SKRIFTLIG FRÅGA E-3856/98

från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Fri rörlighet för idrottstränare

1. Är det sant att Italien (genom Italiens olympiska kommitté, idrottsskolor och tekniska organ) utsätter sina egna medborgare och yrkesverksamma inom idrottssektorn för omvänd diskriminering genom att hindra dessa från att fritt utöva sitt yrke i Italien respektive övriga Europa, i och med att man fortfarande inte har ändrat de relevanta lagdekreten i enlighet med gemenskapens direktiv 89/48/EEG(1) och 92/51/EEG(2), vilka skulle ha genomförts senast i juni 1994?

2. Är det riktigt att den olympiska kommittén i praktiken har monopol på yrkesutbildningar i idrott (inbegripet kurser som finaniseras av Europeiska socialfonden) och att de nationella idrottsförbunden inte anpassat sina kurser till de fem nivåer som man kom överens om vid Europeiska rådet i Milano 1985?

3. Är det sant att vissa italienska universitet, idrottssponsorer, privatskolor och idrottsklubbar utfärdar examensbevis, som ger rätt till fri yrkesutövning, från idrottshögskolan Scuola centrale dello Sport, där man utbildar kvalificerade idrottsinstruktörer (gymnasienivå följt av tre yrkesverksamma år, i enlighet med EU-regler) och idrottslärare?

4. Vilka åtgärder har kommissionen i så fall för avsikt att vidta för att få Italien att rätta sig efter gemenskapens principer och bestämmelser?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(23 februari 1999)

Frågeställaren hänvisar i första hand till de båda direktiven 89/48/EG och 92/51/EG. Genom rådets direktiv 89/48/EG av den 21 december 1988 införs en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier. Detta direktiv har därefter kompletterats genom rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning. Det sistnämnda direktivet gäller examensbevis som inte omfattas av direktiv 89/48/EEG. Yrkesutbildningar i idrott faller undantagslöst under direktiv 92/51/EEG. Den generella ordningen för erkännande av examensbevis innebär att en person som har alla kvalifikationer för att utöva ett yrke i en medlemsstat i princip skall kunna utöva samma yrke i en annan medlemsstat.

Italien har liksom alla andra medlemsstater fått anpassa sin lagstiftning så att den överensstämmer med dessa direktiv. Det bör noteras att kommissionen hittills inte har förelagts ärenden som tyder på att det skulle vara några särskilda problem när det gäller erkännande av idrottslärares examensbevis i Italien.

Det bör understrykas att dessa direktiv skall tillämpas under förutsättning att det finns en gränsöverskridande faktor, som när en person med examensbevis från en annan medlemsstat vill att detta skall erkännas för att få möjlighet att arbeta i Italien. Detta gäller oavsett om personen i fråga är medborgare i Italien eller i något annat land. De mekanismer som införs genom dessa båda direktiv omfattar emellertid inte de fall när personer som är utbildade i Italien önskar arbeta i detta land. Detta är en fråga som uteslutande hör till landets egna angelägenheter.

Kommissionen har dessutom inte befogenhet att ålägga Italien ett särskilt förfarande för reglering av vissa yrken. Enligt subsidiaritetsprincipen är regleringen av yrken ett område där medlemsstaterna ensamma är behöriga. Detta leder till att en del yrkesgrupper endast förekommer i vissa medlemsstater och inte i andra. Även om benämningen ibland är densamma kan innehållet variera. De utbildningsnivåer som krävs för att få utöva ett och samma yrke kan slutligen också skilja sig åt. Kommissionen har därför inte befogenhet att ingripa när det gäller Italiens sätt att reglera yrkesutbildningar i idrott inom landets egna gränser. Däremot är de italienska myndigheterna naturligtvis skyldiga att införa mekanismer för erkännande av utbildningsbevis och att avskaffa varje åtgärd som skulle kunna anses vara diskriminerande.

Frågeställaren nämner också de fem utbildningsnivåer som fastställdes genom rådets beslut 85/368/EEG av den 16 juli 1985 om jämförbarhet av yrkesutbildningsmeriter mellan medlemsstater(3). Detta beslut hade emellertid till uppgift att fungera som incitament, inte att varje medlemsstat skulle åläggas att införa ett liknande system. I artikel 2 i detta beslut fastställs för övrigt att den struktur för yrkesutbildningsnivåer som anges i bilagan kan användas. Där står även att "en text om detta har som en ren information tagits in i bilagan till detta beslut". De italienska myndigheterna kan därför själva välja om de vill följa den föreslagna strukturen eller ej.

(1) EGT L 19, 24.1.1989, s. 16.

(2) EGT L 209, 24.7.1992, s. 25.

(3) EGT L 199, 31.7.1985.