ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0421/01

från John McCartin (PPE-DE) till kommissionen

(16 februari 2001)

Ämne: Nötköttsmarknaden

Med anledning av den uppenbara minskningen av nötköttskonsumtionen i Europeiska unionen undrar jag om kommissionen har beräknat den nötköttsmängd som

behövs för den interna konsumtionen i EU på medellång sikt? Har kommissionen beaktat möjligheten att betala högre stöd för att minska antalet tamkor i syfte att minska exportstöden och/eller destruktionen av nötkött och samtidigt bibehålla landsbygdsinkomsterna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 maj 2001)

Kommissionen har som ett led i sitt förberedande arbete för att lägga fram en rad åtgärder vars syfte är att återskapa balansen på nötköttsmarknaden, uppskattat nötköttsöverskottet på gemenskapsmarknaden till 785 000 ton under 2001, 360 000 ton under 2002 och 80 000 ton under 2003.

Det åtgärdspaket som diskuterades vid rådets möte (jordbruk) den 26 februari 2001 bestod av två huvudpunkter. För det första föreslogs åtgärder som skulle sänka produktionsnivån och motverka intensiva produktionsmetoder. Detta skulle uppnås genom mer restriktiva bestämmelser när det gäller am- och dikobidraget, och särskilt när det gäller det särskilda nötköttsbidraget. För det andra skulle återstående överskott försvinna genom höjda interventionsnivåer, vilket skulle betyda ett överskott på totalt 925 000 ton under hela treårsperioden i fråga.

Med tanke på de budgetbegränsningar som gjordes för den gemensamma jordbrukspolitiken i Berlinöverenskommelsen, anser kommissionen att ett sådant tillvägagångssätt, tillsammans med de nödvändiga hälsoskyddsåtgärder som vidtagits, är den enda lösningen på det nuvarande problemet. Kommissionen anser att det på grund av dessa budgetbegränsningar inte är möjligt att uppnå målen med minskad export och destruktion av nötkött genom höjda bidragsnivåer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0800/01

från Klaus Hänsch (PSE) till kommissionen

(19 mars 2001)

Ämne: Kampanjen mot tortyr

Europeiska unionen har av amnesty international uppmanats att ansluta sig till den världsomspännande kampanj mot tortyr som inleddes i oktober 2000 och med förebild av de riktlinjer för en unionspolitik mot tredje land angående dödsstraffet vilka antogs 1998 nu också utarbeta riktlinjer för en omfattande EU-politik mot tortyr och misshandel i tredje land.

1. Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit med tanke på detta?

2. Inom vilka områden anser kommissionen att det behöver göras mera för att EU:s erkända principer om främjande av demokrati och mänskliga rättigheter skall kunna få ännu mera eftertryck runtom i världen?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(2 maj 2001)

Alldeles oavsett dess utvecklingsnivå eller politiska system finns det inte någon regering eller något land i världen som kan rättfärdiga förekomsten av tortyr på dess mark. Tortyr hör till de mest förhatliga och vidriga brotten mot de mänskliga rättigheterna. Det är Europeiska unionens absoluta plikt att arbeta för att tortyr, världen runt, blir mindre förhärskande. Vårt engagemang både inom och utanför unionen framgår klart av Europeiska unionens stadga om de mänskliga rättigheterna.

Rådet (allmänna frågor) antog den 9 april 2001 riktlinjer för EU:s policy mot tredje land i fråga om tortyr och annan grym behandling. Kommissionen deltog i utformningen av riktlinjerna och såg mycket positivt på att de antogs. Dessa riktlinjer kommer liksom riktlinjerna angående dödsstraffet klart att markera att frågan är synnerligen angelägen för unionen och stärka dess insatser på området i fråga. EU och kommissionen har antgit riktlinjerna för att använda dem i sina förbindelser med samtliga tredje länder. Som Amnesty International noterat har det under de tre senaste åren förekommit rapporter om tortyr och annan grym behandling från företrädare för staten i mer än 150 länder. I 70 av dessa länder är tortyr vanligt förekommande.

