ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2765/98

från Giacomo Santini (PPE) till rådet

(11 september 1998)

Angående: Pristillägg på gemenskapsintern import av socker

Europeiska gemenskapernas domstol fastställde i domen av den 21 maj 1980 i mål 73/79 att italienska staten brutit mot artikel 95 i EG-fördraget genom att enligt ett beslut av den statliga prisnämnden (CIP nr 3661, 22.6.1968) lägga på ett pristillägg på socker som importeras från andra EG-länder. Tillägget ansågs vara diskriminerande i förhållandet mellan importörer och inhemska producenter och därmed upphov till ett oacceptabelt avsteg från principen om fri konkurrens. Pristillägget bedömdes vara olagligt eftersom det utgjorde en skatt, som i och för sig togs ut med samma procentsats både på socker som producerats i Italien och socker från andra medlemsstater men som ändå påverkade de två produktsorterna på olika sätt.

Kan rådet svara på följande:

1. Anser rådet fortfarande att det pristillägg som italienska staten lade på enligt beslut CIP nr 3661 av den 22 juni 1968 är olagligt?

2. Måste pristillägget, som italienska importörer olagligen tvingades betala i tullen utan att erbjudas några möjligheter till återbetalning, betalas tillbaka?

3. Kan den ansvariga myndigheten (avräkningskassan för socker, Cassa conguaglio zucchero (CCZ)), anmoda importörerna att betala den eventuella mellanskillnaden mellan det pristillägg som betalats i tullen och det stöd som italienska staten lagligen har betalat ut?

4. Kan staten självständigt, och utan någon som helst kontroll av andra myndigheter, avgöra storleken på både det direkta och det indirekta stödet till industrin?

5. Kan CCZ med stöd av bestämmelser som förklarats vara retroaktiva kräva tillbaka det olagliga pristillägget om det redan betalats tillbaka till importören?

6. Kan skyldigheten att bevisa att det föreligger hinder för återbetalning utgöras av en skyldighet för operatören att tillhandahålla bevis på att pristillägget inte har överförts till andra aktörer, såsom föreskrivs i lag nr 429/90?

7. Kan pristillägget betraktas som lagligt även om det överförts till konsumenten?

Kan rådet uppmana Italiens regering att ogiltigförklara och upphäva artikel 29.2 och 29.7 i lag nr 128/90?

Svar

(3 november 1998)

Det är inte rådets sak att uttala sig om hur den italienska staten följer domstolens dom av den 21 maj 1980 i mål 73/79. Om denna dom inte efterlevs fullt ut, är det kommissionens sak att enligt artikel 171 i fördraget vidta nödvändiga åtgärder för att se till att så sker.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 118 , 29/04/1999 s. 0014



SKRIFTLIG FRÅGA E-2010/98 från José Apolinário (PSE) till kommissionen (30 juni 1998) Angående: Sammanhållningsrapporten och studier av regional inkomst Av vilken orsak publicerar inte kommissionen de studier av regional inkomst som den utarbetade för sammanhållningsrapporten? Ifall dessa studier nyligen publicerats skulle jag gärna vilja ha en kopia.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2172/98

från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Överträdelser av gemenskapsrätt vid Castortransporter

Skulle kommissionen kunna meddela vilka åtgärder man avser att vidta angående medlemsstaternas överträdelser av EU:s strålskyddsbestämmelser, som de i Rådets direktiv 92/3/EURATOM(1) av den 3 februari 1992 och 96/29/EURATOM(2) i samband med transporter i Castorbehållare?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(3 september 1998)

Det bör noteras att direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 (om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning) träder i kraft först i maj år 2000. Direktiven 80/836/Euratom av den 15 juli 1980(3) och 84/467/Euratom av den 3 september 1984(4) fortsätter att gälla till dess. Kommissionen saknar dock belägg för att det skulle ha förekommit några överträdelser av bestämmelserna i något av dessa tre direktiv eller i direktiv 92/3/Euratom av den 3 februari 1992 om övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från gemenskapen.

