ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3625/97 från Luciano Vecchi (PSE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Krav på garantier för tillgång till sysselsättningsinitiativ i Belgien

Såsom redan har påpekats i föregående frågor har de italienska myndigheternas beslut att förplikta icke-kommersiella företag att teckna borgensförbindelser med en bank för att få tillgång till sysselsättningsinitiativ, visat sig vara kostsamt och bestraffande för organisationer med uppenbara svårigheter att visa upp egna finansiella garantier.

Kan kommissionen, mot bakgrund av kännedomen om att dessa bestämmelser varierar från en medlemsstat till en annan, ange om icke-kommersiella företag (och i allmänhet företag inom den sociala ekonomin) i Belgien måste tillhandahålla finansiella garantier eller bankgarantier och, om så är fallet, på vilka villkor?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3624/97, E-3625/97, E-3626/97, E-3627/97, E-3628/97, E-3629/97, E-3630/97, E-3631/97, E-3632/97, E-3633/97, E-3634/97, E-3635/97, E-3636/97 och E-3637/97 ingivna av Christos Papoutsis för kommissionen (30 januari 1998)

Kommissionen förfogar inte över någon information om att ideella organisationer enligt medlemsstaterna är skyldiga att lämna en bankgaranti för att erhålla finansiering genom gemenskapens olika program. Detta område omfattas av den nationella lagstiftningen.

När det gäller beviljande av bidrag inom ramen för initiativet Sysselsättning, åligger det de nationella myndigheter som sluter avtal med projektens initiativtagare att begära bankgarantier enligt gällande nationella regler. I Grekland, Portugal, Spanien, Tyskland och Österrike är normalt inte eventuella initiativtagare tvungna att lämna sådana garantier för att komma i fråga för initiativet Sysselsättning.

Om det är riktigt att en bankgaranti kan leda till en extra kostnad, särskilt för de företag som är verksamma inom den sociala ekonomin, så är det inte desto mindre riktigt att denna garanti är nödvändig när följderna av ett bristfälligt genomförande av en avtalsenlig skyldighet skulle kunna medföra att de medel som gäldenären ställt till förfogande överskrids.

Enligt budgetförordningen av den 21 december 1977 om Europeiska gemenskapernas allmänna budget ((EGT L 356, 31.12.1977. )), med senare ändringar ((EGT L 240, 7.6.1995. )), skall avtalsparten lämna ett garantibelopp då mycket viktiga avtal sluts eller då bidrag beviljas för genomförande av projekt för betydande belopp. Emellertid berörs de flesta företag med social målsättning sällan av denna skyldighet eftersom de senares projektförslag brukar vara av mindre omfattning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4169/97 från Eryl McNally (PSE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: SKY:s satellitutsändningar inom EU

Enligt satellit-tv-bolaget SKY förbjuder den brittiska copyrightlagstiftningen brittiska medborgare som betalt för SKY-utsändningar inom Förenade kungariket att ta emot utsändningar då de besöker eller bor i andra länder inom Europeiska unionen. Följaktligen tvingas många brittiska medborgare som bor i eller besöker andra länder inom EU att antingen avstå från SKY eller att illegalt ta med sig sina SKY-kort utomlands och lämna en adress i Förenade kungariket till SKY. Inget annat land inom unionen har några restriktioner för tittande på sina kanaler och de är tillgängliga i alla andra europeiska länder.

Vad kan kommissionen göra för att hjälpa till att säkerställa att brittiska abonnenter på SKY:s satellit-tv skall kunna åtnjuta samma rättigheter och villkor som alla andra européer?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (24 februari 1998)

Kommissionen är medveten om att mottagningen för vissa satellitsändningar i gemenskapen begränsas främst på grund av upphovsrätten. Detta gäller inte enbart det företag som parlamentsledamoten nämner, utan också ett antal andra satellitsändare i andra medlemsstater.

Kommissionen har redan granskat ärenden där konsumenternas val av teveprogram begränsas och man har kommit fram till att man inte kan ingripa eftersom inga överträdelser av gemenskapsrätten förefaller ha skett.

Begränsningar av mottagningen för en viss satellitsändare baseras inte på nationella bestämmelser om begränsade återsändningar av tevetjänster utan beror på radiotjänstoperatörernas affärsbeslut, vilka främst beror på avtalet om nyttjande med rättighetsinnehavarna för sändning av deras verk. Därför föreligger ingen överträdelse av kraven för den inre marknaden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3384/97 från Jaak Vandemeulebroucke (ARE) till kommissionen (23 oktober 1997)

Ämne: Ansökningsformulär för en tjänst vid Europeiska miljöbyrån (Köpenhamn)

I Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 294A av den 27 september 1997 kungörs att Europeiska miljöbyrån ämnar organisera ett uttagningsprov för att anställa en biträdande direktör.