Kommissionen har under många år lämnat bidrag till projekt som syftar till att förhindra tortyr och till att rehabilitera tortyroffer. Under 2001 kommer inom ramen för Europeiskt initiativ för demokrati och mänskliga rättigheter ett avsevärt större belopp att avsättas för rehabilitering av tortyroffer (kapitel B7-7): 12 miljoner euro har avsatts för rehabiliteringscenter för tortyroffer (6 miljoner euro till center inom unionen och 6 miljoner euro till center utanför unionen). Sista ansökningsdagen för förslagsinfordran angående rehabilitering av tortyroffer var den 2 april 2001. Projekt syftande till att förhindra tortyr kunde även komma ifråga för bidrag enligt förslagsinfordran om mänskliga rättigheter i allmänhet, vars sista ansökningsdag var den 19 mars 2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0454/01

från Avril Doyle (PPE-DE) till kommissionen

(19 februari 2001)

Ämne: Sportfiske i EU

Den europeiska sammanslutningen för sportfiskare, European Anglers' Alliance (EAA), är en alleuropeisk organisation med 6 miljoner sportfiskare som medlemmar i 20 europeiska länder. Det socio-ekonomiska värdet av sportfiske är betydande i många landsbygdssamhällen i EU. Skulle kommissionen kunna redogöra för varför EEA:s försök att undersöka den socio-ekonomiska nyttan av sportfiske i EU inte ansågs vara av tillräckligt stort intresse för GD fiske?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(23 mars 2001)

Kommissionen är mycket väl medveten om att fritidsfisket berör många människor och att det i betydande omfattning påverkar den socioekonomiska situationen i vissa kustområden i gemenskapen. Det är just på grund av att detta fiske är så betydelsefullt, och att det bidrar till att den lokala ekonomin på vissa håll kan utvecklas, som kommissionen beslutade att ge den europeiska sportfiskarorganisationen European Anglers Alliance (EAA) möjligheter att mer aktivt delta i arbetet inom den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk när denna kommitté tar upp frågor som är av intresse för EAA:s medlemmar. På så sätt ser kommissionen till att EAA får tillfälle att framföra sportfiskarnas synpunkter och att försvara deras intressen på den nivå som anses rättmätig och lämplig.

För närvarande kan kommissionen emellertid inte ställa sig positiv till att finansiera den undersökning av sportfiskets ekonomiska och sociala betydelse som EAA föreslår. För det första är det anslag som begärs av kommissionen mycket högre än vad GD Fiske med hänsyn till budgetläget kan tillåta sig att satsa på socioekonomiska analyser, och för det andra kan kommissionen endast ingå avtal efter ett anbudsförfarande.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1959/01

från Caroline Lucas (Verts/ALE) till kommissionen

(3 juli 2001)

Ämne: Deltagande i ASEM-toppmötena

Asien-Europa-toppmötets (ASEM) arbetsgruppsmöten, som till exempel investeringsexpertgruppens och de högre tjänstemännens möten om handel och utveckling, inbegriper ett aktivt deltagande från näringslivet sida, särskilt affärsforumet för Asien och Europa (AEBF), som består av ledande affärsmän från de 25 partnerskapsländerna. Beskrivningen av AEBF är verkligen den att den stöds av ASEM:s regeringsorgan och att den aktivt uppmanas bidra till att dra upp riktlinjerna för politiken.

Kan kommissionen ange följande:

1. Om, och i så fall i vilken utsträckning används gemenskapsmedel direkt eller indirekt för att underlätta för AEBF-medlemmar att delta i sådana möten?

