ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2671/98

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Samarbetsprogram för tjänstemän

För närvarande finns det elva olika program till förmån för tjänstemän, vilka syftar till att främja en rad verksamheter (utbildning, utbyte av tjänstemän, informationsutbyte, förbättring av samarbetet). Denna mångfald av samarbetsprogram överensstämmer inte med det krav som ständigt framförs på insyn, effektivitet och närhet till medborgarna. Från många håll framförs det därför också kritik mot denna splittring.

1. Vilka är de enskilda programmens mål och syften? Hur skiljer sig programmen från varandra?

2. Planerar rådets nuvarande presidium att se över programmen?

3. Om detta är fallet, hur bör denna översyn se ut?

4. Om detta inte är fallet, vilka skäl talar mot en sådan översyn?

5. Eftersom dessa program delvis också redan är tillgängliga för kandidatländerna, ställs även följande fråga: Kan kommissionen i detalj ange i vilka av dessa program som de central- och östeuropeiska länderna redan deltar?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(12 oktober 1998)

För tjugo år sedan infördes ett utbytessystem som ger kommissionens tjänstemän möjlighet att under en period arbeta inom förvaltningarna i medlemsstaterna och tredje land samt inom internationella organisationer.

Syftet med dessa utbyten är framförallt att utveckla ett samarbete med den offentliga förvaltningen i medlemsländerna, tredje land och inom de internationella organisationerna när det gäller att genomföra gemenskapspolitiken på vissa områden (i synnerhet miljö, transporter och strukturfonderna) eller att samordna gemenskapsinitiativ på internationell nivå.

Genom den nya ordning som fastställdes av kommissionen 1995 och ändrades den 24 juli 1998 har ubytessystemet förändrats på följande sätt: den maximala tjänstgöringsperioden har minskats från tre till två år, perioden för utbetalning av dagtraktamenten för tjänsteresor har begränsats till nio månader, bilaga X i tjänsteföreskrifterna tillämpas numera för längre tjänstgöring än nio månader utanför gemenskapen, tjänstgöring i huvudstäderna på begäran av det medlemsland som innehar ordförandeskapet har avskaffats (enligt de nuvarande bestämmelserna sker tjänstgöringen i Bryssel vid den berörda Ständiga representationen), om den begärda tjänstgöringsperioden är kortare än nio månader kan den inte förlängas. Utbytessystemet kan tillämpas i länderna i Central- och östeuropa.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2421/98

från Concepció Ferrer (PPE) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Parkinsons sjukdom och Europeiska unionens femte ramprogram för forskning och utveckling

I Europa finns det för närvarande 650 000 familjer som berörs av Parkinsons sjukdom - en siffra som kan komma att stiga till 1 200 000 år 2008. Dessa alarmerande uppgifter ökar behovet av att höja bidragen för finansiering av vetenskapliga forskningsprogram om Parkinsons sjukdom.

Kan kommissionen ange vilka konkreta poster inom Femte ramprogrammet för forskning och utveckling som de organisationer som ägnar sig åt Parkinsons sjukdom skulle kunna dra nytta av? Vilket utrymme i budgeten ämnar kommissionen ge dessa poster? Ämnar kommissionen genomföra någon särskild åtgärd vid sidan av Femte ramprogrammet för forskning och utveckling med inriktning på vetenskaplig forskning om Parkinsons sjukdom?

Svar från Édith Cresson på kommissionens vägnar

(5 oktober 1998)

Under förberedelsearbetet inför Femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (FoTU)(1) har kommissionen föreslagit att man borde prioritera olika forskningsområden som skulle innebära direkt stöd för klinisk och epidemiologisk forskning om Parkinsons sjukdom. Kommissionens förslag till ett delprogram för forskning, teknisk utveckling och demonstration(2) inom området livskvalitet och förvaltning av bioresurserna omfattar Parkinsons sjukdom, hur den kan förebyggas och vilka nya behandlingsmetoder som kan skapas genom att man, inom nyckelåtgärden "En åldrande befolkning", gynnar forskning om åldersrelaterade sjukdomar och hälsoproblem med hög dödlighet.

