ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2051/99

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(3 november 1999)

Ämne: Fartygstillverkning vid Astanovarvet i Galicien

Kommissionen anger i sitt svar på fråga E-1432/99(1) de följder som en eventuell privatisering av Astanovarvet skulle få, mot bakgrund av att den spanska regeringen har uttryckt önskemål om en sådan privatisering. Kommissionen anger följande, när det gäller ett förbud mot fartygsbyggnad som Astano omfattas av: eventuella ändringar i ägandet av Astano skulle inte heller påverka de verksamhetsbegränsningar som varvet ålagts.

Kan kommissionen uppge vilka juridiska och politiska orsaker som ligger bakom ett sådant uttalande, med beaktande av att förbudet har motiverats med en tilldelning av statsstöd till den spanska statens offentligtägda rederiverksamhet?

(1) EGT C 27 E, 29.1.2000, s. 66.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(30 november 1999)

Kommissionen har i sitt svar på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-1432/99(1), som han hänvisar till, förklarat de villkor som är förenade med omstruktureringsstöd till offentligt ägda skeppsvarv i Spanien. Det skulle emellertid kunna vara till hjälp att kommissionen närmare klargör grunden för de nuvarande begränsningar som gäller för Astanos verksamhet.

I ingressen till rådets förordning (EG) nr 1013/97 av den 2 juni 1997 om stöd till vissa skeppsvarv som är under omstrukturering(2), genom vilken undantag medges från de regler för statligt stöd som fastställs i rådets direktiv 90/684/EEG av den 21 december 1990 om stöd till varvsindustrin(3) i syfte att möjliggöra vidare omstrukturering av de offentligt ägda varven i Spanien, anges entydigt att de föreslagna kapacitetsminskningarna i omstruktureringsplanen för dessa varv kommer att kompletteras av ett fortsatt åtagande om att inte återuppta fartygsbyggnationen vid Astanovarvet. Eftersom det inte finns någon antydan om motsatsen i förordningen, är det helt entydigt att denna begränsning inte gäller för viss tid och att den gäller själva varvet, oavsett dess ägarförhållande. Detta understryks av att det i samma stycke i ingressen till förordningen i motsats därtill hänvisas till Astandervarvet genom att ange att ingen ombyggnad av fartyg kommer att utföras vid skeppsvarvet Astander så länge det förblir i statlig ägo. Det var endast med hänvisning till dessa och andra föreskrivna villkor i förordningen som rådet kunde godkänna undantaget.

Dessa villkor upprepades i kommissionens slutliga beslut(4) om godkännande av omstruktureringsstödpaketet, i vilket punkterna 29 och 35 behandlar Astanos ställning.

Såsom kommissionen förklarade i sitt svar på parlamentsledamotens tidigare fråga var begränsningarna för varvens fartygsbyggnadskapacitet ett nödvändigt åtagande i syfte att minimera de möjliga snedvridningarna av konkurrensen inom gemenskapen, med hänsyn till de betydande stödbelopp som godkändes.

(1) EGT C 27 E, 29.1.2000, s. 66.

(2) EGT L 148, 6.6.1997.

(3) EGT L 380, 31.12.1990.

(4) EGT C 354, 21.11.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1826/99

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(11 oktober 1999)

Ämne: Internationella bortföranden av barn

I förslaget till rådets förordning om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn (KOM(1999) 220), artikel 4 Bortförande av barn, slås det fast att domstolarna i frågor som berör det i artikel 3 omtalade föräldraansvaret skall utöva sin behörighet i enlighet med Haagkonventionen av den 25 oktober 1980 om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn.

Underrättar medlemsstaterna i dagens läge sina medborgare, till exempel i passen eller i litteratur om boende utomlands, om vad denna Haagkonvention innebär och vilka befogenheter den medför? Kommer situationen på den här punkten att ändra sig i och med att förslaget till rådets förordning träder i kraft?

Känner kommissionen till huruvida medlemsstaterna redan efterlever stadgandena i konventionen?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(5 november 1999)

I artikel 4 i förslaget till rådets förordning om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn(1) anges att den internationella behörighet som där föreskrivs bör utövas i enlighet med Haagkonventionen från 1980 om internationella bortföranden av barn, särskilt artiklarna 3 och 16. Med andra ord kan en myndighet eller en domstol i en medlemsstat, med behörighet att besluta om hemvist för makars gemensamma barn i denna medlemsstat (artikel 3 i utkastet till förordning), inte vidtaga åtgärder angående föräldraansvaret innan ett eventuellt beslut enligt Haagkonventionen har fattats om huruvida barnet skall återlämnas eller ej, om dess hemvist är resultatet av ett olovligt bortförande eller kvarhållande.

