ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1479/97 från Sirkka-Liisa Anttila (ELDR) till rådet (24 april 1997)

Ämne: Finlands B-produktionskvot för betsocker bör ändras till A-kvot för att en tillräcklig förädlingskapacitet skall kunna säkerställas i Finland

De finska produktionskvoterna för betsocker uppgår till sammanlagt 146 776 ton, varav A-kvoten utgör 133 433 ton och B-kvoten 13 343 ton. Finlands A-kvot utgör 1,1 % och B-kvoten 0,5 % av motsvarande kvoter inom EU.

Den finska importkvoten för råsocker är 60 000 ton. Sockerkonsumtionen i Finland uppgår till nästan 200 000 ton per år. Sockerproduktionen i Finland är alltså klart underdimensionerad och vi gagnas just inte av EU:s sockerpengar. Genom produktionsavgiften och lagringsavgiften stöder Finland de facto sockersektorerna i EU:s överproduktionsländer. Finlands produktionsavgift 1995/96 var 27,5 miljoner FIM, varav A-kvotens grundavgift uppgick till 996 215,30 FIM och B-kvotens produktionsavgift till 16 556 660,14 FIM. Finland finansierar EU:s sockersektor med 27,5 miljoner FIM, varav 40 % betalas av industrin och 60 % av odlarna.

På grund av vår alltför lågt satta sockerbetskvot ämnar Finlands sockerindustri stänga en av sina betfabriker i Janakkala under 1998, eftersom landets låga kvot inte räcker till för att man effektivt skall kunna driva tre fabriker. Den betkvot som Finland fick vid 1995 års medlemskapsförhandlingar var för låg redan från början, vilket innebar högre förädlingskostnader per enhet.

Nedläggningen av en fabrik innebär omedelbar arbetslöshet för 150 personer och berövar över tusen sockerbetsodlare deras näringsfång.

Finland behöver en andel av EU:s sockerbetsproduktion som motsvarar konsumtionen. Av denna anledning bör Finlands B-kvot på 13 343 ton ändras till A-kvot, varvid vår produktionsavgift sänks från 27,5 miljoner FIM till 10,9 miljoner FIM. Detta skulle öka lönsamheten för Finlands sockersektor och säkerställa en mera rättvis odlings- och förädlingskapacitet för landet.

Svar (16 oktober 1997)

Rådet har för närvarande inget förslag från kommissionen om nivåer för sockerkvoter.

När det gäller överenskommelserna om socker vill rådet emellertid påpeka följande för den ärade parlamentsledamoten:

- Det är inte endast en medlemsstats sockerkonsumtion som avgör storleken på och sammansättningen av dess sockerkvot.

- Man förhandlade och enades om den sockerkvot som tillämpas för Finland i samband med förhandlingarna om Finlands anslutning till unionen. Nivåerna på produktionskvoterna för Finland och andra medlemsstater bekräftades sedan av rådet i samband med granskningen av gemenskapens överenskommelser om socker i april 1995. Den B-kvot som har fastställts för Finland utgör 10 % av A-kvoten; samma procenttal tillämpas i fem andra medlemsstater.

- Överenskommelserna om socker tar hänsyn till tillgången genom att ett härlett och regionalt varierande pris sätts på socker i underskottsområden. Detta pris är högre än det allmänna gemenskapspriset och garanterar högre intäkter för sockerproducenter och sockerbetsodlare i dessa områden. Detta gäller även Finland.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2340/97 från Graham Mather (PPE) till kommissionen (10 juli 1997)

Ämne: Öronmärkning av grisar

Direktiv 92/102/EEG ((EGT L 355, 5.12.1992, s. 32. )) föreskriver att medlemsstater måste införa ett system för öronmärkning av viss boskap, inklusive grisar. Det har framförts vissa klagomål om att detta system är grymt mot grisar. Förslag har lagts fram om att en ökning av inspektioner är ett mer hållbart alternativ till öronmärkning.

Kan kommissionen ange om den har några planer på att förbättra eller avskaffa kraven på öronmärkning av grisar? Kan kommissionen också ange om direktivet lämnar något utrymme för en avskaffning av öronmärkning, om detta ersätts med ett alternativt system?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (4 september 1997)

I enlighet med artikel 5.3 i rådets direktiv 92/102/EEG om identifikation och registrering av djur skall ¨andra djur än nötkreatur [...] märkas snarast möjligt, och under alla omständigheter innan de lämnar anläggningen, med ett öronmärke eller en tatuering som gör det möjligt att fastställa från vilken anläggning de kommer och som skall återges i varje åtföljande handling...¨.

