ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1850/02

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(28 juni 2002)

Ämne: Brist på konsekvens och samstämmighet i EU:s fiskerilagstiftning

Kommissionens nyligen framlagda förslag till lagstiftning KOM(2001) 764 och KOM(2002) 108 strider på ett allvarligt sätt mot gemenskapens gällande lagstiftning och brister dessutom i inre sammanhang.

Redan i titeln har kommissionen bytt ut begreppet espécies de águas profondas (djuphavslevande arter) som är begriplig och god portugisiska mot população da fundura (djuphavsbestånd). Därtill överensstämmer inte de ICES- och CECAF-områden som det hänvisas till inte med de områden som anges i tidigare lagstiftning. Vidare, vad gäller förteckningen över de arter som omfattas av kvoter och i angivelsen av storleken på dessa, liksom utelämnandet av fiskarters av stor betydelse såsom vrakfisk, lider lagstiftningsförlaget av allvarliga brister som skulle kunna få mycket negativa konsekvenser för Azorerna.

Anser inte kommissionen det är nödvändigt att man tar hänsyn till (och inte bara i formell mening lyssnar till) de synpunkter som framförs av berörda politiker och näringsidkare innan man genomför förslag som, liksom i detta fall, kommer att vara av avgörande betydelse för en bestämd region?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(2 augusti 2002)

Att garantera ett hållbart utnyttjande av djuphavslevande arter är en viktig fråga, och kommissionen har föreslagit åtgärder som följer vetenskapliga råd om tillståndet för dessa arter och det fiske de kan tåla. Detta gäller för alla havsområdena i fråga, inklusive Azorerna.

Det finns emellertid för närvarande inga vetenskapliga råd från Internationella rådets för havsforskning eller från Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen beträffande vrakfisk, och därför har kommissionen inte lagt några bevarandeförslag beträffande denna art just nu.

Den portugisiska versionen av förordningen om djuphavslevande arter kommer att ändras för att ta hänsyn till den språkliga aspekt som påpekas.

Hänsyn till ekonomiska och politiska faktorer har sin plats i processen för bevarande av fiskbestånd, men det första och viktigaste steget måste vara att se till att fiskeriutvecklingen är hållbar. När väl hållbara bestånd har säkrats, kan rationella beslut fattas om vilket fiske som kan tillåtas. I alla händelser kommer kommissionen att rådfråga de berörda industrisektorerna beträffande utvecklingen av bevarandepolitiken när det gäller djuphavslevande arter.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2457/02

från Maurizio Turco (NI) till kommissionen

(26 augusti 2002)

Ämne: Klargörande av svaret på skriftlig fråga P-2104/02 om kränkning av rättsstatsprincipen och demokratin i Italien samt artiklarna 6 och 7 i EU-fördraget

I fördraget om Europeiska unionen fastställs det att rådet på förslag från kommissionen får slå fast att en medlemsstat allvarligt och ihållande åsidosätter principer som anges i artikel 6.1. Kommissionen är således inte skyldig att göra detta.

Den italienska författningsdomstolen har arbetat utan det plenum med 15 ledamöter som fastställs i författningen. Domstolen sammanträdde och fattade beslut med 13 ledamöter från den 21 november 2000 till den 24 april 2002, vilket uppenbart är en betydande tidsperiod.

Den överenskommelse som kommissionen anger i svaret på skriftlig fråga P-2104/02(1) är visserligen politiskt legitim, men den går stick i stäv mot författningen, eftersom det uttryckligen fastställs i författningen att deputeradekammaren skall bestå av 630 ledamöter, medan det i överenskommelsen anges att deputeradekammaren under denna valperiod består av 617 ledamöter.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

- Har kommissionen haft möjlighet att behandla situationen i Italien, i synnerhet den allvarliga och ihållande kränkning av den italienska författningen som uppstår i och med de beskrivna åtgärderna, i syfte att fatta beslut om huruvida den skall föreslå att rådet skall fastställa om en medlemsstat allvarligt och ihållande åsidosätter principer som anges i artikel 6.1? Om så är fallet: av vilka skäl har kommissionen beslutat att inte föreslå detta för rådet? Om så inte är fallet: hävdar kommissionen att kränkningar av detta slag inte hör till dess befogenheter enligt EU-fördraget?

