SKRIFTLIG FRÅGA P-0683/98 från Umberto Bossi (NI) till kommissionen (2 mars 1998)

Ämne: Den italienska centralbankens guld och det statliga budgetunderskottet i Italien

Den italienska centralbankens försäljning av guld till det italienska riksgäldskontoret (UIC) är den senaste i en lång rad av skandaler där Italien visat sin dåliga sida i sitt desperata försök att uppfylla Maastricht-kriterierna.

Kommissionen godkände nyligen ett dokument i Bryssel, av vilket framgår att denna händelse skall tas upp i rådet och att Eurostat håller på att undersöka händelsen. 1974 tog den italienska centralbanken ett lån på 2 miljarder USD hos den tyska centralbanken för att kunna skydda liran mot spekulationer. Som garanti för lånet köpte UIC 543 ton guld av den italienska centralbanken. Lånet betalades tillbaka i september 1978, men guldet stod kvar i UIC:s räkenskaper. Guldet revalverades under årens lopp, men kapitalvinsten beskattades aldrig eftersom de enligt den italienska skattelagstiftningen endast beskattas i samband med avyttring. UIC, som för övrigt höll på att avvecklas, sålde i juli 1997 tillbaka detta guld till den italienska centralbanken. UIC gjorde genom denna handling en vinst på 7 600 miljarder lire och beskattades därmed med 4 000 miljarder lire, varav en del (3 400) betalades in i november 1997. På så sätt tillfördes statskassan 3 400 miljarder, och det statliga budgetunderskottet minskade och utgjorde därmed 2,7 % av BNP i slutet av 1997, det vill säga gott och väl under den treprocentsgräns som utgör ett av Maastricht-kriterierna.

Skulle kommissionen vilja klargöra vad för slags transaktion detta var?

Skulle kommissionen vilja klargöra om det är tillåtet att uppmuntra till att sådana skatteintäkter räknas in i det statliga underskottet?

Om så inte är fallet, anser då inte kommissionen att denna händelse ännu en gång visar att ingenting har ändrats i Italien och att de inte ens drar sig för att ta sig in i gemenskapen med hjälp av torftiga bokföringsknep?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (17 mars 1998)

Kommissionen har alltid inom ramen för de övervakningsförfaranden som inrättats genom EG-fördraget, såsom den multilaterala övervakningen (artikel 103) och förfarandet om alltför stora underskott (artikel 104c), noga granskat omfattningen och typen av makroekonomisk anpassning och skattemässig anpassning i enskilda medlemsstater och gjort en tydlig skillnad mellan strukturåtgärder och temporära åtgärder. Kommissionen har då bevakat insynen och tillförlitligheten i redovisningssystemen i samtliga medlemsstater.

Kommissionen har beträffande den särskilda transaktion som parlamentsledamotens fråga handlar om redan analyserat dess natur och bestämt dess redovisningsmässiga behandling enligt Europeiska nationalräkenskapssystemet ¨ENS 79¨. Eurostat har i sitt beslut nr 5/98 av den 27 januari 1998 beslutat att behandla denna betalning som en finansiell transaktion som inte påverkar beräkningen av budgetunderskottet så som det definieras för förfarandet om alltför stora underskott. Med andra ord kommer denna transaktion inte att minska underskottet enligt den definition som är relevant för tillträde till den europeiska monetära unionen (EMU), det vill säga den offentliga sektorns nettoupplåning.

Kommissionen kommer att i enlighet med artikel 109j.1 i EG-fördraget lägga fram en granskning av hållbarheten i de italienska offentliga finanserna och andra medlemsstaters offentliga finanser i sin konvergensrapport som kommer ut den 25 mars 1998.