SKRIFTLIG FRÅGA E-2467/00

från Paulo Casaca (PSE), Isidoro Sánchez García (ELDR), Margie Sudre (PPE-DE), Roy Perry (PPE-DE), Mariotto Segni (UEN) och Jean-Claude Fruteau (PSE) till kommissionen

(24 juli 2000)

Ämne: Öar

Behandlingen av förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om främjande av el från förnybara energikällor på den inre marknaden för el (KOM(2000) 279), som kommissionen nyligen lade fram, väcker vissa frågor.

I punkt 2.4 i dokumentet, där man behandlar frågor om anslutning till nätet och nätutbyggnad, läggs följande förslag fram:

Det har föreslagits som en generell princip att nätoperatören bör stå för kostnaderna för anslutning av producenter av el från förnybara energikällor, detta för att främja framväxten av anläggningar för förnybara energikällor. Det är tveksamt om det är en bra modell. I själva verket skulle den leda till en situation där avståndet till nätet inte skulle ha någon betydelse för potentiella investerare. Det skulle uppmuntra oekonomiska anläggningar. För att åstadkomma en bra utbyggnad av elen från förnybara energikällor i EU är det tvärtom viktigt att man tar hänsyn till alla investeringar av betydelse i sammanhanget, däribland kostnaderna för anslutning till nätet.

Skall man av behandlingen dra den slutsatsen att en operatör som ämnar inrätta en produktionsenhet för förnybara energikällor i en avlägset belägen region, närmare bestämt i ett öområde, i framtiden skulle se sig tvungen att stå för anslutningskostnaderna till nätet, en kostnad som fort kan bli hämmande i de mest avlägsna och isolerade områdena av gemenskapen?

Om en undervattenskabel drogs mellan ett öområde som Shetlandsöarna och det skotska fastlandet skulle det då innebära att samtliga företag som vill etablera sig i skärgården kommer att ha anslutningskostnader som står i förhållande till detta om de vill dra nytta av vind- och vågenergi?

Anser ni inte att en politik som alldeles säkert missgynnar utvecklingen av sådan verksamhet alls inte överensstämmer med bestämmelserna i artikel 154 i fördraget eller med bestämmelserna i artikel 158 om ekonomisk och social sammanhållning, som också har en speciell hänvisning till öarna?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2447/00 och E-2467/00 ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(10 oktober 2000)

Främjandet av el från förnybara energikällor prioriteras högt i gemenskapen. I 1997 års vitbok om förnybara energikällor(1) betonas den avgörande betydelse som dessa har för en säker energiförsörjning och för miljön. Där föreslås som riktmärke för år 2010 att man skall försöka fördubbla de förnybara energikällornas andel i gemenskapens energibilans.

I punkt 2.4 i motiveringen till det förslag som frågeställarna avser redogörs det för varför kommissionen inte anser det lämpligt att föreslå att anslutningskostnaderna för producenter av el från förnybara energikällor täcks av nätoperatören. Kommissionen anser att en sådan regel skulle leda till en situation avståndet till ett nät inte längre spelade någon roll för potentiella investerare, vilket skulle främja olönsamma anläggningar.

Detta innebär dock inte att en operatör som vill skapa en anläggning för produktion av el från förnybara energikällor i en avlägsen region eller en öregion i framtiden skulle behöva betala hela kostnaden för anslutning till nätet. Kommissionen anser att

även om det inte är lämpligt att på gemenskapsnivå införa tvång vad gäller kostnadsdelning för anslutning och liknande som har att göra med nätet, så bör man ändå se till att de bestämmelser som antas på nationell nivå är förenliga med vissa allmänna principer.

I artikel 7 i förslaget föreskrivs det därför att alla kostnader och fördelar som har att göra med anslutning av en ny anläggning för produktion av el från förnybara energikällor skall fastställas utgående från standardregler och grundas på objektiva, öppna och icke-diskriminerande kriterier. Kostnaderna för installation av systemet, t.ex. för förstärkning av nätet, delas av alla producenter som har fördel av detta (fördelningen skall fastställas utgående från standardregler och grundas på objektiva, öppna och icke-diskriminerande kriterier). Medlemsstaterna skall anta bestämmelser om ersättning om producenter som ansluter sig till nätet på ett senare stadium drar fördel av något (anslutning eller förstärkning) som har att göra med producenter som tidigare anslutit sig till nätet, och som burit kostnaderna för detta.

Fastställandet av anslutningskostnader för producenter av el från förnybara energikällor som uppstår när en undervattenkabel måste dras från en öregion till fastlandet, till exempel från Shetlandsöarna till skotska fastlandet, som i det exempel frågeställarna avser, bör ske utgående från bestämmelserna om försörjningssäkerhet. Dessutom kan de offentliga myndigheterna, utan att det påverkar bestämmelserna i fördraget, särskilt artiklarna 87 och 88 (f.d. 92 och 93) subventionera en sådan anslutning.

Kommissionen anser därför att dess direktivförslag utgör en rättslig ram som främjar producenterna av el från förnybara energikällor och som är förenlig mer kommissionens politik till förmån för öregioner och avlägsna regioner.

(1) KOM(1997) 599 slutlig.