SKRIFTLIG FRÅGA E-1592/01

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(1 juni 2001)

Ämne: Justering av stöden från den gemensamma jordbrukspolitiken

I diskussionen om Agenda 2000 avslogs kommissionens ursprungsförslag om justering av stöden från den gemensamma jordbrukspolitiken. I stället godkändes en förordning som tillåter medlemsstaterna att minska direktstöden med upp till 20 procent, och de medel som därigenom uppstår kan användas för extra åtgärder till landsbygdens utveckling. Denna möjlighet att minska direktstöden har hittills bara utnyttjats av tre medlemsstater. Fördelen med kommissionens ursprungliga förslag, även om det inte var en verklig justering, var att man kunde justera stöden på gemenskapsnivå vilket gav möjligheter att lösa obalansen i fördelningen av stöden mellan länder, produktion och producenter. Kommissionsledamot Fischler nämnde i sitt tal den 7 maj på jordbrukskongressen hos det tyska CDU, möjligheten att i halvtidsöversynen av den gemensamma jordbrukspolitiken, återigen lägga fram kommissionens ursprungsförslag om justeringen.

Överväger kommissionen i detta sammanhang möjligheten att se över ursprungsförslaget?

Anser inte kommissionen att det är viktigt, både ur ett likhetsperspektiv och för att få loss ekonomiska medel, att införa en gräns (ett tak) för stöden per anläggning och en procentuell ökning av stöden till de jordbrukare som får minst hjälp från den gemensamma jordbrukspolitiken (justering)? Skulle ni till exempel gå med på en ökning på 15-20 procent till de jordbrukare som får mindre än 5 000 euro i stöd? Vad anser ni om möjligheten att utvidga justeringen till att gälla alla stöd från den gemensamma jordbrukspolitiken?

Anser ni inte att det bästa användningssättet för de besparingar som gjorts på detta sätt är till kompensationsbidrag och jordbruks- och miljövårdsåtgärder?

Anser ni inte att det ursprungliga förslagets nivåer är för höga för att garantera en nödvändig omfattning av åtgärderna? Vad anser ni om en översyn som går under de föreslagna nivåerna?

Hur många jordbrukare finns det i varje medlemsstat som får mindre än 5 000 euro i stöd, mellan 5 000 och 25 000, mellan 25 000 och 50 000, mellan 50 000 och 75 000, mellan 75 000 och 100 000, mellan 100 000 och 150 000 och över 150 000 euro?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(18 september 2001)

Enligt artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 1259/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken(1) kan medlemsstaterna välja att minska direktstödet till jordbrukarna enligt de gemensamma stödsystem som fastställs i bilagan till den förordningen med högst 20 %, och att använda de gemenskapsmedel som därigenom blir tillgängliga för extra åtgärder till landsbygdsutveckling.

Parlamentsledamoten hänvisar till en anmärkning av kommissionsledamoten med ansvar för jordbruksfrågor vid CDU:s jordbrukskongress, men detta uttalande måste tolkas i sitt rätta sammanhang. I anförandet uttryckte kommissionsledamoten med ansvar för jordbruksfrågor sin besvikelse över att så få medlemsstater hittills har utnyttjat den möjlighet som bestämmelserna i artikel 4 i rådets förordning (EG) 1259/1999 erbjuder att med hjälp av modulering flytta bidrag från direktstöd under den gemensamma jordbrukspolitikens första pelare och därmed öka tillgängliga medel till åtgärder under den andra pelaren (landsbygdsutveckling). Kommissionsledamoten tog upp frågan om det vore lämpligt att göra den modulering som beskrivs i artikel 4 obligatorisk för samtliga medlemsstater, så som kommissionen ursprungligen hade tänkt sig i förslagen i Agenda 2000.

Kommissionsledamoten med ansvar för jordbruksfrågor hävdade däremot inte att kommissionen övervägde att åter lägga fram (eller revidera) det ursprungliga, detaljerade förslaget om modulering, så som parlamentledamotens fråga vill göra gällande. Kommissionens ursprungsförlag innehöll fastställda tak på gemenskapsnivå, ovanför vilka en modulering av direktstödet till jordbrukarna skulle tillämpas, men det förslaget antogs inte av rådet. I förordning (EG) nr 1259/1999 finns

det i stället en förteckning över tre huvudkategorier med objektiva kriterier som medlemsstaterna kan använda som modeller när de utformar den moduleringsmekanism som är lämpligast för deras särskilda jordbruksstruktur och målen för den nationella politiken.