Ovannämnda ansökningsformulär är endast utformat på engelska, och det i alla språkversioner av nämnda officiella tidning.

Om kommissionen verkligen eftersträvar att behandla alla medborgare i hela Europeiska unionen på samma sätt anser den inte då också att alla sökande till detta uttagningsprov skall kunna delta i uttagningsprovet på sitt eget modersmål och att engelskspråkiga sökande har en uppenbar fördel i detta konkreta fall?

Är kommissionen beredd att vidta konkreta åtgärder för att i framtiden undvika att det förekommer liknande fall av diskriminering och avser den även att för detta uttagningsprov ta fram ansökningsformulär på alla officiella språk?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (1 december 1997)

Som frågeställaren känner till är Europeiska miljöbyrån ett självständigt organ som kommissionen inte har någon direkt kontroll över. Ansvaret för samtliga personalfrågor, däribland anställningsfrågor, ligger hos byråns styrelse som delegerar de dagliga uppgifterna och allmänna förvaltningsfrågor till den verkställande direktören. Inom själva styrelsen finns två representanter som utsetts av parlamentet och som kan vara behjälpliga med att skapa ytterligare klarhet i denna fråga.

Annonsen om ett uttagningsprov för att anställa en biträdande direktör offentliggjordes i alla språkversioner av Europeiska gemenskapernas officiella tidning utifrån det material som kom från byrån. De texter som levererades och trycktes utgjordes av ett ansökningsformulär på engelska och en notis om tjänsten på alla de officiella språken. Ett beslut om att publicera nya ansökningsformulär fattas av byrån, men byrån har meddelat kommissionen att alla kandidater som har vänt sig till byrån kommer att få likadana ansökningsformulär men på sina egna språk, så att man kan vara säker på att alla ansökningar behandlas lika.

Som allmän regel hävdar kommissionens representanter i styrelsen principerna om lika möjligheter och urval utifrån kandidatens förmåga, duglighet och integritet i förhållande till tjänstens krav.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3850/97 från Jean-Pierre Bébéar (PPE) till kommissionen (5 december 1997)

Ämne: BSE - industriell användning av talg

Kommissionens beslut 97/534/EG ((EGT L 216, 8.8.1997, s. 95. )) av den 20 juli 1997 syftar till att fr. o. m. den 1 januari 1998 förbjuda användandet av material från nötkreatur, får och getter - ¨riskmaterial i fråga om transmissibel spongiform encefalopati¨ - inom Europeiska unionen.

Inom Europeiska unionen finns det i dag företag som framställer oljeprodukter baserade på talgderivat, som till exempel används som mjukningsmedel för textilier, tillsatser vid framställning av målningsfärger och tryckfärger eller som emulgeringsmedel i asfalt.

Beslutet 97/534 EG borde leda till att kunderna generellt ifrågasatte det berättigade i att dessa produkter godkänns.

Vore det möjligt att ge en tydligare utformning åt kommissionens beslut om import från tredje land av material för framställning av icke farmaceutiska eller kosmetiska derivat, utan att detta får negativa följder för hälsovården?

Svar från F. Fischler på kommissionens vägnar (5 februari 1998)

Genom kommissionens beslut 97/534/EG av den 30 juli 1997 om förbud mot användning av riskmaterial i fråga om transmissibel spongiform encefalopati förbjuds från och med den 1 april 1998 all användning i gemenskapen av visst specificerat riskmaterial. I beslutet definieras ¨specificerat riskmaterial¨ enligt följande:

a) Huvudskålen, inklusive hjärnan och ögonen, tonsiller och ryggmärg, från

- nötkreatur som är äldre än tolv månader,

- får och getter som är äldre än tolv månader eller som har en permanent framtand som kommit fram genom tandköttet.

b) Mjälten från får och getter.

Beslutets effekt på gemenskapens talgproduktion är att slaktavfall som innehåller ovan nämnda vävnader inte längre kommer att användas som råmaterial. Dessa vävnader utgör dock ingen betydelsefull andel av råmaterialet. Därtill kommer att djur som har dött en naturlig död inte får användas för talgproduktion. Även dessa slaktkroppar utgör endast en mycket ringa del av råmaterialet. Effekten av beslut 97/534/EG på gemenskapens talgproduktion kommer därför att vara försumbar.

