SKRIFTLIG FRÅGA E-2520/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(18 september 2001)

Ämne: Undervisning och förvaltning på det egna språket som ett medel för att hindra uppkomst av nationalistiska motsättningar

1. Känner kommissionen till att två tredjedelar av de 48 stater som existerar i dag i Europa, bl. a. de sex nuvarande EU-staterna Grekland, Belgien, Italien, Tyskland, Finland och Irland, och dessutom Norge, Albanien, Polen, Litauen, Island, Malta, Slovenien, Ukraina, Moldavien och Tjeckien uppstod först efter Wienkongressens försök 1815 att för all evighet lägga fast indelningen av Europa och dess statsgränser, varvid det inte var invånarnas uppfattningar om kultur- och språkgränser som var utslagsgivande, utan i stället fastställande av krigsutfall, kungliga giftermål och avtal om att låta bergskedjor eller floder utgöra statsgränser?

2. Känner kommissionen också till att det missnöje i samhället som har lett till upprättande av nya stater och sammanslagning av gamla stater i de flesta fall har fått näring av att det i många områden inte var folkets språk som användes i förvaltning och undervisning utan ett främmande språk för furstar, statstjänstemän och militärer vilket skapade en uppdelning i första och andra klassens medborgare, och att detta förhållande i många fall ledde till nationalistiska strömningar som ibland utmynnade i väpnad kamp innan man införde en annan förvaltning genom federalisering och ändrade gränser?

3. Håller kommissionen med mig om att fri tillgång till undervisning och förvaltning på det lokala eller regionala inhemska majoritetsspråket är bästa sättet att hindra uppkomsten av nationalistiska motsättningar, och att vi har mycket att lära när det gäller europeiska grannfolks fredliga och respektfulla samexistens av de förändringar som har införts under de senaste decennierna efter

språkstrider i Flandern, Fryslân (Friesland), Catalunya (Katalonien), Euskadi (Baskien) och Sydtyrolen (Alto Adige), och att dessa positiva förebilder för närvarande är aktuella för bl. a. sydligaste Slovakien, nordligaste Serbien, mellersta Rumänien och nordvästra Makedonien?

4. Anser kommissionen att sakernas tillstånd, så som situationen för närvarande ser ut i Chroscicy (se vidare min fråga E-2519/01), är ett bra exempel på hur blivande medlemsstater i EU bör hantera rättigheterna för regionala och lokala befolknings majoriteter som talar minoritetsspråk?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2519/01 och E-2520/01ingivet av Viviane Reding på kommissionens vägnar

(6 december 2001)

När det gäller det fall som parlamentsledamoten nämner har kommissionen inga uppgifter som tyder på någon bristande tillämpning av gemenskapsrätten eller på något allvarligt och kontinuerligt åsidosättande enligt artikel 7 (f.d. artikel 4) i EU-fördraget. Kommissionen erinrar om att det i artikel 149 (f.d. artikel 126) i EG-fördraget föreskrivs att ansvaret för utbildningssystemens organisation och dess språkliga mångfald ligger hos medlemsstaterna. Kommissionen påminner om de insatser som gjorts för att främja språklig mångfald, bland annat inom ramen för Europeiska språkåret, samt om gemenskapens bidrag till utvecklingen av medlemsstaternas kulturer med respekt för nationella och regionala skillnader i enlighet med artikel 151 (f.d. artikel 128) i EG-fördraget.

Närmare upplysningar kan parlamentsledamoten hitta i kommissionens svar på den skriftliga frågan E-2538/01 av Hans Modrow(1) i samma ärende.

(1) Se s. 27.