SKRIFTLIG FRÅGA E-3366/00

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(27 oktober 2000)

Ämne: Skatteflykt genom att fördela höga inkomster på flera medlemsstater

1. Känner kommissionen till att höginkomsttagare i EU:s medlemsstater har möjligheten att få sina inkomster utbetalda i olika medlemsstater, så att de i var och en av dessa medlemsstater har en förhållandevis låg inkomst och att de därigenom till följd av den progressiva skatteskalan taxeras lågt?

2. Kan kommissionen bekräfta att detta system med löneuppdelning sedan länge praktiserats av stora internationella företags toppchefer, för vilka det anges att de varje dag i veckan arbetar i ett annat land, och att också andra högbetalda tjänstemän i dessa företag i ökad utsträckning har börjat göra samma sak för att ordna lägre skatt för sig själva?

3. Håller kommissionen med mig att möjligheten att sprida skatteplikten över olika medlemsstater endast kan rättfärdigas om arbetet bevisligen utförs i olika medlemsstater och att detta inte får leda till större skattenedsättning än vad den skattskyldige hade kunnat göra anspråk på i en medlemsstat?

4. Är medborgarna i alla medlemsstater skyldiga att vid skattedeklarationen uppge de inkomster de har i andra länder, med specificerat belopp per land, och är det möjligt att på grundval av dessa uppgifter motverka oavsiktlig skattefrihet?

5. Vad avser kommissionen att göra för att i framtiden förhindra missbruk av gällande regler, till exempel att harmonisera medlemsstaternas skattesystem så att den nuvarande skattefördelen kan upphöra genom:

a) att höja skatteuttaget till en proportionell andel av summan av inkomsterna från de olika länderna, eller

b) att på ett ställe kräva in ett belopp som motsvarar den oegentliga skattefördelen och att sedan fördela det på de berörda medlemsstaterna?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 december 2000)

Den löneuppdelning som beskrivs av parlamentsledamoten är ett resultat av de överenskommelser som gjorts i de bilaterala skatteavtalen mellan medlemsstaterna om ett gemensamt underlag för beskattning och undvikande av dubbelbeskattning av skattebetalare som bedriver verksamhet över gränserna. Dessa bilaterala skatteavtal grundar sig i regel på OECD:s modellöverenskommelse om dubbelbeskattning.

Vad beträffar chefsarvoden fastställs i artikel 16 i OECD:s överenskommelse att styrelseledamöters arvoden och andra liknande utbetalningar som erhålls av en invånare i en medlemsstat i dennes egenskap av styrelseledamot i ett företag i en annan medlemsstat får beskattas i denna andra stat.

När det gäller inkomst av tjänst anger artikel 15.1 i OECD:s överenskommelse att löner från anställning och andra liknande inkomster som erhålls av invånare i en medlemsstat skall anses beskattningsbara endast i den staten såvida inte anställningen utövas i den andra medlemsstaten. Om anställningen utövas i den andra medlemsstaten kan inkomster som erhålls från densamma beskattas i den andra staten.

Då en skattebetalares inkomst beskattas i en annan medlemsstat än den stat han bor i använder sig medlemsstaterna normalt av den ena av följande två metoder för att undvika dubbelbeskattning: antingen krediteringsmetoden (inkomst beskattad i ursprungsstaten räknas med i den beskattningsbara inkomsten i uppehållsstaten, men utländska skatter krediteras

mot uppehållsstatens skattesats) eller, i undantagsfall, den progressiva metoden (inkomst beskattad i ursprungsstaten undantas från den beskattningsbara inkomsten i uppehållsstaten, men måste tas med vid beräkningen av hur mycket den kvarvarande inkomsten skall beskattas i uppehållsstaten).

Precis som parlamentsledamoten påstår är det under vissa omständigheter möjligt att löneuppdelningen resulterar i en beskattningsnivå som är lägre än om inkomsten förtjänades inom enbart en medlemsstat. Detta kan inträffa om en medlemsstat tillämpar en undantagsmetod på arbetsinkomst som uppbärs av en person hemmahörande i en annan stat.

Eftersom man inte samordnat skatterna på gemenskapsnivå, faller direktbeskattning i princip inom de olika medlemsstaternas behörighetsområde enligt bestämmelserna i fördraget. Därför ankommer det i första hand på de berörda medlemsstaterna att gripa sig an problem med skatteflykt genom den nationella lagstiftningen och bestämmelserna i fördragen. Parlamentsledamoten gör dock ytterligare ett påpekande som kräver insatser från gemenskapen. Avsaknaden av ett effektivt informationsutbyte mellan de olika medlemsstaterna kan komma att leda till en lägre beskattning än vad som anges i en medlemsstats skattelagstiftning. Denna fråga tas upp i en rapport från den tillfälliga arbetsgrupp mot skattebedrägerier som tillsattes för ändamålet av den 22 maj 2000 (FISC 67). Rapporten godkändes av rådet (Ekofin) den 5 juni 2000. De rekommendationer om administrativt samarbete och ömsesidig hjälp som ingår i rapporten omfattar förbättrat informationsutbyte mellan medlemsstaterna, i synnerhet vad gäller inkomst som betalas ut till skattebetalare i andra stater, särskilt professionella idrottsmän, artister och chefer för internationella företag. Rådet uppmanade kommissionen att lägga fram möjliga förslag inom ramen för de enhälligt antagna rekommendationerna.

Kommissionen överväger för närvarande vilka åtgärder som kan vidtas för att den tillfälliga arbetsgruppens rekommendationer skall kunna genomföras.