Beträffande möjliga framtida åtgärder önskar kommissionen hänvisa frågeställaren till sitt uttalande på parlamentets plenarsammanträde den 17 juni 1998(5).

(1) EGT L 35, 12.2.1992, s. 24.

(2) EGT L 159, 29.6.1996, s. 1.

(3) EGT L 246, 17.9.1980.

(4) EGT L 265, 5.10.1984.

(5) Fullständig rapport från sammanträdet den 17 juni 1998, preliminär version, s. 20.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2527/98

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Politiskt förtryck i Burma

Militärdiktaturen i Burma har utfört otaliga illdåd mot det burmanska folket. Befolkningen lever i extrem fattigdom trots landets rika naturtillgångar. Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta mot denna bakgrund?

Skulle kommissionen förespråka att ekonomiska och finansiella sanktioner införs mot den burmanska regeringen?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(28 september 1998)

Kommissionen fortsätter att utöva påtryckningar på sina partner för att förmå Burmas regering att inleda en hållbar dialog med oppositionen. Faktum är att frågan getts särskild betydelse i diskussioner som nyligen ägt rum med kommissionens partner inom Sydostasiatiska nationers förbund (ASEAN).

I enlighet med den gemensamma ståndpunkten har samarbetet med Burma tillfälligt upphört fram tills dess att landet gjort tillräckliga framsteg vad gäller demokratisering och mänskliga rättigheter. Endast program för humanitära åtgärder kommer att finansieras.

Dessutom bör det påpekas att unionen, utöver det politiska arbetet, tillfälligt upphävt Burmas rätt att omfattas av de förmånstullar som beviljas inom ramen för ordningarna för allmänna tullförmåner (rådets förordning (EG) 552/97 av den 24 mars 1997(1)) på grund av att landet tillämpar tvångsarbete.

Unionen har beslutat att hålla möjligheten att införa ytterligare åtgärder öppen, samtidigt som den gemensamma ståndpunkten vidmakthålls. Ett beslut om införande av ytterligare sanktioner mot regeringen i Burma måste fattas inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och inte av kommissionen ensam.

(1) EGT L 85, 27.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2141/98

från Graham Watson (ELDR) till rådet

(14 juli 1998)

Angående: Internationell brottmålsdomstol

Kommer rådet under de pågående förhandlingarna om upprättandet av en permanent internationell brottmålsdomstol att stödja förslag om att värvning och utnyttjandet av barn under 15 år som soldater ska definieras som krigsförbrytelse?

Svar

(22 oktober 1998)

1. Rådet uttrycker sin stora uppskattning av det framgångsrika slutförandet av Romkonferensen för upprättande av en internationell brottmålsdomstol, vilket är en händelse av historisk betydelse som ger en signal om att vi kommer att kunna leva i en säkrare och rättvisare värld.

Europeiska unionen stöder fullt ut resultaten av Romkonferensen som de avspeglas i den stadga som antogs av en överväldigande majoritet av de deltagande staterna den 17 juli 1998 och där grunden läggs till en effektiv och trovärdig domstol som en institution som kan motverka att avskyvärda brott går fria från åtal och även förhindra att sådana brott begås. Rådet uttrycker sin förhoppning om att det erforderliga antalet ratificeringar, dvs. 60 stycken, snart skall uppnås så att domstolen kan börja fungera.

2. Stadgans definition på krigsförbrytelser inbegriper ett förbud mot utnyttjande av barn i såväl internationella som nationella väpnade konflikter. Enligt denna definition utgör inkallande eller värvning av barn under 15 års ålder i den nationella armén när det gäller internationella väpnade konflikter, eller i väpnade styrkor eller grupper när det gäller väpnade konflikter som inte är av internationell karaktär eller ett aktivt utnyttjande av dem i krigshandlingar en krigsförbrytelse som faller under domstolens behörighet. Detta välkomnas av EU:s medlemsstater, som stöder ett tydligt och allomfattande förbud mot utnyttjande av barn i väpnade konflikter.

