SKRIFTLIG FRÅGA E-3651/98

från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: Bevarande av jordbruk i bergsområden

Genom nationell förordning 335/95 gavs den italienska regeringen i uppdrag att rationalisera skattelättnaderna till missgynnade jordbruksområden. I regeringsförordning 146/97 förutsågs en ny klassificering av dessa områden från den 1 januari 1998, vilken sedan sköts upp till den 1 januari 1999. Denna klassificering fastställs av den italienska mellanministeriella kommittén för ekonomisk planering (CIPE). Det behöriga ministeriet presenterade dock förutsättningarna för omklassificeringen för branschorganisationerna och gav därmed upphov till reaktioner från lokala ombud och myndigheter, som fruktar ytterligare svårigheter för jordbruket i dessa områden och ser ett klart nedläggningshot för samtliga företag som fortfarande verkar där. Det förefaller som om de kriterier som det italienska jordbruksministeriet (MIPA) använt är baserade på så kallade objektiva parametrar, vars allmänna tillämpning inte tar hänsyn till vissa provinsers speciella situation.

För att fastställa om det finns en överensstämmelse eller ej med gemenskapens kriterier och målsättningar som används för att skydda missgynnade bergsområdena inom ramen för EU:s gemensamma jordbrukspolitik, kan kommissionen

1. redogöra för vilka som varit klassificeringskriterierna?

2. Har kommissionen beaktat storleken på företagens markområden och dess uppdelning?

3. Har kommissionen tagit hänsyn till lantegendomarnas minskade produktivitet och till de ökade produktionskostnaderna?

4. Har kommissionen bedömt de olika former av inskränkningar i ägandet som finns vid stadsplaneringen - territoriella (parker och naturskyddsreservat), hydrogeologiska och miljöskyddsmässiga?

5. Har kommissionen uppskattat miljöriskerna med att produktiva enheter överges, till följd av att folkmängden i bergsområdena minskar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 januari 1999)

Parlamentsledamotens fråga avser stödordningen för mindre gynnade jordbruksområden enligt rådets förordning (EG) 950/97 av den 20 maj 1997 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet(1).

1. Bergsområden utmärks antingen av mycket svåra klimatförhållanden som förkortar vegetationsperioden eller av sluttningar som är alltför branta för användning av maskinell utrustning eller som kräver användning av mycket kostsam specialutrustning. Även en kombination av dessa faktorer kan leda till klassificering som bergsområde. I Italiens fall är enligt rådets direktiv 75/273/EEG av den 28 april 1975 om gemenskapens förteckning över mindre gynnade jordbruksområden enligt direktiv nr 75/268/EEG(2) de särskilda kriterierna en för kommunen lägsta medelhöjd på 700 m för norra och centrala Italien och 800 m för södra Italien, eller sluttningar brantare än 20 %, eller en lägsta medelhöjd på 600 m för norra och centrala Italien och 700 m för södra Italien där sluttningarna samtidigt skall vara brantare än 15 %.

2. Varken det enskilda jordbrukets odlingsareal eller ägosplittringen beaktas vid klassificeringen. Vid beviljandet av kompensationsbidrag till jordbrukare i mindre gynnade områden är den lägsta gränsen tre hektar brukbar jordbruksmark (två hektar i södra Italien).

3. Dessa aspekter är direkt förknippade med definitionen på bergsområde. Medlemsstaterna fastställer kompensationsbidragens storlek utifrån hur mycket de svåra naturförhållandena inverkar på jordbruksaktiviteterna.

4. Vid klassificeringen av bergsområden beaktas inga andra kriterier än höjd och branthet. Vid klassificeringen av "små områden som är utsatta för speciella nackdelar", den tredje typen av mindre gynnade områden, kan hänsyn tas till miljö- och hydrogeologiska nackdelar.

5. Kommissionen vill framhålla att det är jordbruksbefolkningens utarmning med åtföljande övergivna jordar, försämrad miljö och avfolkning som är de viktigast aspekterna för gemenskapsstödordningen för mindre gynnade områden och det redan vid själva definitionen. Dessutom är avfolkning ett explicit kriterium vid klassificeringen av "mindre gynnade områden som hotas av avfolkning", den andra typen av mindre gynnade områden.

Det bör slutligen nämnas att kommissionen inte känner till det inititiv till omklassificering som nämns av parlamentsledamoten. Förslag på förändrade gränser för mindre gynnade områden skall medlemsstaterna tillställa kommissionen, med alla relevanta uppgifter bifogade. För en ändring av gällande klassificering beror beslutsnivån (rådet eller kommissionen) på hur omfattande ändringar det är fråga om.

(1) EGT L 142, 2.6.1997.

(2) EGT L 128, 19.5.1975.