Dessutom kan, enligt den ovan nämnda artikeln, tillfälliga märken användas, och medlemsstaterna har möjlighet att tillämpa sina nationella system för flyttning av andra djur än nötkreatur.

När det gäller framtida åtgärder förbereder kommissionen för närvarande, i enlighet med artikel 10 i rådets direktiv 92/102/EEG, en rapport om system för identifikation och registrering av djur. Alla aspekter av identifikation av svin, särskilt de som nämns av parlamentsledamoten, kommer att beaktas. På grundval av resultaten av denna rapport kommer kommissionen att föreslå lämpliga åtgärder. Rapporten och eventuella förslag från kommissionen kommer att läggas fram för parlamentet. Därutöver föreskrivs i artikel 10 en granskning av möjligheten att införa elektronisk identifikation.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1604/97 från Roberto Mezzaroma (UPE) till rådet (5 maj 1997)

Ämne: San Raffaele-sjukhuset på Malta - bilaterala förbindelser mellan Malta och EU

Den italiensk-maltesiska stiftelsen Monte Tabor har inrättats på begäran av Maltas regering. Stiftelsen skall ansvara för projektering och uppförande av San Raffaele-sjukhuset på Malta, enligt samma modell som det vetenskapliga institutet San Raffaele i Milano.

Projektet är en del av den maltesiska regeringens sjukvårdspolitik och ingår i ett större medicinskt och vetenskapligt projekt för att ge Medelhavsområdet ett välutrustat sjukhus för behandling av olika allvarliga sjukdomar, bland annat diabetes.

Ett protokoll har tagits fram av Maltas och San Raffaeles myndigheter för genomförandet av projektet.

Kan rådet säga om den maltesiska regeringens beslut att plötsligt avbryta förbindelserna för ovannämnda projekt, vilket bland annat beviljats 12 miljoner maltesiska lire i lån från fonden för social utveckling och samarbetsprotokollet mellan Italien och Malta, på något sätt kan få negativa följder för förbindelserna mellan Malta och EU-landet Italien, och i förlängningen förbindelserna mellan Malta och EU?

Svar (17 oktober 1997)

Det projekt som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till i sin fråga ligger inom ramen för de bilaterala förbindelserna mellan Italien och Malta.

När det gäller Maltas framtida förbindelser med EU har rådet, med tanke på bägge parternas intresse av att upprätthålla nära förbindelser, uppmanat kommissionen att lägga fram förslag. Sedan de förberedande samtalen med Malta avslutats, avser kommissionen att lägga fram sina förslag till rådet under den senare halvan av 1997.

Malta har varit mottagarland för bidrag från EG och lån från EIB, i form av tre finansprotokoll som tillsammans uppgår till omkring 93,5 miljoner ecu. Det fjärde finansprotokollet på 45 miljoner ecu trädde i kraft den 1 januari 1996. Det huvudsakliga syftet med detta protokoll var att hjälpa Malta med dess förberedelse inför den framtida anslutningen till Europeiska unionen. På grund av Maltas beslut att frysa sin kandidatur, kommer det dock utan tvekan att bli nödvändigt att revidera det vägledande program som kommissionen utarbetat för att genomföra detta protokoll, så att de gemensamma målen för de framtida förbindelserna kan nås.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2837/97 från Eolo Parodi (UPE) och Giancarlo Ligabue (UPE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Kontroll av statligt stöd

Den 25 februari 1997 förelades det italienska parlamentet förslaget till lag 3270 om omstrukturering av vägtransporter och utvecklingen av kombinerade transportformer. I enlighet med artikel 93.3 i fördraget vidarebefordrade den italienska regeringen lagförslaget till generaldirektorat VII vid kommissionen för att det skulle bedöma om texten är förenlig med den gällande gemenskapslagstiftningen och i synnerhet förordning 1107/70 ((EGT L 130, 15.6.1970, s. 1.)), senast ändrad genom förordning 543/97 ((EGT L 84, 26.3.1997, s. 6.)), om stöd till för transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar.

I en skrivelse av den 23 maj 1997 till Italiens ständige representant vid Europeiska gemenskaperna konstaterade generaldirektör Coleman för kommissionen, att det efter en första undersökning av lagförslaget behövs kompletterande uppgifter.

Enligt kommissionen skall dessa uppgifter i synnerhet klargöra innehållet i vissa bestämmelser och dessutom precisera regeringens motiv mot bakgrund av gemenskapens intressen. Med beaktande av att denna sektor skall vara fullständigt avreglerad om drygt ett år och att det italienska vägtransportområdet således behöver en rättslig ram som möjliggör en omstrukturering före denna tidpunkt, anmodas kommissionen att besvara följande frågor:

1. Hur långt har frågan om kontrollförfaranden fortskridit, och när ämnar kommissionen inta en slutlig ståndpunkt till denna?