- Vilken ståndpunkt intar kommissionen till fastställandet av dessa kränkningar? Kan den besvara den fråga som redan ingivits, nämligen följande: Har kommissionen övervakat, eller ämnar den övervaka, efterlevnaden av principerna i artikel 6 i EU-fördraget?

(1) EGT C 28 E, 6.2.2003, s. 186.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Prodi

(15 oktober 2002)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-2104/02(1).

(1) EGT C 28 E, 6.2.2003, s. 186.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3683/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(19 december 2002)

Ämne: Salomonöarna

Kan kommissionen avseende Salomonöarna sammanställa en rapport över de projekt som godkänts för finansiering ur unionens budget år 2001, och ange det totala investeringsbeloppet för detta år?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3680/02, E-3681/02, E-3682/02, E-3683/02, E-3684/02,E-3685/02, E-3686/02, E-3687/02, E-3688/02, E-3689/02, E-3690/02, E-3691/02,E-3692/02, E-3693/02, E-3694/02, E-3695/02, E-3696/02, E-3697/02, E-3698/02,E-3699/02, E-3700/02, E-3701/02, E-3702/02, E-3703/02, E-3704/02, E-3705/02,E-3706/02, E-3707/02, E-3708/02, E-3709/02, E-3710/02, E-3711/02, E-3712/02,E-3713/02, E-3714/02, E-3715/02, E-3716/02, E-3717/02, E-3718/02, E-3719/02,E-3720/02, E-3721/02, E-3722/02, E-3723/02, E-3724/02 och E-3725/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(11 februari 2003)

Parlamentsledamoten hänvisas till nedanstående tabell som visar det sammanlagda beviljade biståndet till följande länder:

>Plats fÄHor tabell>

Kommissionen sänder en mer detaljerad tabell liksom årsrapporten 2001 om EG:s utvecklingspolitik och genomförande av biståndet till tredje land direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3710/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(19 december 2002)

Ämne: Zambia

Kan kommissionen avseende Zambia ange vilka projekt som år 2000 finansierades ur unionens budget?

Kan kommissionen även ange det totala stödbeloppet för 2000 på alla områden som berör detta land?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3680/02, E-3681/02, E-3682/02, E-3683/02, E-3684/02,E-3685/02, E-3686/02, E-3687/02, E-3688/02, E-3689/02, E-3690/02, E-3691/02,E-3692/02, E-3693/02, E-3694/02, E-3695/02, E-3696/02, E-3697/02, E-3698/02,E-3699/02, E-3700/02, E-3701/02, E-3702/02, E-3703/02, E-3704/02, E-3705/02,E-3706/02, E-3707/02, E-3708/02, E-3709/02, E-3710/02, E-3711/02, E-3712/02,E-3713/02, E-3714/02, E-3715/02, E-3716/02, E-3717/02, E-3718/02, E-3719/02,E-3720/02, E-3721/02, E-3722/02, E-3723/02, E-3724/02 och E-3725/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(11 februari 2003)

Parlamentsledamoten hänvisas till nedanstående tabell som visar det sammanlagda beviljade biståndet till följande länder:

>Plats fÄHor tabell>

Kommissionen sänder en mer detaljerad tabell liksom årsrapporten 2001 om EG:s utvecklingspolitik och genomförande av biståndet till tredje land direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3720/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(19 december 2002)

Ämne: Trinidad och Tobago

Kan kommissionen avseende Trinidad och Tobago ange vilka projekt som år 2000 finansierades ur unionens budget?