Kommissionen saknar uppgifter om vilka åtgärder medlemsstaterna vidtagit för att informera sina medborgare om genomförandet och följderna av denna konvention. Antagandet av förordningen medför ingen informationsplikt för medlemsstaterna. De informationsåtgärder som omtalas av frågeställaren faller helt inom medlemsstaternas behörighetsområde. Det tål emellertid att påpekas att Haagkonferensen regelbundet organiserar möten för alla centralmyndigheter som har till uppgift att övervaka genomförandet av konventionen såväl som seminarier för att förbättra de nationella domstolarnas kunskaper om hur konventionen fungerar.

Kommissionen känner inte till något fall där konventionen inte skulle ha respekterats. Det kan tilläggas att kommissionen lämnar ett visst utrymme för egna bedömningar åt nationella myndigheter i sådana fall som rör återlämnandet av barn som olovligen bortförts eller kvarhålls. Detta är särskilt fallet då barnet har funnit sig till rätta i sin nya miljö (artikel 12) eller om ett återlämnande skulle innebära att barnet utsattes för fysisk eller psykisk fara eller försattes i en situation som inte är godtagbar (artikel 13).

(1) KOM(1999) 220 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2526/99

från Olivier Dupuis (TDI) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Anslutning av Albanien till WTO

Enligt olika informationskällor anser EU att Albanien uppfyller villkoren för att anslutas till WTO och unionen har därför beslutat att stödja Albaniens anslutning. Samtidigt framgår det av andra tillförlitliga källor att en medlemsstat - Frankrike - inom WTO motsätter sig detta.

Kan kommissionen bekräfta dessa uppgifter? Kan den lägga fram alla uppgifter som krävs för att skänka klarhet åt ett förhållande som av mer än en anledning kan betraktas som mycket allvarlig?

Om det bekräftas: vilka initiativ tänker kommissionen ta för att få den aktuella medlemsstaterna att foga sig till den linje unionen beslutat följa?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(7 januari 2000)

Albaniens anslutning till Världshandelsorganisationen (WTO) har gått in i sin slutfas och kan snart komma att vara slutförd. Denna anslutning har gått mycket snabbt framåt under året tack vare de albanska myndigheternas och gemenskapens insatser.

Albanien har visat en stark vilja att i sin lagstiftning tillämpa regler som är förenliga med WTO:s regler. Diskussionerna med de berörda parterna fortsätter i syfte att slutföra förhandlingarna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2090/99

från Reinhold Messner (Verts/ALE) till kommissionen

(8 november 1999)

Ämne: Utnämning av en särskild EU-representant för Tibet

Kommissionen känner säkert till Europaparlamentets resolutioner om Tibet av den 13 juli 1995(1), den 15 januari 1998(2) och den 14 maj 1998(3).

Resolutionerna i fråga innehåller ett fördömande av Kinas olagliga invasion och ockupation av Tibet samt en uttrycklig uppmaning till rådet och kommissionen att utnämna en särskild EU-representant för Tibet, med uppdrag att ta alla initiativ som krävs för att unionens krav vad gäller medborgerliga och politiska rättigheter i Tibet [mldr] skall följas upp.

Europaparlamentet, kommissionen och flera premiärministrar har försäkrat Dalai Lama att de fäster stor vikt vid mänskliga och medborgerliga rättigheter i Tibet och att det inleds verkliga och förutsättningslösa förhandlingar mellan Dalai Lama och Kina.

Dessutom har Europaparlamentet vid flera tillfällen begärt upplysningar om världens yngste politiske fånge, Gedhun Choeky Nyima, den tioårige tibetanske pojke som vid sju års ålder fördes bort av kinesiska myndigheter sedan Dalai Lama hade pekat ut honom som den senaste reinkarnationen av Panchen Lama, den näst viktigaste religiöse ledaren i Tibet.

1. Kommer kommissionen att sända den konkreta politiska signalen att utnämna en särskild EU-representant för Tibet?

2. Kommer EU att leva upp till sina löften till Dalai Lama när det gäller människorättsläget i Tibet och inledandet av verkliga förhandlingar mellan Dalai Lama och de kinesiska myndigheterna?

3. Kan kommissionen utöva påtryckningar på de kinesiska myndigheterna för att få de politiska fångarna Gedhun Choeky Nyima, Nawang Chophel och Nawang Sandrol frigivna?

(1) EGT C 249, 25.9.1995, s. 162.

(2) EGT C 34, 2.2.1998, s. 169.

(3) EGT C 167, 1.6.1998, s. 223.

