SKRIFTLIG FRÅGA P-3726/98

från Werner Langen (PPE) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Principen om gemenskapskonsumtion/EU:s varumärkesdirektiv

I sitt svar på min skriftliga fråga P-0737/98(1) skriver kommissionen följande:

1. "Som de internationella ekonomiska relationerna för närvarande gestaltar sig kan principen om gemenskapskonsumtion erbjuda vissa fördelar för konsumenterna i fråga om den berörda produkten. Bl.a. kan den säkerställa oförändrad kvalitet på produkter som omsätts på den inre marknaden och kontinuitet i kundservicen";

2. "att ingen av gemenskapens och dess medlemsstaters större internationella partner för närvarande tillämpar principen om internationell konsumtion av industriella rättigheter";

3. med hänvisning till målet Silhouette och generaladvokatens förslag till avgörande att "denna bestämmelse i direktivet är en åtgärd som syftar till en fullständig harmonisering".

Med anledning av detta ställer jag följande frågor till kommissionen:

1. Skulle man kunna ange närmare på vilket sätt oförändrad kvalitet är beroende av om gemenskapskonsumtion av varumärkesrättigheter införs eller ej?

2. När märkesprodukter importeras från ekonomiska områden utanför Europa, rör det sig då inte i regel om identiska produkter?

3. Tar inte försäljningsställen i Europa ändå ofta emot leveranser från varumärkesinnehavarens utomeuropeiska tillverkningsställen?

4. Står kommissionen fast vid sitt påstående att kontinuitet i kundservicen endast kan upprätthållas i samband med gemenskapskonsumtion, med tanke på att det enligt tidningsrapporter finns företag som uppmanar sina återförsäljare att ta mer betalt för reservdelar och underhåll av dem som äger produkter från den grå marknaden?

5. Anser kommissionen inte att Japan, Förenta staterna, Schweiz och Sydkorea är viktiga handelspartner för gemenskapen och medlemsstaterna, med tanke på att dessa länder - vilket bekräftats av domar i de högsta domstolarna - respekterar principen om internationell konsumtion och erkänner den, i Sydkoreas fall med vissa undantag?

6. Skulle inte en harmonisering också ha inträtt om den internationella konsumtionen införts allmänt, utan den nackdelen för konsumenterna att priserna drivits i höjden?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(14 januari 1999)

1. och 2. Global konsumtion av varumärkesrätten skulle faktiskt kunna vara en risk för kvaliteten på produkter som saluförs i EU. Det gäller säkerligen inte generellt, men vissa typer av produkter som saluförs med samma varumärke i hela världen kan ha särdrag på lokala marknader p.g.a. exempelvis klimatet. I ett sådant fall kan global konsumtion innebära att gemenskapskonsumenter som köper parallellimporterade produkter inte får vad de är vana vid. Global konsumtion innebär också en risk för att piratkopior följer med i flödet av all okontrollerad import, vilket naturligtvis vore negativt för konsumenterna.

3. Det är riktigt att varumärkesinnehavaren kan förse återförsäljare i EU med leveranser av varor som är tillverkade utanför EU. Den sortens beslut fattas av företagen och ingår i deras marknadsstrategi. För närvarande har kommissionen inte några exakta sifferuppgifter om detta. Den undersökning som kommissionen har beställt och som gäller de ekonomiska konsekvenserna av rådande läge i EU när det gäller konsumtion av rättigheter torde klargöra frågan.

4. Kommissionen har ingen information om att varumärkesinnehavare tvingar återförsäljare eller detaljister att ta mera betalt för kundservice åt kunder som har köpt parallellimporterade varor.

5. De första resultaten av den av kommissionen beställda undersökningen om de ekonomiska konsekvenserna av rådande läge för EU och dess viktigaste handelspartner när det gäller konsumtion av rättigheter tyder på att situationen är ganska komplicerad. I USA och Japan, som är EU:s viktigaste handelspartner, tillämpas inte global konsumtion av varumärkesrätten strikt och generellt. I USA får varumärkesinnehavaren t.ex. begränsa parallellimporten om det dels saknas ekonomisk eller rättslig bindning mellan företaget som äger varumärket och den utländske tillverkaren, dels rör sig om parallellimporterade produkter som konkret eller kvalitativt skiljer sig från dem som säljs inhemskt. I Japan regleras problemet i försäljningsavtalen mellan varumärkesinnehavaren och dennes återförsäljare. Avtalsfrihet råder och parterna är därefter bundna av vad de har avtalat.

6. Rådets direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar(2) utgör, när det gäller konsumtion av rättigheter, en generell harmoniseringsinsats, vilket bekräftades av domstolen i målet Silhouette. Det är inte kommissionens sak att yttra sig om vilka harmoniseringsresultat man eventuellt hade kunnat uppnå med en annan författningstext.

(1) EGT C 402, 22.12.1998, s. 25.

(2) EGT L 40, 11.2.1989.