SKRIFTLIG FRÅGA E-0238/99

från Michèle Lindeperg (PSE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Betalningar i euro

De europeiska medborgare som var för införandet av euron gladde sig att åt att från och med den 1 januari 1999 under sina resor inom Europeiska unionen kunna förenkla sina penningtransaktioner genom att betala i euro (checkar i euro eller kredit- eller betalkort). De såg avskaffandet av valutaomräkningar och därmed förbundna avgifter som en av de konkreta fördelar som de hoppades skulle infinna sig omedelbart.

Vad gäller betalning i euro med check eller kredit- eller betalkort, har de emellertid just kunnat konstatera att även om växlingsavgifterna har försvunnit så är bankernas avgifter så höga att de avskräcker från betalning i euro utanför det egna landet.

Anser inte kommissionen att detta kan göra de mest brinnande tillskyndarna av euron missmodiga och att man har försuttit ett tillfälle till aktiv och konkret upplysning om fördelarna med den gemensamma valutan?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(1 april 1999)

Kommissionen är medveten om de problem som inställer sig när det gäller gränsöverskridande betalningar, antingen dessa är i euro eller i nationella valutaenheter. Det var emellertid inte väntat att införandet av euron automatiskt skulle leda till att de banktjänster som är knutna till dessa betalningar blir kostnadsfria.

Vad beträffar betalning med check, så måste man skilja mellan flera olika fall. När det gäller standardiserade checkar, sk. eurocheckar fungerar transaktionerna relativt enkelt, eftersom de hanteras genom centraliserade kompensationsmekanismer. Betalningsprocessen är i princip fortfarande densamma som före starten på tredje etappen i valutaunionen, och avgifterna har följaktligen förblivit på samma nivå som tidigare. Vad beträffar icke-standardiserade checkar (nationella checkar) är det mer komplicerat att använda dessa som betalningsmedel. Varje check måste hanteras manuellt, vilket betyder att dessa checkar inte lämpar sig för gränsöverskridande betalningar, åtminstone inte när det gäller transaktioner med små belopp.

Vad beträffar bankkort, så arbetar kommissionen sedan länge för att dessa ska bli internationellt användbara. Det har således blivit allt vanligare att man kan ta ut pengar från bankautomater utanför sitt hemland eller betala för inköp i utländska butiker med kort som är utställda i kortinnehavarens hemland. Avgifterna för denna typ av transaktioner, som endast innehåller en del av omräkningsavgifterna, har också förblivit på i stort sett samma nivå som tidigare, enligt de uppgifter som står till kommissionens förfogande. Kommissionen fortsätter dock att undersöka möjligheterna att ytterligare förbättra dessa tjänster. Den är i kontakt med banksektorn för att undersöka alla aspekter av internationaliseringen av elektroniska pengar, sk. elektroniska plånböcker. Kommissionen hoppas att dessa betalningsinstrument, som lämpar sig särskilt väl för att använda för euron, ska kunna bli ett medel i den "aktiva och konkreta upplysning" som parlamentsledamoten så riktigt tar upp.

Slutligen bör det påminnas om att kreditinstituten före eurons införande hade möjlighet att ta ut en del av sina avgifter i form av att de tillämpade variabla omräkningskurser för transaktionerna. Idag är de tvungna att använda fasta omräkningskurser och måste redovisa avgifterna separat. Jämförbarheten mellan avgifterna har således förbättrats, vilket bör stärka kundernas möjligheter att välja mellan de bästa villkoren.