ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0442/02

från Samuli Pohjamo (ELDR) till kommissionen

(12 februari 2002)

Ämne: En utredning av regionalpolitiken för de arktiska områdena

I kommissionens nyligen utkomna rapport om hur det framskridit med den ekonomiska och sociala sammanhållningen(1) framhålls det att kommissionen håller på med att göra utredningar om områden där naturförhållandena åsamkar ständiga olägenheter. Dessutom är kommissionen i färd med att arrangera ett flertal seminarier för att dryfta dessa områdens problem.

Kommissionen planerar två studier: en om öområden och en om bergsområden. Avsikten är att det skall samlas in uppgifter om faktorer som hämmar den regionala utvecklingen. Samtidigt skall områdenas utvecklingsbehov behandlas, liksom de metoder med vilka en ny utveckling skall kunna fås i gång inom dessa områden.

Jag anhåller om att få veta om kommissionen också skall göra en undersökning av de nordliga glesbygdernas behov samt om metoder för dessa bygders utveckling. Hur tänker kommissionen uppmärksamma problemen inom dessa områden då kommissionen anordnar olika seminarier för att förbereda EU:s framtida regionalpolitik?

(1) KOM(2002) 46.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(7 mars 2002)

Som anges i kommissionens första lägesrapport om den ekonomiska och sociala sammanhållningen(1), har kommissionen inlett två undersökningar, varav den första handlar om öregioner och den andra om bergsområden, och syftet med dessa är att åstadkomma en objektiv diagnostisering av den aktuella situationen i områdena. Undersökningen avseende bergsområden innefattar även arktiska områden, som områden norr om 62:a breddgraden. Det föreskrivs att undersökningen skall ge en måttstock för mätning av problemen och för bedömning av områdenas svårigheter, en beskrivning av deras särskilda behov och en analys av de åtgärder och den politik som medlemsstaterna och EU utformat för att ta itu med deras eventuella eftersläpande utveckling.

Vidare kommer frågan om de nordliga glesbygderna att behandlas vid ett seminarium i Bryssel den 27 och 28 maj 2002 till vilket även parlamentet kommer att bjudas in. Frågan kommer att behandlas inom ramen för en diskussionsgrupp om regionerna och den europeiska integrationen. Syftet med seminariet är att fastställa huruvida det för varje prioriterat område kan avgränsas ett stödområde för gemenskapsstöd och från vilket det i framtiden kan beviljas stöd inom ramen för strukturfonderna.

(1) KOM(2002) 46 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0523/02

från Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) till kommissionen

(19 februari 2002)

Ämne: Privata radio- och tv-stationer i EU

Enligt statistik från det europeiska övervakningsorganet för radio och tv finns det för närvarande 843 tv-bolag och 1 424 radiostationer i EU och många av dem är privata.

Hur ser rådande situation ut för de privata radio- och tv-stationerna i Grekland? Måste innehavarna av frekvenserna betala någon avgift för dessa?

Tillämpas direktiv 89/552/EEG(1), ändrat 1997, i synnerhet det som står i kapitel II, artiklarna 2.1 och 3.2, och i kapitel VII, artikel 25.2, och som avser kontroll av att radio- och tv-stationerna bedriver legal verksamhet?

(1) EGT L 298, 17.10.1989, s. 23.

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(21 mars 2002)

I direktivet om television utan gränser (rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television, ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997(1) föreskrivs att medlemsstaterna inom sina territorier skall säkerställa fri mottagning av TV-sändningar från andra medlemsstater (artikel 2a.1). Direktivet om television utan gränser bygger på principerna för den inre marknaden, och då särskilt tillämpningen av ursprungslandets regler.

Beviljandet av tillstånd för TV-sändningar faller inom medlemsstaternas ansvarsområde i enlighet med EG-fördragets allmänna principer, och då framför allt friheten att tillhandahålla tjänster. Även tillträdet till nätverk och frekvenstilldelning faller, under förutsättning att de inte täcks av andra gemenskapsdirektiv som rör elektroniska nätverk och tillträde till dessa, på den enskilda medlemsstatens ansvar. Enligt artikel 25.2 i direktivet om television utan gränser skall medlemsstaterna ge kommissionen texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som täcks av direktivet. Medlemsstater är därför inte tvungna att informera kommissionen om sina tillståndsförfaranden.