Arbetet för ökade kunskaper om Parkinsons sjukdom kommer också att gynnas av den allmänna FoTU-verksamheten, där kroniska sjukdomar behandlas allmänt, och tyngdpunkten ligger på neurologi och neurologiska sjukdomstillstånd.

För delprogrammet om livskvalitet och förvaltning av bioresurserna har kommissionen föreslagit att 2 635 miljoner ecu skall avsättas, varav nyckelåtgärden "En åldrande befolkning" tilldelats 7,6 % och 20,6 % skall gå till allmänna FoTU-aktiviteter. Mot bakgrund av rådets och Europaparlamentets olika ståndpunkter när det gäller den totala finansieringen och hur medlen skall fördelas inom Femte ramprogrammet, kommer finansieringsnivån att bestämmas genom förlikningsförfarande. Kommissionen kommer att stödja allt arbete som syftar till tillfredsställande kompromisser.

Det finns för närvarande inga planer på att bedriva gemenskapsfinansierad forskning om Parkinsons sjukdom utanför Femte ramprogrammet.

(1) KOM(97) 142, slutlig.

(2) EGT C 260, 18.8.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2678/98

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Miljöbrott

Kampen mot den organiserade brottsligheten blir alltmer en av huvudfrågorna för Europeiska unionen. Man är enig om att det hot den utgör bör bekämpas individuellt och gemensamt.

I slutsatserna från toppmötet i Cardiff konstaterades det att miljöbrott är en allvarlig och tungt vägande fråga som ofta är förenad med gränsöverskridande konsekvenser och som det skall fattas beslut om vad beträffar åtgärder.

1. Vilka konkreta åtgärder planerar kommissionen för att följa denna uppmaning?

2. Hur ser dessa åtgärder ut mer i detalj?

3. Vilka konsekvenser får dessa åtgärder för frågor som rör straffrättsliga åtgärder i medlemsstaterna?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(5 oktober 1998)

Kommissionen stöder slutsatserna från Europeiska rådets möte i Cardiff om nödvändigheten av ett närmare samarbete på europeisk nivå för att bekämpa miljöbrott. Kommissionen kommer att med intresse gå igenom de förslag om gemensamma brottsdefinitioner som lades fram av den danske justitieministern under den offenliga debatten vid rådet (rättsliga och inrikes frågor) i maj 1998. Med sådana åtgärder skulle man kunna underlätta det rättsliga samarbetet och undvika att vissa företag drar fördel av skillnaderna i de olika ländernas strafflagstiftning, på miljöns bekostnad. Kommissionen överväger lämpligheten i att komplettera detta initiativ med ett meddelande om en förstärkning av kampen mot miljöbrott. Meddelandet skulle bl.a. omfatta aspekter på informationsutbyte, utbildning, utredningar, förebyggande åtgärder samt rättsliga frågor som förbättring av respekten för den befintliga lagstiftningen. När det gäller den sista punkten (som redan nämnts i meddelandet om genomförandet av gemenskapens miljölag(1)) planerar kommissionen att i sina lagförslag på miljöområdet införa särskilda bestämmelser om att medlemsstaterna i sina genomförandebestämmelser skall införa påföljder, inklusive straffrättsliga påföljder, för de fall då miljöreglerna överträds.

(1) KOM(96) 500 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2743/98

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(3 september 1998)

Angående: Tryckning av eurosedlar

Det är ytterst farligt och riskfyllt att transportera och bevaka valuta, vilket den strejk som nyligen ordnades i protest mot att säkerhetsvakter i Belgien utsatts för våld har bevisat.