För närvarande anser kommissionen inte att det vore lämpligt eller önskvärt att på gemenskapsnivå införa ett enda tak för direktstödet. Ett enda tak på gemenskapsnivå skulle svårligen kunna återspegla den stora mångfald jordbrukssystem och -strukturer som finns i olika medlemsstater och områden, av vilka många har sitt ursprung i traditionella mönster för markanvändning, och det skulle sannolikt ha en oproportionerlig, negativ effekt på vissa jordbrukssystem och vissa medlemsstater. Effekterna av en sådan omfördelning skulle bli större om ett sådant tak fastställdes på en relativt låg nivå, så som parlamentsledamoten tycks föredra.

Med tanke på bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 1259/1999 anser kommissionen inte heller att det ur rättslig synpunkt vore möjligt att utnyttja stöd som blivit tillgängligt genom tillämpning av ett sådant tak för att öka direktstödet till vissa andra grupper av jordbrukare, och det vore inte heller lämpligt eller rättvist. Kommissionen vill göra parlamentsledamoten uppmärksam på ursprunget till direktstödet inom den gemensamma jordbrukspolitiken, som betalas ut som offentligt stöd till gemenskapens jordbrukare när de anpassar sig till prisförändringar som är en följd av jordbrukspolitiken. Därför skulle parlamentsledamotens förslag att sådant stöd till vissa grupper av jordbrukare (som får ett stöd som underskrider ett visst tak) borde höjas med exempelvis 15-20 % bli svårt att motivera, både internt och för gemenskapens handelspartner utanför unionen.

Kommissionen anser inte att moduleringen bör utvidgas till att omfatta allt stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Någon tillämpning av modulering på mekanismerna för marknadsstöd, exempelvis prisstöd eller exportbidrag, som förmedlas via mellanhänder (bearbetningsföretag, handlare) skulle i praktiken inte vara möjlig, eftersom det inte finns någon direkt koppling mellan dessa betalningar och enskilda jordbrukare. När det gäller åtgärder för landsbygdsutveckling anser kommissionen att tillämpningen av modulering vore olämplig med tanke på att åtgärderna är så riktade och kopplade till bestämda mål och kontrakt. Det skulle också kunna leda till att de politiska signalerna blev otydliga, eftersom det är just dessa åtgärder för landsbygdsutveckling som kommissionen vill uppmuntra genom att tillämpa modulering.

När det gäller den lämpligaste användningen av inkomster från modulering fastställs det i artikel 5 i rådets förordning (EG) nr 1259/1999 att dessa inkomster kan användas som tilläggsstöd från gemenskapen till de fyra så kallade kompletterande åtgärderna enligt förordningen för landsbygdsutveckling, rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar: förtidspensionering, mindre gynnade områden och områden med miljöbetingade begränsningar), miljövänligt jordbruk och beskogning. Kommissionen anser att det i linje med subsidiaritetsprincipen i första hand åligger medlemsstaterna att välja inom vilken av dessa fyra åtgärder de vill satsa de resurser som blir tillgängliga genom modulering. Införlivandet av dessa tilläggsstöd från gemenskapen (och nationell medfinansiering) med medlemsstaternas och -regionernas program för landsbygdsutveckling enligt rådets förordning (EG) 1257/1999 förutsätter kommissionens godkännande och skall motsvara medlemsstatens eller -regionens särskilda behov enligt programmen, och de skall vara förenliga med de fastställda villkoren i rådets förordning (EG) nr 1259/1999 och kommissionens förordning (EG) nr 963/2001 av den 17 maj 2001 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1259/1999 med avseende på tilläggsstöd från gemenskapen och överförande av information till kommissionen(2), i vilka särskild tyngd läggs vid additionalitet och spårbarhet.

För närvarande tyder alla uppgifter på att det blir miljöåtgärder inom jordbrukssektorn som får den ojämförligt största delen av de resurser som blir tillgängliga genom modulering i de medlemsstater som redan tillämpar eller har hunnit långt med införandet av denna metod. Detta stämmer väl med den särskilda vikt som kommissionen i de nya programmen för landsbygdsutveckling för perioden 20002006 fäster vid att uppmuntra jordbruksproduktion som skyddar miljön och bevarar landsbygden.

När det gäller parlamentledamotens begäran om uppgifter om vilket antal jordbruksanläggningar som får direktstöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken kommer en tabell med en beräkning av fördelningen av direktstödet i medlemsstaterna att skickas direkt till ledamoten och till Europaparlamentets sekretariat.

(1) EGT L 160, 26.6.1999.

(2) EGT L 136, 18.5.2001.