2. Varför erbjuds inte övriga intressenter, särskilt civilsamhällets organisationer och fackföreningar liknande resurser och tillträde?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(23 juli 2001)

1. AEBF (Asia-Europe Business Forum) är ett forum för den privata sektorn. Gemenskapen stöder AEBF:s mål och sänder en observatör till forumets möten, men lämnar inget finansiellt stöd till det.

2. Kommissionen är alltid beredd att träffa andra intressegrupper och har vid ett flertal tillfällen mött grupper som företräder det civila samhället för diskussioner om ASEM-relaterade frågor. Grupper som företräder det civila samhället har ordnat möten i samband med ASEM-toppmötena, som t.ex. folkforumet (People's Forum) vid det senaste toppmötet, i Seoul i oktober 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0774/01

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(13 mars 2001)

Ämne: Kris i Turkiet

Den häftiga krissituation som Turkiet har hamnat i efter de politiska sammandrabbningarna mellan presidenten och premiärministern har tvingat regeringen att låta valutan flyta, då den fortsätter att falla i förhållande till dollarn, gentemot vilken den har förlorat 43 procent i värde. Devalveringen av valutan stöds av IMF, trots att man i december satsade 7,5 miljarder dollar på den turkiska ekonomin, den sista länken i en kedja av internationella krediter. De smittoeffekter den turkiska krisen direkt har fått på tillväxtmarknaderna, från östra Europa till de asiatiska och latinamerikanska länderna, visar än en gång att globaliseringen av ekonomin är ett faktum och att den fungerar som en drivfjäder, inte bara när allvarliga händelser inträffar i ett av G7-länderna utan i tillväxtekonomier med särskild tyngd, som den turkiska.

Efter att 1997 i Luxemburg ha stängt dörren för Ankara, reviderade EU två år senare sin inställning i Helsingfors och tog med Turkiet tillsammans med 12 andra länder i Östeuropa och Medelhavsområdet på väntelistan för inledningen av anslutningsprocessen. Vilken är kommissionens inställning med tanke på de allvarliga svårigheter Turkiet har att uppnå en stabil valuta och att uppfylla konvergenskriterierna? Var befinner sig just nu de reformer Turkiet har inlett för att respektera de mänskliga rättigheterna och den kurdiska minoritetens kulturella identitet, som är nödvändiga krav för att påbörja anslutningsprocessen?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(1 juni 2001)

Kommissionen följer noga den ekonomiska utvecklingen i Turkiet och räknar med att ett starkt och trovärdigt ekonomiskt program kommer att färdigställas inom den närmaste framtiden i nära samarbete med internationella valutafonden (IMF). För att detta program skall bli en framgång måste det genomföras ytterst noga och få stöd från det internationella samfundet och den privata sektorn. De reformåtgärder som aviserats kommer troligen att, om de genomförs korrekt, ytterligare skynda på genomförandet av de prioriteringar beträffande ekonomiska reformer som anges i partnerskapet för anslutning(1).

Som kommissionsledamoten med ansvar för utvidgningen angav den 26 mars 2001 välkomnar kommissionen att den turkiska regeringen den 19 mars 2001 antog det nationella programmet för antagandet av gemenskapens regelverk (NPAA). Detta dokument är en viktig milstolpe i Turkiets förberedelser inför medlemskap i Europeiska unionen och första fasen i ett långtgående politiskt reformprogram i Turkiet. Det utgör Turkiets tolkning av partnerskapet för anslutning. Vad beträffar de politiska kriterierna för medlemskap tyder en första analys på att det krävs ytterligare åtgärder, som exempelvis garantier för alla medborgares kulturella rättigheter oberoende av deras ursprung, ett område som särskilt nämns av parlamentsledamoten.

(1) EGT L 85, 24.3.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0973/01

från Neil MacCormick (Verts/ALE) till kommissionen

(20 mars 2001)

Ämne: Att köra med diabetes

Jag hänvisar till min fråga E-2542/99(1) och Loyola de Palacios svar där hon hänvisade till kommissionens svar på fråga E-0495/98(2) som ställts av Richard Howitt. I svaret på min fråga bekräftar kommissionen att det inte hänt något nytt sedan 1998 som skulle föranleda kommissionen att ge uttryck för någon annan åsikt än den som lades fram i svaret till Richard Howitt.

