ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2124/98

från Klaus Lukas (NI) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Kadmium

I samband med harmoniseringen av medlemsstaternas lagstiftning om marknadsföring av kadmiumhaltiga gödningsmedel önskar kommissionen uppnå en förlängning av de hittills gällande undantagsbestämmelserna. Enligt kommissionens uppfattning bör detta uppskov framförallt utnyttjas för fortsatta undersökningar av följderna av att använda kadmiumhaltiga gödningsmedel.

Varför vill kommissionen, trots att riskerna i samband med kadmium sedan länge är kända, ändå fortsätta att undersöka detta?

Hur omfattande avses dessa undersökningar bli?

Vem genomför dessa undersökningar?

Hur lång tid beräknar kommissionen att dessa undersökningar kommer att kräva?

Hur mycket kommer dessa undersökningar att kosta?

Vilka nya kunskaper förväntar sig kommissionen att dessa undersökningar skall medföra?

Hur kommer man att tillämpa resultaten av dessa undersökningar?

Vilka av EU:s medlemsstater, och av vilken anledning, förhindrar ett införlivande av exempelvis Österrikes gränsvärden för kadmiumhaltiga gödningsmedel?

Införandet av gränsvärden för kadmiumhaltiga gödningsmedel i exempelvis Österrike skedde sedan utförliga undersökningar gjorts, kommer kommissionen att utnyttja dessa undersökningar?

Om inte, anser kommissionen att de redan genomförda undersökningarna i Österrike inte var tillräckligt vetenskapliga?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(28 september 1998)

Det är känt att användningen av kadmium är förknippad med risker, men kunskaperna om de risker som människor och miljö utsätts för på grund av användningen av kadmiumhaltiga gödningsmedel är fortfarande bristfälliga. Den mängd kadmium som kan tas upp av växter och komma att ingå i näringskedjan beror på klimat, jordmån och andra miljöfaktorer som skiljer sig mycket åt mellan olika medlemsstater. Bara i ett fåtal medlemsstater har man tillgång till tillräcklig information, och på gemenskapsnivå saknas de kunskaper som behövs som beslutsunderlag.

I samförstånd med medlemsstaterna och i samarbete med dem inledde kommissionen därför i juni 1998 ett undersökningsprogram som genomförs av konsulter, till en total kostnad av omkring 120 000 ecu. Syftet är att få tillgång till mer information på gemenskapsnivå, särskilt om känsliga befolkningsgrupper och sårbara miljöer. Slutresultaten väntas föreligga i slutet av år 2000, vilket innebär att kommissionen kommer att kunna lägga fram förslag till eventuella gemenskapsåtgärder under 2001.

Programmet är beroende av medlemsstaternas aktiva medverkan och Österrike spelar en viktig roll när det gäller att avgöra om det finns behov av gemenskapsåtgärder. All relevant information som medlemsstaterna, inklusive Österrike, har tillgång till kommer att behövas för att programmet skall bli framgångsrikt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2110/98

från Mair Morgan (PSE) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Farkoster för en person (vattenskoter o.d.)

Kan kommissionen kommentera frågan användningen av farkoster för en person (vattenskoter o.d.). Frågan har blivit alltmer omtvistad i Europeiska gemenskapen sedan nyligen framlagda förslag om generell reglering av denna potentiellt farliga aktivitet inte fått någon uppföljning. Myndigheterna är nu hänvisade endast till lokala ordningsstadgor, vilka har ett relativt snävt tillämpningsområde. Ett domstolsavgörande som nyligen slagit fast att begreppet fartyg inte omfattar farkoster för en person har förvärrat problemen.

Anser kommissionen att det finns behov av generell reglering för allmänhetens säkerhet rörande dessa farkoster?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(3 september 1998)

Kommissionen hänvisar frågeställaren till svaret på den skriftliga frågan E-2524/95 ställd av parlamentsledamoten Plooij van Gorsel(1).

Kommissionen kommer även i framtiden att inrikta sin ansträngningar inom sjöfartssäkerhet och miljöskydd mot kommersiell sjöfart, men undersöker ändå möjligheten att behandla frågan om säker användning av fritidsbåtar under de kommande åren.

