SKRIFTLIG FRÅGA E-0243/02

från Karla Peijs (PPE-DE) till kommissionen

(6 februari 2002)

Ämne: Tullfrågor

Den internationella flyttningsindustrin, som främst består av små och medelstora företag, står inför allvarliga problem som underminerar dess effektivitet och som samtidigt belyser de orättvisa förhållandena när det gäller tullfrågor. Flyttgods som kommer från andra kontinenter kan lättare införas via Förenade kungariket än via andra hamnar i EU, där en så kallad T-blankett måste uppvisas. Vidare krävs det att försändelsen tullbehandlas vid den slutliga destinationsorten med hjälp av samtliga handlingar som är nödvändiga för att fastställa den primära bosättningsorten.

Känner kommissionen till detta problem, som snedvrider konkurrensen mellan flyttfirmorna?

Håller kommissionen med om att tullbestämmelserna inte lever upp till de krav som ställs i ett modernt samhälle?

Skulle kommissionen kunna tänka sig ett enkelt och harmoniserat tullformulär, som skulle göra det möjligt att ordna de administrativa formaliteterna med anknytning till fastställandet av bosättningsorten vid ett senare skede, efter det att flyttgodset har införts?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(19 mars 2002)

Kommissionen kan bekräfta att den har kontaktats av företrädare för några flyttfirmor som beskriver situationen på det sätt som den framställs i parlamentsledamotens fråga.

Som svar skulle kommissionen vilja anföra följande principer för förtullning av flyttgods som kommer från tredje land:

- Varje fysisk person som ändrar sin normala bosättningsort från ett tredje land till gemenskapens tullområde har rätt att välja vilket tullkontor inom gemenskapen som skall behandla övergången till fri omsättning av den personliga egendom som ifrågavarande person inför vid detta tillfälle. Med tanke på den enhetliga marknadens regler begränsar sig detta val därför inte till tullkontoren i den medlemsstat där personen i fråga önskar bosätta sig.

- Trots bestämmelserna i gemenskapens tullkodex om villkor och förfaranden för det införda godsets övergång till fri omsättning har medlemsstaternas tullmyndigheter en viss beslutanderätt med avseende på den skriftliga bevisning som skall läggas fram för att den person som flyttar till gemenskapen skall kunna åtnjuta tullbefrielse i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 918/83 av den 28 mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse(1). Beslutanderätten motiveras av de stora skillnaderna i medlemsstaternas nationella lagstiftning när det gäller administrativa förfaranden för och krav på personer som bosätter sig i ett land.

- Medlemsstaternas tullmyndigheter bör emellertid inte använda sin beslutanderätt för att vid tullbehandlingen diskriminera mellan personer som bosätter sig inom en tullmyndighets land och personer som bosätter sig i en annan av gemenskapens medlemsstater. Varje tullkontor bör därför bevilja tullbefrielse vid uppvisande av liknande skriftlig bevisning som krävs för en person som bosätter sig i den medlemsstat där tullmyndigheten är belägen. Avslag härav eller anmodan att använda gemenskapens transportförfaranden enbart på grundval av att personen i fråga bosätter sig i en annan medlemsstat skulle vara oförenligt med gällande lagstiftning.

Om parlamentsledamoten känner till några specifika fall där dessa principer inte har iakttagits anmodas denne att lägga fram sådan information till kommissionen för att göra det möjligt för denna att följa upp saken på lämpligt sätt.

(1) EGT L 105, 23.4.1983.