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(17 november 1999)

Kommissionen har gjort frågan om Tibet till en av huvudfrågorna i den politiska dialogen och dialogen om mänskliga rättigheter med Kina. I detta sammanhang har unionen utvecklat ett konstruktivt och konsekvent tillvägagångssätt som särskilt innebär att man kontinuerligt uppmanar Kina att respektera det tibetanska folkets kulturella, språkliga och religiösa identitet.

Unionen uppmanar för övrigt regelbundet till en direkt dialog mellan Dalai Lama och de kinesiska myndigheterna. Kommissionen är besluten att främja samarbetsprojekt i Tibet som direkt gynnar den tibetanska befolkningen. Unionen har även vid flera tillfällen tagit upp frågan om situationen för de politiska fångarna i Tibet, särskilt vid det senaste mötet inom ramen för dialogen mellan unionen och Kina om de mänskliga rättigheterna, vilket hölls den 19 oktober 1999.

Kommissionen anser att detta tillvägagångssätt beträffande den tibetanska frågan för närvarande är det bästa.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2364/99

från Hans Kronberger (NI) till kommissionen

(1 december 1999)

Ämne: Bristande säkerhet i kärnkraftverket Bohunice

Av österrikiska medier framgår att en studie om säkerhetsrisker vid det slovakiska kärnkraftverket Bohunice, vilken den österrikiska förbundsregeringen givit i uppdrag åt universitetsinstitutet för riskforskning att utföra, avslöjar att Slovakien uppenbarligen inte bara har lämnat felaktiga uppgifter till Österrike utan också till Europeiska kommissionen. Av studien framgår dessutom att Slovakien endast delvis och på ett ofullständigt sätt har vidtagit de påstådda kompletterande åtgärder med vars hjälp man har motiverat en senareläggning av stängningen till 2006/2008. Enligt studien har säkerhetsbrister som utgör en stor fara för allmänheten fastställts i respektive reaktors centrala delar.

Kommissionen ombeds besvara följande frågor.

1. Har den österrikiska förbundsregeringen informerat kommissionen om denna studie?

2. Om detta är fallet, när informerades kommissionen och i vilken omfattning?

3. Om detta inte är fallet, vilka åtgärder avser kommissionen att vidta mot bakgrund av dessa uppgifter och med hänsyn till de framtida medlemskapsförhandlingarna med Slovakien?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(16 december 1999)

Den österrikiska regeringen översände nyligen en kopia av studien till kommissionen.

Den första analysen ger inte stöd åt uppfattningen att kommissionen skulle ha vilseletts av de slovakiska myndigheterna. Kommissionen är medveten om att återuppbyggnadsprogrammet vid Bohunice V1 inte kommer att vara avslutat förrän år 2000.

Kommissionen kommer att granska studien ytterligare och ingående diskutera tidigare ej tillgängliga uppgifter med de behöriga slovakiska myndigheterna.

Kommissionen kommer före och under anslutningsförhandlingarna att fortsätta att noggrant följa utvecklingen i fråga om kärnsäkerheten i Slovakien, särskilt vad gäller fullgörandet av åtagandet om en förtida stängning av Bohunice V1 år 20062008.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1603/99

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(7 september 1999)

Ämne: Jordbävningen i Turkiet och kärnkraftverket i Akköy

Den 16 augusti 1999 drabbades Turkiet av en jordbävning som uppmätte nästan 7 på Richterskalan, vilket gör den till en av de värsta av de förödande jordbävningar som har drabbat Turkiet. Tusentals personer har dött eller skadats och mängder av hus har rasat i bland annat Istanbul, Izmit och Eskisehir.

Det är värt att understryka att denna jordbävning är ytterligare en i en lång rad av skalv som orsakat stor förödelse i området under de senaste åren och som gör det till ett av de mest jordbävningsdrabbade områdena i världen.

Kan kommissionen informera mig om sin inställning vad gäller planerna på att bygga ett kärnkraftverk vid Akköy i Turkiet, ett område som även det för cirka ett år sedan drabbades av en förödande jordbävning som gjorde att tiotals turkiska medborgare dog och att byggnader och industrianläggningar inom en radie av ganska många kilometer drabbades av svåra skador?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(15 oktober 1999)

Enligt vad kommissionen inhämtat har de turkiska myndigheterna ännu inte fattat något beslut om kontraktstilldelning för uppförandet av kärnkraftverket i Akköy. Av de uppgifter som kommissionen har tillgång till framgår inte heller något datum för när beslut skall fattas i frågan.

