SKRIFTLIG FRÅGA E-1505/97 från Guido Podestà (UPE) till kommissionen (30 april 1997)

Ämne: Kol

Den 17 februari 1995 hölls i Strasbourg, inom ramen för riktlinjerna för Europeiska unionens gemensamma energipolitik, den femte EURACOM-konferensen om kolets framtid. Under denna konferens hävdade Christos Papoutsis, ledamot av kommissionen med ansvar för energifrågor

att det är uppenbart att fast bränsle har stora fördelar när det gäller konkurrens och försörjningssäkerhet, och är den största och mest konkurrenskraftiga tillgängliga energikällan.

Likväl visar samtliga ekonomiska indikatorer att Europeiska unionens medlemsstater, tvärtemot de beslut som de största utomeuropeiska länderna tagit i denna fråga, i oroande stor utsträckning minskar sin användning av kol för elproduktion.

Det visar sig i själva verket att den energipolitik som för närvarande förs i medlemsstaterna innebär att man ratar kolet och istället gynnar dyra och mindre utbredda resurser, både med hänsyn till de resurser man känner till och som kan utvinnas med dagens teknik, och med hänsyn till deras geografiska spridning.

Detta är ett veritabelt slöseri med energi. Man får emellertid inte bara se till de ekonomiska aspekterna, utan även de som rör reserverna och miljövården, enligt vilka fasta bränslen utgör bättre och konkurrenskraftigare resurser med hänsyn till den tekniska utveckling som gjorts vad gäller utvinning och behandling av dessa resurser.

Med tanke på det ovanstående är frågan om kommissionen ändrat sin uppfattning vad gäller de energipolitiska frågorna, jämfört med det ovan nämnda uttalandet av kommissionär Papoutsis. Om så inte är fallet är frågan om kommissionen inte anser att det vore lämpligt att bjuda in medlemsstaterna för omfattande överläggningar om energipolitiken, och föreslå riktlinjer och åtgärder som stämmer överens med kommissionär Papoutsis iakttagelser för att på så sätt främja ett ökat utnyttjande av de fördelaktigaste energikällorna, som exempelvis kol, och för att komma fram till den kombination av energikällor som är mest ekonomisk för de olika medlemsstaterna.

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (13 juni 1997)

I utdraget av det tal som ledamoten hänvisar till behandlas några aspekter av kolanvändningen i världen. Det är riktigt att kommissionen anser att kolet, jämfört med konkurrerande fossila bränslen, har fördelar i fråga om globala tillgångar, försörjningssäkerhet, produktionskostnader och prisstabilitet.

Fasta bränslen (stenkol och brunkol) utgör de största fossila energiresurserna (utvinningsbara reserver för 230 år framåt) och är jämnast fördelade över världen, geografiskt och geopolitiskt sett. Den internationella stenkolsmarknaden präglas därför av stabila priser, som tydligt underskrider priserna för övriga fossila bränslen.

I gemenskapen påverkas de fasta bränslenas nuvarande och framtida roll med säkerhet av ovan nämnda aspekter av det globala kolutbudet. Gemenskapen täcker redan hälften av sitt kolbehov genom import ((Under 1996 importerade gemenskapen 130Mt av de 272 Mt som levererades. )). För gemenskapens utbud av kol, som naturligtvis måste tas i beaktande, är situationen en annan. De omstruktureringar och stängningar av gruvor som pågått sedan sextiotalet har förändrat situationen på den europeiska marknaden. Gemenskapen med tolv medlemmar har minskat sin stålproduktion från cirka 600 miljoner ton (Mt) när EKSG-avtalet slöts, till mindre än 130 Mt i dag. Brunkolsindustrin har genomgått en liknande utveckling som stenkolindustrin, men här skiljer sig den europeiska industrins situation inte avsevärt från det globala brunkolsutbudet.

Trots de ihållande ekonomiska problem som stora delar av gemenskapens kolproduktion har att kämpa med (dålig konkurrenskraft, subventioner och sociala problem) är det inte aktuellt att överge de fasta bränslena. Under 1996 förbrukade gemenskapen 272 Mt stenkol och 258 Mt brunkol, varav två tredjedelar användes inom elindustrin.

Fasta bränslen står för över en tredjedel (34 %) av gemenskapens elproduktion. Denna andel döljer avsevärda skillnader mellan medlemsstaterna. I Danmark baseras 87,5 % av elproduktionen på stenkol ((Enligt EUROSTAT 1993. )), medan Luxemburg helt frångått kolanvändning, och Grekland producerar 71 % av sin el med hjälp av brunkol.

I framtiden kommer gemenskapens kolbehov att påverkas av flera olika faktorer som inte har med en välvilligt sinnad politik att göra (som ledamoten tycks vilja antyda). Sådana faktorer är bland annat de allmänna energitrenderna (efterfrågan på energi och el) eller den övergripande politikens inflytande (exempelvis skatte- och miljöpolitik).

Den europeiska energipolitiken, som behandlas i kommissionens vitbok ((Kommissionens vitbok ¨Energipolitik i Europeiska unionen¨, KOM(95) 682 slutlig. )), utgår framför allt från aspekter som konkurrenskraft, försörjningstrygghet och miljöskydd. I detta sammanhang präglas kommissionens verksamhet av följande två linjer:

- En politik som godkänner medlemsstaternas stöd till den europeiska stenkolsindustrin. Under 1996 godkände kommissionen stöd på sammanlagt över 6 000 miljoner ecu, som anmälts av medlemsstaterna.

- En politik som främjar kolteknik (för utvinning och förbränning) som motsvarar dagens krav, i synnerhet i fråga om miljöskydd. Denna politik bedrivs med hjälp av forskningsprogram (EKSG-forskning och Thermie) och program för spridning av teknik (Thermie).

Denna samordnande och kompletterande verksamhet skall hjälpa energiförbrukare och i synnerhet elproducenter att objektivt välja mellan de olika fossila bränslena.