SKRIFTLIG FRÅGA P-2183/98

från Sirkka-Liisa Anttila (ELDR) till kommissionen

(7 juli 1998)

Ämne: Tryggande av oljeväxtproduktionen i Finland i samband med Agenda 2000-reformen

I Finland odlas till 95 % oljeväxter som sås på våren, vårryps med en kort växtperiod. Inte förrän på 1970-talet, när odlingssäkra arter som sås på våren kom ut på marknaden, började oljeväxtproduktionen öka kraftigt. Som störst har odlingsarealerna varit i slutet av 1980-talet och under det första året landet var medlem i EU, dvs. år 1995, då den totala odlingsarealen överskred 85 000 hektar. Anslutningen till EU innebar att kvotering enligt det så kallade Blair House-avtalet även började tillämpas på produktionen av oljeväxter i Finland. Endast 63 000 hektar av oljeväxtproduktionen i Finland kan omfattas av det högre GJP-stödet.

Blair House-avtalet innebar att möjligheterna till oljeväxtproduktion i Finland krympte och att den ekonomiska konkurrenskraften för denna typ av odling kraftigt försvagades jämfört med övriga odlingsformer. I samband med anslutningen till EU fick Finland tillstånd att under en övergångsperiod betala tilläggspris för brödsäd och maltkorn, som konkurrerar om odlingsareal med ryps. I de sydligaste delarna av Finland (stödområde A) förlorade rypsen på grund av ovan nämnda orsaker sin attraktionskraft inom åkerbruket, och odlingsarealerna på detta huvudsakliga produktionsområde har rasat. I det område som omfattas av stödet för mindre gynnade områden har produktionen ökat, men totalarealen har under EU-tiden sjunkit klart under den nationella kvoten och uppgick 1997 till 60 200 hektar. Den minskade rypsproduktionen har lett till att de två oljepresserier som verkar i Finland i allt högre grad tvingas importera sitt råmaterial, vilket å sin sida minskar förädlingens lönsamhet. Produktionen i Finland belastas dessutom av höga produktionskostnader och bl.a. behovet av att torka skörden efter tröskning.

Om Agenda 2000-reformen genomförs innebär detta med säkerhet att produktionen av oljeväxter läggs ned, åtminstone i Finland. Om en lösgöring från kvoterna enligt Blair House-avtalet förutsätter att man ger upp det högre GJP-stödet är priset för högt för Finland.

Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att trygga produktionen av oljeväxter i Finland i samband med Agenda 2000-reformen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 augusti 1998)

Genom Blair House-avtalet infördes begränsningar av den areal i gemenskapen som får besås med oljeväxter. En oförändrad politik på området jordbruksgrödor skulle inte garantera att produktionen av oljeväxter blir stabil. Som kommissionen har visat i sin långsiktiga framtidsstudie skulle en fortsättning av dagens politik leda till oacceptabelt stora interventionslager av spannmål, vilket bara skulle kunna undvikas genom en ständigt ökande arealuttagskvot. Enligt Blair House-avtalet skall också varje procentsats över 10 % innebära en motsvarande reduktion av den maximala garantiarealen för oljeväxter.

Inom den nuvarande ordningen för jordbruksgrödor kan inte produktion av oljeväxter nå sin fulla potential på grund av de begränsningar som införts genom Blair House-avtalet. Mot bakgrund av de nuvarande höga världsmarknadspriserna på vegetabiliska oljor bör en utvärdering av förslagen därför göras utgående från den potentiella arealen, som är mycket större än garantiarealen på maximalt 4 933 800 hektar enligt Blair House-avtalet. Detta bekräftas av att den maximala garantiarealen överskridits trots den tidigare minskningen av kompensationsbetalningar, de höga priserna på spannmål och olika nationella åtgärder som har vidtagits för att följa bestämmelserna i Blair House-avtalet (Tyskland, Spanien och Frankrike).

Dessutom bör en jämförelse mellan situationen före och efter Agenda 2000(1) göras med avseende på den verkliga kompensationen som betalas till producenter. Sedan reformen 1992 har det alltid förekommit en reduktion av den preliminära kompensationen på mellan 4 och 14,5 % på europeisk nivå.

Man bör också komma ihåg att oljeväxter utgör en del av ett nyttigt växelbruk som ger större spannmålsskördar under de följande åren, och att oljeväxter gör att jordbrukare kan organisera och distribuera sitt arbete bättre.

Kommissionen delar därför inte åsikten att förslagen inom ramen för Agenda 2000 generellt kommer att leda till en betydande minskning av oljeväxtproduktionen. Kommissionen är dock medveten om att det kan uppstå problem i vissa lokala fall. De eventuella svårigheter som uppstår bör utredas från fall till fall för att hitta en lämplig lösning med hänsyn till problemets natur.

(1) KOM(97) 2000 slutlig.