(1) EGT L 202, 30.7.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0834/02

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(26 mars 2002)

Ämne: Nedskrotning av fiskeflottor

Vid parlamentets frågestund den 12 mars 2002 besvarade kommissionsledamot Fischler min fråga om stödet till nedskrotning av fiskeflottor som beviljats i samband med behandlingen av 2002 års budget. Han svarade emellertid inte på frågan eller på tilläggsfrågan om huruvida EU-stöd i det här sammanhanget också kunde betalas ut till nedskrotning av sådana fartyg som byggts med stöd av andra anslag från EU som betalats ut tidigare. Jag undrar därför än en gång om detta är möjligt.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(22 april 2002)

Som kommissionären ansvarig för fiskefrågor förklarade i sitt svar på parlamentsledamotens muntliga fråga H-83/02 under frågestunden vid parlamentets marssession(1) 2002, så är medlen som gjorts tillgängliga i anslutning till de speciella åtgärderna vidtagna med anledning av att inget avtal slutits med Marocko, tilläggsmedel utöver de medel som redan ställts till förfogande från Fonden för fiskets utveckling (FFU), som är en av de fyra strukturfonderna.

Finansiering från FFU är öppen för alla medlemsstater och regler och förfaranden har slagits fast i rådets förordning (EG) nr 2792/1999 av den 17 december 1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn(2). Enligt dessa regler är upphuggning av fiskefartyg en av de stödberättigande åtgärderna. Ett av de viktigaste stödvillkoren för upphuggning är att fartygen är tio år eller äldre. Detta gäller också fartyg som byggts med finansiellt stöd från det offentliga. Så fartyg som byggts med bidrag från gemenskapen är inte nödvändigtvis undantagna.

Det skall emellertid betonas att detta inte är ett upphuggnings- och byggprogram, eftersom huvudvillkoren för fiskeflottans förvaltning är att kapacitet som byggts med offentliga medel skall kompenseras genom att åtminstone samma kapacitet tas ur bruk utan offentligt stöd och att kapacitet som tagits ur bruk med offentligt stöd inte kan ersättas.

(1) Muntligt svar den 12 mars 2002.

(2) EGT L 337, 30.12.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0733/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(15 mars 2002)

Ämne: Kap Verde

Beträffande Kap Verde: Kan kommissionen redogöra för de projekt som godkänts för finansiering från Europeiska unionens budget för 2001 och ange vilket totalbeloppet är för detta års investeringar?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0732/02, E-0733/02, E-0734/02, E-0735/02, E-0736/02,E-0737/02, E-0738/02, E-0739/02, E-0740/02 och E-0741/02ingivet av Nielson för kommissionen

(13 maj 2002)

Kommissionen sänder de efterfrågade upplysningarna direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0094/02

från Glenys Kinnock (PSE) till rådet

(22 januari 2002)

Ämne: Europaskolorna

Det har blivit allt vanligare att föräldrar deltar i skolornas förvaltning i EU:s medlemsstater. Detta är en välkommen utveckling som ligger i elevernas, familjernas och lärarnas intresse och som bidrar till välmående skolor och till styrkan i de olika samhällena. Undantaget verkar utgöras av Europaskolorna i Belgien, Luxemburg, Italien, Spanien och på andra håll, eftersom föräldrarna där har en mycket begränsad eller ingen rätt alls att delta i förvaltningen av de skolor deras barn går i. Alla medlemsstater företräds av tjänstemän i Europaskolornas förvaltningsorgan. Vilka system är rådet mot denna bakgrund berett att ta i bruk för att se till att man, till förmån för ett demokratiskt deltagande och en förvaltning som inbegriper alla parter, får till stånd en korrekt föräldrarepresentation i dessa förvaltningsorgan?

Europaskolorna är helt korrekt grundade med stöd av budgetar finansierade av medlemsstaterna, och har därför en direkt relevans för Europaparlamentet. Anser rådet att de nuvarande systemen är tillräckliga för att garantera att bemanningsnivån vad gäller en kvalificerad kår av lärare och lärarassistenter motsvarar de nivåer som är normala inom den offentliga sektorns grundskolor och gymnasier i de olika medlemsstaterna?