Vad beträffar produktsäkerhet, och i avsaknad av särskilda gemenskapsbestämmelser om enpersonsfartyg, gäller direktiv 92/59/EEG om allmän produktsäkerhet(2). Enligt direktivet får endast säkra produkter släppas ut på marknaden. Direktivet säger också att medlemsstaterna skall övervaka säkerheten hos produkterna och vidta nödvändiga åtgärder mot de produkter som innebär en fara för konsumenternas hälsa och säkerhet, och vid behov ta bort produkterna från marknaden.

(1) EGT C 40, 12.2.1996.

(2) EGT L 228, 11.8.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2105/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Giftmoln

Det radioaktiva moln som passerade över halva Europa, och även Norditalien, från den 25 maj till den 2 juni 1998 kom från Spanien. Detta molns ursprung var oklart tills man i Spanien medgav att en radioaktiv läcka hade konstaterats i gjuteriet Acerinox i Algeciras, nära Cadix.

Bakgrunden till denna förorening skulle kunna vara att Cesium 137 fanns i det metallskrot som användes i ugnen. En internationell undersökningskommitté inrättades för att utreda händelsen. Cesiumhalten i luften lär ha varit tvåtusen gånger högre än den tillåtna halten. Vissa experter påstår att det varken har inneburit någon fara för människor eller miljö.

Kan kommissionen, även om den anser att det sannolikt inte föreligger någon akut risk, garantera att det inte föreligger någon risk på lång sikt? Under den tid luften var förorenad utsattes grönsaks- och fruktodlingar för en cesiumhalt, vilken som sagt var tvåtusen gånger högre än den normala.

Anser kommissionen även i detta fall att den som konsumerar dessa livsmedel inte löper några risker?

Anser kommissionen vidare att det är rimligt att ett så allvarligt problem inte tas upp förrän två veckor efter att olyckan har skett?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(15 september 1998)

Enligt uppgift får man i Spanien och i de övriga medlemsstaterna, genom att andas in förorenad luft under en vecka, en dos som motsvarar ungefär 10 miljondelar av det gränsvärde för allmänheten som fastställdes den 13 maj 1996 (rådets direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning(1)). Vid hittills gjorda mätningar har man inte kunnat konstatera någon nedsmittning av grönsaker och frukt. Inte heller befarar man någon betydande nedsmittning till följd av de luftföroreningar som har uppmätts.

En rapport har tagits fram av rådet för kärnsäkerhet i det spanska parlamentet. Enligt denna försenades informationsspridningen främst på grund av att fabriken väntade med ett tillkännagivande (i ungefär en vecka) tills man hade fått incidenten och dess omfattning bekräftade. Därefter inspekterade de nationella myndigheterna anläggningen, och utvärderade resultaten av inspektionen, innan man informerade allmänheten. Kommissionen anser att fördröjningen är otillfredsställande och att man därför bör se över gällande rutiner.

(1) EGT L 159, 29.6.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3062/98

från Lyndon Harrison (PSE) till kommissionen

(2 oktober 1998)

Angående: Utvärdering av veterinärutbildningen i Europa

Håller inte kommissionen med om att det faller inom dess ansvarsområde att samordna övervakningen av standarder för veterinärutbildningen i medlemsstaterna?

Och är kommissionen medveten om att man i åtminstone en medlemsstat är mycket oroad över det faktum att systemet med besök vid veterinärhögskolor i EU har avslöjat allvarliga brister i vissa av dessa högskolor?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(23 november 1998)

Ämnet ligger utanför gemenskapens behörighetsområde.

Men kommissionen är positiv till att yrkesföreträdare tar initiativ till utvärdering av veterinärutbildningar, eftersom ett utvärderingssystem kan bidra till att göra utbildningen bättre.

