ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3958/00

från Nelly Maes (Verts/ALE) till rådet

(20 december 2000)

Ämne: Strukturomvandling av den europeiska industrin

Den 27 juli ingicks det i samband med en vapenmässa i Storbritannien en överenskommelse om strukturomvandling av den europeiska försvarsindustrin och om hur denna skulle fungera. Överenskommelsen ingicks mellan sex länder inom Europeiska unionen och fick namnet Framework Agreement Concerning Measures to Facilitate the Restructuring and Operation of the European Industry [= Ramavtal om åtgärder för att underlätta strukturomvandlingen av den europeiska industrin och få den att fungera bättre]. Genom detta ramavtal underlättades det för den internationella vapenindustrin, bl. a. genom att det land där de sista tilläggen görs till ett system får utfärda exportlicens för vapnen.

Står detta i överensstämmelse med EU:s uppförandekod för vapenexport?

Kommer inte det faktum att detta avtal undertecknats av Sverige, Storbritannien, Frankrike, Spanien, Italien och Tyskland att motverka strävandena efter en fredlig värld?

Svar

(7 maj 2001)

Ramavtalet mellan Republiken Frankrike, Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Italien, Konungariket Spanien, Konungariket Sverige och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om åtgärder för att underlätta strukturomvandlingen av den europeiska försvarsindustrin och dess sätt att fungera undertecknades den 27 juli 2000. Ett av målen för avtalet (artikel 1 d) är att närma, förenkla och, där så är lämpligt, inskränka de nationella kontrollförfarandena för överföringar och export av krigsmateriel och militär teknik.

De stater som har undertecknat ramavtalet och som samtliga är medlemmar i Europeiska unionen skall vid utfärdandet av exportlicenser följa kriterierna i EU:s uppförandekod för vapenexport som antogs av rådet den 8 juni 1998. Den interna situationen i det slutliga bestämmelselandet med avseende på spänningar och väpnade konflikter och bevarandet av regional fred, säkerhet och stabilitet ingår i de kriterier som fastställs i EU:s uppförandekod och som samtliga syftar till att eliminera risken för att vapenexporter från medlemsstater i EU kan användas för internt förtryck, internationell aggression eller regional instabilitet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3518/00 från John Bowis (PPE-DE) till kommissionen. Lloyds och finansmarknaderna i Förenta staterna.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 163 E , 06/06/2001 s. 0150 - 0150



SKRIFTLIG FRÅGA E-3518/00 från John Bowis (PPE-DE) till kommissionen (13 november 2000) Ämne: Lloyds och finansmarknaderna i Förenta staterna Påverkar den nuvarande undersökningen av Lloyds samtalen mellan kommissionen och Förenta staternas administration om att öppna de amerikanska finansmarknaderna för företag inom EU? Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar (14 december 2000) Handelssamtalen mellan kommissionen och Förenta staterna om att öppna den amerikanska försäkringsmarknaden för företag i gemenskapen inom ramen för det transatlantiska ekonomiska partnerskapet påverkas inte av någon undersökning av Lloyds som kommissionen genomför.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4046/00

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(20 december 2000)

Ämne: Olika skattesatser på bränsle

Anser kommissionen att de olika skattesatserna på bränsle i olika medlemsstater snedvrider handeln i gemenskapen? Anser den, om så är fallet, att låga skattesatser skall betraktas som orättvisa statliga stödåtgärder?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 februari 2001)

Det finns, som parlamentsledamoten framhåller, betydande skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller punktskattesatserna på bränsle.

Det kan erinras om att kommissionen redan 1987 lade fram flera förslag rörande indirekt beskattning för att det skulle bli möjligt att avskaffa skattegränserna i samband med fullbordandet av den inre marknaden. När det gällde punktskatterna hade kommissionen som målsättning en fullständig harmonisering av skatterna på mineraloljor genom införandet av en gemensam skattesats i hela gemenskapen för var och en av produkterna. Avsikten var att härigenom bekämpa den snedvridning av konkurrensen som parlamentsledamoten nämner i sin fråga. Förslaget stötte emellertid på bestämt motstånd från vissa medlemsstaters sida.