Är rådet medvetet om att de företrädare som medlemsstaterna utser till Europaskolornas förvaltningsorgan består av tjänstemän som inte är bosatta i de länder där skolorna är belägna, som inte har barn i dessa skolor och som inte har något bestämt kollektivt ansvar när det gäller att redovisa sina beslut inför något klart och tydligt fastställt organ eller någon klart och tydligt fastställd grupp? De berörda tjänstemännen kan besitta kunskap och erfarenhet i sina egna länder och är antagligen motiverade. Men hur kan medlemsstaterna garantera att deras företrädare i Europaskolornas förvaltningsorgan är tillräckligt insatta i frågor som den dagliga och strategiska undervisningen, de resurser som behövs samt skolornas prestationsnivåer?

Svar

(21 maj 2002)

Rådet noterar och har förståelse för den oro som den ärade parlamentsledamoten ger uttryck för beträffande effektiv förvaltning av Europaskolorna men påminner samtidigt om att Europaskolorna inrättades på grundval av den konvention som antogs 1957 där Europaskolornas stadga fastställs och till vilken endast medlemsstaterna (och inte Europeiska gemenskapen) är avtalsslutande parter. Den nya konvention som undertecknades av gemenskapen och medlemsstaterna den 21 juni 1994, i vilken bland annat beslutsordningen inom skolornas organ ändrades, har hittills endast ratificerats av 11 av de 12 undertecknande medlemsstaterna och har följaktligen ännu inte trätt i kraft. De aktuella frågorna omfattas därför inte av rådets institutionella behörighet och bör ställas till de medlemsstater som ansvarar för att utse styrelsens ledamöter.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0693/02

från Roberto Bigliardo (UEN) till kommissionen

(5 mars 2002)

Ämne: Telecom Italias abonnemangsavgift

I Italien råder inte längre något monopol inom telekomsektorn och Telecom Italia borde därför redan under 2001 ha avskaffat abonnemangsavgiften. Kan kommissionen upplysa om varför de italienska användarna fortfarande måste betala de höga avgifterna?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(8 april 2002)

Abonnemangsavgiften (canone) täcker kostnaderna för underhåll av den partvinnade koppartråden mellan telefoncentralen och abonnenten. Den ersätter en tjänst som erbjuds av Telecom Italia och berättigas både i konkurrenssammanhang och under monopolsituationen.

I artikel 17.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 26 februari 1998 om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö(1) föreskrivs att taxorna för användning av det fasta allmänt tillgängliga telefonnätet och de fasta allmänt tillgängliga telefonitjänsterna skall följa grundläggande principer om kostnadsorientering. De nationella tillsynsmyndigheterna skall säkerställa att organisationer som tillhandahåller taltelefonitjänster och som har ett betydande inflytande på marknaden följer bestämmelserna i denna artikel. I Italien är den behöriga myndigheten Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM).

Dessutom föreskrivs i artikel 4b i kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster(2), i dess ändrade lydelse, att medlemsstaterna skall tillåta dessa organisationer att justera telefontarifferna efter de underliggande kostnaderna. Syftet med denna skyldighet är att undvika att priser behålls på en lägre nivå än kostnaderna på vissa marknader. Sådana detaljpriser som ligger under tariffen för tillträde till accessnätet avskräcker efterfrågan från nya inträdande och hindrar att en verklig konkurrens uppstår på lokal nivå.

Detta innebär att i enlighet med tillämplig gemenskapsrätt skall de gamla monopolen kunna avkräva sina abonnenter en abonnemangsavgift (canone) som ger de förstnämnda tillräckliga intäkter för att täcka kostnaden för accessutbudet till abonnenterna. Kommissionen har vid flera tillfällen ingripit mot medlemsstater som hade begränsat friheten för de gamla operatörerna att justera sina abonnemangsavgifter mot de underliggande kostnaderna.

I fallen i Italien vill vi påminna om att AGCOM tillämpar en pris cap på Telecom Italias priser. Därför måste Telecom Italia när de höjer sin abonnemangsavgift (canone), sänka andra priser för att ligga kvar under de tak som AGCOM fastställt. För genomsnittskonsumenten jämnar det alltså ut sig.

(1) EGT L 101, 1.4.1998.

(2) EGT L 192, 24.7.1990.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0289/02

från Christoph Konrad (PPE-DE) till kommissionen

(11 februari 2002)

Ämne: Snedvriden konkurrens på grund av den tyska byggindustrins tilläggspensionsfond

1. Vad anser kommissionen om det att den tyska byggindustrin förfördelas jämfört med byggindustrin i andra europeiska länder på grund av obligatoriska inbetalningar till byggindustrins tilläggspensionsfond (ZVK) i Wiesbaden?

