SKRIFTLIG FRÅGA E-1864/02

från Niall Andrews (UEN) till rådet

(28 juni 2002)

Ämne: Det spanska ordförandeskapet och Afrika söder om Sahara

När nu det spanska ordförandeskapet närmar sig sitt slut, kan rådet meddela i vilken mån dess önskan att ge kontinuitet och kraft till EU:s politik i Afrika söder om Sahara har genomförts, särskilt vad gäller att söka lösningar till de stora väpnade konflikterna (de stora sjöarna, Västafrika, Afrikas Horn) och till de inre problemen i länder som Angola och Zimbabwe?

Svar

(19 december 2002)

I den mån frågan avser det första halvåret 2002 ber rådet att få upplysa den ärade parlamentsledamoten om följande:

1. När det gäller området kring de stora sjöarna har EU välkomnat de framsteg som gjordes vid mötena i den interkongolesiska dialogen och som avslutades i Sun City i Sydafrika den 19 april 2002 efter 52 dagar. Även om EU beklagade att alla resolutioner

som diskuterades inte kunde antas, ansåg unionen dock att de 37 rapporter som godkändes utgjorde ett ovedersägligt bevis på ett mycket stort engagemang och en strävan efter nationell fred och försoning i Demokratiska republiken Kongo. EU har anslagit 3,2 miljoner EUR för att stödja medlingsbemödandena och organisationen av dialog. Under hela perioden informerades unionen fortlöpande om förhandlingarna genom rapporter från EU:s särskilda representant Aldo Ajello.

2. EU har nära följt den politiska, militära och humanitära utvecklingen i västra Afrika. EU oroar sig särskilt över de negativa konsekvenser som de fortsatta våldsamheterna i Manoflodsunionen (Sierra Leone, Guinea och Liberia) har för fredsprocessen i regionen. Den humanitära situationen är fortfarande instabil och varierar i de tre länderna. Medan utvecklingen i Sierra Leone har gått i rätt riktning finns det inte tecken på några positiva tendenser i Guinea och situationen i Liberia förvärras. I ett uttalande från ordförandeskapet på EU:s vägnar den 12 mars 2002 uttryckte EU sitt stöd till den marockanske kungens initiativ som sammanförde de tre statscheferna vid Manoflodsunionens toppmöte i Rabat (den 27 februari 2002). EU är djupt oroat över de nyligen intensifierade våldsamheterna i Liberia, vilka endast kan leda till större instabilitet och ökat lidande för befolkningen. Samtidigt som EU ger sitt stöd till alla lokala och regionala medlingsbemödanden kommer unionen även genom ordförandeskapets särskilda representant för regionen, Hans Dahlgren, att fortsätta sina påtryckningar för att allt våld skall upphöra och den politiska dialogen fortsätta.

3. Europeiska unionen har varit aktivt när det gäller att inom ramen för IGAD stödja fredsinitiativ på Afrikas horn.

I fråga om fredsprocessen i Somalia välkomnade EU särskilt IGAD:s rekommendation med en stark uppmaning till den nationella övergångsregeringen och alla andra parter att engagera sig i kampen mot alla former av terrorism och uppmanade alla parter att förbehållslöst delta i den IGAD-stödda dialogen. EU betonade sin beredvillighet att undersöka olika sätt att stödja IGAD:s insatser för att lösa och fullfölja den nationella försoningsprocessen.

Inom ramen för IGAD stöder EU även initiativ för att främja en övergripande fredsuppgörelse i Sudan. EU anser att bistånd till fredsprocessen är en prioriterad angelägenhet eftersom en fortsatt konflikt och fortsatta brott mot de mänskliga rättigheterna utgör de främsta hindren för social och ekonomisk utveckling.

EU välkomnade gränskommissionens beslut om det slutliga rättsliga avgörandet om gränsen mellan Etiopien och Eritrea, som unionen anser utgöra en central faktor i det övergripande fredsavtal som undertecknades av de båda länderna den 12 december 2000. EU, som är oroat över att den interna situationen i Eritrea allvarligt försämrats sedan slutet på förra året, har upprepat nödvändigheten av att man lyckas lösa dessa problem i den fortsatta dialogen med myndigheterna.

4. Europeiska rådet i Barcelona uttryckte sin tillfredsställelse över regeringens meddelande den 13 mars om att fientligheterna i Angola upphört så att ett övergripande vapenstillestånd skall kunna uppnås i landet. Rådet (allmänna frågor) följde upp detta meddelande den 13 maj och välkomnade kommissionens avsikt att bidra till att underlätta den humanitära situationen i landet och bistå i fredsprocessens olika etapper. Rådet uttryckte även sin beredvillighet att stödja den angolanska befolkningens bemödanden om att få till stånd varaktig fred, stabilitet och hållbar utveckling i landet. I detta sammanhang är rådet även i färd med att utarbeta en översyn av sin gemensamma ståndpunkt om Angola.

5. Allvarligt oroat över den utveckling som ledde fram till valen i Zimbabwe den 911 mars i år höll rådet i första hand förhandlingar med landet enligt artikel 96 i Cotonouavtalet.

6. Vid mötet den 18 februari 2002 erinrade rådet om sina slutsatser av den 28 januari enligt vilka man enades om att genomföra riktade sanktioner om den zimbabwiska regeringen förhindrar den utplacering av EU:s observatörsgrupp eller senare hindrar den från att arbeta effektivt eller inte låter de internationella medierna få fritt tillträde för bevakning av valet, det konstateras en allvarlig försämring av situationen på fältet, så att läget för de mänskliga rättigheter försämras, om oppositionen utsätts för angrepp eller valet bedöms som icke fritt och orättvist. Därför beslutade rådet den 18 februari med hänsyn

till det fortsatta politiska våldet, de allvarliga kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och restriktionerna mot medierna i Zimbabwe att vidta lämpliga åtgärder(1) och att införa målinriktade sanktioner bland annat mot vissa personer i Zimbabwe som är nära knutna till regimen. När Zimbabwe därefter förhindrade valobservatörer från EU att utföra sitt arbete och när det bekräftades att valen enligt alla demokratiska normer varken var fria eller rättvisa beslutade Europeiska rådet den 1516 mars att skicka en trojka på hög nivå till länderna i SADC-regionen för att diskutera EU:s oro när det gäller Zimbabwe. Trojkan som leddes av statssekreterare Miquel Nadal besökte Mozambique, Sydafrika och Malawi den 1922 maj och lämnade den 17 juni rapport till rådet om sina erfarenheter.

7. Den 17 juni uttryckte rådet åter sin djupa oro över den förvärrade situationen och åtog sig att övervaka utvecklingen och att vidta åtgärder som en följd av denna. Unionen åtog sig att lämna ett generöst svar på FN:s vädjanden om åtgärder mot livsmedelskrisen och den humanitära krisen i Zimbabwe och andra länder i området. Dessutom uppfordrade EU enträget myndigheterna i Zimbabwe att se över jordreformsprocessen i enlighet med de förslag som föreligger från UNDP.

(1) EGT L 50, 21.2.2002.