3. Det är särskilt viktigt att frågan om barn som blir indragna i väpnade konflikter förs upp på den internationella dagordningen. Här ger EU sitt helhjärtade stöd till det arbete som utförs av Förenta nationernas generalsekreterares särskilda företrädare för barn i väpnade konflikter. EU uppmanar medlemsstaterna att fullt ut genomföra befintliga internationella bestämmelser och hoppas att väsentliga framsteg skall kunna göras i fråga om det frivilliga protokollet angående barn som blir indragna i väpnade konflikter.

4. Allmänt sett är ett av huvudmålen för Europeiska unionens politik för mänskliga rättigheter att säkerställa skyddet av barn fullt ut. Konventionen om barnets rättigheter utgör en stark och världsomspännande grund för detta skydd. EU stöder konsekvent genomförandet av konventionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2540/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Arbetsplats

I italiensk lagstiftning regleras hälsa och säkerhet i arbetsmiljön i förordning nr 626 av den 19 september 1994, kompletterad av förordning nr 242 av den 19 mars 1996. Särskild vikt läggs vid förebyggande åtgärder på arbetsplatsen. Uttrycket kan emellertid användas dels i allmän bemärkelse och avse den plats eller den omgivning där arbetet utförs, dels i snävare bemärkelse och då referera till arbetsställe eller produktionsenhet. Då olycksfall på arbetsplatsen inträffat, har det i rättstillämpningen gjorts en allt vidare tolkning, så att "arbetsplats" anses betyda vilken plats som helst där det finns "arbetsställen" samt varje annan plats inom företaget eller produktionsenheten som är tillgänglig i samband med arbetet. De enda undantagen i tillämpningen av bestämmelserna rör transportmedel, tillfälliga eller flyttbara byggplatser,utvinningsindustrin, fiskebåtar, fält, skogar och andra landområden tillhöriga lantbruks- eller skogsbruksföretag men belägna utanför företagets bebyggda område. Det finns dock fall som är mer svårbestämda: en spårvagn, till exempel, må vara ett transportmedel, men är ändå på alla sätt arbetsplats för spårvagnsföraren, även om detta strider mot den restriktiva, bokstavliga tolkningen av lagen. Med ovanstående som bakgrund ombeds kommissionen svara på följande

1. Kan kommissionen precisera vad som avses med "arbetsplats" enligt gemenskapsdirektiven rörande hälsa och säkerhet i arbetsmiljön?

2. Om transportmedlet i exemplet ovan inte kan anses vara förarens arbetsplats, kan kommissionen ange vilken hans arbetsplats i så fall skulle vara?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(7 oktober 1998)

1. Enligt artikel 2 i rådets direktiv 89/654/EEG av den 30 november 1989 om minimikrav för säkerhet och hälsa på arbetsplatsen (första särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG)(1), skall med tillämpning av detta direktiv, som arbetsplats anses "en plats för arbete inom företagets och/eller verksamhetens byggnader samt varje annan plats inom företagets/verksamhetens område till vilken arbetstagarna har tillträde under sitt arbete."

De områden som faller utanför tillämpningsområdet för detta direktiv genom artikel 1.2 är föremål för särdirektiv utom för transportmedel. Rådet har ännu inte har tagit ställning till det förslag till direktiv som kommission har lämnat om transportmedel(2) samt om fält, skogar och andra marker som ingår i ett jordbruks- eller skogsföretag.

2. Transportmedlet utgör arbetsplats för dess chaufför, pilot eller förare. Denna arbetsplats omfattas dock inte av direktiv 89/654/EEG eftersom den utesluts i artikel 1.2. Denna arbetsplats omfattas av andra direktiv om hälsa och säkerhet, bl.a. rådets ramdirektiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av säkerhet och hälsa i arbetet(3).

(1) EGT L 393, 30.12.1989.

(2) KOM(92) 234 slutlig, 16.11.1992 och KOM(93) 421 slutlig, 1.10.1993 (ändrat förslag).