Men ett sådant system måste vila på frivillighet, och slutsatser eller rekommendationer efter ett utvärderingsbesök kan inte vara tvingande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2645/98

från Kenneth Collins (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Doñana

Vilka uppgifter har kommissionen om omfattningen av skador i den föreslagna nationalparken Natura 2 000 i Doñanaregionen, Spanien, efter utsläppet av giftiga kemikalier i Aznalcóllarr? Kan kommissionen upplysa om vilka ersättningar som kan utbetalas för skador på naturlivet i nationalparken? När fick områdets markägare, bland andra WWF, meddelande om detta?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(13 oktober 1998)

Genom kemikalieutsläppet förorenades enligt de uppgifter som Spanien lämnat 2 256 hektar av naturparken och 98 hektar av nationalparken. Det förorenade vattnet rann under två eller tre dagar utmed "Brazo de la Torre", som utgör nationalparkens östra gräns, innan man helt lyckades stoppa utflödet uppströms med hjälp av ett dammbygge. Genom denna damm hölls flera miljoner kubikmeter försurat och tungmetallbelastat vatten kvar inuti naturparken.

Arbetet med att rena det uppdämda vattnet uppges vara nästan avslutat, vilket gör att det är möjligt att släppa ut vattnet i floden Guadalquivir. Reningen av det förorenade slammet skall enligt uppgift påbörjas omgående och vara avslutat före nästa regnperiod.

Kommissionen har inte fått några uppgifter om att de spanska myndigheterna eventuellt skulle betala ut någon slags ersättning för skadorna på naturlivet i nationalparken. Det verkar dock som om skadorna i nationalparken är begränsade, eftersom man så snabbt lyckades hålla kvar det förorenade vattnet vid parkens norra gräns.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2296/98

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: Efterlevnaden av Euratomdirektivet

Artikel 6 i Euratomdirektivet fastställer att inga nya kategorier eller slag av verksamheter som leder till exponering för joniserande strålning får införas eller godkännas om de inte är berättigade på grundval av sina ekonomiska, sociala eller övriga fördelar i förhållande till det men för hälsan de kan medföra.

Domare Potts fastslog i domslutet till målet R.v.HMIP & Others ex parte Greenpeace Ltd & Lancashire County Council (1994) att ministrarna hade begått ett juridiskt misstag i att dra slutsatsen att ett godkännande (att släppa ut radioaktivitet) inte behövdes, och att det förelåg en juridisk förpliktelse att motivera ett sådant godkännande.

Sedan dess har emellertid upparbetningsanläggningen Thorp konsekvent låtit bli att hålla de mål som domen baserades på. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta mot Förenade kungariket mot bakgrund av detta, för att säkerställa att direktivet efterlevs.

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(2 oktober 1998)

Det nya direktivet om grundläggande säkerhetsnormer (96/29/Euratom(1)) skiljer sig i praktiken inte från det gamla direktivet (80/836/Euratom(2), ändrat genom direktiv 84/467/Euratom(3)) vad gäller principen om att ett nytt slag eller en ny kategori av verksamhet måste vara berättigad för att få införas. Det är respektive medlemsstats uppgift att fastställa huruvida ett nytt slag eller en ny kategori av verksamhet är berättigad. Fastställandet skall ske innan den aktuella verksamheten införs och så tidigt som möjligt för att minska inverkan av kostnader som man redan ådragit sig när de ekonomiska och sociala faktorerna skall vägas mot hälsoeffekterna. I kommissionens meddelande(4) om genomförandet av rådets direktiv 96/29/Euratom sägs följande: "Att denna princip efterlevs vid införandet av en ny kategori verksamhet kan man tryggt anta om det finns eller fastställs särskilda regler för kategorin i fråga." Den nyligen införda artikel 6.2 i samma direktiv visar att det ibland kan finnas behov av att se över om befintliga verksamhetskategorier är berättigade.

När Förenade kungariket omsätter direktivet om grundläggande säkerhetsnormer i nationell lagstiftning före den 13 maj 2000, i enlighet med direktivets bestämmelser, kommer man att överlämna texterna till sina lagstiftningsförslag i enlighet med förfarandet i artikel 33 i Euratomfördraget. Kommissionen kommer att lämna erforderliga rekommendationer om de bestämmelser som rör berättigandeprincipen. Syftet med detta är att harmonisera bestämmelserna som tillämpas i medlemsstaterna.

