ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0049/02

från Francesco Speroni (NI) till kommissionen

(24 januari 2002)

Ämne: Prisdiskriminering av EU-medborgare

Arrangörerna av maratonet i Padova den 28 april 2002 tar enligt vad som anges på webbplatsen www.maratonasant-antonio.com ut en högre anmälningsavgift av utländska medborgare, även EU-medborgare, än av italienska medborgare.

Kan kommissionen ange om en sådan åtskillnad är laglig?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(26 februari 2002)

Kommissionen har inte kunnat belägga att arrangörerna av maratonloppet i Padova, som går av stapeln den 28 april 2002, verkligen tar ut en anmälningsavgift som är högre för den som inte är bosatt i Italien än för den som är det. Ingen sådan information har varit möjlig att finna på den webbplats som frågeställaren anger.

I vilket fall som helst är det kommissionens uttryckliga önskan att, om detta förhållande skulle bekräftas, arrangörerna inte behandlar deltagarna i maratonloppet olika, vilket skulle kunna visa sig stå i strid med den grundläggande principen om icke-diskriminering. Principen återfinns i EG-fördragets artikel 12 och medför ett förbud mot inte bara varje diskriminering grundad på nationalitet utan också mot att tillämpa varje annat kriterium som, i detta fall, direkt eller indirekt leder till samma resultat.

Om det i detta fall dessutom skulle visa sig att myndigheterna medverkar i organisationen, kan kommissionen efter en undersökning av de relevanta omständigheterna inleda ett överträdelseförfarande mot Italien i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0182/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(6 februari 2002)

Ämne: Organisationer för kollektiv förvaltning och immaterialrätt

Massmediernas användning av kompositörers och textförfattares alster i sina sändningar, utan respekt för immaterialrätten, har som känt gett upphov till välgrundat missnöje och en hel del problematik. Federationen för de organisationer som vakar över den kollektiva förvaltningen inom musiken har utarbetat en uppförandekod (GESAC) som den överlämnat till Europeiska kommissionen.

Kan kommissionen redogöra för denna kod och tala om för mig vad den anser om koden i fråga? Förfogar Europeiska kommissionen över detaljerade uppgifter om de arvoden som kompositörernas och textförfattarnas organisationer för kollektiv förvaltning begär när deras alster sänds ut i unionens olika medlemsstater?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(18 mars 2002)

Frågan rör kollektiva förvaltningsorganisationer och vissa aspekter på kollektiv förvaltning av upphovsrätt och närstående rättigheter i EU. Som svar vill kommissionen anföra följande uppgifter:

Vid radio- och TV-utsändning av skyddade verk är det upphovsmännen som har ensamrätt till verkens tillgängliggörande för allmänheten, enligt direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001(1) om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället. Direktivet skall vara genomfört i de nationella lagstiftningarna senast den 22 december 2002.

I allmänhet är det kollektiva förvaltningsorganisationer som förvaltar rätten att göra verken tillgängliga för allmänheten. Dessa organisationer har dessutom upprättat en rad avtal som reglerar fördelningen av sådana avgifter som insamlats på de respektive territorierna på utländska rättighetsinnehavares vägnar.

De fastställda avgifternas storlek kan variera mellan förvaltningsorganisationerna i de olika medlemsstaterna. För övrigt är varken förvaltningsorganisationernas verksamhet eller själva den kollektiva förvaltningen harmoniserade på gemenskapsnivå. Det finns inte heller några särskilda undersökningar om vilka avgifter förvaltningsorganisationerna begär för licenserna.

Slutligen nämner frågeställaren uppföranderegler som GESAC skall ha upprättat. Kommissionen känner till att man inom GESAC för flera år sedan diskuterade sådana regler. Enligt tillgängliga uppgifter ledde dock diskussionerna inte fram till något resultat och GESAC har inte lämnat in några uppföranderegler till Europeiska kommissionen.