Kan kommissionen även ange det totala stödbeloppet för 2000 på alla områden som berör detta land?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3680/02, E-3681/02, E-3682/02, E-3683/02, E-3684/02,E-3685/02, E-3686/02, E-3687/02, E-3688/02, E-3689/02, E-3690/02, E-3691/02,E-3692/02, E-3693/02, E-3694/02, E-3695/02, E-3696/02, E-3697/02, E-3698/02,E-3699/02, E-3700/02, E-3701/02, E-3702/02, E-3703/02, E-3704/02, E-3705/02,E-3706/02, E-3707/02, E-3708/02, E-3709/02, E-3710/02, E-3711/02, E-3712/02,E-3713/02, E-3714/02, E-3715/02, E-3716/02, E-3717/02, E-3718/02, E-3719/02,E-3720/02, E-3721/02, E-3722/02, E-3723/02, E-3724/02 och E-3725/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(11 februari 2003)

Parlamentsledamoten hänvisas till nedanstående tabell som visar det sammanlagda beviljade biståndet till följande länder:

>Plats fÄHor tabell>

Kommissionen sänder en mer detaljerad tabell liksom årsrapporten 2001 om EG:s utvecklingspolitik och genomförande av biståndet till tredje land direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2447/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(29 augusti 2002)

Ämne: Skydd av ensamarbetande

Kommer kommissionen att lägga fram ny lagstiftning om skydd av de ensamarbetandes hälsa och säkerhet?

Om så är fallet, kan kommissionen ange vilka planer den har?

Om inte, är det troligt att lagstiftning i denna fråga läggs fram någon gång i framtiden?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(16 september 2002)

Gemenskapens mer än 30 olika arbetsmiljödirektiv är tillämpliga på ensamarbetande. Detta gäller särskilt rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet(1), som innehåller allmänna principer för förebyggande av arbetsrelaterade risker, skydd av hälsa och säkerhet, eliminering av riskfaktorer och faktorer som kan förorsaka olycksfall, information, samråd, avvägd medverkan samt utbildning av arbetstagarna och deras representanter. Alla dessa principer gäller också för ensamarbetande.

I samma direktiv understryks arbetsgivarens skyldighet att bl.a. göra en riskbedömning för arbetsplatsen och att utveckla en enhetlig övergripande policy för det förebyggande arbetet, vilken omfattar teknik, arbetsorganisation, arbetsvillkor, sociala relationer och påverkan från faktorer i arbetsmiljön. Detta gör det möjligt att anpassa det förebyggande arbetet till arbetstagarnas behov när det gäller hälsa och säkerhet. Detta gäller även ensamarbetande.

En annan skyldighet som åläggs arbetsgivarna i detta direktiv är bl.a. nödvändigheten av att anpassa arbetet till den enskilde, i synnerhet när det gäller att begränsa monotont arbete och minska dess effekter på hälsan. Detta är en fråga som i hög grad gäller ensamarbetande.

Kommissionen har därför ingen avsikt att föreslå ny lagstiftning när det gäller hälsa och säkerhet för ensamarbetande, eftersom de redan omfattas av de gällande arbetsmiljödirektiven

(1) EGT L 183, 29.6.1989.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2294/02

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(25 juli 2002)

Ämne: Finansieringen av motorvägen Via Baltica i Polen

EU finansierar bygget av en motorväg som heter Via Baltica. Detta projekt utgör ett hot mot träsken Biebrza i nordöstra Polen, vilka är ett område av internationellt intresse för vetenskapen, med många livsmiljöer av de slag som finns uppförda i bilagorna I och II till livsmiljödirektivet.

Känner kommissionen till vilka skador som skulle förorsakas i denna känsliga miljö ifall den ovannämnda motorvägen byggdes? Gjordes det någon miljökonsekvensbedömning av projektet i enlighet med kraven i direktivet om miljökonsekvensbedömningar?

Hur ser kommissionen på detta projekt? Mot bakgrund av att kommissionen har som policy att göra respekten för miljön till ett villkor för att det skall betalas ut några medel från strukturfonderna: är kommissionen beredd att inställa utbetalningarna till dess att de polska myndigheterna lägger om sträckningen för vägen och följer EU:s miljölagstiftning?