2. Vilka ytterligare uppgifter har de italienska myndigheterna tillhandahållit hittills? Är dessa tillräckliga för att bestämmelserna i det italienska lagförslaget skall kunna betraktas som förenliga med den gällande gemenskapslagstiftningen och fördragets bestämmelser?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (19 september 1997)

Det förslag till lag som parlamentsledamoten nämner kom till kommissionens kännedom den 24 april 1997. Mot bakgrund av mångfalden åtgärder som föreslås och det mycket allmänna ordalaget i lagförslaget bad kommissionen om ytterligare uppgifter för att kunna överväga detta stödprograms förenlighet med gemenskapsrätten. På begäran av de italienska myndigheterna ägde ett möte med kommissionen rum den 11 juli 1997. Detta möte bidrog till att klargöra inte bara de mål som de italienska myndigheterna har utan också många andra aspekter av åtgärden. De italienska myndigheterna uppgav att en ändrad version av förslaget till lag, i vilket vissa aspekter skulle tydliggöras, skulle sändas till kommissionen inom en snar framtid.

Kommissionen är medveten om vikten av denna handling när det gäller liberaliseringen av vägtransporter. Då kommissionen har fått svar på sin begäran om ytterligare information och det reviderade förslaget till lag lämnats, som överenskommet, kommer kommissionen naturligtvis att så fort som möjligt meddela sin ståndpunkt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1607/97 från José Valverde López (PPE) till kommissionen (7 maj 1997)

Ämne: Översyn av de tekniska krav som kommissionen fastställt för tillverkningen av gelatin

Kommissionen har i ett beslut av den 11 juni 1996 fastställt de tekniska kraven för tillverkningen av gelatin.

Enligt den tvärvetenskapliga forskningskommittén kommer inte dessa tekniska krav att innebära någon säker garanti för att BSE-agenten inaktiveras. Kommittén hävdar att endast primära produkter från nötkreatur som inte är smittade kan garantera ett helt riskfritt gelatin.

Vilka brådskande beslut har kommissionen för avsikt att ta för att förhindra all saluföring av gelatin som inte kan vara helt säkert för konsumenterna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (11 september 1997)

Den 11 juni 1996 vidtog kommissionen åtgärder för att garantera säkerheten när det gäller gelatin som producerats i Förenade kungariket. Bland dessa åtgärder ingick fastställandet av minimistandarder för bearbetning, uteslutande av råvara från vävnad som klassificerats som högriskmaterial och fastställande av förhandsvillkor som skall uppfyllas innan produkten kan exporteras.

Den vetenskapliga grunden för minimistandarderna har dock befunnits vara bristfällig och därför har kommissionen inte vidtagit de mått och steg som krävs för att tillåta export av gelatin från Förenade kungariket om det har framställts av råmaterial från nötkreatur som slaktats i Förenade kungariket. Allt gelatin som framställs i Förenade kungariket för att användas i livsmedel, foder, kosmetika och läkemedel framställs emellertid nu av råmaterial som har sitt ursprung utanför Förenade kungariket. Kontroller har genomförts för att man garanterat skall kunna spåra gelatinet till den medlemsstat i vilken det har sitt ursprung. Ytterligare lagstiftning övervägs.

Resultaten av kommissionens kontroller från slutet av 1996 visar tydligt att ingen medlemsstat kan anses vara fri från risken för transmissibla spongiforma encefalopatier. På dessa grunder har kommissionen därför genom Ständiga veterinärkommittén den 16 juli 1997 återigen lagt fram ett förslag till medlemsstaterna om att avlägsna högriskmaterial. Eftersom detta förslag inte fick den majoritet som krävs, lämnades de åtgärder som fastställdes i utkastet in som ett förslag till rådets beslut den 17 juli ((KOM(97) 419 slutlig. )) enligt kommittéförfarandet. Efter diskussion i rådet accepterade kommissionen vissa ändringar, men rådet antog inte förslaget och meddelade att förslaget inte skulle tas upp till diskussion på nytt inom de närmaste två veckorna. Som en följd av detta antog kommissionen åtgärderna den 30 juli 1997 ((EGT L 216, 8.8.1997. )) i enlighet med kommittéförfarandet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2182/97 från Hiltrud Breyer (V) till rådet (25 juni 1997)

Ämne: Förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser - anpassning av gränsvärden för känslighet vid påvisandet