(1) EGT L 159, 29.6.1996.

(2) EGT L 246, 17.9.1980.

(3) EGT L 265, 5.10.1984.

(4) EGT C 133, 30.4.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2739/98

från James Moorhouse (ELDR) till rådet

(8 september 1998)

Angående: Mänskliga rättigheter i Demokratiska republiken Kongo

Vilka åtgärder har rådet vidtagit eller ämnar det vidta för att uppmana Demokratiska republiken Kongo att respektera de mänskliga rättigheterna, frige politiska fångar och på allvar ta itu med en demokratisering?

Svar

(27 november 1998)

Rådet instämmer i de mål som nämns av den ärade parlamentsledamoten. Det har klargjort sin ståndpunkt beträffande den pågående konflikten i Demokratiska republiken Kongo i sina förklaringar av den 11, 19 och 27 augusti 1998. Sammanfattningsvis har rådet krävt strikt respekt för de mänskliga rättigheterna, uppmuntrat ett tidigt tillbakadragande av alla interventionsstyrkor och avrått alla parter från hämnd mot lokalbefolkning av annat etniskt ursprung. Rådet har också enträget vädjat om respekt för och skydd av biståndsarbetare från EU och tredje land och betonat EU:s beredvillighet att stödja en politisk process för att finna en fredlig lösning.

Först och främst anser EU att nyckeln till konflikten är att övertyga alla parter, regeringen, rebellerna och de olika externa anhängarna till president Kabila och till rebellerna att godta behovet av att eftersträva en varaktig politisk lösning.

På begäran av rådet har EU:s särskilda sändebud Aldo Ajello nyligen besökt huvudstäderna i regionen, där han erbjöd sina tjänster och unionens stöd för att finna en fredlig lösning på konflikten. Han påtalade för president Kabila behovet av försoning och risken för växande etniskt hat som en följd av konflikten. I alla sina kontakter redogjorde Aldo Ajello för unionens ståndpunkt. Han uttryckte också EU:s villighet att spela en väsentlig roll i återuppbyggnaden av Demokratiska republiken Kongo, sedan de nuvarande svårigheterna har fått en lösning, och, så snart framsteg i fråga om demokrati, rättssäkerhet och mänskliga rättigheter har gjorts, att åter inrätta program för utvecklingssamarbete med myndigheterna.

Rådet har också kontakt med ordförandeskapet för Södra Afrikas utvecklingsgemenskap (dvs. Sydafrika) när det gäller specifika möjligheter för EU-stöd (inbegripet en eventuell roll för EU:s särskilda sändebud Aldo Ajello) för en politisk process för att finna en fredlig, genom förhandling uppnådd lösning.

I fråga om demokratisering av Demokratiska republiken Kongo möjliggör EU:s gemensamma ståndpunkt om stöd för demokratiseringsprocessen för unionen att erbjuda bistånd så snart de nödvändiga villkoren föreligger. Det har nyligen tillkännagjorts att val kommer att hållas under 1999 så som föreslagits vilket måste välkomnas och unionen är angelägen om att inga godtyckliga villkor uppställs för den rätt som hela folket i Demokratiska republiken Kongo har att utöva sina demokratiska rättigheter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2741/98

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(3 september 1998)

Angående: Avtal med bilfabrikanter om interna investeringar

Kan kommissionen uppge om det är lagligt eller inte för medlemsstater att ingå avtal med bilfabrikanter om interna investeringar som har den påföljden att bilpriserna i de berörda medlemsstaterna höjs artificiellt i förhållande till det övriga Europa?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(28 oktober 1998)

Det är inte möjligt för kommissionen att kommentera parlamentsledamotens skriftliga fråga eftersom kommissionen inte har informerats om sådana investeringsavtal. När det gäller analysen av skillnader i bilpriser inom gemenskapen översänder kommissionen sin halvårsvisa publikation om bilpriser direkt till parlamentsledamoten och till Europaparlamentets sekretariat.