(1) EGT L 167, 22.6.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0037/02 från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen. Reglering av skidläraryrket i Italien.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 147 E , 20/06/2002 s. 0232 - 0232



SKRIFTLIG FRÅGA E-0037/02 från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen (23 januari 2002) Ämne: Reglering av skidläraryrket i Italien Italiens ministerium för gemenskapspolitik har sedan en tid tillbaka utarbetat den emotsedda förordning som skall reglera de prov man måste genomgå för att få titulera sig skidlärare. Syftet är att fastställa de regler som krävs för ett fritt tillhandahållande av tjänster inom yrket i enlighet med de överenskommelser som ingåtts mellan Europeiska kommissionen, några alpländer och de nationella organisationer som företräder skidlärarna. Kan kommissionen upplysa om varför Italien dröjt med genomförandet? Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar (18 februari 2002) Det avtal som parlamentsledamoten hänvisar till slöts under kommissionens överinseende mellan tio förbund för skidlärare den 28 mars 2000. Kommissionen och Alpländerna har inte undertecknat avtalet. Därför är Italien på inget sätt bundet att införliva avtalets bestämmelser med sin lagstiftning utan bara skyldigt att följa rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG(1). Såvitt vi vet har dock de italienska myndigheterna informellt godkänt avtalet. Dessutom har det hittills inte kommit några klagomål från skidlärare i andra medlemsstater beträffande svårigheter att utöva yrket i Italien. (1) EGT L 209, 24.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0087/02

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(25 januari 2002)

Ämne: Hemtransport inom gemenskapen av avlidna medborgares kvarlevor

Alltfler EU-medborgare är bosatta i en annan medlemsstat än den medlemsstat de ursprungligen kommer från. Detta innebär att det inom gemenskapen blir allt vanligare att avlidna personers kvarlevor transporteras från en medlemsstat till en annan. För de avlidnas familjer kan dock dessa hemtransporter orsaka stora svårigheter, inte minst av ekonomisk natur. Familjerna tvingas även konfronteras med diverse byråkratiska hinder som varierar från land till land. Reglerna för gränsöverskridande transporter av kvarlevor baserar sig för närvarande på Berlinöverenskommelserna från 1937 och på Strasbourgkonventionen från 1973. Efter avvecklingen av de interna gränskontrollerna har det emellertid blivit svårt att tillämpa dessa konventioner. Konventionerna bygger nämligen på att det finns gränskontroller.

Kan kommissionen mot denna bakgrund meddela

1. om det enligt fördraget är tillåtet för unionen att garantera fri hemtransport inom gemenskapen av kvarlevorna av personer som avlidit inom unionens gränser?

2. vilka åtgärder kommissionen eventuellt tänker föreslå för att undvika att dessa hemtransporter underkastas mer komplicerade och restriktiva regler än dem som gäller i en medlemsstat?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0073/02, E-0087/02,E-0210/02, E-0344/02, E-0346/02, P-0407/02 och E-0679/02ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(25 mars 2002)

Kommissionen är medveten om att hemsändandet av avlidna från en medlemsstat till en annan är en känslig och svår fråga som kan vara mycket smärtsam för de efterlevande.

Kommissionen känner också till ett antal fall, som nyligen belysts genom skriftliga frågor, där detta har varit förenat med problem. Kommissionen har emellertid inte några uppgifter eller någon statistik som skulle kunna ge en överblick över hur omfattande detta problem eventuellt är.

I samband med detta ämne uppstår en rad frågor, varav vissa rör några av gemenskapens politikområden, t.ex. transport, hälsa, fri rörlighet osv. Det förefaller emellertid inte som om gemenskapen har någon klar behörighet som täcker alla dessa olika aspekter. De bestämmelser som styr hur avlidna personers kvarlevor skall transporteras fastställs i den internationella överenskommelsen i Berlin (1937, nr 4391 i Nationernas förbunds traktatsamling) och genom den överenskommelse om transport av avlidna som träffades i Europarådet i september 1973. Framhållas bör dock att medlemsstater som lagstiftar om transport av avlidna, i enlighet med domstolens rättspraxis, måste tillämpa alla krav på icke-diskriminerande basis. Alla undantag som medges av folkhälsoskäl måste också stå i överensstämmelse med domstolens rättspraxis.

Kommissionen kommer mot bakgrund av ovanstående att följa dessa frågor noggrant, men planerar för närvarande inte några specifika initiativ.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0057/02

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(24 januari 2002)

Ämne: Katastrof för jordbruket med anledning av snöfall och frost i grekiska regioner

Förra veckan drabbades Grekland av ett makalöst oväder med tätt snöfall och frost. Ovädret ledde till att en stor del av jordbruksproduktionen (citrusfrukter, olivskörd, frukt och grönsaker) förstördes i områden på Kreta, Attika, i Boiotien och på ön Evia.