Vad beträffar säkerhetsfrågorna när det gäller detta projekt har de turkiska myndigheterna tidigare framhållit att man valt Akköy som plats för anläggningen efter ingående undersökningar av framförallt de seismiska, geologiska och miljömässiga aspekterna. Vad särskilt gäller jordbävningsfrekvensen i Akköy-området har man, enligt Internationella atomenergiorganet (IAEA), i de föreslagna planerna för kärnkraftverket beaktat eventualiteten av en ännu kraftigare jordbävning än de jordbävningar som redan registrerats i området och man har därvid förutsatt att jordbävningens epicentrum skulle ligga precis vid platsen för kärnkraftverket och inte vid närmaste förkastningslinje 20 km längre bort. Enligt IAEA skulle den dramatiska jordbävning som ägde rum i augusti i den nordvästra delen av Turkiet (även om den inträffade mycket långt från Akköy) inte påverka förutsättningarna för dessa beräkningar i tekniskt hänseende.

Kommissionen följer uppmärksamt utvecklingen av kärnkraftverksprojektet i Akköy men vill erinra om att den inte har några befogenheter att delta i beslutsfattandet när det gäller uppförandet av anläggningen eller valet av dess lokalisering. Det är de turkiska myndigheterna, i första hand den turkiska kärnenergimyndigheten (TAEA), som har att fatta dessa beslut.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1618/99

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(7 september 1999)

Ämne: Med-programmen

I revisionsrättens särskilda rapport nr 1/96 om Med-programmen (som lades fram i enlighet med dåvarande artikel 188c.4 andra stycket i EG-fördraget) och kommissionens svar talas om allvarliga felaktigheter och stora brister i den ekonomiska förvaltningen av Medelhavsprogrammen (under åren 1992-1995).

I rapporten sägs att finansieringsförslagen avseende Med-Urbs (29.7.1992), Med-Campus (14.10.1992), Med-Invest (14.12.1992) och Med-Media (18.5.1993) ledde till utgifter på sammanlagt 78 000 000 ecu.

Kan jag få en fullständig och detaljerad förteckning över samtliga offentliga och privata organ, företag, enskilda och organisationer, både i medlemsstater och i icke-medlemsstater, som har erhållit bidrag för ovannämnda program till en sammanlagd summa av 78 000 000 ecu, inklusive de exakta bidragsbeloppen?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Christopher Patten

(8 oktober 1999)

De 78 miljoner ecu som det hänvisas till i Europaparlamentets resolution från juli 1996 avser finansieringen av de decentraliserade samarbetsnäten under perioden 1992-1995 och det tekniska biståndet i samband med dessa (Byrån för nätverken i Medelhavsområdet (ARTM) ISMERI Europa FERE Consultants Europeiska kommuners och regioners råd (CEMR) Television trust for the environment (TVE)).

Mot bakgrund av resolutionen har kommissionen regelbundet informerat budgetkontrollutskottet om de åtgärder som vidtagits med anledning av revisionsrättens rapport och beträffande utvecklingen av de betalningskrav som utfärdats.

Kommissionen översänder direkt till ledamoten och parlamentets generalsekretariat ytterligare information om finansieringsbesluten beträffande de olika nätverken under perioden 1992-1995.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0585/99

från John McCartin (PPE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Personer som inte är italienska medborgare och som undervisar i Italien

Kan kommissionen informera om vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av anklagelserna om orättvis behandling av personer som inte är italienska medborgare och som undervisar i italienska utbildningsinstitutioner. Har kommissionen fått någon bekräftelse från de italienska myndigheterna på att samtliga medborgare i Europeiska unionen som arbetar i Italien blir fullständigt respekterade?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(23 april 1999)

Det har inletts ett överträdelseförfarande mot Italien beträffande skyddet av intjänade rättigheter för lärare som undervisar i språk vid italienska universitet.

Efter det att kommissionen ingripit skickade de italienska myndigheterna sommaren 1998 en administrativ skrivelse till alla universitet. I denna skrivelse bad man universiteten att respektera lärarnas intjänade rättigheter. I december 1998 lämnade de italienska myndigheterna ytterligare uppgifter om de särskilda förhållandena på ett antal universitet.

Kommissionen var inte nöjd med dessa uppgifter och ett motiverat yttrande skickades till Italien i januari 1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0551/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Stärkandet av biblioteksväsendet i Europeiska unionen

I resolutionen till initativbetänkande A4-0248/98 uppmanas kommissionen att genom Femte ramprogrammet för forskning och vetenskap stödja ansträngningar och försök att inrätta bibliotek i Europeiska unionen.

Har kommissionen vidtagit några åtgärder till förmån för biblioteken?

