SKRIFTLIG FRÅGA E-1565/01

från Ewa Hedkvist Petersen (PSE) till kommissionen

(29 maj 2001)

Ämne: Bristfällig statistik för alkoholrelaterade olyckor

Att alkoholen tillsammans med bilkörning orsakar ett stort antal allvarliga olyckor varje år är inget nytt. Frågan är om vi vet i vilken utsträckning alkohol faktiskt är inblandad i olyckor. I en rapport från kommissionen om alkohol, droger och trafik framgår det t. ex. att Italien enbart har 1 procent alkoholrelaterade olyckor, medan Frankrike har 40 procent. Dessa skillnader är knappast troliga och beror på vilket system som de enskilda länderna har för att föra statistik. I Tyskland, som enligt egna uppgifter har 20 procent alkoholrelaterade olyckor, kontrollerar man t. ex. inte singelolyckorna. Den typen av olyckor har normalt högst antal alkoholrelaterade dödsfall, vilket borde innebära att mörkertalet är stort i den tyska statistiken. Problemet med bristfällig statistik är att beslutsfattare inte får ett sanningsenligt underlag att fatta beslut utifrån. Risken är att nödvändiga åtgärder mot rattfylleri då uteblir.

De officiella siffrorna i Sverige speglar heller inte verkligheten särskilt väl. Närmare 90 procent av alla fordonsförare som dör i trafikolyckor obduceras och i samband med obduktionen tas prover på kroppsvätskor, som skickas för analys hos Rättsmedicinalverket. När man kopplar uppgifterna om dödsolyckorna med analysresultaten finner man att den svenska andelen förare med alkohol i kroppen i dödsolyckor år 1999 är 19 procent. Detta år anger den officiella statistiken 5,6 procent! Verkligheten är alltså mer än tre gånger så stor andel som den siffra som anges i den officiella statistiken. Nu måste vi också inse att inte ens dessa 19 procent ger en rättvisande bild av verkligheten eftersom några av dessa dödsoffer överlevde någon tid efter olyckan och under denna tid kan eventuell alkohol ha förbränts.

En orsak till den felaktiga statistiken i Sverige är att de officiella olyckssiffrorna baseras på polisens olycksrapporter. När det gäller eventuell alkoholpåverkan baseras detta på polisens misstanke om alkoholpåverkan. Vid ett olyckstillfälle är polisens främsta uppgift att hindra andra personer att komma till skada och man prioriterar därmed den övriga trafiken. Detta gör att man väldigt ofta missar att kontrollera alkoholhalten på föraren.

Vad tänker kommissionen göra för att komma till rätta med bristfällig statistik inom EU?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(17 juli 2001)

Insamlandet av statistik om olyckor är en förutsättning för en effektiv politik på vägsäkerhetsområdet.

Därför beslutade rådet 1993 att upprätta den europeiska databasen CARE(1) om olyckor som medför kroppsskada. Den består av uppgifter som medlemsstaterna sänder in varje år. Dessa uppgifter är baserade på rapporter från polis som ingriper direkt på olycksplatsen. Det är uppenbart att polisens första prioritet är att organisera räddningsarbetet och se till att övriga trafikanter är i säkerhet innan de utför administrativa uppgifter som att fylla i blanketter för uppgiftsinsamling. I allmänheten har polisen möjlighet att på blanketten ange vad den troliga olycksorsaken är. Polisen kan emellertid inte ta blodprov på en person som har avlidit på olycksplatsen eller som förs till sjukhus. För ett stort antal olyckor som medför allvarlig kroppsskada registreras därför inte alkoholkoncentrationen i blodet i de nationella handlingarna och därmed inte heller i databasen CARE(2). Kommissionen känner alltså väl till de brister frågeställaren tar upp.

Kommissionen har vidtagit olika åtgärder för att förbättra situationen. Den har till exempel, tillsammans med medlemsstaterna, startat projektet CARE Plus för att kunna anta en gemensam terminologi och bestämmelser för överföring av de nationella uppgifterna till CARE-basen. Beträffande uppgifterna för alkohol träder dessa bestämmelser i kraft under det andra halvåret 2001. De metodologiska svårigheterna kommer emellertid inte att lösas omedelbart, och kommissionen kommer naturligtvis inte att använda sig av de insamlade uppgifterna så länge det råder tvekan om hur tillförlitliga de är.

Kommissionen stödde också, genom fjärde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, projektet Stairs som hade som syfte att utarbeta en standardmetod för en detaljerad undersökning av olyckor på olycksplatsen. Denna undersökning skulle genomföras av ett team från olika kompetensområden och tillsammans med sjukhus och rättsväsende för att utreda orsakerna och ansvarsfrågan i detalj. Slutsatserna från projektet Stairs har ännu inte omsatts i konkreta åtgärder. De detaljerade undersökningarna (vars antal begränsas av de höga kostnaderna) kommer att förbättra den kunskap statistiken redan ger. De kommer att ge ett kvalitativt förtydligande som gör det möjligt att komplettera den kvantitativa bild som CARE-basen ger.

På sikt avser kommissionen att uppmuntra medlemsstaterna att införa en struktur för oberoende undersökningar, för att så noggrant som möjligt kunna undersöka orsakerna till olyckor och dra operativa slutsatser.

Förbättringen av CARE-basen är ett tidskrävande arbete. Det är en av de åtgärder som kommer att ingå i gemenskapens framtida program för ökad vägsäkerhet under perioden 2002-2010 för att gemenskapen skall få ett reellt informationssystem om vägsäkerhet.

(1) Rådets beslut av den 30 november 1993 om upprättandet av en gemenskapsdatabas för trafikolyckor, EGT L 329, 30.12.1993.

(2) se Kommissionens rekommendation av den 17 januari 2001 om högsta tillåtna blodalkoholkoncentration (BAK) för förare av motorfordon, EGT C 48, 14.2.2001.