ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0256/01

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(8 februari 2001)

Ämne: Rätt till ersättning vid vidareförsäljning

Överväger kommissionen att inrätta ett centraliserat europeiskt register över alla behöriga konstnärer och deras arvingar enligt förslaget till direktiv? Om så inte är fallet, hur förväntas de fysiska eller juridiska personer som avses i artikel 9 kunna avgöra om de har rätt till ersättning för ett verk vid anspråk från två eller flera personer utanför den berörda medlemsstatens jurisdiktion?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0256/01, E-0260/01, E-0262/01 och E-0264/01 ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(26 mars 2001)

Den 13 december 2000 tillstyrkte parlamentet flera ändringar av rådets gemensamma ståndpunkt av den 19 juni 2000 om upphovsmannens rätt till ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk (följerätt)(1). I enlighet med artikel 251.3 i EG-fördraget (f.d. artikel 189b) har rådet rätt att yttra sig om ändringarna. När kommissionen svarar på frågorna om vissa enskilda bestämmelser kommer den att utgå från den gemensamma ståndpunkten i dess ändrade lydelse enligt parlamentets version.

Frågeställaren oroar sig för de krav som direktivet kommer att innebära för de personer som nämns i artikel 9, vilka i enlighet med artikel 1.4 ofta kommer att bli ersättningsskyldiga för följerätten, om flera personer anser sig ha rätt till ersättning eller om ingen gör anspråk på ersättningen.

Formerna för ersättning beror på vilket system för förvaltning som används. Enligt ståndpunkten i dess ändrade lydelse skall det bli medlemsstaternas sak att besluta vilken lösning som skall användas. Om en medlemsstat t.ex. väljer obligatorisk kollektiv förvaltning, blir det en sak för bolaget för kollektiv förvaltning att behandla denna typ av frågor.

Under alla omständigheter finns det anledning att besvara frågan om betalning när det är osäkert vem som är betalningsskyldig i många andra fall än sådana som rör följerätt, varför medlemsstaterna har väletablerade rättsliga regler på detta område. De personer som avses i artikel 9 behöver alltså bara följa de rutiner som anges i nationell rätt för sådana fall.

Mot denna bakgrund vore ett centralt europeiskt register över alla ersättningsberättigade konstnärer och efterträdande rättshavare en administrativ överloppsgärning. Kommissionen planerar alltså inte att inrätta ett sådant register.

Parlamentsledamoten frågar också om räckvidden för artikel 5. Här kan kommissionen bekräfta att det i det försäljningspris som följerätten skall beräknas på inte ingår några skatter och avgifter som läggs till nettopriset, t.ex. moms. Direktivet påverkar alltså inte medlemsstaternas skatteregler.

(1) EGT C 300, 20.10.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0287/01

från Mark Watts (PSE) till kommissionen

(9 februari 2001)

Ämne: Skydd av slaktkycklingar

Den 21 mars 2000 antog den vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande en rapport om skydd av kycklingar som föds upp för köttproduktion (broilers), i vilken man kom fram till att broilerindustrins strävan att uppnå en snabb tillväxttakt leder till att många slaktkycklingar lider av underutvecklade ben och dör av hjärtsvikt. Den vetenskapliga kommittén menade vidare att djurtäthetsnivån får vara högst 25 kg/m2 för att man skall kunna undvika allvarliga problem med slaktkycklingarnas välbefinnande, och att över 30 kg/m2 även med mycket effektiva miljökontrollsystem ökar antalet

allvarliga problem avsevärt. Kommittén drog även slutsatsen att de stränga foderrestriktioner som ruvhönorna underkastas leder till oacceptabla trivselproblem, och att ruvhönornas välbefinnandet måste förbättras.

Vid rådets (jordbruk) möte i november 2000 uppmanade dessutom flera delegationer kommissionen att snarast möjligt utarbeta ett förslag till direktiv om skydd av slaktkycklingar.

Mot denna bakgrund undrar jag när kommissionen ämnar utarbeta ett förslag till rådets direktiv om slaktkycklingarnas hälso- och välfärdsproblem, vilka behandlades i den vetenskapliga kommitténs rapport?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(28 februari 2001)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till det gemensamma svaret på frågorna E-1809/00 och E-1848/00 som ställts av McAvan(1) i samma ämne.