Av kommissionens kommentarer till Richard Howitt (och också till Susan Waddington) framgår det klart och tydligt att kommissionen vid tidpunkten inte hade några tydliga bevis som stödde teorin om att insulinberoende diabetiker skulle ha större benägenhet att råka ut för trafikolyckor än andra.

Stämmer det att kommissionen fortfarande inte har fått några bevis? Finns det några sådana bevis överhuvudtaget?

(1) EGT C 225 E, 8.8.2000, s. 161.

(2) EGT C 310, 9.10.1998, s. 75.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(20 april 2001)

Rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort(1), och särskilt dess bilaga 3, innehåller minimikrav i fråga om fysisk och psykisk lämplighet att föra motordrivna fordon, vilket inbegriper diabetes som kräver insulinbehandling. Dessa minimikrav har baserats på råd från medicinska experter snarare än på statistiska uppgifter om trafikolyckor där personer med diabetes som kräver insulinbehandling har varit inblandade.

Behovet av ytterligare undersökningar på detta område uttrycktes i rådets resolution av den 26 juni 2000(2) om ökad vägtrafiksäkerhet, i vilket det krävdes en översyn av minimikraven i bilaga 3. Kommissionen beslutade därför att inleda forskning om diabetes inom det femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. Resultaten av denna forskning och av andra nationella undersökningar kommer att analyseras av en särskild arbetsgrupp inom körkortskommittén, med experter på området. Beroende på vilka slutsatser denna särskilda arbetsgrupp kommer fram till kan arbetet leda till en översyn av minimikraven i bilaga 3 till direktiv 91/439/EEG när detta är lämpligt.

(1) EGT L 237, 24.8.1991.

(2) EGT C 218, 31.7.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1247/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till rådet

(27 april 2001)

Ämne: Snedvridning av konkurrensen i Belgiska federationen genom överträdelse av direktiv 91/321/EG

I Belgiska federationen genomfördes direktiv 91/321/EEG(1) av den 14 maj 1991 genom kungligt beslut av den 27 december 1993 om reklam för bröstmjölksersättning och utdelning av gratisprover. Direktivet är en ofullständig översättning av den internationella koden för marknadsföring av bröstmjölksersättning, som utarbetades av Världshälsoorganisationen och Unicef och som antogs 1981 av Världshälsoförsamlingen. Som svar på en begäran om förklaring från senator Sabine de Bethune

meddelade Magda Aelvoet, den federala ministern för konsumentskydd, hälsovård och miljö, torsdagen den 22 mars att reklamkampanjer från tillverkarna av bröstmjölksersättning strider mot detta beslut. Utdelning av gratisprover - och därmed reklam för bröstmjölksersättning - verkar fortfarande vara praxis på belgiska förlossningsavdelningar. Detta förfaringssätt är inte bara olagligt. Det strider även mot EG-fördraget (när det gäller snedvridning av konkurrensen) och omintetgör WHO-kodens huvudmålsättning, nämligen att främja amning för folkhälsans skull.

Medger rådet att förfaringssättet från tillverkarna av och handlarna med bröstmjölksersättning strider mot EG-fördraget och leder till snedvridning av konkurrensen mellan de olika förlossningklinikerna, tillverkarna och handlarna? Om svaret är ja, vilka åtgärder kommer rådet att vidta för att ta itu med denna snedvridning av konkurrensen? Om svaret är nej, vilka argument har rådet för bedömningen att förfaringssättet från tillverkarna av och handlarna med bröstmjölksersättning stämmer överens med EG-fördraget trots snedvridningen av konkurrensen mellan de olika förlossningsklinikerna, tillverkarna och handlarna?

