SKRIFTLIG FRÅGA E-2486/02

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(6 september 2002)

Ämne: Begränsade valmöjligheter för konsumenterna på marknaden för lax

Inom handeln med lax kännetecknas relationerna mellan Europeiska gemenskapen och tredje länder av att man försvarar intressena hos en grupp gemenskapsproducenter som får saluföra sina produkter på en marknad där gemenskapens konsumenter har mycket begränsade valmöjligheter och tvingas betala ett konstgjort högt pris för lax med ursprung i Norge, Färöarna och Chile. Med det sistnämnda landet har gemenskapen nyligen ingått ett associeringsavtal. Nämnda producenter försöker förlänga sin privilegierade situation genom att utan giltig orsak beskylla konkurrenterna från tredje länder för prisdumpning och genom att försöka införa tull på lax från Chile och Föröarna. Det vill på detta sätt motverka det svaga intresse som gemenskapens konsumenter visar för deras produkter.

Kommissionen undertecknade 1997 ett avtal med Norge om minimipriser för import av norsk lax. Avtalet skulle vara i kraft i fem år och borde ha löpt ut den 1 juli 2002. Hur har detta påverkat marknaden? Kan kommissionen bekräfta att denna klausul om minimipriser inte kommer att förlängas eftersom den höjer laxpriset på ett konstgjort sett och därmed är till skada för gemenskapens konsumenter?

Hur har kommissionen för avsikt att försvara intressena hos gemenskapens konsumenter för att dessa skall ha fri tillgång till lax från länder såsom Chile eller Färöarna, vilket skulle bidra till ökad konkurrens och högre kvalitet på produkten?

Tror inte kommissionen att strategin att reservera marknaden för så gott som uteslutande skotska och irländska producenter har gett upphov till en lägre kvalitet på gemenskapens produkter, medan den produkt som kommer från Chile inte berörts av miljöproblem?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(30 oktober 2002)

Vad gäller inledandet av antidumpningsförfarandet beträffande import av odlad lax med ursprung i Chile och Färöarna bör det först erinras om att alla dumpningsklagomål som läggs fram för kommissionen måste omfatta bevisning om att import från tredjeland dumpas, om att gemenskapsindustrin vållas skada och om att det finns ett orsakssamband mellan dumpningen och den vållade skadan. Innan ett förfarande inleds är kommissionen skyldig att göra en preliminär bedömning av huruvida den bevisning som framläggs i klagomålet är korrekt och tillräcklig och att inhämta synpunkter från den av företrädare för medlemsstaterna bestående rådgivande kommittén. Dessa åtgärder vidtas i syfte att se till att enbart legitima klagomål leder till att ett formellt förfarande inleds. Alla de villkor som tas upp ovan var uppfyllda vad det ovannämnda antidumpningsförfarandet beträffar och det kan därför inte göras gällande att gemenskapsindustrins beskyllningar om dumpning var ogrundade. Det bör även noteras att inga antidumpningsåtgärder för närvarande tillämpas på import från Chile eller Färöarna, eftersom antidumpningsundersökningarna inleddes först i juli 2002.

De enda handelspolitiska skyddsåtgärder rörande lax som för närvarande tillämpas i gemenskapen är de som infördes 1997 beträffande import av lax som har sitt ursprung i Norge. Dessa utgörs av antidumpnings- och utjämningstullar jämte ett system med av enskilda exportörer gjorda åtaganden om minimipriser på till gemenskapen importerad lax. Parallellt med

dessa åtgärder undertecknade kommissionen och de norska myndigheterna under 1997 det s.k. laxavtalet mellan EU och Norge. I detta avtal anges bl.a. att Norge skall ta ut en exportskatt på 3 % (som kan höjas om exportvolymerna överstiger vissa nivåer) och att parterna skall hålla regelbundna samråd. Det bör betonas att det varken inom ramen för de handelspolitiska skyddsåtgärderna (tullarna och åtagandena) eller i laxavtalet finns några kvantitativa begränsningar av importen till gemenskapen av lax med ursprung i Norge. Åtgärderna och avtalet skapar följaktligen inte en konkurrensskyddad marknad (captive market) för gemenskapsindustrin. Statistiken visar tvärtom att den samlade importen till gemenskapen av odlad lax med ursprung i tredjeländer svarade för cirka 70 % av den totala gemenskapsmarknaden under de senaste fem åren.

Kommissionen inledde i februari 2002 på eget initiativ, efter samråd med de norska myndigheterna om utvecklingen av priserna på lax på gemenskapsmarknaden, en översyn av de gällande åtgärderna. Tullarna och åtagandena förblir i kraft i avvaktan på resultatet av översynen, och även laxavtalet, vars giltighetstid utsträckts i samförstånd kommissionen och Norge emellan, förblir i kraft. Ett slutgiltigt resultat av översynen väntas föreligga under nästa år.

I samband med de två undersökningar som kommissionen för närvarande genomför kommer det att prövas huruvida det har förekommit orättvisa handelsmetoder och, om så är fallet, huruvida gemenskapsindustrin har vållats skada på grund av dessa. Om man i samband med undersökningarna kommer fram till den slutsatsen att det är berättigat att införa handelspolitiska skyddsåtgärder, kommer lämpliga förslag att läggas fram. Vad Norge beträffar omfattas även frågan om minimipriser på import av översynen. Det bör noteras att åtgärder inte får tillämpas om det har påvisats att sådana skulle stå i strid med gemenskapens intresse sammantaget. En bedömning av huruvida gemenskapens intresse kräver att åtgärder vidtas måste grundas på en bedömning av alla direkt berörda parters intressen, inbegripet bearbetningsindustrins och konsumenternas intressen. Det bör även påpekas att jämförande bedömningar av kvaliteten hos lax av olika ursprung eller prövningar av miljömässiga aspekter inte faller inom ramen för antidumpningsförfarandet.