Kommissionen skulle i detta sammanhang även vilja hänvisa parlamentsledamoten till sitt svar på skriftlig fråga E-2577/98 från Anita Pollack(1).

(1) EGT C 31, 5.2.1999, s. 150.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3428/98

från Hugh McMahon (PSE) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Budgetpunkt A-3029

Kan kommissionen uppge vilka organisationer som får stöd från budgetpunkt A-3029 och de belopp som har anslagits till var och en av dessa organisationer?

Kan kommissionen också informera parlamentet om de kriterier som används när projekt eller organisationer väljs ut under denna budgetpunkt?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar

(14 december 1998)

Förteckningen över de organisationer som under 1998 fick stöd under budgetrubriken A-3029 "Stöd till internationella icke-statliga ungdomsorganisationer", med uppgifter om vilka belopp som tilldelats var och en, skickas direkt till parlamentsledamoten liksom till parlamentets generalsekretariat.

Kriterierna för valbarhet och urval av de organisationer som erhållit stöd har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(1).

(1) EGT C 374, 10.12.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2161/98

från Anna Karamanou (PSE) till kommissionen

(13 juli 1998)

Angående: Katastrofal jordbävning i Turkiet

Med anledning av de tragiska följderna av den katastrofala jordbävning som den 27 juni drabbade Ceyhan-området i Turkiet och som förutom de oöverblickbara materiella skadorna ledde till att 112 personer dog och 1041 skadades, tillfrågas kommissionen vilka åtgärder den avser att vidta för att omedelbart hjälpa de drabbade områdena? Det erinras om att man utsett en plats inom denna jordbävningsregion för utplacering av ett kärnkraftverk, något som är extremt riskfyllt, vilket också den nyligen inträffade jordbävningen på ett tragiskt sätt bekräftar.

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(28 september 1998)

Så snart som nyheten om jordbävningen i Turkiet hade nått fram tog kommissionen kontakt med en lång rad informationskällor. Bland dessa kan nämnas kommissionens delegation i Ankara, Internationella Röda korset och Röda halvmånen (IFRC) och Förenta nationernas kontor för samordning av humanitära frågor i Genève (OCHA).

Redan den 30 juni angav delegationen i Ankara att kommissionen var beredd att träda in. I de omedelbara efterdyningarna av katastrofen var Röda halvmånens lokalavdelning det enda biståndsorgan som var verksamt i landet.

Den 3 juli skrev IFRC ett brev med begäran om medel till katastrofhjälp. Det var det enda biståndsorgan som till kommissionen lämnade in begäran om medel. På grundval av denna ansökan beslöt kommissionen att bevilja ett belopp av 500 000 ecu. Med hjälp av dessa medel har ett nödhjälpsprogram på kort sikt kunnat inledas. Programmet håller på att genomföras av IFRC. Medlen omfattar inköp av grundläggande nödhjälpartiklar, inbegripet filtar, tält och fältkök.

Efter den jordbävning som inträffade i Adana-området har de turkiska myndigheterna bekräftat att alla nödvändiga säkerhetsåtgärder har vidtagits beträffande den planerade anläggningen i Akkuyu. Inget byggnadsarbete har ännu påbörjats på platsen. Beträffande den planerade anläggningen i Akkuyu ombeds parlamentsledamoten att även ta del av kommissionens svar på de skriftliga frågorna E-1876/98 och E-2190/98 från Nikitas Kaklamanis.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3210/98

från Werner Langen (PPE) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Följder av att bestämmelserna om skattefri försäljning upphör att gälla

Vid ekonomi- och finansministrarnas möte i Bryssel den 19 maj 1998 förkastades det irländska förslaget om att utarbeta en rapport på EU-nivå om konsekvenserna av den skattefria försäljningen inom gemenskapen. Den tyska förbundsregeringen hade uttryckligen givit sitt stöd till det irländska förslaget genom att förbundsdagen och förbundsrådet fattat motsvarande beslut. Eftersom detta förslag inte fick stöd av en majoritet, gick kommissionen med på att lägga fram ett arbetsdokument om hur följderna kan dämpas av att bestämmelserna om skattefri försäljning upphör att gälla.

