SKRIFTLIG FRÅGA E-2194/98

från Outi Ojala (GUE/NGL) till kommissionen

(14 juli 1998)

Angående: Hur djur avsedda för slakt behandlas på EU:s område

Behandlingen i Finland av djur som är avsedda för slakt ser ut att ha radikalt försämrats i och med att Finland blivit medlem av EU. Som exempel på detta kan nämnas att 20 % av alla höns som levererats till de två största slakterierna måst kasseras under 1997/1998, mot endast 5 % ännu under år 1994. Andelen grisar och nötkreatur bland de djur som kasserats i samband med leverans till slakterierna har likaså ökat i någon mån. Den bakomliggande orsaken till allt detta anses vara att producentpriserna gått ner. Äggpriserna har rentav gått ner med hälften. Då har jordbruksföretagen gjort sina inbesparingar på bekostnad av djurens välfärd. Att hönsen befunnit sig i så dåligt skick har till exempel ansetts bero på att de fått bristfällig näring i och med att producenterna minskat sina utgifter för foder.

I fråga om hönsen utgör dessutom hönserier där värphöns hålls i bur ett problem. I Finland är cirka 95 % av alla hönserier av denna typ. I sådana hönserier kommer djuren att få en ännu sämre kondition än tidigare. EU:s subventionspolitik har också sin inverkan. Eftersom produktionsstödet betalas utgående från antalet djur kommer gårdsägarna att i onödan förlänga lidandena också för sådana djur vilkas tillstånd är dåligt.

1. Är kommissionen medveten om de problem som är förknippade med produktionen av djur för slakt och förekommer det en motsvarande utveckling också på andra håll inom EU?

2. Vad anser kommissionen om att EU:s bidrag främjar kvantiteten bland djuren inom produktionen på bekostnad av kvaliteten? Har problemet tagits upp till behandling i kommissionen och tänker kommissionen göra något åt saken i framtiden? Kommer dessa problem att finnas kvar också efter det att jordbruksreformen Agenda 2000 genomförts eller har det på något sätt tagits hänsyn till dem i samband med denna reform?

3. Ämnar kommissionen vidta åtgärder för att totalt förbjuda sådana hönserier där värphöns hålls i bur eller åtminstone kraftigt förkorta den till år 2009 utsatta fristen? Om inte: varför inte?

4. Enligt direktiv 88/166/EEG(1) skall värphöns som hålls i bur bland annat garanteras tillgång till fullgott foder. Anser kommissionen att situationen i Finland strider mot denna föreskrift? Om så är fallet: vad avser kommissionen att göra åt saken? Kunde det uppställas som villkor för att bidrag skall utbetalas, att bidragsmottagarna skall följa gällande djurskyddslagar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(16 september 1998)

1. Kommissionen känner inte till att lägre producentpriser skulle ha medfört problem i samband med uppfödning av djur för slakt i Finland eller någon annan medlemsstat.

2. Genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige infördes gemensamma (lägre) jordbrukspriser i dessa nya medlemsstater från och med den 1 januari 1995. Finland förbehöll sig rätten att under en övergångsperiod bevilja jordbrukare gradvis minskande statligt stöd och statligt investeringsstöd, tills de problem som beror det finska jordbrukets småskalighet är lösta.

Gradvis minskande statligt stöd till djuruppfödning utbetalas per djur i enlighet med internationella avtal. Dessa stöd anses inte ha lett till lägre kvalitet inom äggproduktion, kyckling- eller svinuppfödning, eftersom största delen av jordbrukarnas intäkter fortfarande härrör från de priser man får.

I det reformpaket som ingår i Agenda 2000(2) planeras inte några direkta bidrag till de tre sektorerna.

3. Kommissionen har nyligen lagt fram ett förslag till rådet(3) om minimistandarder för skydd av värphöns i olika uppfödningssystem, bl.a. burar. Förslaget behandlas för närvarande av rådet och har skickats till parlamentet för yttrande.

Om de nya kraven antas, kommer de att gälla nybyggda eller ombyggda system från och med den 1 januari 1999 och alla uppfödningssystem från och med den 1 januari 2009. Detta är en normal övergångsperiod. Enligt det nya förslaget skall höns i allmänhet födas upp i ett system där de kan bygga reden, ströbada och sitta på pinne. Medlemsstaterna kan emellertid bevilja undantag från kravet på ströbad och reden och göra det möjligt att använda burar under förutsättning att en buryta om minst 800 cm2 avsätts för varje höna.

4. Kommissionen har inte några uppgifter om huruvida burhöns i Finland får tillräckligt med foder. De minimistandarder som fastställs i gällande lagstiftning måste följas oberoende av bidrag. De nationella myndigheterna övervakar att kraven i fråga om foder följs och ingriper om det sker överträdelser.

(1) EGT L 74, 19.3.1988, s. 83.

(2) KOM(97) 2000 slutlig.

(3) EGT C 123, 22.4.1998.