2. Hur reagerar kommissionen på dessa konkurrenssnedvridningar? Finns det redan konkreta undersökningar, utredningar, beslut eller andra överläggningar om hur denna ojämlika behandling av den tyska byggindustrin skall åtgärdas?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(3 april 2002)

EU:s konkurrensregler förbjuder vissa typer av överenskommelser mellan företag som kan snedvrida konkurrensen (artikel 81 EG-fördraget), missbruk av dominerande ställning (artikel 82 EG-fördraget) och visst statligt stöd som kan snedvrida konkurrensen. EU:s konkurrensregler omfattar dock inte nationella bestämmelser som följer av lagstiftning eller kollektivavtal och som kan försvaga en viss sektors konkurrenskraft. Det skulle strida mot principen om arbetsmarknadens parters avtalsfrihet om gemenskapsrätten hindrade dem att förhandla om lönenivåer och lönevillkor för arbetstagarna i en given sektor. I fråga om lagstiftningen bör det noteras att sådana bestämmelser som frågeställaren tar upp inte är till nackdel för företag från andra medlemsstater och därför inte föranleder något inblandning från gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0138/02

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(1 februari 2002)

Ämne: Återställande av stränderna vid Málagas kust

Turistsektorn i provinsen Málaga i Spanien är den första som reagerat inför den katastrofala situation som stränderna på Solkusten (Costa del Sol) befinner sig i på många håll på grund av det kraftiga oväder som nyligen dragit fram och orsakat mycket omfattande skador.

Turistbranschens huvudansvariga i provinsen har på alla nivåer uttryckt stor oro inför detta faktum. Om stränderna inte har återställts inom några få månader kommer detta nämligen att få mycket negativa återverkningar på turistsektorn på Solkusten.

Kan kommissionen upplysa om det finns möjligheter att bevilja katastrofbistånd från gemenskapen för att minska verkningarna av den våldsamma storm som ödelagt stränderna på Solkusten i Málaga?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(11 mars 2002)

Kommissionen har ingen möjlighet att bevilja något exceptionellt ekonomiskt stöd i samband med naturkatastrofer i medlemsstaterna eftersom den specifika budgetrubriken katastrofbistånd avskaffades av parlamentet 1997. Denna budgetrubrik omfattade en årlig budget på 5 miljoner euro. Det är följaktligen genom befintliga instrument som kommissionen kan ge nödvändigt bistånd till drabbade områden för återuppbyggnad, bland annat inom ramen för regionalpolitiken.

Provinsen Málaga omfattas av mål 1 inom strukturfonderna, inom ramen för det operativa programmet för Andalusien för den innevarande perioden 20002006. De spanska myndigheterna kan i sin egenskap av förvaltare av de olika operativa programmen besluta om medfinansierering av projekt som rör infrastrukturer och utveckling av produktiva verksamheter som lidit skada, under förutsättning att dessa är i överenstämmelse med programmets målsättningar, att de är stödberättigande enligt strukturfonderna samt att de följer gällande bestämmelser.

Kommissionen betonar att den så snart som möjligt kommer att granska de meddelanden som de spanska myndigheterna lämnat in. Beslutet om att bevilja stöd eller inte är dock helt och hållet de spanska myndigheternas ansvar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0728/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(15 mars 2002)

Ämne: Föräldraledighet för män

Sedan en lång tid tillbaka har mammor som vårdar barn kunnat ta föräldraledigt efter graviditeten. Men är det då bara mammorna som är ansvariga för barnens vård efter graviditeten?

I dag har alla europeiska medlemsstater lagar som gör det möjligt också för män att ta ut föräldraledigt. Papporna utnyttjar dock dessa möjligheter i högst olika grad och detta beror väl på att man i olika länder anser det olika viktigt med pappaledighet.

Förbundsrepubliken Tyskland arbetar i dag med ett intressant grepp på problematiken med föräldraledighet. Det går ut på att båda föräldrarna samtidigt kan göra anspråk på föräldraledigheten och därvid ha möjlighet att deltidsarbeta upp till 30 timmar per vecka. På det sättet är det meningen att det skall ses till att familjernas inkomster inte sjunker alltför drastiskt och att det blir attraktivare att ta föräldraledigt, framför allt för män.