År 1989 lade kommissionen fram ett nytt förslag som erbjöd medlemsstaterna större flexibilitet. Enligt förslaget skulle det för varje produkt fastställas minimisatser, begränsade intervall för skattesatserna samt målsatser. Även detta förslag avvisades av vissa medlemsstater.

Medlemsstaterna beslöt så slutligen 1992 enhälligt att införa ett gemensamt system för beskattning av mineraloljor. Systemet innebar att det infördes en minimiskattesats för varje mineralolja allt efter användningsområde (som bränsle, för industriell eller kommersiell användning respektive för uppvärmningsändamål). Minimisatserna har inte setts över sedan 1992.

Eftersom det fanns en risk för snedvridning av konkurrensen inte bara mellan medlemsstaterna utan också mellan de olika energislagen, lade kommissionen 1997 fram ett förslag till direktiv om beskattningen av energiprodukter(1). Förslaget ligger fortfarande på rådets bord. Regeln om enhällighet för beslut i skattefrågor har gjort att förslaget inte har kunnat antas. Enligt kommissionens mening har emellertid antagandet av detta förslag fortfarande hög prioritet, inte bara för att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl, utan också därför att detta skulle kunna bidra till förverkligandet av miljöpolitiska och transportpolitiska mål.

Det förhållandet att en medlemsstat fastställt en lägre punktskattenivå för mineraloljor betyder inte i sig att gemenskapens konkurrensregler har överträtts. Det skulle kunna vara fråga om ett statligt stöd om endast vissa specifika sektorer i en medlemsstat omfattas av undantag från de allmänt gällande reglerna.

(1) EGT C 139, 6.5.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3997/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Stadgan om de grundläggande rättigheterna (rättslig status)

Instämmer kommissionen med Keith Vaz, brittisk minister för Europafrågor, om att stadgan om de grundläggande rättigheterna endast skulle utgöra ett symboliskt dokument med samma rättsliga status som The Beano (en välkänd serietidning för barn) om den godkändes av medlemsstaternas företrädare i Nice men inte införlivades i fördragen? Om så inte är fallet, och om stadgan inte införlivas i de europeiska fördragen, instämmer kommissionen med att domstolen skulle agera oklokt och överträda sina befogenheter om den, utan att uttryckligen ha fått tillstånd till detta i ett internationellt avtal, försökte att ändra balansen mellan rättigheter och skyldigheter inom Europeiska unionen, begränsa enskildas eller företags frihet eller suveräna staters rättigheter genom att hänvisa till stadgan?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(23 januari 2001)

Unionens stadga om de grundläggande rättigheterna proklamerades gemensamt av ordförandena för rådet, parlamentet och kommissionen den 7 december 2000 i samband med Europeiska rådets möte i Nice.

Stadgan synliggör för medborgarna de grundläggande rättigheter som redan nu är allmänt erkända men som för vissa ligger dolda i spridda källor och är svårtillgängliga för medborgarna. Följaktligen är det enligt kommissionen sannolikt att domstolen kommer att ta intryck av den i utvecklingen av sin framtida rättspraxis.

Kommissionen hade redan tidigare möjlighet att uttala sig på den här punkten i sitt meddelande som antogs den 11 oktober 2000(1) och som sändes vidare till parlamentet. I meddelandet betonar kommissionen att stadgan är ett instrument för att kontrollera att de grundläggande rättigheterna respekteras av institutionerna och medlemsstaterna när de handlar inom ramen för gemenskapsrätten.

(1) KOM(2000) 559 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3651/00

från John Bowis (PPE-DE) till kommissionen

(23 november 2000)

Ämne: Tuberkulos i Östeuropa

Känner kommissionen till vilka länder i Europa (inklusive kandidatländerna, Ryssland och Ukraina) som har lagar som tillåter staten att tvångsisolera personer med smittsam tuberkulos?

