SKRIFTLIG FRÅGA E-3048/00

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(28 september 2000)

Ämne: Tandvård och tandtekniker

En rapport från Förenade Kungarikets regering, från 1991, fastslog behovet av tandtekniker inom tandläkaryrket och rekommenderade att de skulle erkännas som en yrkesgrupp.

Det allmänna tandteknikerrådet (General Dental Council GDC) satte ihop en grupp för att behandla den här frågan och de kom fram till samma slutsats som regeringsrapporten. Sedan dess har GDC på nytt hänvisat sina rekommendationer till arbetsgruppen för vidare arbete och de har diskuterats under flera tillfällen. Vid ett sista möte beslutade GDC att tandtekniker inte kunde driva tandläkarmottagningar och att de inte kunde få betalt direkt av sina patienter.

Hälsovårdsministeriet har däremot fastställt att tandteknikeryrket inte ligger inom GDC:sbefogenshetsområde eftersom det är ett offentligt organ.

Faller detta inom EU:s befogenhets- och ansvarsområde?

Om så är fallet, vilka planer har kommissionen för att försäkra moderniseringen av tandvårdsyrket så att det ger patienter möjlighet att få ta del av ett stort urval av ny personal och yrkeskunniga som är kvalificerade på området tandvård, inklusive tandtekniker i Förenade Kungariket?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 oktober 2000)

Eftersom yrket klinisk tandtekniker (clinical dental technician) inte har harmoniserats på gemenskapsnivå, är medlemsstaterna ensamma behöriga att bevilja en officiell ställning och besluta om reglering av detta yrke (utbildningskrav, tillträde och utövning).

Medlemsstaternas behörighet på området är dock till viss del kringskuren, eftersom det finns gemenskapsharmonisering av tandläkaryrket. I rådets direktiv 78/687/EEG av den 25 juli 1978 om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om verksamhet som tandläkare(1) samordnas utbildningen av tandläkare. Dessutom föreskrivs de utbildningsvillkor som medlemsstaterna måste fastställa för dem som vill utöva tandläkaryrket. Direktivet är en förutsättning för det automatiska ömsesidiga erkännande av tandläkareexamina som fastställs i rådets direktiv 78/686/EEG av den 25 juli 1978 om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för tandläkare inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster(4), och det innehåller de minimikrav som skall säkerställa en hög kvalitet på den vård som yrkesutövarna ger.

Det följer av denna harmonisering att medlemsstaterna inte längre har rätt att skapa eller fortsätta att tillåta ett yrke, som inte är detsamma som tandläkaryrket, men vars verksamhetsområde liknar eller är identiskt med tandläkarens. Om medlemsstaterna är fria att enligt eget tycke skapa eller reglera yrken såsom till exempel tandtekniker eller tandhygienist, kan de inte tillåta yrkesutövare som inte har den nivå eller den utbildning som krävs enligt tandläkardirektiven att utöva samma aktiviteter som tandläkarna. Detta skulle strida mot direktivens anda och bokstav och de skulle därmed i praktiken bli verkningslösa.

Avslutningsvis skall påpekas att om en officiell ställning beviljas ett yrke skall den generella ordningen för erkännande av examensbevis tillämpas på det ömsesidiga erkännandet av kvalifikationerna i fråga i enlighet med rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier(2) och rådets 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG(3).

(1) EGT L 233, 24.8.1978.

(2) EGT L 19, 24.1.1989.

(3) EGT L 209, 24.7.1992.

(4) EGT L 233, 24.8.1978.