SKRIFTLIG FRÅGA E-0343/03

från Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) till kommissionen

(10 februari 2003)

Ämne: Vissa gränstrakter inom EU är handikappade i fråga om skatter och socialavgifter

Av en undersökning som gjorts av en advokat som specialiserat sig på skattefrågor, Hervé Germa, i Perpignan (Frankrike) och Figueres (Spanien), framgår det att skillnaderna mellan de båda staterna i fråga om skatter och sociala kostnader är så pass stora att de representerar en form av illojal konkurrens.

Det handlar då främst om skillnader i socialavgifter och näringsidkarskatt (taxe professionnelle). I Frankrike uppgår socialavgifterna till 48 procent av bruttolönen, medan motsvarande andel i Spanien är bara 30,6 procent. Vad näringsidkarskatten beträffar betalar ett företag med färre än tio anställda omkring 1 200 euro i Frankrike, mot endast mellan 400 och 500 euro i Spanien.

Dessa skillnader påverkar inte områden som ligger långt bort från riksgränsen. Men de påverkar framför allt den franska regionen Roussillon, med dess bräckliga ekonomi.

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att i mån av möjlighet kompensera det ekonomiska handikapp som den rådande situationen representerar?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(18 mars 2003)

Enligt gällande gemenskapslagstiftning hör direktbeskattning i huvudsak till medlemsstaternas behörighetsområde. Utifrån tidigare erfarenheter är kommissionen medveten om att svårigheter kan uppstå i gränsöverskridande situationer på grund av olikheter i medlemsstaternas beskattningssystem. Problem kan föreligga i form av diskriminering och hinder för utövandet av de fyra friheterna.

Förutsatt att medlemsstaterna respekterar bestämmelserna i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen står det dem fritt att välja de beskattningssystem de anser lämpliga. Det finns ett samband mellan beskattningsnivån och de offentliga utgifterna, över vilka medlemsstaterna likaså har beslutanderätten, så länge som utgifterna motsvaras av inkomster så att balans eller överskott råder i de offentliga finanserna. Trots detta konstaterade kommissionen i sitt meddelande Skattepolitiken i Europeiska unionen Prioriteringar för de kommande åren(1) att en ökad skattesamordning kan bli nödvändig för förebyggande av diskriminering i gränsöverskridande situationer och undanröjande av hinder för utövandet av de fyra friheterna.

När det gäller den sociala tryggheten i allmänhet fråntar inte gemenskapslagstiftningen medlemsstaterna deras befogenhet att organisera sina sociala trygghetssystem. I avsaknad av en harmonisering på gemenskapsnivå kommer det an på de enskilda medlemsstaterna att lagstifta om nivån på de sociala avgifterna, men medlemsstaten i fråga måste följa gemenskapslagstiftningen vid utövandet av denna befogenhet. Dessutom bör man komma ihåg att sådana avgifter endast utgör en del av arbetskraftskostnaderna och att det som är avgörande ur konkurrenssynpunkt är arbetskraftskostnaderna i förhållande till produktiviteten (arbetskostnad per enhet). Produktiviteten är beroende av ett flertal faktorer, bl.a. kompetensnivån och den offentliga infrastrukturens kvalitet.

Eftersom den situation frågeställaren beskriver inte förefaller att innebära något brott mot gemenskapslagstiftningen har kommissionen inte anledning att vidta några åtgärder.

(1) KOM(2001) 260 slutlig.