Jag vill fråga kommissionen om den, inom ramen för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, ämnar vidta åtgärder för att stödja de jordbrukare som drabbades av ovädret?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 februari 2002)

Kommissionen har ännu inte fått någon officiell information från Grekland om hur jordbruket har påverkats av de svåra väderförhållanden som särskilt drabbade Kreta, Attika, Boeotie och Euboie första veckan i januari 2002.

Beroende på omfattningen av skadorna kan anslag från gemenskapen vara nödvändigt för att landsbygden så fort som möjligt skall övervinna sina problem och återskapa produktionsmöjligheterna. Detta gäller även produktion av citrusfrukter, olivolja, frukter och grönsaker som kan ha blivit särskilt drabbade av de svåra väderförhållandena.

Det är inte kommissionens sak att vidta åtgärder för att kompensera de drabbade landsbygdsområdena och befolkningen, utan Grekland kan lämna in ansökningar inom ramen för gällande program i den tredje gemenskapsstödramen (20002008) för Grekland.

Bidrag från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) bör ske inom det sammanlagda ekonomiska bidrag som tilldelats Grekland ur strukturfonderna inom programperioden 20002006 genom att programmets prioriteringar som godkänts av kommissionen omdefinieras. Det nuvarande nationella operativa programmet landsbygdsutveckling (20002006) för Grekland med en total tilldelning på 1 233,42 miljoner euro omfattar även naturkatastrofer och nödsituationer med ett anslag på 14 miljoner euro. Om detta belopp inte skulle räcka så har de grekiska myndigheterna rätt att ansöka om omdefiniering av programprioriteringarna och motsvarande finansiella tilldelningar.

Dessutom har de grekiska myndigheterna möjlighet att använda programreserven i den tredje gemenskapsstödramen (20002003) för Grekland.

Det bör framhållas att stöd från EUGFJ kommer att begränsas till att återskapa produktionsmöjligheterna och inte gälla inkomstförluster som inte är stödberättigande. Om stöd är nödvändigt för att kompensera inkomstförluster skall de nationella stödordningarna anmälas till kommissionen för godkännande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0056/02

från Dana Scallon (PPE-DE) till kommissionen

(24 januari 2002)

Ämne: Klagomål mot advokater och jurister

Finns det några EU-riktlinjer om hur man skall hantera klagomål mot advokater och andra jurister?

Har Europeiska unionen uttryckt någon ståndpunkt om klagomål från tredje man i fall av oegentligt handlande, till exempel i situationer då advokater befinner sig i en intressekonflikt?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(18 mars 2002)

Det finns inga särskilda riktlinjer för hur den här typen av klagomål skall skötas.

I vilket fall som helst faller advokaters förhållningssätt i sin yrkesutövning utanför gemenskapsrättens nuvarande tillämpningsområde. Både i rådets direktiv 77/249/EEG av den 22 mars 1977 om underlättande för advokater att effektivt begagna sig av friheten att tillhandahålla tjänster(1) och i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/5/EG av den 16 februari 1998 om underlättande av stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisationen erhölls(2) hänvisas till nationell lag på denna punkt.

I gemenskapsrätten finns ingenting som ger kommissionen möjlighet att yttra sig om klagomål från tredje man.

(1) EGT L 78, 26.3.1977.

(2) EGT L 77, 14.3.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0224/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(6 februari 2002)

Ämne: Barbados

Beträffande Barbados, kan kommissionen ange vilka projekt som år 2000 finansierades ur unionens budget?

Kan kommissionen ange vilket totalbelopp stödet uppgick till under 2000 på alla områden som berör detta land?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0215/02, E-0216/02, E-0217/02,E-0218/02, E-0219/02, E-0220/02, E-0221/02, E-0222/02, E-0223/02,E-0224/02, E-0225/02, E-0226/02, E-0227/02 och E-0228/02ingivet av Nielson för kommissionen

(25 mars 2002)

På grund av svarets längd, inräknat ett antal tabeller, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0204/02

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(30 januari 2002)

Ämne: Utrustning för elchocker

En Amnestyrapport från i fjol visade att kemisk teknik och elchocksteknik används för tortyr i 76 länder. Elchocksutrustning varken övervakas eller kontrolleras. Utrustningarnas säkerhet har ifrågasatts av människorättsorganisationer, medicinska experter och fängelseanställda. Det har kommit fram att vissa tillverkare av sådana produkter har fått CE-certifikat och att de använder certifikatet som ett försäljningsargument.