Vilka länder i Europa har lagar som tillåter staten att tvångsisolera personer med icke smittsam tuberkulos?

I de länder som tillåter tvångsisolering, handlar det då om isolering med begränsad varaktighet, och i så fall vilken tid handlar det om?

I de länder där staten har tillåtelse att tvångsisolera personer:

i) hur många personer tvångsisoleras varje år?

ii) hur länge?

iii) var (fängelser, sjukhus, i hemmet, andra boendeformer)?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(17 januari 2001)

I brist på tillräcklig information kan kommissionen tyvärr inte besvara parlamentsledamotens fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3398/00

från Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) till kommissionen

(3 november 2000)

Ämne: För höga avgifter från mobiloperatörer

Med tanke på att nyligen utförda undersökningar visar att europeiska mobiloperatörer tar ut avgifter för samtal som är åtminstone 40-70 % för höga, vilket resulterat i att fasta operatörer subsidierade mobiloperatörer med minst 4,5 miljarder euro 1999, vilka omedelbara åtgärder tänker kommissionen vidta för att

- hjälpa nationella tillsynsmyndigheter med att fastställa kostnadsorienterade avgifter för mobil samtrafik där europeisk lag kräver detta och

- främja bästa tillvägagångssätt när det gäller att fastställa maximiavgifter för samtalsterminering från fasta till mobila nät baserade på existerande LRIC-modeller, eller på kostnaden för samtalsterminering mellan mobila nät?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(7 december 2000)

I gemenskapslagstiftningen krävs att avgifterna för samtalsterminering på mobila nätverk skall vara kostnadsorienterade om operatören har ett betydande inflytande på den nationella marknaden för samtrafik (direktiv 97/33/EG om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät (ONP)(1), artikel 7.2.)

Det är den nationella regleringsmyndigheten i varje medlemsstat som beslutar om vilka mobiloperatörer som skall omfattas av denna kategori. Hittills har nationella regleringsmyndigheter meddelat följande mobiloperatörer att de har ett betydande inflytande på den nationella marknaden för samtrafik:

>Plats fÄHor tabell>

Kommissionen har utfärdat en rekommendation om samtrafik på en avreglerad telekommunikationsmarknad Del 1: Prissättning vid samtrafik(2) i vilken det rekommenderas att i fråga om kostnadsorientering, skall prissättningen av samtrafiken ske med den långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaden som underlag.

I rekommendationen anges även att samtrafiksavgifter som baseras på bästa kända metod skall användas för samtalsterminering på fasta nät. Kostnadsstrukturen för fasta nät skiljer sig dock från den för fasta nät, och de samtrafiksavgifter som baseras på bästa kända metod i rekommendationen gäller inte för samtalsterminering på mobila nät.

Kommissionen har utfärdat en ansökningsomgång för en undersökning om kostnadsstrukturer i mobila nät. Resultaten av undersökningen kommer att offentliggöras och göras tillgängliga för de nationella regleringsmyndigheterna under 2001. På grundval av undersökningsresultaten, kommer kommissionen att besluta om den behöver vidta ytterligare åtgärder.

Samtidigt undersöker kommissionen ett klagomål från en operatör av ett fast nät mot ett antal mobiloperatörer för påstådda överpriser. Efter det att förfarandet inletts har de flesta av de berörda operatörerna sänkt sina avgifter för samtalsterminering på mobila nätverk.

(1) EGT L 199, 26.7.1997.

(2) EGT L 73, 12.3.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4041/00

från Michael Cashman (PSE) till kommissionen

(20 december 2000)

Ämne: Stadgan om de grundläggande rättigheterna/elektromagnetiska fält

Man bör beakta försiktighetsprincipen och artikel 24 i förslaget till stadga om de grundläggande rättigheterna, i vilket följande föreskrivs:

1. Barn skall ha rätt till det skydd och den omvårdnad som de behöver för sin välfärd.

2. Alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga myndigheter eller privata organ, skall ha barnets intresse som högsta prioritet.

