SKRIFTLIG FRÅGA E-2769/99

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Projekt i anslutning till sjöfarten på inre vattenvägar skall tas med i förteckningen över prioriteringar för de transeuropeiska nätverken

Problemet med rörlighet blir allt större. Våra vägar korkas igen. Som en följd av detta gör sig allt flera röster hörda till förmån för att en ökande andel av godstransporterna skall överföras till järnväg eller vattenväg.

Då man läser förteckningen över prioriteringar vid utbyggnaden av de transeuropeiska nätverken ser man att transporten på vattenvägar, eller närmare bestämt användningen av fartyg på inre vattenvägar kommer först på tredje eller fjärde plats i rangordningen. Detta känns mycket främmande, särskilt som denna form av godstransport är mycket miljövänlig, relativt billig och särskilt effektiv.

Sjöfarten på inre vattenvägar står åter inför en rad infrastrukturbetingade program, bland vilka märks ett stort antal flaskhalsar och avsaknaden av en rad förbindelser mellan viktiga hamnar och upplandet. Kan kommissionen ge mig besked om

1. kommissionen tycker som jag att ett bättre (infrastrukturellt) stöd till sjöfarten på inre vattenvägar kan ge ett viktigt bidrag till lösningen på problemet med rörlighet,

2. kommissionen är beredd att arbeta för att få bort ett antal av flaskhalsarna eller att i samband med utarbetandet av de transeuropeiska nätverken ge en högre prioritet att det anläggs ett antal nya vattenvägar,

3. kommissionen är beredd att förhandla om frågan med den europeiska skepparorganisationen,

4. kommissionen har någon översikt av de viktigaste infrastrukturproblemen som sjöfarten på inre vattenvägar har att brottas med? Om så är fallet: kan jag få ett exemplar?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(9 mars 2000)

Kommissionen är övertygad om att inlandssjöfart kan ge ett betydande bidrag till att lösa mobilitetsproblem, där så är möjligt genom att avlasta godstransport från överbelastade vägar och järnvägar. Den anser att inlandssjöfart är ett kostnadseffektivt, säkert och miljömässigt sunt transportsätt som har ledig kapacitet vad gäller infrastruktur och fartyg.

På gemenskapsnivå behandlas inlandssjöfarten inom ramen för det transeuropeiska nätet (TEN-T). I detta hänseende antog parlamentet och rådet gemenskapsriktlinjer 1996 för utvecklingen av TEN-T som inbegriper inlandssjöfartsnätet på europeisk nivå (Europaparlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet(1)). I riktlinjerna fastställs också de största flaskhalsarna och felande länkarna i inlandssjöfartsnätet. I detta hänseende har ett stort antal projekt av gemensamt intresse fått ekonomiskt stöd under de senaste åren inom ramen för TEN-budgeten. Man måste emellertid komma ihåg att i enlighet med subsidiaritetsprincipen är de berörda medlemsstaterna ansvariga för förbättringen och underhållet av sin inlandssjöfart. När medlemsstaterna ansöker om bidrag från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF), Europeiska investeringsbanken (EIB) eller Sammanhållningsfonden är de dessutom skyldiga att förbättra sina transportnät och transportsystem genom att lägga betoningen på förbindelser och sammankopplingar med TEN-T där dessa måste färdigställas.

Kommissionen har kontakt med alla berörda parter och organisationer vad gäller detta ämne och även med Europeiska sjöfartsorganisationen.

1998 lade kommissionen fram en rapport om genomförandet av TEN-T riktlinjer (Trans-europeiska transportnätet 1998 års rapport för genomförande av riktlinjerna och framtida prioriteringar)(2). Mer detaljerad information om inlandssjöfartsnätet finns i ett kompletterande dokument från kommissionen (SEK(1998) 1993).

(1) EGT L 228, 9.9.1996.

(2) KOM(1998) 614 slutlig.