SKRIFTLIG FRÅGA E-2609/00

från José Ribeiro e Castro (UEN) till kommissionen

(1 augusti 2000)

Ämne: UEFA Euro 2000. Bestraffning av portugisiska professionella fotbollsspelare utan hänsyn till grundläggande rättssäkerhet

Semifinalmatchen Portugal-Frankrike i Euro 2000 slutade med några incidenter. Ett omdiskuterat skott, som endast några få personer uppfattade (domaren själv såg ingenting), och ett tvivelaktigt domslut ledde till portugisiska protester som visserligen kan beklagas, men som är förståeliga med tanke på situationen vid tillfället. Som en följd av detta utdömde UEFA synnerligen hårda straff, och tre spelare i det portugisiska landslaget Abel Xavier, Nuno Gomes och Paulo Bento avstängdes i 9, 8 respektive 6 månader från deltagande i internationella tävlingar. Åtgärden drabbar även spelarnas klubbar, som inte kan använda spelarna i internationella tävlingar, trots att klubbarna inte har med händelsen att göra. Faktum är att UEFA inte hörde dessa spelare innan man straffade dem så hårt. Och man hörde heller inte klubbarna, som ju också drabbas av beslutet.

EU respekterar de mänskliga rättigheterna så som anstår en rättsstat (EU-fördraget art 6). I Europakonventionen om skydd för mänskliga rättigheter finns garantierna i artiklarna 6 och 7. En grundläggande rättighet för medborgarna, och ett rättesnöre för en rättsstat, är rätten för var och en som anklagas för något att inte bli straffad utan att först höras.

Inget sådant har gjorts när det gäller spelarna i fråga. Det faktum att man nu skall behandla ett överklagande förändrar inte det brott mot grundläggande rättigheter som redan begåtts av UEFA. Enligt allmänna rättsliga begrepp innebär detta att hela förfarandet är ogiltigt.

Man diskuterar idag hur man på bästa sätt skall behandla idrotten inom fördragen, med lämplig hänsyn till dess egenart. Detta kan dock aldrig göras utan hänsyn till europeiska medborgares grundläggande rättigheter. Tvärtom borde UEFA på sin nivå föregå med gott exempel beträffande respekten för mänskliga rättigheter, när organisationen arbetar för en sådan ändring i fördragen.

Samtidigt innebär Bosmanöverenskommelsen och dess följder att den inre marknaden fullt ut genomförts inom den professionella fotbollen och i relationerna mellan klubbarna. I konkurrensen på denna marknad kan man då inte ha vissa klubbar som missgynnas och andra som gynnas av olagliga disciplinära åtgärder, med brott mot grundläggande rättigheter och på grund av händelser som klubbarna (som indirekt bestraffas) inte har någon del i.

Känner kommissionen till dessa fakta om UEFA:s agerande? Har man redan försökt få förklaringar från UEFA om förfarandet, för att kunna fastställa om det föreligger brott mot de grundläggande rättigheter som alla europeiska medborgare har, även professionella fotbollsspelare, liksom på ett annat plan de berörda klubbarna? Om det visar sig att det begicks brott mot rätten att höras, hur kommer kommissionen att agera i ärendet, och gentemot UEFA?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(26 september 2000)

Parlamentsledamoten undrar om kommissionen har möjlighet att ingripa efter de incidenter som inträffade under matchen mellan Frankrike och Portugal vid Europamästerskapen 2000. Incidenterna ledde till att UEFA bestraffade några portugisiska spelare.

Kommissionen erinrar om att EG-domstolen 1974 slog fast principen att utövandet av en sport lyder under gemenskapsrätten endast om utövandet utgör en ekonomisk verksamhet(1) Flera domar, bl.a. Bosman-domen(2), till vilken parlamentsledamoten hänvisar, har därefter befäst denna princip. Kommissionen har alltid bevakat tillämpningen av denna princip, som man åter erinrade om i Helsingforsrapporten om idrott i sitt meddelande av den 5 december 2003.(3). Med hänsyn till EG-domstolens rättspraxis gjorde kommissionen i detta meddelande en åtskillnad mellan förfaranden som inte påverkas av konkurrensreglerna, förfaranden som i princip är förbjudna enligt konkurrensreglerna och förfaranden som kan komma att undantas från konkurrensreglerna. I detta sammanhang anser kommissionen att spelreglerna hör till själva idrotten och att sådana regler inte syftar till att snedvrida konkurrensen.

I det fall som parlamentsledamoten tar upp anser kommissionen att incidenterna och de påföljande straffen omfattas av spelreglerna, domarnas bedömning och de disciplinära åtgärder som gäller när dessa regler överträds. Kommissionen kan därför inte ingripa på detta område.

Kommissionen vill dock påminna om att principerna om rättssäkerhet, rätt till försvar och rättslig prövning(4), med tillämpning av EG-domstolens rättspraxis, tillhör de allmänna principerna för gemenskapsrätten. Varje unionsmedborgare som anser att någon av de rättigheter som följer av gemenskapsrätten har kränkts t.ex. rätten till fri rörlighet kan därför göra sina rättigheter gällande i nationell domstol.

(1) Se dom av den 12 december 1974, Walrave (36/74, REG, s. 1405).

(2) Se dom av den 15 december 1995, Bosman (C415-93, REG 1995, s. I-4921).

(3) Rapport från kommissionen till Europeiska rådet om hur man kan bevara den nuvarande uppbyggnaden av idrotten och upprätthålla idrottens sociala funktion inom gemenskapen (Helsingforsrapporten om idrotten); KOM(1999) 644 slutlig.

(4) Se t.ex. dom av den 15 oktober 1987, Unectef mot Georges Heylens m.fl. (222/86, REG s. 4097).