SKRIFTLIG FRÅGA E-0189/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(31 januari 2003)

Ämne: Amerikanska initiativ för att få tillgång till oljefyndigheterna i länderna vid Kaspiska havet

1. Känner kommissionen till att det finns ett ökande intresse för de förmodade oljefyndigheter som befinner sig under marken i de stater som uppstått ur det som tidigare var Sovjetunionen, där 20 procent av oljefyndigheterna och 50 procent av naturgasfyndigheterna finns?

2. Kan kommissionen bekräfta att Förenta staterna i ökad omfattning tar initiativ till åtgärder som skall garantera att landet har tillgång till regelbundna leveranser av olja och naturgas från källor runt Kaspiska havet?

3. Kan kommissionen bekräfta att anläggningen av en ny 1 760 km lång oljeledning från Baku i Azerbajdzjan via Tblisi i Georgien till Ceyhan vid Medelhavet nära den syriska gränsen i Turkiet är den dyraste och minst lönsamma lösningen av alla tidigare övervägda alternativ?

4. Har oljeledningen till Ceyhan, som enligt planerna förväntas bli färdig 2005, i huvudsak samband med amerikanska intressen och amerikansk inblandning, eller är också myndigheter och företag från EU inblandade i detta projekt?

5. Hur bedömer kommissionen slutsatserna från doktor Parvizi Amineh, forskare vid International Institute for Asian Studies i Amsterdam, som i sin bok Great Game som kommer ut inom kort, hävdar att om denna utveckling fortsätter kommer Europa och Asien att bli helt beroende av amerikansk distribution av olja och naturgas?

6. Finns det avtal med EU och/eller medlemsstaterna om tillgängligheten till denna olja för bruk i Europa, eller är denna olja helt eller till stor del reserverad för den amerikanska förbrukningen som fortfarande ökar kraftigt?

Källa: Den nederländska dagstidningen De Volkskrant, den 18 januari 2003.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(14 mars 2003)

Kommissionen känner till de förmodade oljefyndigheterna i staterna i före detta Sovjetunionen, framför allt i området kring Kaspiska havet, och har bland annat inrättat det särskilda programmet Inogate, som inleddes 1995 inom Tacis-programmet. Kommissionen är naturligtvis mycket medveten om den nyckelroll Ryssland redan i dag spelar för unionens oljeförsörjning. Kommissionen har tagit initiativ till energisamtal med Ryssland, en dialog som sedermera formaliserats. Ryssland är i dag den främsta externa leverantören av gas till unionen, och den näst viktigaste externa leverantören av olja.

Precis som EU strävar USA efter en geografisk spridning av världens oljeförsörjning, och länderna i före detta Sovjetunionen har en roll att spela i den utvecklingen. Kommissionens uppfattning är att oljeledningarnas dragning bör förbli en fråga för berörda företag, som bör behandlas på grundval av ekonomiska och affärsmässiga hänsyn.

Kommissionen känner inte till innehållet i den bok som Parvizi Amineh räknar med att publicera inom kort.

Det kan vara på sin plats att påminna om grönboken om trygg energiförsörjning(1), som kommissionen antog år 2000. I den understryker kommissionen problemen med unionens energiberoende, och ger några förslag till lösningar. Dialogen mellan producent- och konsumentländer, och i synnerhet med de närmaste grannländerna, är mycket viktig för att sprida unionens försörjningskällor.

(1) KOM(2000) 769 slutlig.