Är kommissionen, med hänsyn till dessa säkerhetsrisker i ett relativt lugnt land som Belgien och med hänsyn till den mycket höga kostnaden för transport av valuta, överens om att eurosedlar endast skall tryckas innanför Europeiska unionens gränser? Om svaret är ja, vilka planer har kommissionen gjort eller ämnar den göra för att säkerställa att så sker?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(13 oktober 1998)

Enligt EG-fördraget (artikel 105a.1) omfattas utgivning av eurosedlar av Europeiska centralbankens (ECB) och de nationella centralbankernas behörighet. ECB har ensamrätt att tillåta utgivning av sådana sedlar. Den tekniska förberedelsen av eurosedlar övervakades av Europeiska monetära institutet (EMI) till dess att ECB inrättades (den 1 juni 1998) och därefter av ECB.

Enligt informationen från ECB har tretton medlemsstater sina egna sedeltryckerier. De två medlemsstater som inte har egna sedeltryckerier köper sina sedlar från europeiska kommersiella säkerhetstryckerier. Enligt vad ECB-rådet beslutade i juni 1998 kommer tillverkningen av eurosedlar för det inledande utbudet att äga rum på nationell nivå med hjälp av samma tryckerier, med en möjlighet att ingå undantagsvisa bilaterala överenskommelser om gemensam tillverkning av vissa denomineringar som det endast behövs en mycket låg volym av.

Det omfattas av medlemsstaternas behörighet att ge ut mynt (artikel 105a.2). De nationella myntverken kommer att ansvara för präglingen av euromynt.

Med hänsyn till att huvuddelen av tillverkningen kommer att äga rum på nationell nivå kommer därför transporter av eurosedlar och euromynt och därmed sammanhängande risker och kostnader att vara begränsade.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 135 , 14/05/1999 s. 0149



SKRIFTLIG FRÅGA E-2984/98 från John McCartin (PPE) till kommissionen (8 oktober 1998) Angående: Undantag för motorfordonsförsäkring i Irland Kan kommissionen uppge om den irländska marknaden för motorfordonsförsäkringar är föremål för några undantag från EU:s konkurrenspolitik eller annan lagstiftning och när dessa undantag kommer att upphöra att gälla? Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2983/98 och E-2984/98 ingivna av Mario Monti för kommissionen (4 december 1998) Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2606/98

från David Hallam (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Genomförande av arbetstidsdirektivet

Om Förenade kungariket genomför arbetstidsdirektivet med en referensperiod på fjorton dagar, snarare än sju dagar, betyder detta att arbetare kan anmodas att arbeta tolv dagar i sträck utan uppehåll för söndag eller annan dag för religiös högtid. Skulle detta innebära att Förenade kungariket bröt mot direktivet och avvek från det sätt på vilket andra medlemsstater har genomfört direktivet? Vilka är de referensperioder som hittills har valts av andra medlemsstater?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(9 oktober 1998)

Enligt artikel 16.1 i rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden(1) kan medlemsstaterna fastslå en referensperiod som inte är längre än 14 dagar för tillämpningen av artikel 5 (veckovila). Eftersom domstolen i mål C-84/94(2) ogiltigförklarade artikel 5.2 om söndagsvila finns det ingenting som hindrar en medlemsstat från att anta en referensperiod på 14 dagar då det gäller veckovila.

Situationen varierar mycket i de olika medlemsstaterna och den är mycket komplicerad. I vissa stater anses veckovilan i princip infalla på en söndag. Men arbete är tillåtet på söndagar inom flera sektorer och verksamhetsområden, också i sådana medlemsstater som har bestämmelser om söndagsarbete. Kommissionen genomför för närvarande en ingående undersökning av medlemsstaternas genomförandeåtgärder för att kunna lägga fram en rapport om hur arbetstidsdirektivet tillämpas. Även frågan om referensperioder kommer att behandlas i denna rapport.

(1) EGT L 307, 13.12.1993.

