinföra personkontroller vid de inre gränserna om det krävs med hänsyn till allmän ordning eller nationell säkerhet.

Dagens rättsläge ger inte kommissionen någon behörighet att tillåta eller förbjuda att gränskontroller återinförs.