Kan kommissionen bekräfta om det finns några planer på att upphöra med att sätta upp mobiltelefonmaster i EU? Det är fortfarande oklart huruvida närheten till mobiltelefonmaster medför allvarliga hälsorisker, i synnerhet för barn.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(5 februari 2001)

Rådet antog den 12 juli 1999 rekommendation 1999/519/EG om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (0 Hz-300 GHz(1).

Rekommendationen grundar sig på de senaste vetenskapliga rönen och innehåller i en teknisk bilaga specifika krav beträffande strålningsnivå för apparater som alstrar icke-joniserande strålning för att förhindra att allmänheten exponeras för hälsoskadlig strålning.

Ansvaret för att genomföra rekommendationen ligger hos medlemsstaterna. Det gäller också reglerna om placering av mobiltelefonmaster.

Det genomförs ytterligare undersökningar inom ramen för det femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling för att finna svar på frågor som fortfarande kvarstår på det vetenskapliga området. Kommissionens vetenskapliga styrkommitté kommer senast i juni 2001 att tillhandahålla en uppdatering av sitt tidigare yttrande, som offentliggjordes 1998, för att kunna fastställa om det vetenskapliga underlaget för rekommendationen behöver ses över mot bakgrund av utvecklingen inom den mobila telekommunikationstekniken. Med stöd av artikel 24 i stadgan om grundläggande rättigheter, som parlamentsledamoten hänvisar till, kommer kommissionen därefter att ta ställning till nya vetenskapliga rön som godkänts av den vetenskapliga styrkommittén, men som ännu inte beaktats.

(1) EGT L 199, 30.7.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3704/00

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(29 november 2000)

Ämne: Förslaget till stadga om grundläggande rättigheter

I protokoll 9 som fogats till Amsterdamfördraget (om de nationella parlamentens roll i Europeiska unionen) krävs det att en fullständig bedömning av de ekonomiska konsekvenserna skall tillhandahållas i samband med att ny lagstiftning är under övervägande. Eftersom det är uppenbart att förslaget till stadga om grundläggande rättigheter föreslår nya initiativ som kunde ha konsekvenser på det nationella planet (t.ex. nationella företagsråd), varför har inte protokoll 9 efterlevts?

Europa påstår sig konkurrera med handelsblock såsom Japan och Förenta staterna men kommer inte sådana initiativ i verkligheten att strida mot andan i Lissabon? Kommer de inte i själva verket att klavbinda EU-företagens konkurrenskraft på världsmarknaden genom att införa en sådan praxis på sociallagstiftningens område som inte kan undgå att negativt påverka priserna på och konkurrenskraften hos våra varor utomlands?

Svar från Antonio Vitorino på kommissionens vägnar

(1 februari 2001)

Enligt kommissionens uppfattning innehåller protokoll 9 om de nationella parlamentens roll, till vilket frågeställaren hänvisar, inget som helst krav på att en bedömning av ekonomiska konsekvenser skall tillhandahållas innan ny lagstiftning utarbetas, av vilken sort den än må vara. Detta konstaterande gäller särskilt stadgan om de grundläggande rättigheterna.

Kommissionen är övertygad om att det faktum att stadgan avses bidra till att de grundläggande rättigheterna tydliggörs inte alls utgör ett hinder för unionens ekonomiska utveckling utan tvärtom är ett alltigenom positivt inslag och helt i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon, som frågeställaren hänvisar till.

Detta synsätt bekräftades av Europeiska rådet vid dess möte i Nice, då den Europeiska sociala agendan för de kommande fem åren godkändes. Enligt slutsatserna från Nice utgör denna agenda ett stort steg mot en förstärkning och en modernisering av den europeiska sociala modellen, som karaktäriseras av ett oupplösligt samband mellan ekonomisk utveckling och sociala framsteg.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3939/00

från Christopher Huhne (ELDR) till rådet

(20 december 2000)

Ämne: Nedröstning genom kvalificerad majoritet

Skulle rådet kunna uppdatera sitt tidigare svar på fråga E-917/00(1), och ange det antal tillfällen vid vilka en medlemsstat har blivit nedröstad genom omröstning med kvalificerad majoritet beträffande samtliga beslut genom kvalificerad majoritet fram till slutet av november 2000?

