SKRIFTLIG FRÅGA E-1202/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(12 april 2000)

Ämne: Krissituation inom äppelodlingen

Odlingen av äpplen av typ Jona Gold genomgår för närvarande en kris. Fruktodlare från Limburg är tvungna att sälja sina produkter till pris som understiger produktionskostnaderna. Problemet begränsar sig inte bara till provinsen Limburg utan uppträder också inom andra regioner.

1. Känner kommissionen till krisen inom äppelodlingsbranschen, närmare bestämt för odlingen av Jona Gold? Om inte, tänker kommissionen då ännu skaffa sig ingående upplysningar om äppelkrisen?

2. Kommer kommissionen att vidta åtgärder för att erbjuda en lösning på äppelkrisen? Om så är fallet: vilka åtgärder handlar det om och är det frågan om strukturella åtgärder eller nödhjälpsåtgärder? Om inte: varför vill inte kommissionen vidta några åtgärder?

3. Anser kommissionen att det bör införas en politik med kvoter för äppelodling inom Europeiska unionen, så att det skall gå att finna en strukturell lösning på krisen inom äppelodlingssektorn? Om så är fallet: när och hur tänker kommissionen utarbeta en sådan kvotordning? Om så inte är fallet: varför tar kommissionen avstånd från tanken på en sådan kvotordning såsom en strukturell lösning på äppelkrisen och vilka åtgärder vill kommissionen föra fram som alternativ?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(22 maj 2000)

1. Även kommissionen har konstaterat att prisnivån för äpplen i allmänhet var lägre under säsongen 1999/2000 än under föregående säsong. Den ligger emellertid ungefär på samma nivå som under säsongen 1997/1998. Denna allmänna utveckling förklaras till stor del av den relativt höga nivån på gemenskapsproduktionen (närmare 8,5 miljoner ton, eller omkring 10 % över genomsnittet för de senaste säsongerna). Bakom detta konstaterande döljer sig emellertid vissa skillnader mellan medlemsstaterna. Exempelvis har produktionen av äpplen i Belgien under 1999 uppgått till närmare 550 000 ton, dvs. 30 % mer än genomsnittet under föregående säsonger. I detta sammanhang har även produktionen av sorten Jona Gold slagit rekord med över 900 000 ton på gemenskapsnivå. Producentpriserna på äpplen i Belgien, och i synnerhet för sorten Jona Gold, har därmed av logiska skäl lagt sig på en nivå som är lägre än den vanliga.

2. För en situation som denna föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 2200/96 av den 28 oktober 1996 om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker(1), att producenterna kan begära hjälp via olika typer av finansiella instrument. Dels kan producentorganisationerna besluta att sätta en interventionsordning i verket och återta produkter från marknaden i syfte att hålla priserna uppe på de produkter som finns kvar på marknaden, dels förfogar de över driftsfonder med betydande offentliga finansiella medel som de kan använda i syfte att förbättra strukturen. Dessa åtgärder är utformade för att möjliggöra för producentorganisationerna, vilka i Belgien representerar 70 % av produktionen av frukt och grönsaker, att såväl möta konjunkturkriser som att vidta åtgärder för att förbättra sin konkurrenskraft.

Producenterna av äpplen har alltså inom denna ram tillgång till instrument som är lämpade för att dämpa konsekvenserna av en konjunkturmässig produktionskris. Det är inte nödvändigt att utarbeta nya extraordinära åtgärder. Vad så specifikt beträffar sorten Jona Gold, vilken motsvarar 50 % av den belgiska produktionen, har producenterna även tillgång till driftsfonder med finansiella resurser som gör det möjligt för dem att överväga en ny inriktning för sina fruktodlingar mot sorter med mindre överskott.

3. Kommissionen har inte heller för avsikt att sätta i verket någon kvotordning för produktionen av äpplen. Detta slag av åtgärder, vilka inte finns föreskrivna i den gemensamma organisationen av marknaden, förefaller inte vara lämpade för sådan typ av odling där producenten inte med lätthet kan förutsäga vilken hans slutproduktion kommer att bli. Sedan 1996 har kommissionen i stället när det gäller stöd till marknaden för frukt och grönsaker valt att genom driftsfonderna ge ett strukturellt stöd till producentorganisationerna. Detta skall göra det möjligt för de producentorganisationer som koncentrerar sitt utbud att allt effektivare engagera sig för att hantera de konjunkturmässiga svängningarna i produktionen.

(1) EGT L 297, 21.11.1996.