Svar av Michel Barnier på kommissionens vägnar

(15 oktober 2002)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till dess svar på de skriftliga frågorna P-1648/02 av C. Huhne(1), E-1694/02 av E. Meijer(4), E-1968/02 av C. Davies(2) och E-2284/02 av S. Xarchakos och G. Dimitrakopoulos(3), som bekräftar att varken PHARE- eller ISPA-medel har finansierat byggandet av Via Baltica genom Biebrza-träsken i nordöstra Polen.

Det finns inte heller något sådant projekt planerat vare sig för ISPA eller PHARE, och därför har inte heller någon begäran om EU-stöd för detta särskilda projekt inlämnats av de polska myndigheterna. Om kommissionen skulle få en sådan ansökan, skulle projektet granskas mot bakgrund av relevanta miljöbestämmelser inom EU. Kommissionens ståndpunkt är att alla kandidatländer skall tillämpa och genomföra bestämmelserna i EU:s gällande miljölagstiftning, redan under föranslutningsperioden.

(1) EGT C 301 E, 5.12.2002, s. 201.

(2) EGT C 309 E, 12.12.2002, s. 181.

(3) EGT C 161 E, 10.7.2003, s. 20.

(4) EGT C 301 E, 5.12.2002, s. 201.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2047/02

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(10 juli 2002)

Ämne: Olje- och energiintensitet

Kan kommissionen uppskatta olje- respektive energiintensiteten per BNP-enhet i EU vart femte år från 1970 (dvs. 1970, 1975, 1980 osv.)?

Vad är kommissionens uppskattning av ökningstakten för olje- och energiintensiteten i förhållande till EU:s nuvarande BNP-tillväxt och vad uppgick den till vart femte år från och med 1970?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(16 september 2002)

Energiintensiteten är förhållandet mellan bruttoförbrukningen inom landet och bruttonationalprodukten (räknat i euro i fasta priser från 1995). Bruttoförbrukningen inom landet är summan av den primärenergi som produceras plus energiimport minus export, minus nettoförändring i lager, minus fartygsbunkrar. De energiuppgifter som används för denna beräkning samlas in från de nationella förvaltningarna på årlig basis. Talen för 1991 och framåt rörande bruttonationalprodukten har hämtats från Eurostats databas för nationella räkenskaper, medan uppgifterna för 1990 och 1985 är uppskattningar. För år längre tillbaka än 1985 finns det inte några tillgängliga uppgifter för Europeiska unionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2316/02

från Ole Krarup (GUE/NGL) till kommissionen

(26 juli 2002)

Ämne: Rättslig grund för rambeslut om bekämpande av rasism

Kommissionen ombeds redogöra för den rättsliga grunden till förslaget till rambeslut om bekämpande av rasism och främlingsfientlighet(1), i synnerhet hänvisningen till artikel 31 e) i EU-fördraget, eftersom denna bestämmelse inte nämner rasism och främlingsfientlighet som föremål för lagstiftning i enlighet med denna artikel.

Artikel 31 e) handlar endast om organiserad brottslighet, terrorism och olaglig narkotikahandel. Har kommissionens rättstjänst yttrat sig om frågan? Vänligen bifoga till svaret eventuella sådana yttranden.

(1) KOM(2001) 664 EGT C 75 E, 26.3.2002, s. 269.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(9 september 2002)

Kommissionens förslag till rådets rambeslut om bekämpande av rasism och främlingsfientlighet(1) bygger på artiklarna 29, 31 och 34.2 b i Fördraget om Europeiska unionen.

Artikel 29 i Fördraget om Europeiska unionen handlar om medlemsstaternas gemensamma insatser på områdena polissamarbete och straffrättsligt samarbete. Att förebygga och bekämpa rasism och främlingsfientlighet anges i artikeln som ett av sätten att nå unionens mål och ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Målet kräver att medlemsstaternas straffrättsliga bestämmelser vid behov skall närmas till varandra enligt artikel 31 e.