(3) EGT L 183, 29.6.1989.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2555/98

från Johanna Maij-Weggen (PPE) till rådet

(1 september 1998)

Angående: Den allt värre situationen i västra Papua, som i dagens läge bildar den indonesiska provinsen Irian Jaya

Känner rådet till att situationen i Irian Jaya (Indonesien) håller på att bli allt värre, särskilt i Biak och Sorong där sedan den 1 juli 1998 sju medborgare dödats av indonesisk militär och flera tiotals medborgare tagits in på lokala sjukhus med svåra skador som en följd av att de demonstrerat för mera autonomi och större oberoende för området?

Är rådet berett att inbegära upplysningar av den indonesiska regeringen om dessa våldsdåd och rapportera om detta till Europaparlamentet?
SKRIFTLIG FRÅGA P-2238/98

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Bränder i Grekland och på Sicilien

Jag vill, med anledning av den särskilda situation som uppstått i Grekland och på Sicilien efter de bränder som nyligen rasat där (i början av juli), fråga kommissionen om följande:

1. Är kommissionen villig att bevilja extra katastrofbistånd till de drabbade områdena, på grundval av, bland annat, förordning nr 4256/88 (EEG), som innehåller bestämmelser om åtgärder för ersättning av förluster i samband med naturkatastrofer?

2. I vilket skede befinner sig uppgörandet av det grekiska markregistret, och vilka är, enligt kommissionen, orsakerna till att färdigställandet av detta register framskrider så långsamt?

3. Har de behöriga grekiska myndigheterna lämnat in sina planer och program för att förbättra skyddet mot skogsbränder före den 1 november (artikel 4 i förordning nr 2158/92), och vilka planer och program hade man för detta år?

4. Har kommissionen under de senaste fem åren finansierat plantering av ny skog i Grekland, hur stora arealområden har det i så fall rört sig om och i vilka regioner har detta skett?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 september 1998)

Kommissionen förfogar inte över några extra budgetmedel för att kunna ingripa i katastrofområden. Genom en omplanering av åtgärder inom gemenskapens stödramar skulle dock medel kunna tilldelas på begäran av de grekiska myndigheterna till bidragsberättigade projekt i samband med detta.

När det gäller upprättandet av ett nationellt fastighetsregister i Grekland, har kommissionen redan haft tillfälle att förklara att inledningen av detta arbete har blivit försenad, beroende på behovet av att först skapa en rättslig ram och en organisationsstruktur för detta register. (S.A. Ktimalogio)

När det gäller gemenskapsinsatser till skydd för skogarna har under perioden 1992 till och med 1997 ett bidrag på 15,5 miljoner ecu beviljats till 66 grekiska projekt som inlämnats enligt rådets förordning (EEG) 2158/92 av den 23 juli 1992 om skydd av gemenskapens skogar mot bränder och som motsvarar en total kostnad på 37,96 miljoner ecu. Under 1998 fick i en första del, 11 projekt med en total kostnad på 4,06 miljoner ecu ett bidrag på 2,03 miljoner ecu.

Det ständigt krympande belopp som ställs till förfogande för skydd av skogarna i Europa (23,5 miljoner ecu 1996, 16 miljoner ecu 1998) av budgetmyndigheten får till följd att efterfrågan och därmed behoven vida överskrider möjligheten till gemenskapsbidrag till projekt för skydd mot skogsbränder.

Till följd av naturkatastrofer har åtgärder för skogsplantering medfinansierats av Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket under de senaste åren i Grekland. Tillämpningrapporten omfattar dock inte så detaljerade uppgifter som parlamentsledamoten kräver.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2050/98

från Rijk van Dam (I-EDN) till kommissionen

(30 juni 1998)

Angående: förlängning av systemet med gammalt-för-nytt inom sjöfarten

Vid det sammanträde som hölls den 18 och 19 maj i Bryssel av Europaparlamentets utskott för transport och turism meddelade en företrädare för Europeiska kommissionen på en fråga från frågeställaren att generaldirektorat VII internt antagit ett förslag om förlängning av systemet med gammalt-för-nytt inom sjöfarten på inre vattenvägar, ett system som införts med förordning nr 1101/89(1) och förlängdes med förordning nr 844/94(2). När kommissionen godkänt detta förslag kan samarbetsförfarande enligt artikel 189c i fördraget inledas tidigast i september 1998. Med tanke på hur lång tid detta förfarande tar i anspråk förefaller det ovisst om förlängningen av systemet med gammalt-för-nytt hinner göras i tid, det vill säga före den 28 april 1999.