Anpassas de gränsvärden för känslighet som används för att påvisa genetiska modifikationer ständigt till de tekniska framstegen?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2160/97, E-2162/97, E-2164/97, E-2166/97, E-2176/97, E-2178/97, E-2180/97, E-2182/97 och E-2186/97 (28 oktober 1997)

I enlighet med vad som anges i artikel 8.1a i förordning (EG) nr 258/97 ((EGT L 43, 14.2.1997. )) bör en relevant analys i förekommande fall visa på att vissa egenskaper hos ett livsmedel eller en livsmedelsingrediens ¨skiljer sig i jämförelse med traditionella livsmedel eller livsmedelsingredienser, med hänsyn till erkända gränser av naturliga variationer avseende sådana egenskaper¨. Det kan också påpekas att eventuella tillämpningsföreskrifter beträffande artikel 8 kommer att antas i enlighet med det (kommitté)förfarande som anges i artikel 13.

Frågornas lydelse gör det inte möjligt att veta vilka kontroller den ärade parlamentsledamoten avser. Under alla omständigheter tillämpas de allmänna föreskrifterna i gemenskapslagstiftningen beträffande kontroll av livsmedel.

Vad beträffar de utvärderingar som skall företas i enlighet med artiklarna 4 och 6 i förordning 258/97 anges föreskrifterna för dessa, och särskilt den roll som medlemsstaterna skall ha i förhållande till utvärderingsorganen, i artikel 4.3 och i artikel 6.2-6.4, vilka i förekommande fall kompletteras av artiklarna 7 och 9. Det kan noteras att artikel 4.4 föreskriver att kommissionen skall offentliggöra rekommendationer om de vetenskapliga aspekterna av utarbetandet av de första utvärderingsrapporterna. Dessa bestämmelser kompletteras i förekommande fall av tillämpliga föreskrifter i direktiv 90/220/EEG ((EGT L 117, 8.5.1990. )).

När det gäller analysmetoderna erinras om att artikel 4 i direktiv 93/99/EEG ((EGT L 290, 24.11.1993. ))föreskriver att medlemsstaterna skall se till att valideringen av de analysmetoder som används för offentlig kontroll av livsmedel i möjligaste mån överensstämmer med vissa kriterier i direktiv 85/591/EEG ((EGT L 372, 31.12.1985. )) om införande av provtagnings- och analysmetoder vid kontroll av livsmedel inom gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2507/97 från Frédéric Striby (I-EDN) till kommissionen (22 juli 1997)

Ämne: Franska byggnadsföretags svårigheter i Tyskland

De nya krav som sedan den 1 januari 1997 ställs på europeiska (i detta fall franska) hantverksföretag inom byggnadssektorn som utför byggnadsarbeten i Tyskland förorsakar problem på området för fri rörlighet av tjänster.

Denna nya federala lag av den 26 februari 1996 tvingar i själva verket arbetsgivarna att till de löntagare som arbetar i Tyskland betala ut en lön som inte grundar sig på den normala lönen i ursprungslandet utan på en bruttominimitimlön (17 DEM).

Om ett franskt företag är tvunget att betala denna minimilön på 17 DEM innebär det, enligt hantverksföreningen i Elsass, en ökning på 27 % av den franska lönen jämfört med den tyska.

Anser kommissionen inte att det i detta fall är fråga om dolda protektionistiska åtgärder och ett hinder för hantverksföretag i länder som gränsar till Tyskland att fritt utöva sitt yrke i enlighet med bestämmelserna för den inre marknaden?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (18 september 1997)

Kravet att tjänsteleverantörer, oavsett i vilken medlemsstat de är etablerade, skall betala en minimilön innebär ingen överträdelse av rätten att fritt erbjuda tjänster.

EG-domstolen har i sin rättspraxis visat att artiklarna 59 och 60 i EG-fördraget inte förhindrar att Tyskland, i egenskap av värdstat, kräver att de som utför ett avlönat arbete på dess territorium, även tillfälligt sådant, uppfyller reglerna om minimilön och säkerställer efterlevnaden på lämpligt sätt.

Denna princip har nyligen bekräftats genom direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster ((EGT L 18, 21.1.1997. )). Genom direktivet åläggs alla företag som erbjuder gränsöverskridande tjänster på en annan medlemsstats territorium och som utstationerar arbetstagare i samband med detta att följa ett antal viktiga minimiregler - i synnerhet beträffande minimilön - som gäller i den medlemsstat där tjänsterna erbjuds.