I detta sammanhang riktas följande frågor till kommissionen:

1. När läggs arbetsdokumentet fram om de instrument som finns tillgängliga på regional nivå när bestämmelserna om skattefri försäljning upphör att gälla?

2. Är kommissionen beredd att utöver befintliga bestämmelser införa ett särskilt regionalt stöd inom ramen för strukturfonden eller vidta nya och specifika åtgärder?

3. Vilket stöd har de kustregioner erhållit som nästan helt tillhör gemenskapens stödberättigade områden eller regioner som erhåller EU-stöd sedan beslutet om att den skattefria försäljningen skall upphöra fattades 1991/1992?

4. Utgår kommissionen från att bestämmelserna om skattefri försäljning upphör slutgiltigt, som planerat, i mitten av 1999?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(20 november 1998)

1. Kommissionens arbetsdokument som redogör för de instrument som finns tillgängliga för medlemsstaterna i syfte att bemöta de eventuella konsekvenserna av att den skattefria försäljningen från och med den 1 juli 1999 upphör inom gemenskapen kommer att offentliggöras så snart som möjligt och under alla omständigheter innan årets slut.

2. Kommissionen är beredd att beakta alla förslag som läggs fram av statliga och regionala myndigheter om stöd inom berättigade områden och inom ramen för strukturfonderna i enlighet med befintliga regler.

3. På grund av att inte alla strukturfonder är av regional art, kan kommissionen inte förse parlamentsledamoten med exakta uppgifter om bidraget till kustregioner från strukturfonderna. Den uppskattar dock att bidraget för den nuvarande programperioden (1994-1999) kan vara av storleksordningen 100 000 miljoner ecu (1994 års priser).

4. Ja.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2568/98

från Graham Watson (ELDR) till rådet

(1 september 1998)

Angående: Mänskliga rättigheter i Tunisien

Vilka åtgärder ämnar rådet vidta, mot bakgrund av rapporter om att Tunisien har varit inblandat i ett flertal inskränkningar av de mänskliga rättigheterna, såsom rätten att resa, yttrandefriheten och rätten att vara politiskt verksam, för att säkerställa att Tunisien respekterar klausulen om mänskliga rättigheter i Europa-Medelhavsavtalen?

Svar

(7-8 december 1998)

1. I medvetandet om betydelsen av att respektera de mänskliga rättigheterna överallt i världen delar rådet den ärade parlamentsledamotens oro angående situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna i Tunisien. Rådet följer mycket uppmärksamt utvecklingen på detta område.

2. Rådet anser att Tunisien är ett land som befinner sig i ett övergångsskede och en av de Medelhavsparter som är mest angelägen om sina förbindelser med unionen. Rådet anser att Tunisien aktivt deltar i Barcelonaprocessen, och där strävar efter att förvandla Medelhavsregionen till ett område där det råder fred, välstånd och stabilitet. Rådet erkänner att Tunisien spelar en ledande roll i denna process och har varit ett föredöme för andra länder i området genom att vara den första Medelhavsparten som har ratificerat ett associeringsavtal. Så har Tunisien t.ex. bl.a. förbundit sig att föra en regelbunden politisk dialog, och då även om de mänskliga rättigheterna.

3. Det första associeringssrådet mellan EU och Tunisien ägde rum den 13-14 juli 1998 och där kunde även frågor som rör de mänskliga rättigheterna tas upp till behandling. EU hade då tillfälle att betona att associeringens syften grundar sig på ömsesidig respekt för demokratin, de mänskliga rättigheterna och rättsstaten. Unionen bekräftade att den politiska dialogen mellan de båda parterna kommer att ge möjlighet till uppriktiga överläggningar om en hel rad politiska frågor, bl.a. också om de mänskliga rättigheterna, och att den bör bidra till regeringens strävanden att utveckla demokratiska traditioner och ett civilt samhälle som grundas på rättsstaten.