Vilka åtgärder anser Europeiska kommissionen att måste vidtas i en situation som det är att hoppas att inte skall bli aktuell, nämligen den situation som uppstår ifall en förlängning av systemet med gammalt-för-nytt inom sjöfarten på inre vattenvägar inte hinner träda i kraft från och med den 28 april 1999?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(27 juli 1998)

Kommissionen håller på att utarbeta ett förslag om förlängning av systemet "gammalt för nytt" för en period på fem år. Enligt detta förslag skall kvoten "gammalt för nytt" gradvis sänkas och slutligen bli noll under denna period. Efter denna period kommer regleringsmekanismen att fungera som en övervakningsmekanism som endast skall utnyttjas vid allvarliga störningar inom inlandssjöfarten.

Eftersom frågan är viktig är kommissionen övertygad om att det kommer att bedrivas ett nära samarbete mellan institutionerna vilket kommer att göra det möjligt att införa den nya lagstiftningen då den nuvarande lagstiftningen upphör att gälla.

(1) EGT L 116, 28.4.1989, s. 25.

(2) EGT L 98, 16.4.1994, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3178/98

från Christian Rovsing (PPE) till kommissionen

(27 oktober 1998)

Angående: Rester av läkemedel i hästkött

Med beaktande av allmänhetens farhågor om rester av läkemedel i livsmedel och av att djur, däribland även tävlingshästar, måste få behandling mot sjukdomar, uppmanas kommissionen att besvara följande frågor:

1. Vad ämnar kommissionen göra för att säkerställa att det fastställs högsta tillåtna restmängder för alla nödvändiga läkemedel och att dessa blir tillgängliga för alla hästägare ekonomiskt sett?

2. Professionella tävlingshästar intar en hel del läkemedel under sin karriär. Hur ämnar kommissionen säkerställa att de inte slutar sitt liv i köttdisken?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Martin Bangemann

(11 november 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2810/98

från Hiltrud Breyer (V) till rådet

(18 september 1998)

Angående: Lönen för Europeiska centralbankens ordförande

Enligt uppgifter i pressen vet varken Europeiska centralbankens (ECB) ordförande, Wim Duisenberg, eller de övriga ledamöterna i ECB:s direktion vad de kommer att få för lön.

1. Kan rådet uppge exakt vilka löner ECB:s direktionsledamöter kommer att erhålla?

2. Om så inte är fallet, vad finns det för skäl att undanhålla EU:s medborgare denna information och att bryta mot principen om öppenhet?

Svar

(9 november 1998)

I artikel 36 i stadgan för ECB och ECBS föreskrivs att ECB-rådet skall fastställa anställningsvillkoren för ECB:s personal.

I artikel 11.3 fastställs vidare att anställningsvillkoren för direktionsledamöterna, särskilt deras löner, skall fastställas av ECB-rådet på förslag av en kommitté som skall bestå av tre medlemmar utsedda av ECB-rådet och tre medlemmar utsedda av Europeiska unionens råd.

Rådet är därför inte det behöriga organ som skall besvara den fråga som den ärade parlamentsledamoten har ställt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2607/98

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: EG-domstolen

EG-domstolens dom i mål C-321/95P har av Belgiens miljöminister beskrivits som en olycklig situation som är till förfång för rättssäkerheten. Det resulterar i en situation där de som försvarar kollektiva rättigheter redan från början hindras från att bestrida gemenskapsinstitutionernas beslut, något som resulterar i ett allvarligt vakuum i rättsskyddshänseende i frågor som är av kollektivt intresse.

Erkänner kommissionen att detta utslag innebär ett allvarligt hot mot demokratin och subsidiariteten inom den Europeiska unionen?