(2) REG 1996, sida I-5755.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2156/98

från Heidi Hautala (V) till kommissionen

(13 juli 1998)

Angående: Utbetalningar i samband med EU-projekt

Många små medborgarorganisationer kämpar med likviditetsproblem på grund av de sena utbetalningarna i samband med EU-projekten. Trots att den egna finansieringsdelen utgör till exempel 40 % nödgas organisationerna under den tid som projekten pågår använda en mycket större andel egna medel, eftersom EU:s utbetalning sker i tre rater. Den första raten (30 %) utbetalas inom 60 dagar från det att projektet kommit igång, den andra raten (40 %) inom 60 dagar efter det att mellanrapporten godkänts och den tredje raten (30 %) inom 60 dagar efter det att slutrapporten godkänts. Efter det att slutrapporten lämnats in kan behandlingen av den ta flera månader i anspråk vilket innebär att utbetalningen av den sista raten också låter vänta på sig.

Måste man ansöka om finansiering för ett år i gången också i sådana fall där projekten enligt de planer som godkänts kommer att pågå under en längre tid än ett år?

Skulle man kunna vara lite mer flexibel vid utbetalningarna av EU:s stöd, så att man till exempel betalade ut 50 % i början av året, 40 % efter det att mellanrapporten godkänts (då i praktiken 10 månader av ett projekt som omspänner ett år har förflutit) och 10 % efter det att slutrapporten godkänts?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(10 september 1998)

Gemenskapens utbetalning av stöd styrs främst av de särskilda rättsliga grunder som finns för detta, budgetförordningen(1) och i sista hand de allmänna anvisningar och riktlinjer som kommissionen har utfärdat.

Dessa senare ger bland annat möjligheten att betala ut en stor del (upp till 100 %) av bidraget i förskott, på villkor att ett finansorgan ställer garanti för summan.

För att lösa detta problem kan stödmottagarna kontakta det organ som betalar ut stödet i fråga för att få reda på vilka regler som gäller i det enskilda fallet.

(1) EGT L 356, 31.12.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2367/98

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(27 juli 1998)

Angående: Utländska fångar i franska fängelser enligt artikel 752

I Frankrike måste personer som döms för narkotikahandel antingen betala böter motsvarande värdet "på gatan" av den narkotika de innehade eller, om böterna överskrider 500 000 franc, avtjäna upp till ytterligare två år i fängelse utöver det straff de döms till. Under denna period ges utländska medborgare ingen möjlighet till överföring till hemlandet eller villkorlig frigivning.

Skulle kommissionen stödja förslag om att göra det möjligt för fångar från andra EU-länder att avtjäna dessa två sista fängelseår i den medlemsstat som är deras ursprungsland?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(16 september 1998)

Överförande av dömda personer mellan medlemsstater regleras i dag huvudsakligen av Europarådets konvention av den 21 mars 1983 om överförande av dömda personer.

Enligt konventionen måste en rad villkor vara uppfyllda när en person överförs. Bland annat skall personen ha gett sitt samtycke till överföringen och det måste finnas en överenskommelse mellan den stat där personen dömts och den stat till vilken överföringen skall ske. I enlighet med konventionen har den dömande staten skyldighet att informera personen i fråga om konventionen och den dömde har rätt att meddela endera staten om sin önskan att överföras(?). Möjligheten att ansöka om en överföring står öppen för båda staterna.

Det rättsliga samarbetet inom EU är en fråga av gemensamt intresse i enlighet med avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen. Enligt dessa bestämmelser i deras rådande lydelse har kommissionen ingen möjlighet att ingripa i frågan, eftersom initiativet måste komma från en medlemsstat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2604/98

från Doeke Eisma (ELDR) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Gas- och elektricitetsdirektiv och miljökonsekvensbeskrivning

Kommissionen har nyligen lagt fram gas- och elektricitetsdirektiv som ett steg mot ökad avreglering.

Varför har dessa direktiv inte redan blivit föremål för en miljökonsekvensbeskrivning, och när kommer detta att ske?

Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att säkerställa att effektivitetskrav på energisektorn inte kommer att motverkas av satsningar på avreglering? Energisektorn är ju den sektor som främst åläggs nya krav i samband med klimatförändringarna.

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar

(26 oktober 1998)

Kommissionen förband sig 1993(1) att låta göra en miljökonsekvensbedömning av alla nya lagförslag. Eftersom förslagen till direktiv om en avreglering av marknaderna för el och naturgas lades fram den 21 februari 1992 har dessa direktiv inte genomgått någon sådan bedömning.

Rent allmänt anser kommissionen att de eventuella riskerna med en avreglering (t.ex. ökad elförbrukning på grund av lägre priser) till stor del kommer att uppvägas av avregleringens positiva effekter på miljön. Exempelvis gynnas sammankopplingen av systemen genom inrättandet av en avreglerad inre marknad, vilket innebär att varje land kan minska sin reservkapacitet, och därmed slöseriet med naturresurser. Införandet av konkurrens kommer också att leda till ökad energieffektivitet, eftersom resursslöseriet innebär högre priser och leder till förlust av kunder i en konkurrensutsatt situation. Dessutom kommer ytterligare avreglering och priskonkurrens att medföra en snabbare övergång till billigare och - vilket är ännu viktigare - renare naturgasresurser som bränsle för elproduktion.

Slutligen förväntas öppnandet av marknaden och de planerade stödåtgärderna för att främja förnybara energikällors tillgång till elnätet öka de miljövänliga, förnybara energikällornas möjlighet att ta en större andel av marknaden.

(1) SEK(93) 785 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2816/98

från Carmen Díez de Rivera Icaza (PSE) till kommissionen

(17 september 1998)

Angående: Solskyddsprodukter

Under augusti publicerades rapporter i olika media om solskyddsprodukternas ineffektivitet när det gäller att skydda mot till exempel malignt melanom.

1. Kan kommissionen ange om man har tillgång till information om dessa produkters verkan eller brist på verkan och

2. om så inte är fallet vilka åtgärder man ämnar vidta för att få klarhet i frågan?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(16 oktober 1998)

Säkerheten hos kosmetiska produkter som saluförs i gemenskapen säkerställs genom bestämmelserna i rådets direktiv 76/768/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter, även känt som kosmetikadirektivet. Säkerheten hos solskyddsprodukter undersöks noggrant och regleras genom bestämmelserna i bilaga VII som innehåller en lista över de UV-filter som får användas i kosmetiska produkter inom gemenskapen.

I artikel 7a i direktivet fastställs att tillverkaren måste informera myndigheterna om produktens effektivitet. Hur effektivt solskyddet är framgår av vilken solskyddsfaktor produkten har, vilket är den vedertagna metoden för att bedöma hur effektivt ett solskydd är. Genom metoden jämförs vilken UV-dos som krävs för att framkalla hudreaktion på ett område med eller utan den skyddsprodukt som skall testas. Metoden (för vilken det finns ett standardprotokoll) är i hög utsträckning accepterad bland hudspecialister och hälsoexperter och har visat vilka fördelar som skydd med hjälp av UV-filter ger.

Kommissionen är mottaglig för den oro i fråga om säkerhet och effektivitet hos solvårdsprodukter som nyligen rapporterats. Kommissionen har, inom ramen för verksamheten i den vetenskapliga kommittén om kosmetiska produkter och icke-livsmedelsprodukter som är avsedda för konsumenter, sammankallat en expertpanel om säkerheten hos solskyddsprodukter. Expertpanelen kommer att sammanträda första gången i början av 1999 och kommer att ge råd till kommissionen i fråga om vilka konsekvenser solskyddsmedel och UV-skydd har för konsumenternas säkerhet. Den vetenskapliga kommittén kommer att undersöka säkerheten hos solskyddsmedel, deras förmåga att blockera de skadliga effekterna från UV-strålning, konsumenters köpvanor och hur lämplig solskyddsfaktorn är i fråga om att förmedla konsumentinformation. Kommissionen kommer att gå igenom expertpanelens åsikter och därefter föreslå lagstiftningsmässiga eller tekniska åtgärder, beroende på vad som är lämpligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2753/98