När det gäller import från tredje land kräver beslutet endast att det skall intygas att produkter avsedda som livsmedel eller djurfoder eller för användning i medicinska, kosmetiska eller farmaceutiska produkter är fria från det specificerade riskmaterialet. Beslutet gäller inte talgprodukter för industriell användning.

Kommissionen är dock medveten om att vissa kretsar, som parlamentsledamoten hänvisar till i sin fråga, är oroade över att beslutet kan tolkas på olika sätt. Kommissionen har därför för avsikt att nästa gång beslutet kommer att ändras på grund av nya vetenskapliga rön ta tillfället i akt för att förtydliga bestämmelserna och klargöra att de inte är tillämpliga på produkter som inte innebär några hälsorisker.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3566/97 från Graham Mather (PPE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Kommissionens meddelande om skattesamordning (KOM(97)0495)

Vid Ekofin-rådets möte den 13 oktober 1997 diskuterades detta meddelande från kommissionen för första gången. I dokumentet föreslås ett åtgärdspaket för att angripa ¨skadlig skattekonkurrens¨. Rådet uppmanade kommissionen att senast den 12 november lägga fram ett nytt meddelande som skulle ta i beaktande resultaten från detta möte och från Skattepolitiska gruppens möte den 20 oktober. Ministrarna betonade enhälligt sin avsikt att komma fram till en politisk överenskommelse i denna fråga vid Ekofin-rådets möte den 1 december.

Beträffande beskattning av kapitalinkomster konstateras i punkt 19.III i meddelandet att varje medlemsstat antingen bör ¨tillämpa en minimikällskatt eller ge information om inkomst av sparande till de andra medlemsstaterna¨.

1. Hur kommer man att organisera anpassningen mellan en medlemsstats minimikällskatt och den normala skattesatsen för kapitalinkomster i det land som är medborgarens skattemässiga hemvist?

2. Vilka undersökningar har kommissionen genomfört för att fatställa kostnaderna för sådana anpassningar?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3563/97, E-3564/97, E-3565/97, E-3566/97 och E-3567/97 ingivna av Mario Monti för kommissionen (3 februari 1998)

Kommissionen vill fästa parlamentsledamotens uppmärksamhet på sitt nya meddelande av den 5 november 1997 ((KOM(97) 564 slutlig. )) och på slutsatserna från Ekofin-rådets möte den 1 december 1997 om skattepolitik.

I dessa slutsatser godkände rådet en text om beskattning av inkomst av sparande som innehöll fyra punkter, vilka skulle kunna utgöra grunden för ett nytt förslag till ett direktiv.

Som kommissionen angav redan i det meddelande som nämns ovan, är det kommissionens avsikt att mycket snabbt lägga fram ett sådant förslag, i princip i april 1998.

Kommissionen anser att det ännu är för tidigt att kommentera den känsliga och svåra fråga som parlamentsledamoten tar upp.

Kommissionen har ännu inte avslutat sina överväganden och dess ståndpunkt kommer att framgå klart av direktivförslaget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3911/97 från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Sevesodirektivet

Vad beträffar kraven på miljöskydd och verksamheters säkerhet är direktiven

- om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt av den 27 juni 1985 (85/337/EEG) ((EGT L 175, 5.7.1985, s. 40. )),

- om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar av den 24 september 1996 (96/61/EG) ((EGT L 257, 10.10.1996, s. 26. )), och

- om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår av den 9 december 1996 (96/82/EG) ((EGT L 10, 14.1.1997, s. 13. )) av grundläggande betydelse.

De två sistnämnda direktiven skall genomföras av medlemsstaterna senast 1999. Under de diskussioner detta har utlöst har ett antal ståndpunkter framförts som ger upphov till följande frågor till kommissionen.

Direktiv 96/61/EG kräver att de anläggningar det omfattar skall drivas på ett sådant sätt att alla lämpliga förebyggande åtgärder vidtas för att undvika föroreningar, särskilt genom att bästa tillgängliga teknik används, och för att förebygga olyckor och begränsa dessas följder (artiklarna 3 a och 3 e).