(1) EGT C 26 E, 26.1.2001, s. 131.

Svar

(12 mars 2001)

För den ärade parlamentsledamoten bifogas nedan en uppdaterad sammanställning av antalet nedlagda röster och röster mot från delegationerna vid antagandet av rättsakter i rådet. Statistiken omfattar uppgifter fram till utgången av november 2000.

Rådet vill rikta den ärade parlamentsledamotens uppmärksamhet på att rådets generalsekretariat upprättar månatliga sammanställningar av rådets rättsakter som innehåller förteckningar över både lagstiftning och andra dokument, däribland röstresultat, röstförklaringar och uttalanden till protokollet när rådet agerar som lagstiftare. Dessa månatliga sammanställningar kan erhållas direkt på rådets webbplats (http://ue.eu.int, under Tillgång till handlingar och Förteckning över rådets rättsakter).

>Plats fÄHor tabell>

>Plats fÄHor tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-3554/00

från Antonio Di Pietro (ELDR) till rådet

(15 november 2000)

Ämne: Anställningsvillkor för Europeiska centralbankens direktionsledamöter

Enligt artikel 11.3 i protokollet om stadgan för det Europeiska centralbankssystemet skall direktionsledamöternas anställningsvillkor fastställas av ECB-rådet på förslag av en kommitté. Denna skall bestå av tre ledamöter utsedda av ECB-rådet och tre ledamöter utsedda av rådet.

1. Har rådet detaljerad information om direktionsledamöternas anställningsvillkor (förmåner, lön, socialförsäkring etc.)?

2. Känner rådet till 1) om det finns regler som direktionsledamöterna måste iaktta för att förhindra att konfidentiell information används för egen vinnings skull, och 2) om det finns några kontrollmekanismer för att dessa regler respekteras?

3. Anser rådet att direktionsledamöternas löner och socialförsäkringsförmåner är orimligt höga eller att de är skäliga med hänsyn till befattningen?

4. Skulle rådet, mot bakgrund av att ECB finansieras med offentliga medel, kunna informera Europaparlamentet och unionsmedborgarna om direktionsledamöternas löner och socialförsäkringsförmåner?

Svar

(12 mars 2001)

Som den ärade parlamentsledamoten anger i sin fråga, är det Europeiska centralbankens råd, ECB-rådet, som är behörigt att fastställa anställningsvillkor för bankens direktionsledamöter i enlighet med artikel 11.3 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken. Rådet deltar inte i fastställandet av dessa villkor. I enlighet med samma ovan nämnda artikel utnämner rådet endast tre medlemmar i den kommitté på vars förslag ECB-rådet fastställer dessa villkor. Under dessa förhållanden anser rådet sig inte vara den institution som har bäst möjlighet att ge ett uttömmande svar de frågor som ställts.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0674/00

från Marit Paulsen (ELDR) till kommissionen

(9 mars 2000)

Ämne: Fri rörlighet för arbetstagare

I Sverige regleras återbetalning av statliga studielån i studiestödslagen (1973: 349) och i studiestödsförordningen (1973: 418).

För personer bosatta i Sverige återbetalas studielånet med ett årsbelopp som är fyra procent av den sammanräknade inkomsten av tjänst, näringsverksamhet och kapital. Personer som är bosatta utomlands, dvs även i ett annat av EU:s medlemsländer, skall däremot återbetala ett årsbelopp på en tjugondel av skulden.