(1) EGT L 175, 4.7.1991, s. 35.

Svar

(27 september 2001)

Det är kommissionens och inte rådets roll att övervaka att gemenskapens lagstiftning genomförs och se till att lämpliga åtgärder vidtas i de fall en sådan lagstiftning på ett felaktigt eller ofullständigt sätt skulle ha omsatts i den nationella lagstiftningen.

Rådet kan därför inte inta någon ståndpunkt i den aktuella frågan eftersom detta ligger inom kommissionens behörighet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1357/01

från Rolf Linkohr (PSE) till kommissionen

(7 maj 2001)

Ämne: Evangelisk radiostation i Aten

1. Känner kommissionen till att en evangelisk minoritet i Grekland upprepade gånger förvägrats tillstånd till radiosändare i Aten?

2. Anser kommissionen att detta är förenligt med de rättigheter som fastställts i den grundläggande stadgan?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Vitorino

(18 juni 2001)

Det tillkommer inte kommissionen att uttala sig i denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1151/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(10 april 2001)

Ämne: Finansiella tjänster och e-handel

Kan kommissionen ange vilka överenskommelser som, enligt vad den känner till, har förhandlats fram mellan tredje länder för ömsesidigt erkännande av företag för finansiella tjänster som utnyttjar möjligheten till e-handel?

Kan den bekräfta att Australien och Singapore hör till dessa länder?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(18 juni 2001)

Kommissionen känner inte till något avtal mellan länder utanför gemenskapen om ömsesidigt godkännande av finansiella tjänster som särskilt skulle kunna dra fördel av möjligheterna med e-handel.

Det enda avtal om ömsesidigt godkännande av finansiella tjänster mellan länder utanför gemenskapen som anmälts till Världshandelsorganisationen (WTO), under det allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) artikel VII, är avtalet mellan Liechtenstein och Schweiz om direkt försäkring, vilket trädde i kraft den 9 juli 1998. När det gäller Singapore har landet anmält till WTO att man inte upprätthåller åtgärder för godkännande baserade på avtal eller överenskommelser av den typ som refereras till i GATS VII, men att man ger godkännande självständigt.

Beträffande avtal som nu förhandlas mellan länder utanför gemenskapen har kommissionen noterat rapporter från pressen om handelsöverläggningar mellan Australien och Singapore med målet att ha etablerat ett frihandelsområde i slutet av 2001. Enligt dessa källor skall förhandlingarna leda till en förbättrad ömsesidig marknadsåtkomst för finansiella tjänster och telekommunikationer.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1509/01

från Avril Doyle (PPE-DE) till kommissionen

(15 maj 2001)

Ämne: Forskning om antibiotika

Resistens mot antibiotika är ett växande problem i många EU-länder. Akademiska forskare måste ha tillgång till antibiotika i pulverform för att kunna bedriva laboratoriebaserat forskningsarbete. I många fall ger läkemedelsföretag forskare tillgång till antibiotika i pulverform endast om dessa ger en skriftlig försäkran om att inte offentliggöra sina forskningsresultat utan föregående

tillstånd från läkemedelsföretaget. Denna begränsning kan få allvarliga följder för folkhälsan om forskningsresultaten visar sig ofördelaktiga för läkemedelsprodukten. Denna fråga är viktig även för folkhälsan och konsumentskyddet. Kan kommissionen vara så vänlig att förklara vilka ståndpunkter man intar i denna fråga och särskilt redogöra för hur man ämnar garantera att läkemedelsindustrin inte på detta sätt kommer att begränsa tillgången till antibiotiskt material som är nödvändig för forskningen?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(20 juni 2001)

Frågan om antibiotikaresistens är en väsentlig del av gemenskapens hälsovårdsstrategi och omfattar åtgärder på alla relevanta områden, d.v.s. folkhälsa, veterinärmedicin och växtskydd. Kommissionen håller nu på att avsluta arbetet med ett meddelande med en gemenskapsstrategi mot antibiotikaresistens ur detta sektorsövergripande perspektiv.