Skall medlemsstaterna genomföra direktiv 96/61/EG och 96/82/EG på ett sådant sätt att anläggningar som omfattas av båda direktiven är skyldiga att använda bästa tillgängliga teknik för att bland annat förebygga olyckor och begränsa följderna av dem, och att detta måste visas av verksamhetsutövare i den säkerhetsrapport som anges i artikel 9 i direktiv 96/82/EG?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (26 januari 1998)

Begreppet bästa tillgängliga teknik nämns inte uttryckligen i rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (Seveso-II-direktivet). I artikel 5 i direktivet föreskrivs endast att verksamhetsutövaren är skyldig att vidta alla åtgärder som krävs för att förebygga allvarliga olyckshändelser och för att begränsa följderna av dessa för människor och miljö.

I artikel 2.11 i direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och minska föroreningar (IPPC) definieras bästa tillgängliga teknik som det effektivaste och mest avancerade stadium vad gäller utvecklingen av verksamheten och tillverkningsmetoderna som anger en given tekniks praktiska lämplighet för att i princip utgöra grunden för utsläppsgränsvärden och som har till syfte att hindra och, när detta inte är möjligt, generellt minska utsläpp och påverkan på miljön som helhet. Denna definition utesluter inte utsläpp och miljökonsekvenser till följd av en storolycka.

Även när det gäller fastställandet av bästa tillgängliga teknik skall man enligt bilaga IV punkt 11 i IPPC-direktivet utgå från principen att olyckor skall förebyggas och deras följder för miljön undvikas, samtidigt som man tar hänsyn till den berörda åtgärdens kostnader och nytta samt kravet på allmän och särskild prevention.

För anläggningar som både omfattas av IPPC-direktivet och Seveso-II-direktivet bör man därför ta hänsyn till bästa tillgängliga teknik vid olycksförebyggande och begränsning av olycksföljderna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4122/97 från Anita Pollack (PSE) till kommissionen (16 januari 1998)

Ämne: Miljömärket

Har kommissionen gjort några undersökningar om hur EU:s miljömärke tagits emot av konsumenterna i Europeiska unionens olika medlemsstater? Om så är fallet, vad visade de här undersökningarna?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (27 februari 1998)

Kommissionen har inte låtit utföra någon undersökning om konsumenternas uppfattning om gemenskapens miljömärke i medlemsstaterna.

För närvarande förefaller det vara för tidigt att utföra en sådan undersökning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3177/97 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Nyskapande åtgärder avsedda för kvinnliga jordbrukare och kvinnor på landsbygden

I syfte att stödja och stärka kvinnans ställning på landsbygden har kommissionen inbjudit till förslagsinlämning för pilotåtgärder och demonstrationsprojekt avseende nyskapande åtgärder för kvinnliga jordbrukare och kvinnor på landsbygden (96/C 284/10). Kommissionen tillfrågas:

1. Är utvärderingen och urvalet av de projekt som lämnats in färdig?

2. Hur många och vilka av förslagen med grekiskt deltagande som lämnats in har blivit godtagna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (9 december 1997)

1. Utvärderingen och urvalet av de förslag som har lämnats in inom ramen för den förslagsinlämning som parlamentsledamoten nämner har ännu inte avslutats.

2. Till följd av detta kan kommissionen för närvarande inte lämna de uppgifter som parlamentsledamoten efterfrågar vad gäller de grekiska förslagen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4073/97 från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Försäkringar

Bolaget Fondiaria assicurazioni håller på att genomföra en omstrukturering som beträffar nätverken inom Fondiaria och bolagen Milano assicurazioni, Polaris och Previdente. Omstruktureringen innebär att ett inte närmare preciserat, men under alla omständigheter mycket högt antal både direkta och indirekta arbetstillfällen kommer att skäras ned.

Förutom att Fondiaria säger upp försäkringsagenternas fullmakter informerar bolaget sina kunder om att deras försäkringsbrev upphävs, vilket skapar förvirring bland försäkringstagarna, liksom betydande störingar.

Ämnar kommissionen kontrollera om det ovannämnda försäkringsbolaget har brutit mot antitrustbestämmelserna och bestämmelserna om konsumenternas rättigheter?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (9 mars 1998)

På grundval av de uppgifter som nyligen inkommit till kommissionen antas att omstruktureringen av bolaget Fondiaria inte snedvrider konkurrensen enligt artiklarna 85*94 i EG-fördraget.