Dessa regler gäller förvisso alla oavsett nationalitet men i realiteten medför dessa regler att en låg- och medelinkomsttagare eller deltidsarbetare med en medellång utbildning (fyra till fem år) inte har råd att bo och arbeta i ett annat medlemsland eftersom återbetalningskraven blir väsentligt högre än om han/hon stannar i Sverige (för höginkomsttagare kan naturligtvis situationen bli den motsatta). Person A har omkring trehundratusen kronor i studieskulder (normal studieskuld för en utbildning på fyra till fem år) och en årsinkomst på 168 000 kronor (14 000 kronor/månad). Årsbeloppet person A skall betala om han/hon bor och arbetar i Sverige är 6 720 kronor. Råkar däremot person A bo och arbeta i Frankrike blir årsbeloppet mer än dubbelt så högt, nämligen 15 000 kronor. De svenska återbetalningsreglerna gynnar således höginkomsttagare medan låg- och medelinkomsttagare eller deltidsarbetande inte har råd att utnyttja grundfriheten att bo och arbeta i ett annat medlemsland (jfr EG-domstolens dom Kraus, C-19/92).

Strider dessa återbetalningsregler mot grundfriheten att söka arbete och att bo och arbeta i ett annat medlemsland (artikel 39 i EG-fördaget)?

Kompletterande svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(25 april 2001)

Kommissionen beklagar dröjsmålet med svaret på parlamentsledamotens fråga och ber att få hänvisa till svaret på parlamentsledamotens fråga P-0599/01 beträffande de frågor som ställdes i mars 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3781/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(4 december 2000)

Ämne: Illojal konkurrens inom friluftslivssektorn

Provinsstyrelsen i Antwerpen vill investera 440 miljoner franc i att det anläggs en campingplats inom provinsdomänen Zilvermeer Mol. Europeiska kommissionen kommer att via ERUF stå för 110 miljoner franc av detta belopp. Detta stöd från ERUF kan betraktas som illojal konkurrens med hänsyn till de privata campingplatsägarna i provinsen Antwerpen.

Anser kommissionen att stödet från ERUF till anläggandet av en campingplats inom provinsdomänen Zilvermeer Mol (100 miljoner franc) är en form av illojal konkurrens med hänsyn till de privata campingplatsägarna i provinsen Antwerpen?

Om så är fallet: tänker kommissionen då dra in stödet från ERUF till detta projekt för att därmed förhindra att det uppstår en illojal konkurrens med hänsyn till de privata campingplatsägarna i provinsen Antwerpen?

Om så inte är fallet: vilka argument vill kommissionen anföra till förmån för att stödet från ERUF till anläggandet av en campingplats inom provinsdomänen Zilvermeer Mol (100 miljoner franc) inte är att anse som en form av illojal konkurrens med hänsyn till de privata campingplatsägarna i provinsen Antwerpen?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(7 mars 2001)

På grundval av information som tillhandahållits av de flamländska myndigheterna föreslogs, under diskussioner om förberedande av mål 2-program för provinsen Antwerpen (som det fortfarande förhandlas om), möjligheten att renovera campingplatsen i Zilvermeer. Ännu har ingen ansökan om att genomföra projekt i det här området lämnats in.

Enligt rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1), särskilt artikel 8.3 i denna, ansvarar medlemsstaterna (på lämplig nivå) för genomförandet av stödåtgärderna. Om Zilvermeer-ansökan lämnas in är det först och främst den flamländska förvaltningsmyndighetens uppgift att bedöma finansieringen via det kommande mål 2-programmet för provinsen Antwerpen.

I enlighet med artikel 34.1 g i nämnda förordning skall förvaltningsmyndigheten se till att all verksamhet som finansieras inom ramen för programmet är förenlig med gemenskapens regler, framför allt med gemenskapens lagstiftning som rör statligt stöd. Om förvaltningsmyndigheten på minsta sätt tvivlar på att en särskild verksamhet är förenlig med gemenskapens statliga stöd, bör den konsultera avdelningen för statligt stöd inom den regionala eller nationella förvaltningen, eller be kommissionen om råd.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.