SKRIFTLIG FRÅGA E-3372/01

från Inger Schörling (Verts/ALE) till rådet

(7 december 2001)

Ämne: Bidrag för djurhållning

Det har i Sverige, och förmodligen även i andra länder, förekommit att boskapsuppfödare ansökt om och beviljats EU-bidrag för djurhållning och därefter inte skött djuren enligt gällande lagar och föreskrifter. Även personer som på grund av att de tidigare vanvårdat sina djur fått förbud att fortsätta denna verksamhet har beviljats bidrag.

De EU-bidrag som ges för djurhållning utdelas oberoende av om djuren vanvårdas och oberoende av om ägaren har tillstånd att ha djur eller ej. Så länge djurägaren har djuren kvar betalas bidrag ut.

Har rådet uppmärksammat denna problematik och vad har man i så fall för avsikt att göra för att komma tillrätta med problemet?

Har rådet undersökt hur stor del av det som årligen utbetalas i djurhållningsbidrag inom EU som går till djurägare vars djur vanvårdas?

Svar

(13 maj 2002)

1. Gemenskapens olika bidragsystem inom gemenskapen som djuruppfödare kan omfattas av regleras genom tre rådsförordningar, nämligen:

- Förordning (EG) nr 1254/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött(1).

- Förordning (EG) nr 2467/98 om den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött(2). Denna förordning har emellertid från den 1 januari 2002 ersatts med förordning (EG) nr 2529/2001 av den 19 december 2001(3).

- Förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(4).

I dessa tre rådsrättsakter fastställs å ena sidan villkoren för beviljande av olika bidrag till uppfödare av nötkreatur, får och getter samt eventuellt ytterligare stöd som djuruppfödare kan omfattas av, och å andra sidan bestäms kriterierna för bidragsberättigade producenter. De tillämpningsföreskrifter som är nödvändiga för att genomföra dessa bestämmelser fastställs av kommissionen enligt förfarandet med en förvaltningskommitté.

2. För övrigt känner den ärade parlamentsledamoten säkert till att rådet har antagit en omfattande lagstiftning om välbefinnande hos animalieproduktionens djur [jfr i synnerhet direktiv 98/58 EG om skydd av animalieproduktionens djur(5). Därtill kommer, i fråga om exportbidrag, att det i den ovan nämnda grundförordningen om nötkött fastställs ett direkt samband mellan sådana bidrag och respekten för reglerna om djurens välbefinnande.

I artikel 33.9 sista stycket i denna förordning föreskrivs nämligen att utbetalningen av exportbidrag för levande djur [skall] ske på villkor att bestämmelserna i gemenskapens lagstiftning om djurens välfärd iakttas, särskilt skydd av djuren under transport.

3. Det tillkommer inte rådet att övervaka medlemsstaternas tillämpning av dess egna rättsakter, eftersom denna befogenhet genom EG-fördraget har tillfallit kommissionen, som därutöver har bemyndigats att för rådet och Europaparlamentet lägga fram de förslag som kommissionen anser lämpliga för att avhjälpa de påstådda brister som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till.

4. Vidare omfattas rätten till tillgång till yrket av medlemsstaterna befogenheter, och det är följaktligen de som skall övervaka att de berörda bestämmelserna tillämpas korrekt och i enlighet med sitt syfte och att det i förekommande fall vidtas sanktioner för varje brist som har konstaterats.

I övrigt finns det inte för närvarande någon statistik över bidrag till uppfödning som har utbetalats i Europeiska unionen till uppfödare som kan ha vanvårdat sina djur.

(1) EGT L 160, 26.6.1999, s. 21.

(2) EGT L 312, 20.11.1998, s. 1.

(3) EGT L 341, 22.12.2001, s. 3.

(4) EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.

(5) EGT L 221, 8.8.1998.