SKRIFTLIG FRÅGA E-0402/02

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(21 februari 2002)

Ämne: Avfall från schaktning och kabeldragning

Genom lag nr 443 av den 21 december 2001 (Ny start för den produktiva verksamheten) utesluter Italien att schaktmassor skall kunna betraktas som avfall, även om de är förorenade. I artikel 1

i lagen godkänns att artikel 7.3 b) och artikel 8.1 f a) i lagdekret nr 22 från 1997 tolkas som så, att schaktmassor i form av jord och sten, även från tunnelbyggen, inte är att betrakta som avfall, och att de därför undantas från nämnda lagdekrets tillämpningsområde även när de förorenats under produktionsfasen av förorenande ämnen som härrör från schaktning, borrning och byggarbete, under förutsättning att schaktmassan som helhet i genomsnitt inte innehåller halter av förorenande ämnen som överstiger de gränsvärden som anges i gällande lag (punkt 17)(1). Vid tillämpning av tidigare lagar om avfallshantering (lagdekret 22/1997), utgör alltså dessa schaktmassor, som är avsedda för deponier, för utfyllnad, övertäckning av kabeldiken etc., eller för någon annan industriell produktionscykel, inte längre avfall (och undantas från alla de kontroller och åtgärder som anges i lagstiftningen på avfallsområdet) även om de är förorenade.

Redan den 29 september 1997 (meddelande 6465) inledde Europeiska kommissionen ett överträdelseförfarande mot Italien för det bristfälliga införandet av gemenskapslagstiftningen på avfallsområdet genom lagdekret 22/1997.

Man bör notera att denna liberalisering faktiskt får som omedelbar konsekvens ett avbrytande av samtliga de straffrättsliga förfaranden som inletts på olika platser i Italien med anledning av de många olagliga deponier för bortskaffande av schaktmassor från tunnelbyggen som många gånger blivit förorenade just genom dessa operationer(2), deponier som tillkommit i samband med de senaste årens arbete med spåren för det nya höghastighetståget

Kan kommissionen förvissa sig om att gemenskapsrätten på avfallsområdet respekteras och att schaktmassor åter betraktas som avfall?

(1) I artikel 1 tilläggs att respekten för de gränsvärden som anges i punkt 17 verifieras genom kontroller på den plats dit schaktmassorna skall transporteras. Maximalt tillåtna värden anges i bilaga 1, tabell 21, kolumn B i miljöministerns dekret nr 471 av den 25 oktober 1999, med senare ändringar, under förutsättning att platsens urbana läge inte kräver lägre gränsvärden (punkt 18) och att med det material som anges i punkt 17 avses material som skall användas för nedgrävning, utfyllnad, upphöjning och utjämning samt till olika industriella produktionsprocesser, inklusive igenläggning av kabeldiken, samt för transportering till andra platser, oavsett tillstånd från den behöriga administrativa myndigheten, på villkor att de gränsvärden som anges i punkt 18 respekteras och att förflyttningen sker på ett sätt som tar miljömässiga hänsyn till det berörda landskapet (punkt 19).

(2) Bekräftelsen på denna slutsats verkar uppenbar om man beaktar att lag 443/01 uttryckligen har lagt till även från tunnlar till frasen schaktmassor i form av jord och sten för att införa kontrollparametrar som i allt väsentligt innebär att undantaget omfattar just de förorenade schaktmassorna från byggandet av höghastighetsspåren.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(2 april 2002)

Rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(1), ändrat genom rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991(2), syftar till att skydda människors hälsa och miljön mot skadlig inverkan orsakad av insamling, transport, behandling, förvaring och deponering av avfall. Avfall definieras i artikel 1 a i direktiv 75/442/EEG som substanser eller objekt som ingår i de kategorier som fastställs i bilaga I och som innehavaren gör sig av med, avser att göra sig av med eller är skyldig att göra sig av med.

Schaktmassor utgör avfall i enlighet med artikel 1 a i ramdirektivet om avfall (direktiv 75/442/EEG). De faller inom begreppet för det man skall göra sig av med. Detta är fallet även om schaktmassan är inert och/eller (som man hoppas eller förväntar sig) skall återanvändas senare. Det är viktigt att notera att schaktmassor som inte behandlas på lämpligt sätt utgör en faktisk eller potentiell skadlig inverkan på miljön i form av jordskred etc.

Kommissionen har i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 18 i direktiv 91/156/EEG upprättat en förteckning över avfall som hör till de kategorier som listas i bilaga I (Europeiska avfallskatalogen). Kapitel 17 i kommissionens beslut 2001/118/EG av den 16 januari 2001 om ändring av avfallsförteckningen i beslut 2000/532/EG(3) har rubriken: Byggnads- och rivningsavfall (inbegripet schaktmassor från förorenade platser). Jord och stenar som innehåller farliga substanser samt jord och stenar som inte innehåller farliga substanser ingår i detta kapitel (Europeiska avfallskatalogen nr 17 05 03 och 17 05 04).

Redan 1997 ifrågasatte kommissionen den italienska lagstiftningen som i artikel 8.2 c i Decreto Legislativo av den 5 februari 1997 nr 22 (första utgåvan), med införlivande av gemenskapsdirektiven avseende avfall i italiensk lagstiftning, från tillämpningsområdet för italiensk lagstiftning på avfallsområdet utesluter icke farliga material som kommit fram när man utfört grävningar. Detta uteslutande har senare upphävts i den senare utgåvan av det italienska dekretet.

Mot bakgrund av ovan kan den italienska lagen nr 443 av den 21 december 2001, som förbjuder att schaktmassor och stenar definieras som avfall även om de är förorenade, utgöra en överträdelse av gemenskapens lagstiftning på avfallsområdet.

Kommissionen kommer att vidta lämpliga åtgärder för att kontrollera att gemenskapslagstiftningen iakttas i det enskilda fallet. Om kommissionen skulle konstatera att en överträdelse av gemenskapslagstiftningen skett kommer den inte att tveka att, i sin egenskap av förvaltare av EG-fördraget, vidta nödvändiga åtgärder som faller inom dess behörighet i enlighet med EG-fördraget. Sådana åtgärder inbegriper överträdelseförfaranden i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget för att säkerställa iakttagandet av gemenskapslagstiftningen.

(1) EGT L 194, 25.7.1975.

(2) EGT L 78, 26.3.1991.

(3) EGT L 47, 16.2.2001.