Den nya tyska lagen är därför förenlig med gemenskapslagstiftningen under förutsättning att de kontroller som utförs för att säkerställa efterlevnaden av reglerna om minimilön inte är diskriminerande eller orimliga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2074/97 från Jaak Vandemeulebroucke (ARE) till kommissionen (19 juni 1997)

Ämne: Gemenskapens finansiella bidrag på miljöområdet

Inom ramen för budgetposten B4-3060 beviljas bidrag inom ramen för miljöskyddet. I EGT C 148, 16.5.1997, publiceras en lista över organisationer som har erhållit sådana medel.

Kan kommissionen ge mig besked om vilka projekt som inlämnats av ¨Confédération européenne des syndicats¨?

Kan kommissionen ge mig besked om hur det övervakas att de pengar som denna organisation fått används rätt?

Svar avgivet av Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (18 september 1997)

Projektet omfattar ett arbetsseminarium för högre fackföreningsföreträdare från omkring 26 länder (alla medlemsstater och centraleuropeiska länder). Seminariet kommer att möjliggöra ett utbyte av åsikter och erfarenheter samt fastställande av gemensamma mål grundade på tillgänglig teknik. Alla resultat kommer att publiceras som en vägledning för fackföreningar och företag både i öst och väst.

Med undantag av publiceringen av resultaten, vilket antas ske snart, har arbetet avslutats med gott resultat.

Projektoperatören kommer inom kort att överlämna en slutrapport om det arbete som har gjorts och en slutredovisning som visar alla relevanta kostnader samt en slutlig ekonomisk balansräkning. Kommissionen kommer att kontrollera denna information för att säkerställa att arbetet har utförts på ett korrekt sätt och att de totala kostnaderna har återgivits på rätt sätt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2515/97 från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen (22 juli 1997)

Ämne: Informationsbesök vid ett köttförädlingsföretag

Under ett informationsbesök vid ett köttförädlingsföretag i Oberpfalz talade den ditresta kommissionstjänstemannen endast engelska. Ägaren till företaget kunde, beroende på att han saknade särskilda kunskaper i fackengelska, inte följa besiktningen som varade i 12 (!) timmar.

1. Är det vanligt att EU-anställda genomför informationsbesök vid köttförädlingsföretag i medlemsstaterna utan att använda landets språk? Om ja, varför?

2. Varför tillhandahölls ingen tolk?

3. Anser kommissionen att det är rimligt att företagare inte kan förstå det som tas upp i deras företag?

4. Varför skickas de rapporter som följer efter informationsbesöken ut bara på engelska?

5. Anser kommissionen att företagarna själva är ansvariga för översättningen av rapporterna?

6. Är denna diskriminering i språkligt avseende förenlig med de europeiska fördragen?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (3 oktober 1997)

Parlamentsledamoten hänvisar förmodligen till en inspektion vid ett köttförädlingsföretag i Oberpfalz som utfördes av kommissionens veterinärinspektör från kontoret för besiktning och kontroll på veterinär- och växtskyddsområdet i september 1995.

Av personer anställda vid kommissionen krävs det att de skall ha ingående kunskaper i ett av gemenskapens språk och tillräckliga kunskaper i ett annat. Stora ansträngningar görs för att de inspektörer som sänds ut på inspektionsresor till medlemsstaterna skall ha tillräckliga kunskaper i det språk som talas i den berörda medlemsstaten. Men med tanke på att det talas 11 officiella språk inom gemenskapen och att antalet inspektörer som arbetar vid kommissionens kontor för besiktning och kontroll på veterinär- och växtskyddsområdet är begränsat, kan detta mål inte alltid uppnås. I sådana situationer är det normal praxis att ställa en tolk till förfogande enligt överenskommelse med medlemsstaten och kommissionen för att inspektionen skall kunna genomföras på bästa möjliga sätt.

Avsikten med de inspektioner som utförs av kommissionens veterinärtjänst är att övervaka det sätt på vilket myndigheterna i medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter enligt gällande gemenskapslagstiftning. Därför är det vanligt att de diskussioner som förs om resultatet av inspektionen förs med de berörda tjänstemännen. Ägarna till de enskilda inrättningarna som besöks under sådana granskningsuppdrag har emellertid rätt att med myndigheterna ta upp frågor till diskussion som berör deras egen inrättning efter det att inspektionen har slutförts.

Rapporterna om resultatet av inspektionen skrivs vanligtvis på det språk på vilket inspektionen utfördes. Syftet med detta är inte endast att garantera att rapporten på ett riktigt sätt återspeglar det som framkommit vid inspektionen utan även att undvika alla dröjsmål så att medlemsstaternas myndigheter skall få rapporten så snabbt som möjligt. Dessa myndigheter avgör på vilket sätt ägarna till de enskilda inspekterade inrättningarna informeras om resultatet av inspektionen.