Skulle kommissionen kunna ange namnet på de företag och antalet företag som tillverkat dessa produkter och fått CE-certifikat under de senaste fem åren? Hur går det till när dessa produkter beviljas CE-märket?

Kan kommissionen också bekräfta att det är såväl offrets som produktanvändarens säkerhet som garanteras? Anser inte kommissionen att ytterligare bestämmelser samt strikta exportkontroller och ett utvärderings- och övervakningssystem borde inrättas som en del av CE-certifieringsprocessen för att se över företags exportpolitik och förebygga ett sådant enormt brott mot de mänskliga rättigheterna?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Erkki Liikanen

(8 februari 2002)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-2783/01 från Ford(1).

(1) EGT C 81 E, 4.4.2002, s. 209.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0388/02

från Marit Paulsen (ELDR) till kommissionen

(6 februari 2002)

Ämne: Nytt kontroll- och sanktionssystem på området för livsmedelssäkerhet

I sitt tal den 12 januari 2002, under den s.k. Gröna veckan i Berlin, redogjorde kommissionsledamot Byrne för en ny syn på den offentliga livsmedelstillsynen inom EU, vilken skulle presenteras skriftligen inom några månader. Reformen sades innefatta effektiva och proportionerliga sanktionsmöjligheter såväl på nationell nivå som på EU-nivå. Det sades även att kommissionen som ett komplement till administrativa påföljder övervägde möjligheterna att utdöma straff och att hålla inne vissa av EU:s betalningar.

Kan kommissionen redan nu bekräfta att denna reformerade och stärkta tillsyn skulle omfatta hela livsmedelskedjan från jord till bord och således även djurhållningen i Europa? Och kan kommissionen närmare redogöra för vad denna reform skulle innebära för de myndigheter som i dag ansvarar för tillsynen på gemenskapsnivå och i de olika medlemsstaterna?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(5 mars 2002)

Det förslag som parlamentsledamoten hänvisar till är uppföljningen av kommissionens tillkännagivande i vitboken om livsmedelssäkerhet(1) att den till parlamentet och rådet skulle lägga fram ett förslag till en förordning om officiella kontroller av säkerheten hos foder och livsmedel (åtgärd 4 i bilagan till vitboken).

Syftet med detta förslag är att fastställa allmänna principer för hur den officiella tillsynen skall gå till, för att därmed kontrollera överensstämmelsen med all lagstiftning som rör foder och livsmedel. Detta betyder att förslaget omfattar all verksamhet som täcks av foder- och livsmedelslagstiftningen, från jord till bord, inklusive djurhållningen.

Förslagets synsätt är holistiskt. Detta innebär att foder- och livsmedelskontrollerna inte kommer att göras sektorsvis, utan kommer att betraktas som en enhet där alla kontroller integreras i ett globalt system. Detta kommer att kräva effektiv kommunikation mellan samt samordning av tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna, mycket kompetent personal för att utföra den officiella tillsynen samt tillgänglighet till dokumenterade kontrollförfaranden.

Dessutom överväger kommissionen att inkludera sanktionsåtgärder som skall vidtas i de fall där foder- och livsmedelslagstiftningen inte följs. Sådana åtgärder skulle kunna vidtas såväl på nationell nivå som på gemenskapsnivå. Diskussioner i denna fråga pågår.

Utarbetandet av detta förslag är långt framskridet och det är meningen att det skall läggas fram formellt efter det att samtliga samråd inom och utanför kommissionen har avslutats.

(1) KOM(1999) 719 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3188/01

från Jan Mulder (ELDR) till kommissionen

(20 november 2001)

Ämne: Gemenskapsstöd till utvecklingen av industriområden

I punkterna 17 och 18 i sin resolution av den 16 januari 2001 om Europeiska revisionsrättens särskilda rapport nr 7/1999 om utvecklingen av industriområden uppmanade Europaparlamentet kommissionen bland annat att främja den regionala samordningen mellan olika aktörer för att konkurrens mellan entreprenörer skall kunna undvikas samt att verka för att de nationella och lokala upphandlingsförfarandena blir enklare samt undersöka i vilken grad och hur snabbt kommissionen i enlighet med subsidiaritetsprincipen kan avveckla sin verksamhet när det gäller industriområden.

Har kommissionen redan agerat i enlighet med de tre ovannämnda uppmaningarna?

Om ja: i så fall i vilken omfattning och på vilket sätt?

