SKRIFTLIG FRÅGA E-1778/99

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(11 oktober 1999)

Ämne: Den ökande ägarkoncentrationen inom livsmedelsbranschen

1. Har kommissionen tagit del av en artikel i Financial Times av den 4 september 1999 under rubriken Supermarkets go shopping for a merger i vilken den ökande ägarkoncentrationen inom livsmedelsbranschen diskuteras, och har man i detta sammanhang tagit del av följande citat:

a) Under de senaste 12 månaderna har sammanslagningarna (vad gäller detaljhandel inom livsmedelssektorn) i absoluta tal varit mera omfattande än vad som skett under de senaste 12 åren,

b) de 25 största (livsmedelskedjorna) kommer att svara för 40% av den sammanlagda konsumtionen inom detaljhandeln (före 2009),

c) en liten grupp på 56 företag kommer att dominera världsmarknaden med en årlig omsättning som överstiger 140 miljarder amerikanska dollar?

2. Är kommissionen även medveten om att de i fråga 1 omnämnda omständigheterna:

a) utgör ett hinder för en fri konkurrens som gynnar konsumenterna,

b) utgör ett hot mot de små oberoende livsmedelshandlarna som tillhandahåller en värdefull service åt alla som inte kan ta sig till stormarknaderna exempelvis på grund av kostnadsskäl, hög ålder eller fysiskt handikapp,

c) förstärker tendensen att grossistföretag gynnar de stora detaljhandelsföretagen (stormarknader, varuhus etc.) genom mängdrabatter och skillnader vad gäller pris- och betalningsvillkor, och

d) får förödande konsekvenser för sysselsättningen inom små och medelstora företag?

3. Är kommissionen beredd, att med hänsyn till nackdelarna med denna stordrift, som inte uppvägs av fördelarna för en del av konsumenterna, lägga fram förslag angående ett skydd för småföretagen gentemot det aggressiva uppträdandet från stormarknadernas sida, och då utgå ifrån de obestridliga fördelarna för sysselsättningen, konsumenterna och för samhället i att det finns kvar småföretag i livsmedelsbranschen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(22 november 1999)

Inom ramen för gemenskapens konkurrensregler och särskilt rådets förordning nr 1310/97 av den 30 juni 1997 om ändring av förordning (EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer(1) (koncentrationsförordningen) undersöker kommissionen fusioner och förvärv där de berörda företagens omsättning uppnår vissa lägsta tröskelvärden (koncentrationer med gemenskapsdimension). Parterna i sådana koncentrationer måste anmäla projektet till kommissionen och tillåts som regel inte genomföra det innan de mottagit ett beslut om godkännande. Om en koncentration hotar konkurrensen på en bestämd marknad i en medlemsstat kan kommissionen enligt artikel 9 i koncentrationsförordningen hänskjuta undersökningen av en sådan koncentration till medlemsstaten, under förutsättning att den mottar en motiverad begäran om att hänskjuta ärendet från myndigheterna.

När det gäller koncentrationskontroll undersöker kommissionen om koncentrationerna är förenliga med den gemensamma marknaden. Om kommissionen efter sin marknadsundersökning drar slutsatsen att en koncentration skulle leda till eller förstärka en dominerande ställning som hindrar en effektiv konkurrens (monopol eller en gemensam dominerande ställning som innehas av flera företag), förklarar den det föreslagna samgåendet som oförenligt med den gemensamma marknaden.

Hittills har kommissionen undersökt omkring två dussin fall inom livsmedelsbranschens dagligvaruhandel i olika medlemsstater i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Kommissionen undersöker framförallt två marknader: först och främst detaljhandelsmarknaden där detaljhandelsföretagen fungerar som leverantörer och deras kunder utgör slutkonsumenterna, och därefter marknaden i föregående produktionsled, där producenterna av livsmedel och andra produkter fungerar som leverantörer och detaljhandelsföretagen utgör deras kunder.

I ett ärende, den föreslagna koncentrationen mellan Kesko och Tuko (M. 784;1996), som båda är finska företag verksamma inom försäljningen av dagligvaror i Finland, drog kommissionen slutsatsen att sammanslagningen skulle skapa en monopolistisk utbudsstruktur inom stora delar av den finska marknaden, med kombinerade marknadsandelar på 50 % på nationell nivå. Koncentrationen ansågs därför vara oförenlig med den gemensamma marknaden. I ett annat ärende, Tesco/ABF (M. 914; 1997), som gällde dagligvaruhandeln i Irland och Nordirland, godkände kommissionen ärendet genom att beakta de åtaganden som parterna gav den irländska regeringen på utbudssidan. I ärendet Rewe/Meinl (M.1221;1998), som omfattade den österrikiska dagligvaruhandeln, godkände kommissionen koncentrationen till följd av de omfattande åtaganden som parterna gav och som begränsade den föreslagna uppgörelsen till en tredjedel av den omsättning som satts som målsättning och till vissa områden i Österrike. I två andra ärenden, Promodes/Casino (där parterna senare övergav projektet) (M.991;1997) och Promodes/S21/Gruppo GS (M. 1086;1998), hänsköts ärendet delvis till de berörda medlemsstaterna och handlades följaktligen av de franska och italienska konkurrensmyndigheterna som godkände det till följd av ett flertal åtaganden från de berörda parterna.

När kommissionen undersöker de relevanta marknaderna tar den hänsyn till olika kriterier, särskilt behovet av att bibehålla och utveckla en effektiv konkurrens inom den gemensamma marknaden med tanke på den faktiska och potentiella konkurrensen, de berörda företagens ställning på marknaden och deras ekonomiska förmåga, gällande utbuds- och efterfrågetrender för relevanta varor och tjänster, mellanledens och slutkonsumenternas intressen samt tekniska och ekonomiska framsteg, under förutsättning att dessa gynnar konsumenterna. I de beslut som nyligen fattades för

detaljvaruhandeln var kommissionen tvungen att närmare överväga frågan om marknadsinflytandet, dvs. om och hur de stora snabbköpskedjornas ökade förhandlingskraft påverkar deras leverantörers konkurrensmässiga ställning, dvs. producenterna av dagligvaror, och om den kan ge upphov till konkurrensproblem i det led där snabbköpskedjorna fungerar som säljare, dvs. i förhållande till andra detaljhandlare och med hänsyn tagen till slutkonsumenterna. Kommissionen måste noga överväga denna aspekt när den undersöker en koncentration.

Ett annat sätt att skydda små oberoende företag är att uppmuntra dem att samarbeta eftersom de har små chanser att bli eller fortsätta vara konkurrenskraftiga om de inte slår samman vissa eller samtliga sina funktioner. Företagen måste nå en viss storlek innan de kan köpa och sälja på förmånligaste villkor. Kommissionen välkomnar samarbete mellan små och medelstora företag, när detta samarbete ger dem möjlighet att öka deras effektivitet, produktivitet och konkurrenskraft.

Det utkast till förordning om undantag från bestämmelserna om vertikala begränsningar som kommissionen för närvarande håller på att utarbeta visar på betydande framsteg på detta område. I denna förordning beaktas de särskilda förhållandena för sammanslutningar av oberoende detaljhandelsföretag. Genom dessa rambestämmelser vill kommissionen ge sammanslutningar av små detaljhandelsföretag möjlighet att ingå vertikala avtal både med sina leverantörer och sina medlemmar, särskilt genom utbyte av idéer och information om bästa praxis på området.

(1) EGT L 180, 9.7.1997.