Kommissionens förslag till rambeslut innehåller även bestämmelser om ökat samarbete mellan rättsliga och andra myndigheter som ett annat sätt att nå målet enligt artikel 31 a, 31 b, 31 c och 31 d i Fördraget om Europeiska unionen. Gemensamma brottsrekvisit skulle vara ett sätt att komma förbi principen om dubbel straffbarhet i samband med ömsesidig rättslig hjälp och utlämning, och bidra till att förbättra det straffrättsliga samarbetet. Skyldigheten att fastställa behörighet när en medlemsstat inte utlämnar sina egna medborgare skulle säkerställa förenligheten mellan tillämpliga regler i medlemsstaterna, vilket krävs i artikel 31 c. Att inte längre betrakta politiska brott som ett skäl för att vägra ömsesidig rättslig hjälp eller utlämning skulle bidra till att uppnå det mål att underlätta utlämning som fastställs i artikel 31 b.

(1) KOM(2001) 664 slutlig, EGT C 75 E, 26.3.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3191/02

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(8 november 2002)

Ämne: Undersökning av kartell mellan gipsplatteproducenter

I sitt svar på fråga E-0929/02(1) upprepar kommissionsledamoten Monti nästan ord för ord texten i MEMO/01/149. För en mycket kort tid sedan tillkännagav den belgiska byggmaterialtillverkaren Etex att den sålt sin andel på 52,94 procent i Gyproc Benelux NV till det brittiska BPB. Denna innehade redan 46,1 procent av andelarna. Samtidigt meddelas det att British Plasterboard ämnar sälja sina andelar i Gyprocs polska och tyska dotterföretag till det franska Lafarge. Även om Europeiska kommissionen inte officiellt vill nämna namnen finns ändå dessa fyra bolag omnämnda i tidningsartiklar från i april 2001 i samband med en kartellundersökning utförd av kommissionen.

Har Europeiska kommissionen känt till dessa inte obetydliga ändringar inom gipsplatteindustrin och anser kommissionen att de går ihop med gällande bestämmelser för näringslivet inom Europeiska unionen?

Kan kommissionen ge besked om huruvida den formella utfrågningen som det talats om i MEMO/01/149 och i svaret på fråga E-0929/02 redan ägt rum och kan kommissionen i så fall ge en beskrivning av nuläget vid undersökningarna?

(1) EGT C 28 E, 6.2.2003, s. 59.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(7 januari 2003)

Hittills har kommissionen inte informerats, vare sig formellt eller informellt, om någon av de transaktioner som parlamentsledamoten nämner.

Vad beträffar undersökningen av de företag som parlamentsledamoten nämner antog kommissionen den 27 november 2002 ett beslut, där det angavs att böter skulle betalas av följande företag: 249,6 miljoner euro av Société Lafarge SA, 138,6 miljoner euro av BPB PLC, 85,8 miljoner euro av Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG och 4,32 miljoner euro av Gyproc Benelux SA/NV, dvs. totalt 478,32 miljoner euro(1). Efter en grundlig utredning hade kommissionen nämligen kommit fram till att dessa företag mellan 1992 och 1998 deltagit i en gipsplattekartell i Tyskland, Frankrike, Storbritannien och Benelux-länderna. Företagen hade kommit överens om att begränsa konkurrensen på dessa marknader till en nivå som motsvarade deras intressen, hade utbytt uppgifter om försäljningsvolymerna och hade hållit varandra informerade om prishöjningar på de tyska och brittiska marknaderna. Lafarge, BPB och Knauf deltog i kartellen mellan 1992 och 1998 och 1996 anslöt sig Gyproc Benelux. Detta komplicerade och fortlöpande avtal innebar en mycket allvarlig överträdelse

av artikel 81 i EG-fördraget och varade totalt i mer än sex och ett halvt år, vilket är motiveringen till böterna. De höga böterna för Lafarge och BPB motiveras också av den försvårande omständigheten att dessa företag tidigare hade brutit mot artikel 81 i EG-fördraget. Endast BPB och Gyproc samarbetade med kommissionen.