Om inte: när och på vilket sätt har kommissionen för avsikt att efterkomma de uppmaningar den fått?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(7 januari 2002)

Kommissionen har redan redogjort för parlamentet att man inte nödvändigtvis anser att åtgärder bör vidtas för att motverka konkurrens mellan potentiella byggföretag som vill bygga industriområden. Konkurrens är grundläggande för den inre marknaden och har stor betydelse för utvecklingen av regionalt och lokalt näringsliv.

När det gäller ekonomiskt stöd för åtgärder på detta område gäller rådets och parlamentets förordning (EG) 1783/1999 av den 12 juli 1999 om Europeiska regionala utvecklingsfonden(1). I denna föreskrivs att stöd får betalas ut för satsningar på infrastruktur med sådana dimensioner som är lämpade för den lokala utvecklingen och för utvecklingen i fråga om sysselsättning (artikel 2.1 c) inom ramen för de ekonomiska utvecklingsprogram som stöds av strukturfonderna under perioden 20002006.

Eftersom förvaltningen av dessa program är decentraliserad är det de utsedda myndigheterna i medlemsstaterna som väljer ut enskilda projekt, som de som avser utbyggnad av industriområden.

Uppgifterna för programperioden 20002006 visar för mål 1 att ca 1 % av strukturfondernas sammanlagda uppgifter är öronmärkta för insatser för företagsparker och plantskolor för företag och ytterligare 2,7 % är öronmärkta för renovering och restaurering av

industriområden, militära områden och stadsregioner. För mål 2 är siffrorna något högre, nämligen 6,8 % för företagsparker och plantskolor för företag och 7 % för renovering och restaurering av industriområden militära områden och stadsregioner. Siffrorna är belysande endast som de omfattar annan verksamhet än utvecklingen av industriområden.

(1) EGT L 213, 13.8.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3662/01

från Jutta Haug (PSE) till rådet

(15 januari 2002)

Ämne: Anpassning av skollovsperioderna i Europa

I tidningen Westdeutsche Allgemeine Zeitung stod det den 14 oktober 2001 att läsa om ett möte som hållits av rådet (turism). Enligt tidningsuppgifterna planerade rådet att anpassa skollovsperioderna i de 15 medlemsstaterna efter varandra. Av artikeln framgick att detta kunde leda till minskad belastning på trafiknäten, ett jämnare utnyttjande av hotellens kapacitet och även till ökade intäkter för turistregionerna. Ingenting sades emellertid om några bildningspolitiska och pedagogiska aspekter på planeringen av skolloven.

Har råder verkligen planer på att anpassa skollovsperioderna i Europa efter varandra? Om så är fallet: varför tas det i det sammanhanget ingen hänsyn till välbefinnandet hos dem som det egentligen är meningen att skall dra nytta av loven, nämligen barnen? Tycker rådet att det är viktigare att skolloven förläggs på ett sätt som skall tjäna intresset av en optimal beläggningsgrad på hotell och motsvarande än att det råder goda betingelser och förutsättningar för att kunskapsbaserat samhälle?

Svar

(25 juni 2002)

Rådet vill informera den ärade parlamentsledamoten om att rådet aldrig kommenterar uttalanden som sänts ut av pressen. Det möte den ärade parlamentsledamoten hänvisar till är det rådsmöte som hölls i Bryssel den 27 september 2001 vid vilket frågan om Större flexibilitet i fråga om semestertiderna i Europa behandlades under punkten Övriga frågor på dagordningen. Rådet tog då del av en informerande not från den österrikiska delegationen som tar upp frågan om en bättre säsongsmässig fördelning av turistverksamheten i Europa med hjälp av vissa åtgärder som syftar till en större flexibilitet i turistströmmarna. Detta österrikiska initiativ mottogs positivt av flera delegationer och utmynnade i att kommissionen trots gemenskapens mycket begränsade kompetens på området uppmanades att studera frågan och med det snaraste lägga fram information om ämnet för rådet.

Sedan dess har Europeiska kommissionen överlämnat ett brev till medlemsstaterna med frågor om deras erfarenheter i frågan, vilka eventuella förändringar som behövs samt vilken typ av samordning som önskas.

Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om att när det strikt gäller utbildningssystemets organisation föreskrivs det i artikel 149.1 i fördraget att detta är medlemsstaternas ansvar. Således faller inte en harmonisering av skollovsperioderna som sådan under gemenskapens behörighet.