I dom C-321/95P försökte Greenpeace, tillsammans med andra organisationer och enskilda, bestrida kommissionens beslut att fortsätta gemenskapens finansiering av två oljeeldade kraftstationer. Byggandet av dessa hade inletts innan en utvärdering av deras inverkan på miljön hade ägt rum. Projektet stred därför mot direktiv 85/337/EEG(1) och kommissionens beslut C (91) 440 om strukturfonder.

Är det inte fullständigt oacceptabelt att Europeiska unionen, i frågor där kollektiva rättigheter berörs, enligt detta utslag kan agera utan att grupper och organisationer har möjlighet till rättslig upprättelse?

(1) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2117/98

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Brist på mat i Indonesien

Är kommissionen medveten om att det sannolikt kommer att uppstå allvarlig brist på mat i Indonesien inom loppet av några veckor?

Kan kommissionen redogöra för de befintliga katastrofplaner som säkerställer att vi snabbt kan börja angripa problemet?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(14 september 1998)

Kommissionen delar parlamentsledamotens oro över situationen i Indonesien när det gäller den risk för brist på mat som skulle kunna drabba befolkningen under de närmaste veckorna.

Kommissionen, i all synnerhet Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd (ECHO), följer mycket uppmärksamt situationen efter de bränder och den torka som drabbade landet efter "el Niño". Cirka 3,27 miljoner ecu har redan anslagits till Indonesien sedan 1995. Ett sonderande besök gjordes i maj 1998 för att bedöma de projekt som finansieras av kommissionen i landet och fastställa framtida åtgärder.

Kommissionen har för detta ändamål anslagit en miljon ecu i humanitärt bistånd genom ett beslut av den 2 juni 1998 till offren för torkan och skogsbränderna i Indonesien. Medel kommer att anslås till olika verksamhetsområden, särskilt ett stöd för att täcka den brist på livsmedel som redan konstaterats i provinsen östra Kalimantan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1292/98

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(29 april 1998)

Angående: Beviljande av stöd till det irländska halvstatliga skogsbolaget Coillte

I fjol överlämnade Europeiska kommissionen till rådet och Europaparlamentet en rapport om EU:s ekonomiska stödprogram för skogsbruksåtgärder på Irland. Rapporten fokuserades på tillämpningen av förordning nr 2080/92 om stöd genom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ).

I denna förordning fastställs det att det är önskvärt att stöd som utgår under denna förordning bör gå till personer vars huvudsakliga sysselsättning är jordbruk.

Irlands parlament, Dáil Eireann, blev nyligen underrättat om att det halvstatliga skogsbolaget Coillte erhöll ett omfattande stöd genom detta program. Med hjälp av detta stöd kunde bolaget utföra plantering på ett landområde om 6 125 hektar under år 1993, 5 355 hektar under 1994, 5 155 hektar under 1995, 3 658 hektar under 1996 och 2 773 hektar ifjol.

I förordningen ges ingen grund för ekonomiskt stöd till halvstatliga bolag.

Med tanke på att detta ärende inte togs upp i kommissionens rapport förra året - kommer kommissionen att säkerställa att det blir undersökt nu? Anser kommissionen att Irlands utnyttjande av dessa medel för att stödja Coillte skulle kunna strida mot förordning nr 2080/92?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 juni 1998)

Parlamentsledamoten hävdar att det i förordning (EEG) 2080/92 inte ges någon grund för stöd till halvstatliga bolag.

I artikel 2 i förordningen fastställs emellertid att stöd får beviljas till " varje fysisk eller juridisk person som åtar sig att beskoga jordbruksmark". Därför är såväl privata som statligt ägda företag möjliga stödmottagare enligt denna förordning.

Att det är önskvärt att jordbrukare genomför beskogning återspeglas i det faktum att dessa får högre ersättning för inkomstförluster än icke-jordbrukare.

Kommissionen har inte för avsikt att inom ramen för förordning (EEG) 2080/92 undersöka beskogning som genomförs av halvstatliga företag eftersom beskogning som genomförs av sådana företag inte strider mot bestämmelserna.