När det gäller frågan om tillgången till antibiotika i pulverform för laboratorieforskning så kan kommissionen, efter att ha kontaktat flera företag som eventuellt kan vara berörda, inte se att läkemedelsindustrin skulle försöka begränsa tillgången till antibiotika för laboratorieforskning. Det är emellertid normal praxis att man begär av forskarna att de försäkrar att forskningen är berättigad och ändamålsenlig, och man brukar också begära att få se resultaten innan de publiceras. Huruvida forskarna får tillgång till särskild antibiotika och vilka förpliktiganden som begärs bestäms säkert från fall till fall, beroende på om antibiotikan ifråga redan finns på marknaden eller om den befinner sig i ett tidigt utvecklingsskede. Kommissionen är av den uppfattningen att läkemedelsindustrin i allmänhet tillhandahåller antibiotika för vetenskaplig forskning på ett adekvat sätt, men kommissionen kan inte kommentera enskilda avtal mellan ett visst företag och en viss akademisk institution.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0925/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(28 mars 2001)

Ämne: Finansierandet av Alqueradammbygget

Alqueradammbygget i Portugal finansieras bland annat med EU-bidrag. Projektet har dock kritiserats då det kanske inte finns tillräckligt med vatten för att fylla sjön. Bönderna har kanske inte heller råd att betala för transport av vattnet vidare ut till sina åkermarker. Byggnationer av pump- och röranläggningar för att transportera vattnet ut till åkrarna måste också göras och vem skall stå för denna kostnad?

I kommissionens dokument finns det tvivel om att projektet blir lyckosamt. Ändå är man med och finansierar det. Tror kommissionen att ovannämnda problem går att lösa och avser kommissionen att delta i ytterligare finansiering för att åtgärda vad som nämnts ovan?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(7 juni 2001)

Beslutet om att medfinansiera Alqueva-projektet fattades den 28 juli 1997(1). Detta skedde efter en studie av flodbäddarna i Portugals och Spaniens gemensamma floder, vars slutsats var att den tillgängliga vattenmängden i Guadiana skulle vara tillräcklig för ett framgångsrikt projekt.

Det är de spanska myndigheterna som stått för åtagandena beträffande vattenförsörjningens kvantitet och kvalitet. De har åtagit sig att följa kraven i rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991, om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse(2), samt rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991, om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket(3). De har också explicit åtagit sig att följa bestämmelserna i gällande internationella och bilaterala fördrag, särskilt det portugisisk-spanska avtalet (Konventionen mellan Portugal och Spanien om reglering av vattenanvändningen i internationella floder). Enligt detta har Portugal rätt att utnyttja floden Guadiana mellan Caia och Cuncos, vilket ger landet rätten att utnyttja befintlig vattenvolym.

De portugisiska myndigheterna har också bekräftat sina förpliktelser enligt gemenskapsdirektiven, även de som följer av gällande internationella och bilaterala fördrag, bl.a. det portugisisk-spanska avtalet.

Enligt kommissionens beslut i juli 1997, om det särskilda programmet för integrerad utveckling i Alqueva-området, skall gemenskapens medfinansiering främst avse stöd till själva dammbyggandet och till bevattningsledningar fram till jordbruksföretagen. Gemenskapen kan även medfinansiera mindre dammar och pumpar i ledningsnäten.

Kompletterande insatser för dessa bevattningssystem planeras i det operativa programmet Alentejo(4) inom gemenskapsstödramen för programperioden 20002006.

(1) Beslut C(1997) 2350.

(2) EGT L 135, 30.5.1991.

(3) EGT L 375, 31.12.1991.

(4) Beslut C(2000)1777, 28 juli 2000.