SKRIFTLIG FRÅGA E-1713/02

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(13 juni 2002)

Ämne: Prisökning efter införandet av euron

Eurons införande har som väntat medfört en prisökning i nästan alla de europeiska länder som har infört den nya valutan. I Italien och i Tyskland har denna ökning gjort att man har slagit larm inför ett fenomen som framförallt påverkar de svagaste grupperna i samhället.

De officiella uppgifterna om inflationstakten är inte sanningsenliga, liksom inte heller de konsumentprisindex som tagits fram av medlemsstaternas offentliga förvaltningar.

Kommissionen hade garanterat att den väntade prisökningen (på mellan 0,1 och 0,2 procent) bara skulle kännas av under högst två månader. Istället fortsätter priserna att stiga, även om många myndigheter och organisationer, både nationella och internationella, inte genomför mätningar eller försöker dölja de resultat man erhållit.

Många politiker hävdar att det inte går att vända tillbaka, även om många av Europas invånare skulle önska just detta. Det är sant att det inte går att vända om, men det är inte heller möjligt att acceptera denna prisökning utan att lämpliga politiska och finansiella åtgärder sätts in.

Vilka åtgärder har kommissionen i åtanke, och har den för avsikt att genomföra?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(30 juli 2002)

Det saknas avgörande statistiska bevis för att övergången till mynt och sedlar i euro har orsakat en generell prisökning i någon av länderna i euroområdet.

Eurostat offentliggjorde i maj 2002 ett pressmeddelande med en analys av prisutvecklingen under de senaste månaderna. Analysen bygger på en rad olika ekonomiska sektorer och täcker därigenom hela ekonomin(1).

Eurostats mätningar av det harmoniserade konsumentprisindexet bygger på ett mycket omfattande antal varor. Det harmoniserade konsumentprisindexet tillhör den typ av harmoniserade siffror för inflationen som avses i artikel 121 i Amsterdamfördraget (tidigare artikel 109j i Maastrichtfördraget). Indexet är avsett för internationella jämförelser av konsumentprishöjningar. Det harmoniserade konsumentprisindexet omfattar varor och tjänster som ingår i hushållens slutliga monetära konsumtionsutgifter(2). Prisförändringar mäts genom det harmoniserade konsumentprisindexet, monetära unionens konsumentprisindex, det europeiska konsumentprisindexet och konsumentprisindexet för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och de används som mätare på inflationen i medlemsstaterna, länderna i euroområdet, EU och EES(3).

Det harmoniserade konsumentprisindexet är den bästa statistiska basen för jämförelser av konsumentprishöjningar i Europa. Det harmoniserade konsumentprisindexet omfattar praktiskt taget alla hushållens slutliga monetära konsumtionsutgifter.

Inflationen i euroområdet nådde en topp i maj 2001 (3,3 procents ökning av monetära unionens konsumentprisindex på årsbasis) och har efter det inte nått jämförbara höjder. Under övergångsperioden har det skett en ökning från 2 procent på årsbasis i december 2001 till 2,7 procent på årsbasis i januari 2002. Ökningarna kan förklaras med höjda oljepriser och priser på färsk frukt och grönsaker. Inflationen har följt en liknande kurva (från 1,9 till 2,5 procent på årsbasis) inom EU, det vill säga inklusive de tre medlemsstater som inte deltar i eurosamarbetet. Mellan december 2001 och januari 2002 ökade inflationen på årsbasis från 2,1 till 2,5 procent i Danmark och från 1 till 1,6 procent i Förenade kungariket. Under samma period minskade inflationen i Portugal och Nederländerna. I Italien ökade inflationen något från 2,2 till 2,4 procent(4).

Inflationen har därefter avtagit. Den uppgick till 2 procent i euroområdet i maj 2002 och uppskattas till 1,7 procent för juni 2002. Detta är mycket låga siffror.

Det står emellertid klart att vissa ekonomiska sektorer har kännetecknats av prishöjningar. Eurostats undersökning av konsekvenserna av övergången till euron bygger på kvartalsvisa uppgifter om det harmoniserade konsumentprisindexet. Resultatet tyder på att vissa av prishöjningarna gäller varugrupper som är offentligt reglerade och med speciella skatter. Det gäller främst alkohol och tobak, som uppnådde en rekordhög inflationstakt på 5,9 procent på årsbasis i januari 2002. Om kommissionen utesluter matpriserna, kan man notera en prishöjning för vissa typer av tjänster, främst hotell och restaurang, vissa hälsorelaterade tjänster samt reparationer. Det totala effekterna av dessa prishöjningar på det harmoniserade konsumentprisindexet förväntas hamna någonstans mellan 0,0 procent och 0,16 procent.

Det är möjligt att den särskilt känsliga karaktären hos de kategorier där priserna verkligen har ökat har gjort inverkan på den allmänna opinionen större. Detta kan vara förklaringen till att den finns en allmän men ogrundad känsla av att priserna har ökat sedan sedlar och mynt i euro infördes.

(1) Pressmeddelande nr 58/2002, 16 maj 2002. Meddelandet finns att tillgå på följande adress: http://europa.eu.int/comm/eurostat/Public/datashop/print-product/EN?catalogue=Eurostat&product=2-16052002-EN-AP-EN&type=pdf.

(2) Ytterligare uppgifter om detta index finns i Compendium of HICP reference documents på Eurostats webbplats (http://europa.eu.int/comm/eurostat/).

(3) Monetära unionens konsumentprisindex används bland annat av Europeiska centralbanken som en huvudindikator för penningpolitiken i euroområdet.

(4) Källa: Eurostat.