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(10 september 1998)

Angående: Brist på livsmedel i Nordkorea

Bristen på livsmedel i Nordkorea och de problem som uppstår på grund av undernäring, särskilt bland barn, fortsätter. FAO rekommenderar att man ökar användningen av "dubbla skördar" för att delvis lösa detta problem. Den nordkoreanska regeringen ansöker om 8 000 ton vete och 4 500 ton korn samt en leverans av gödningsmedel. Ställer sig kommissionen positiv till FAO:s rekommendationer och den nordkoreanska regeringens ansökan?

Svar från Sir Leon Brittan på kommissionens vägnar

(9 oktober 1998)

Kommissionen har sedan 1995 aktivt övervakat livsmedelförsörjningen och därmed sammanhängande humanitära problem i Nordkorea. Ett omfattande bistånd från gemenskapen, värt cirka 120 miljoner ecu, har tillhandahållits under perioden 1995-1998.

Även om naturkatastrofer försvårade situationen i synnerhet under 1995 och 1996 är den huvudsakliga orsaken till livsmedelbristen i Nordkorea strukturell. Den härrör från landets misslyckande vad gäller att anpassa jordbruk och övrig ekonomi till de ändrade internationella förutsättningarna (det faktum att de handelssubventioner som tidigare beviljades av Kina och f.d. Sovjetunionen tagits bort).

Med hänsyn till problemens strukturella natur har kommissionen redan under 1998 delvis ändrat gemenskapens bistånd från livsmedelsbistånd till åtgärder som är utformade för att förbättra säkerställandet av livsmedelförsörjningen. Ett integrerat biståndspaket om 30 miljoner ecu i vilket både livsmedelsbistånd (86 000 ton av utvalda produkter) och stöd för återanpassning av jordbruket (30 000 ton gödningsmedel, teknisk hjälp och pilotprojekt) ingår håller för närvarande på att genomföras. Gemenskapen har även tidigare stöttat initiativ för två skördar om året i Nordkorea i syfte att gynna en ökad produktivitet i jordbruket.

Kommissionen har ännu inte fattat några beslut om eventuellt livsmedelbistånd eller åtgärder för att säkerställa livsmedelförsörjningen i Nordkorea för 1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2910/98

från Edward Kellett-Bowman (PPE) till kommissionen

(2 oktober 1998)

Angående: Säkerhet på arbetsplatsen: lödning

Känner kommissionen till de problem som orsakas av giftig rök i samband med lödning och som många anställda, särskilt de som arbetar med montering av elektronik, utsätts för och finns det några planer på att utarbeta förslag till hur man skall åtgärda detta problem?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(5 november 1998)

Kommissionen känner till de hälsorisker som uppstår för arbetstagare som exponeras för svetsrök.

Arbetstagare som exponeras för svetsrök omfattas redan av de åtgärder som vidtagits på grundval av gemenskapslagstiftningen om hälsa och säkerhet i arbetet såsom rådets direktiv 80/1107/EEG(1), 89/391/EEG(2), 89/654/EEG(3), 89/655/EEG3, 89/656/EEG3, 90/394/EEG(4) och 98/24/EG(5). I dessa direktiv fastställs minimikrav i enlighet med artikel 118A i EG-fördraget, vilka måste vara uppfyllda på arbetsplatserna för att garantera att alla nödvändiga åtgärder vidtagits för att förhindra exponering eller för att kontrollera omfattningen av exponeringen.

(1) EGT L 327, 3.12.1980.

(2) EGT L 183, 29.6.1989.

(3) EGT L 393, 30.12.1989.

(4) EGT L 196, 26.7.1990.

(5) EGT L 131, 5.5.1998.