SKRIFTLIG FRÅGA P-1103/01

från Elspeth Attwooll (ELDR) till kommissionen

(27 mars 2001)

Ämne: Direktiv om avloppsvatten för tätbebyggelse

Rådets direktiv 91/271/EEG(1) om rening av avloppsvatten för tätbebyggelse syftar till att skydda miljön från hushålls- och industrispillvattnets skadeverkningar. Flera mejerier i EU:s randområden har dock råkat i ekonomiska svårigheter på grund av tillämpningsföreskrifterna. I vissa fall har näringsidkare blivit tvungna att bygga dyra rörledningar för att kunna pumpa sitt biologiskt nedbrytbara avfall, såsom överflödig vassle, ut i havet.

Ett företag skulle kunna föra in sitt biologiskt nedbrytbara avfall i en utgående rörledning och sammankoppla denna med en rörledning som transporterar färdigbearbetat avfall från en lokal avfallsanläggning. Genom detta rör skulle båda avfallstyperna kunna pumpas ut i havet. Är det enligt direktivet tillåtet att genomföra ett sådant förslag om man möjliggör separata mätningar

av de olika avfallstyperna? Är kommissionen i detta sammanhang medveten om de problem som mejerierna i Campbeltown och Rothesay står inför? Kan kommissionen, om ovannämnda förslag inte skulle vara tillåtligt, upplysa dessa näringsidkare om hur de skall gå tillväga för att på bästa sätt göra sig av med sitt avfall?

(1) EGT L 135, 30.5.1991, s. 40.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(8 maj 2001)

Rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse(1) gäller såväl för hushållsspillvatten som för vissa industrispillvatten vilka inte leds till reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse före utsläpp i recipienten.

Mejerier och andra anläggningar inom jordbruks- och livsmedelssektorn omfattas mycket riktigt av direktivet, men bestämmelserna är mycket begränsade.

- För det första är det bara mycket stora mejerianläggningar som omfattas av direktivet, dvs. sådana anläggningar vars spillvatten belastar miljön i en grad som motsvarar ett samhälle med 4 000 invånare eller mer (4 000 personekvivalenter).

- För det andra är bestämmelserna angående nivån på reningen mycket flexibla, och fastställs i stor utsträckning av medlemsstaterna själva. För reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse anges i direktivet tydliga gränsvärden i siffror, medan bestämmelserna för mejerier och liknande anläggningar däremot är mycket flexibla. Medlemsstaterna skall säkerställa att utsläpp av sådant spillvatten omfattas av på förhand fastställda regleringar eller särskilda tillstånd artikel 13.1, och i det sjätte skälet i ingressen talas om att särskilda krav bör gälla för sådana utsläpp.

När det gäller den specifika frågan, kan följande upplysningar lämnas:

- Det är myndigheterna i Förenade kungariket som har ansvaret för att fastställa villkoren, i de specifika fallen Campbeltown och Rothesay eller generellt, och att sedan genomföra dessa regler inom den fastställda tidsramen, dvs. före den 31 december 2000. Direktivet innehåller ingen bestämmelse om obligatorisk installation av dyra rörsystem för att pumpa ut avfallet i havet, men inte heller något förbud mot sådana. Direktivet är i detta hänseende mycket flexibelt.

- Vad gäller praktiska lösningar på problemet med spillvatten från mejerier, finns en rad exempel där man åstadkommit tillräcklig rening på olika ställen i Förenade kungariket och i andra medlemsstater. Eftersom det är de brittiska myndigheterna som är ansvariga för genomförandet och eftersom tekniska och vetenskapliga erfarenheter och möjliga lösningar finns tillgängliga i Förenade kungariket, verkar det lämpligt att sådana lösningar övervägs i samråd med ansvariga organ såsom den skotska regeringen (Scottish Executive) och/eller den skotska miljöskyddsförvaltningen. Kommissionen bekräftar i detta sammanhang att den naturligtvis är villig att samarbeta med dessa organ på deras begäran.

(1) EGT L 135, 30.5.1991.