Det är inte möjligt att ge ett abstrakt svar på frågan om konsumenträttigheter. Medan den grundläggande principen att avtal skall hållas uppenbarligen gäller, kan avtalet dock brytas om speciella omständigheter råder. Klausuler i kontrakt som medger detta kan anses vara oskäliga enligt rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal ((EGT L 95, 21.4.1993. )) men detta kan inte fastställas utan ingående granskning. I vilket fall som helst är det inte kommissionens uppgift att undersöka om företagen agerar i överensstämmelse med nationella åtgärder som syftar till att införa detta direktiv.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4114/97 från Yves Verwaerde (PPE) till kommissionen (16 januari 1998)

Ämne: Socialpolitiken inom ramen för förbindelserna mellan EU och AVS-staterna

Skulle kommissionen vilja informera om den politik den har för avsikt att föra och de åtgärder den har för avsikt att vidta för att stödja socialpolitiken i syfte att bekämpa fattigdomen och öka sysselsättningen i AVS-staterna?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar (17 februari 1998)

Kommissionens arbete i kampen mot fattigdomen i länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet framgår av den nyligen utgivna rapporten om samarbetet mellan gemenskapen och AVS-länderna 1996 som skickas direkt till frågeställaren och Europaparlamentets sekretariat. Rapporten innehåller uppgifter om de olika typer av åtgärder som har genomförts på det makroekonomiska planet, inom olika sektorer och på projektnivå. Kommissionen har för avsikt att fortsätta det arbete som redan inletts, såväl på det politiska området som i den operativa verksamheten.

I riktlinjerna för samarbetet efter det att Lomé-avtalet löpt ut krävs uttryckligen ett engagemang för att fattigdomen utrotas. Två nya meddelanden till rådet kommer att utarbetas under det innevarande halvåret beträffande mikrofinansiering och de infödda befolkningsgrupperna. I båda meddelandena kommer politiska riktlinjer att anges för de olika aspekterna av fattigdomsminskningen. Mikrofinansieringen erbjuder en möjlighet till ökad sysselsättning och ökade inkomstmöjligheter för de mycket fattiga som står utanför den formella sektorn. En politik som tar sikte på den infödda befolkningen skapar en ram inom vilken dessa sårbara gruppers särskilda behov kan behandlas och som öppnar deras möjligheter till utveckling.

I de nationella vägledande program som överenskommits med AVS-länderna inom ramen för den åttonde Europeiska utvecklingsfonden är det övergripande målet att minska fattigdomen. De sektorer som prioriteras varierar och inkluderar bl.a. tryggad livsmedelsförsörjning, olika samhällssektorer och landsbygdsutveckling. Den berörda personalen kommer nu att genomföra dessa åtgärder.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3916/97 från Marianne Thyssen (PPE) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Beslut i WTO:s organ avseende hormoner

Vid den konferens om livsmedelslagstiftning som anordnades gemensamt av kommissionen och Europaparlamentet den 3-4 november 1997 hävdade en av talarna att Europeiska gemenskapen förlorat hormonstriden i WTO:s organ på grund av bristfällig utformning av gemenskapens lagstiftning på detta område.

I synnerhet lär det inte ha varit möjligt att använda debattargumentet att europeiska konsumenter inte accepterar att man ger hormoner till boskap som föds upp för mänsklig konsumtion, eftersom denna brist på acceptans inte nämns i ingressen till det tillämpliga direktivet.

Delar kommissionen denna uppfattning?

Anser kommissionen inte att det är absolut nödvändigt att se över den europeiska livsmedelslagstiftningen och i förekommande fall göra redaktionella anpassningar för att undvika likartade problem i framtiden?

Har kommissionen redan tagit något initiativ i detta ärende eller avser den att göra detta?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (2 februari 1998)

Den expertgrupp för Världshälsoorganisationen (WTO) som fick i uppdrag att undersöka gemenskapens åtgärder beträffande användning av tillväxthormoner vid boskapsuppfödning avlämnade sin rapport den 18 augusti 1997. Gemenskapen anförde besvär mot rapporten hos WTO:s besvärsinstans som avlämnade sin rapport den 16 januari 1998.

Det argument som parlamentsledamoten hänvisar till, nämligen att det inte har varit möjligt att göra gällande att den europeiska konsumenten inte accepterar användningen av tillväxthormoner eftersom denna brist på acceptans inte nämns i ingressen till det tillämpliga direktivet, omnämns inte som sådant i expertpanelens rapport. Panelen fann att man i ingressen borde ha hänvisat till namnen på de vetenskapsmän och till de vetenskapliga rön som legat till grund för importförbudet. Emellertid har WTO:s besvärsinstans rivit upp panelens slutsats på denna punkt.