(1) IP/02/1744.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3594/02

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(13 december 2002)

Ämne: Initiativ från Europeiska unionen för att se till att besättningen på fartyg med farlig last som seglar i europeiska vatten har den lämpliga tekniska och arbetsmässiga förberedelse som kan krävas

Med tanke på att fartyget Prestige endast hade en kapten och två andra personer i ledningen och en besättning på 22 personer som saknar alla tekniska kunskaper, anställda på extremt osäkra villkor, visar Prestigekatastrofen tydligt att det är nödvändigt att fastställa strikta obligatoriska regler för alla fartyg som seglar i unionens farvatten. Vilka initiativ tänker kommissionen ta angående denna fråga?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 februari 2003)

Kommissionen tar uttryckligen hänsyn till mänskliga faktorer i de åtgärder som den förordar för att förbättra sjösäkerheten efter Prestigekatastrofen.

Därför har det utarbetats ett förslag till ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/25/EG av den 4 april 2001 om minimikrav på utbildning för sjöfolk(1), i syfte att eventuellt införa ett gemenskapssystem för bedömning och godkännande av sådana behörighetscertifikat för sjöfolk som utfärdats utanför unionen. Detta förslag överlämnades till rådet och Europaparlamentet den 13 januari 2003(2).

(1) EGT L 136, 18.5.2002.

(2) KOM(2003) 1 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2574/02

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(16 september 2002)

Ämne: Eurocentmynt

Det finns för många eurocentmynt och de liknar varandra för mycket, anser européerna enligt en undersökning som Euroststat genomfört. I praktiken märker vi att de minsta euromynten på 1 och 2 cent används föga eller inte alls. I Finland har t.o.m. en- och tvåcentsmynten aldrig bringats i cirkulation.

Hur ser framtiden ut för en- och tvåcentsmynten, enligt kommissionen?

Kan ett land (t.ex. Finland) vägra att acceptera betalningar med en- och tvåcentsmynt?

Kommer Europeiska kommissionen att motsätta sig ett nationellt beslut som innebär att dessa eurocentmynt avskaffas? Kommer kommissionen att agera mot avrundningar av priser till närmaste fem cent?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(16 oktober 2002)

Införandet av samma myntvalörer i tolv EU-medlemsstater förutsätter viss anpassning till den nya situationen, eftersom antalet myntvalörer har förändrats i en del medlemsstater. Det är därför förståeligt att en- och tvåcentsmyntens användning och popularitet skiftar från medlemsstat till medlemsstat. Kommissionen avser inte att föreslå några förändringar av de nuvarande valörerna. Vilken roll en- och tvåcentsmynten spelar påverkas i första hand av EU-medborgarnas beteende. Vidare bör det noteras att de små valörerna har spelat en viktig roll för en korrekt omräkning av priserna.

Euromyntens valörer fastställs i rådets förordning (EG) nr 975/98 av den 3 maj 1998 om valörer och tekniska specifikationer för mynt i EUR som skall sättas i omlopp(1). Enligt artikel 11 i rådets förordning (EG) nr 974/98 av den 3 maj 1998 om införande av euron(2) skall åtta valörerna vara lagliga betalningsmedel i hela euroområdet. Finland kan inte vägra att godta betalning med en- och tvåcentsmynt, eftersom dessa är lagliga betalningsmedel i Finland likaväl som på alla andra håll i euroområdet. Finland har faktiskt präglat en viss kvantitet en- och tvåcentsmynt.

Inget euroland har rätt att självsvåldigt av skaffa något av euromynten, eftersom detta är en fråga som skall avgöras på gemenskapsnivå. Den finska lagstiftningen som föreskriver avrundning neråt eller uppåt till närmaste fem cent gäller kontantbetalningar och inte priser i allmänhet.

(1) EGT L 139, 11.5.1998.

(2) EGT L 139, 11.5.1998.