Kan kommissionen ge besked om vilka åtgärder kommissionen hittills vidtagit för att få till stånd en unionsomfattande harmonisering av pappaledigheterna?

Skulle det inte ligga i ett familjeunderstödande Europas intresse att ge unga mammor och pappor likvärdiga förutsättningar att vårda sina barn?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(29 april 2002)

Den främsta åtgärden som vidtagits hittills är antagandet av rådets direktiv 96/34/EG av den 3 juni 1996 om ramavtalet om föräldraledighet, undertecknat av UNICE, CEEP och EFS(1).

Punkt 2.1 i ramavtalet ger både kvinnliga och manliga arbetstagare en individuell rätt till föräldraledighet med anledning av ett barns födelse eller vid adoption av ett barn för att vårda detta barn under minst tre månader och upp till en bestämd ålder som får vara upp till åtta år. I punkt 8 i de Allmänna övervägandena till avtalet konstateras att män bör uppmuntras att dela ansvaret för familjen lika och uppmuntras till att utnyttja föräldraledigheten.

Kommissionen håller för närvarande på att granska genomförandet av direktivet i medlemsstaterna och avser att anta ett meddelande i frågan senare i år. Kommissionen delar parlamentsledamotens oro när det gäller mäns låga uttag av föräldraledighet. Kommissionen har därför valt att enligt sitt jämställdhetsprogram för 2002 prioritera frågan om att förena arbete med familjeliv och har i sin inbjudan att lämna projektförslag(2) särskilt betonat mäns deltagande i vårdnaden av barn.

(1) EGT L 145, 19.6.1996.

(2) EGT C 23, 25.1.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0596/02

från Hans Modrow (GUE/NGL) till kommissionen

(6 mars 2002)

Ämne: Användning av tomma bostäder i gränsområden

1. Det finns många bostäder som står tomma på den tyska sidan i flera städer och orter i EU:s gränsområden längs Oder och Neisse, t.ex. 25 procent i Görlitz, medan det på den polska sidan i Zgorzelec finns ungefär lika många bostäder som står tomma. Skulle kommissionen ha något att invända mot att polska medborgare skulle få en bostad på den tyska sidan?

2. Skulle kommissionen finansiera ett sådant projekt i Görlitz och rekommendera myndigheterna i gränsområdena och Tysklands och Polens regeringar att också göra det?

3. Anser kommissionen att man skulle kunna stödja liknande lösningar även i andra gränsområden, t.ex. mellan Tyskland och Tjeckien och mellan andra EU-stater och kandidatländer som gränsar till varandra?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(16 april 2002)

Kommissionen vill påminna parlamentsledamoten om att frågor om uthyrning av bostäder omfattas av medlemsstaternas egen lagstiftning, och att kommissionen sålunda inte har några befogenheter på detta område.

Det finns ingen rättslig grund för strukturfonderna som gör det möjligt för kommissionen att ge stöd så att polska medborgare kan få tillgång till bostäder i Tyskland. Särskilt artikel 2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1783/1999 av den 12 juli 1999 om Europeiska regionala utvecklingsfonden(1), där tillämpningsområdet för denna fond definieras, gör det omöjligt att ge stöd till bostäder.

Emellertid skulle det inom ramen för gemenskapsinitiativet Interreg III, den del som avser gränsöverskridande samarbete, vara möjligt att se nödvändig bosättning för polska medborgare som deltar i projekt i Tyskland till exempel vid företagspraktik eller språkkurser som stödberättigande om det utgör en del av ett större samarbetsprojekt. Denna möjlighet finns naturligtvis i alla gränsregioner i unionen.

(1) EGT L 213, 13.8.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0734/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(15 mars 2002)

Ämne: Kamerun

Beträffande Kamerun: Kan kommissionen redogöra för de projekt som finansierats från EU:s budget under år 2000?

Kan kommissionen ange vilket totalbelopp stödet uppgick till under år 2000 till samtliga projekt som berör detta land?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0732/02, E-0733/02, E-0734/02, E-0735/02, E-0736/02,E-0737/02, E-0738/02, E-0739/02, E-0740/02 och E-0741/02ingivet av Nielson för kommissionen

(13 maj 2002)

Kommissionen sänder de efterfrågade upplysningarna direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.