SKRIFTLIG FRÅGA E-1078/98

från María Estevan Bolea (PPE) till kommissionen

(7 april 1998)

Ämne: Transport av farligt avfall inom Europeiska unionen

Några regioner i vissa medlemsstater förhalar, förhindrar och till och med förbjuder transporten av farligt avfall mellan kommuner, provinser, regioner eller länder - alla inom Europeiska unionen eller till och med inom en och samma medlemsstat - för att få till stånd en korrekt hantering och en lämplig förvaltning av detta speciella gods, vilket leder till störningar i verksamheten.

Detta handlande framstår som än mer allvarligt om man betänker att de regioner som avser att förbjuda interna transporter av farligt avfall inte förfogar över anläggningar eller tillräcklig kapacitet att hantera avfallet. I många fall leder detta till att det farliga avfallet släpps ut i vattnet tillsammans med annat avfall; eftersom avfallet inte renas separeras inte de farliga ämnena från avloppsvattnet och inte heller delas de upp på olika utflöden. Dessutom renas inte detta flytande, fasta eller mjuka avfall såsom gällande lagstiftning påbjuder.

Anser kommissionen att detta handlande är legalt?

Vad kan kommissionen göra för att komma till rätta med dessa oegentligheter?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(15 juni 1998)

Kommissionen är medveten om att ett antal myndigheter på lokal eller regional nivå i medlemsstaterna har förbjudit transport av avfall på grund av klagomål. Kommissionen känner dock inte till att farligt avfall till följd av detta hälls ut i vattendrag tillsammans med avfallsvatten och annat avfall.

I enlighet med rådets förordning (EEG) 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen(1) får medlemsstater begränsa eller förbjuda transport av avfall för slutligt bortskaffande i enlighet med principen om närhet, prioritering av återvinning och tillräcklig egenkapacitet. Om farligt avfall produceras i en medlemsstat i sådan liten mängd att det skulle framstå som oekonomiskt att inrätta nya specialiserade anläggningar för bortskaffande av avfall i den medlemsstaten får transport till en annan medlemsstat inte vägras. Avfallstransporter som skall bearbetas för återvinning omfattas av ett anmälningssystem men principerna för närhet och egenkapacitet gäller inte och restriktioner kan inte införas av medlemsstaterna. Förordningens bestämmelser gäller inte transporter inom en medlemsstat. Medlemsstaterna måste dock inrätta ett lämpligt system för övervakning och kontroll av transporter inom sin egen jurisdiktion som bör överensstämma med gemenskapssystemet och i detta avseende får medlemsstaterna tillämpa bestämmelserna i gemenskapssystemet. Varje medlemsstat måste själv bedöma om förbud på lokal eller regional nivå är välgrundade ur miljösynpunkt eller utifrån ett ekonomiskt perspektiv.

Utsläpp av farligt avfall i vattendrag skall enligt direktiv 75/442/EEG ändrat genom rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991 om avfall(2) endast tillåtas om det sker i överensstämmelse med ett adekvat avfallshanteringstillstånd som säkerställer att processen inte utgör en risk för människors hälsa eller skadar miljön. Hårdare krav gällande farligt avfall fastställs i direktiv 91/689/EEG(3).

Minskade föroreningar till följd av utsläpp av farligt avfall i vattendrag skall även omfattas av bestämmelserna i direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976(4) om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö. Medlemsstaterna skall fastställa miljökvalitetsstandarder för ämnen som släpps ut och alla utsläpp som kan innehålla dessa ämnen skall vara förbundet med ett tidigare tillstånd. Ett utsläpp får endast tillåtas om det sker i överensstämmelse med de mål för minskade föroreningar från ämnena i fråga som medlemsstaten fastställt i sitt åtgärdsprogram.

Det förslag till rådets direktiv om upprättandet av en ram för gemenskapsåtgärder på området för vattenpolitik(5) som för närvarande diskuteras i rådet och parlamentet skulle även förbjuda utsläpp i vattenmiljöer, inklusive farligt avfall som skulle bryta mot någon av de miljökvalitetsstandarder som fastställts på gemenskapsnivå eller som skulle skada vattenmiljöns ekosystem.

Medlemsstaterna skall se till att gemenskapslagstiftningen om farligt avfall tillämpas. Varje gång som kommissionen får information om ett eventuellt brott mot gemenskapslagstiftningen på detta område skall den genomföra en noggrann undersökning av sakförhållandena och vid behov vidta nödvändiga åtgärder avseende den berörda medlemsstaten.

(1) EGT L 30, 6.2.1993.

(2) EGT L 78, 26.3.1991.

(3) EGT L 377, 31.12.1991.

(4) EGT L 129, 18.5.1976.

(5) KOM(97) 49, ändrad genom KOM(97) 614 slutlig och KOM(98) 76 slutlig.