Om så är fallet, från och med när kan intresserade myndigheter och organisationer lägga fram sina förslag till inrättandet av, eller stöd till, bibliotek och vem skall de rikta sig till?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(16 april 1999)

Kommissionen arbetar aktivt på att följa upp parlamentets initiativbetänkande A4-248/98 om bibliotekens roll i det moderna samhället. Därför håller kommissionen för närvarande på att utarbeta ett meddelande som skall behandla vissa speciella frågor som rör biblioteken och som tas upp i rapporten, till exempel livslångt lärande, upphovsrätt, åtgärder för att öka läs- och skrivkunnigheten samt ytterligare samarbete mellan bibliotek beträffande tillgång till kunskapsresurser och tjänster.

Dessutom erbjuder programmet teknik för informationssamhället i allmänhet - och nyckelåtgärd 3 "multimediainnehåll och verktyg" i synnerhet - stora möjligheter för biblioteken att delta i forskningssamarbete i enlighet med Femte ramprogrammet. Två ansökningsomgångar är redan planerade för 1999 när det gäller programmet teknik för informationssamhället och kommer att offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1062/99

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(12 april 1999)

Angående: Betalningar till linodlare

Bör inte kommissionen, med hänsyn till de enorma svårigheter som linodlarna drabbats av i och med att det införts nya villkor för linodling inom EG, där utbetalningen av subventioner kan fördröjas ända upp till 12 månader, överväga möjligheten att tills vidare bevilja delbetalningar som ett slags kompromiss som kunde bidra till att underlätta linodlarnas situation?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 april 1999)

Från och med regleringsåret 1999/2000 innehåller gemenskapens regler för den gemensamma organisationen av marknaden för lin och hampa nya begränsningar när det gäller villkor för beviljande av stöd för spånadslin.

De nya kraven rörande i synnerhet kontroll av minimiavkastning för linhalm under bearbetning kan leda till att stödbetalningarna försenas ytterligare. För att begränsa de problem detta innebär undersöker kommissionen för närvarande möjligheterna att införa ett system med förskottsbetalning av stödet mot ställandet av en säkerhet.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 370 , 21/12/1999 s. 0029



SKRIFTLIG FRÅGA E-0328/99 från Alexander Falconer (PSE) till kommissionen (23 februari 1999) Angående: Kostnader för EU:s informationstjänster Vilka är de årliga och totala kostnaderna för Europeiska unionen sedan starten, inklusive personalens arbetstid, forskning, utveckling, programmering, hårdvara (distributörernas och användarnas), marknadsföring, utbildning, resor och fasta utgifter, för unionens övriga informationsprojekt: CCN, ISBN, ISSN, JANET och SALBIN? Vilka är kostnaderna för de olika projekten som stöds? Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (7 maj 1999) Kommissionen erkänner inga av de akronymer som parlamentsledamoten hävdar vara beteckningar för EU:s informationsprojekt. ISBN och ISSN faller in under UNESCO:s behörighetsområde och JANET och SALBIN förefaller vara brittiska projekt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0227/99

från Ulf Holm (V) till kommissionen

(3 februari 1999)

Angående: Regler för vapenexport

Det tyska ordförandeskapet har föreslagit juridiskt bindande regler för vapenexport. Det är ännu oklart om dessa regler kommer att vara minimiregler, där enskilda länder kan ställa högre krav/ha strängare regler, eller harmoniseringsregler, som skall gälla för alla EU-länder.

Hur ser kommissionen på gemensamma minimiregler och harmoniseringsregler vad avser vapenexport?

Vilka av dessa förordar kommissionen?

Om kommissionen förordar harmoniseringsregler skulle jag vilja ställa frågan vilken nivå som kommissionen anser vara lämplig för dessa regler?

Vilken av de enskilda medlemsstaternas gällande regler vad avser vapenexport bedömer kommissionen vara rimlig för ett eventuellt EU-harmoniserat regelverk för vapenexport?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar

(9 mars 1999)

Ordförandeskapets förslag att skärpa den rättsliga ställningen för unionens uppförandekodex för vapenexport (gemensam ståndpunkt enligt artikel J 2 i Fördraget om Europeiska unionen) diskuterades vid rådets möte (allmänna frågor) den 25 januari men vann inte medlemsstaternas enhälliga stöd. Kodexen behåller därför sin icke-bindande rättsliga status.

Frågor i anslutning till vapenexport handhas av medlemsstaterna inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP). Kommissionen är fullständigt associerad vid sådana överläggningar. Dessa frågor omfattas av artikel 23 i EG-fördraget, och unionen har inga regler för vapenexport.