(1) EGT C 89 E, 20.3.2001, s. 89.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0078/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(29 januari 2001)

Ämne: Uppköp för destruktion av nötkreatur som är äldre än 30 månader för att undvika eventuell konsumtion av kött från djur som är smittade av galna ko-sjukan, och tillämpningen av denna bestämmelse i Galicien

Vilken räckvidd har den bestämmelse om uppköp för destruktion av nötkreatur som är äldre än 30 månader som godkändes av rådet (jordbruk) vid dess möte den 4 december 2000 för att undvika risken för eventuell konsumtion av kött från BSE-smittade djur? När och hur skall denna bestämmelse tillämpas i unionen? Hur kommer denna bestämmelse att tillämpas i Galicien? Hur många djur kan komma att beröras och vilka tekniska och ekonomiska medel kommer att användas?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(20 mars 2001)

Det system med uppköp och destruktion som fastställdes genom förordning (EG) nr 2777/2000 av 18 december 2000 om undantagsåtgärder till stöd för nötköttsmarknaden(1) har antagits av kommissionen och trädde i kraft den 1 januari 2001. Syftet med denna undantagsåtgärd för stöd till marknaden är att dra tillbaka nötkött från marknaden fram till den 30 juni 2001, då det blir obligatoriskt med BSE-test för alla slaktade djur som är äldre än 30 månader.

Fram tills dess är det enligt samma förordning, när det gäller djur som är äldre än 30 månader, endast djur som vid BSE-test uppvisat negativt resultat som kan säljas som livsmedel medan djur som inte har testats skall köpas upp av medlemsstaterna för att permanent dras tillbaka från marknaden genom destruktion.

Fastän förordningen i fråga är tillämplig i alla medlemsstater tillåter den dock vissa undantag. Danmark, Nederländerna, Österrike, Finland och Sverige deltar inte aktivt i systemet, och Tyskland och Luxemburg köper upp djur som är äldre än 30 månader trots att dessa länder har full kapacitet för att testa alla djur som är äldre än 30 månader och som lämnas till slakt.

Spanien tillämpar förordningen fullt ut men interna problem när det gäller teknisk kapacitet, utbildning av personal, logistik etc. har försenat den praktiska tillämpningen.

Det har inte fastställts någon övre gräns för hur många djur som kan omfattas av systemet. 700 miljoner euro har emellertid öronmärkts för gemenskapens medfinansiering av sådana uppköp (70 % av kostnaderna för uppköpspriset).

Bortsett från medfinansieringen är det medlemsstaterna som har ansvaret för att tillhandahålla de ekonomiska resurser och den tekniska kapacitet som krävs för att systemet skall fungera.

(1) EGT L 321, 19.12.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0060/01

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(22 januari 2001)

Ämne: Ekonomiskt bistånd till Montenegro

EU beslutade att ge delstatsregeringen i Montenegro 15 miljoner euro i ekonomiskt bistånd före de lokala valen i juni. För vilka ändamål har detta bistånd använts, enligt vad kommissionen vet, och har biståndet förvaltats i Montenegro på vederbörligt sätt?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(30 mars 2001)

Svar på parlamentsledamotens fråga om EU-bistånd till Montenegro.

- Under 2000 godkände EU ett omfattande bistånd till republiken Montenegro. Biståndet omfattade drygt 9 miljoner euro i humanitärt bistånd, upp till 20 miljoner euro i makroekonomiskt stöd, 11 miljoner euro för livsmedelsförsörjning och sammanlagt 20 miljoner euro (i två omgångar på 5 respektive 15 miljoner euro) i återuppbyggnadsstöd. Detta bistånd innefattar inte medlemsstaternas bilaterala bistånd, som framför allt gäller områdena infrastruktur, reformering av offentlig förvaltning och ekonomiska reformer. Biståndsnivån var ett uttryck för den prioritet som rådet (allmänna frågor), och faktiskt även Europaparlamentet, gav åt stöd till Montenegro för att landet skulle kunna stå emot det stora, bl.a. ekonomiska tryck som utövades av Milosevic-regimen och få hjälp på vägen mot demokrati och reformer.

- Det humanitära biståndet och det makroekonomiska stödet har sedan dess betalats ut. Det senare var förenat med ett antal villkor som regeringen uppfyllde för att få ut den andra delbetalningen. Stödet på 11 miljoner euro för livsmedelsförsörjning har ännu inte blivit föremål för en finansiell överenskommelse, eftersom regeringen helt nyligen fick den sista delbetalningen från 1999 års program för livsmedelsförsörjning, som också det var förenat med strikta villkor.

- Kommissionen förmodar att de 15 miljoner euro som parlamentsledamoten hänvisar till gäller andra delen av 2000 års återuppbyggnadsprogram om 20 miljoner euro. Detta delprogram, som godkändes genom kommissionens beslut av november och december 2000 för 1 respektive 14 miljoner euro, omfattar stöd till transportinfrastruktur, utbildning, jordbruk samt finansiellt, administrativt och tekniskt stöd. Den första fasen med ett stödpaket för infrastrukturåtgärder (åtagande på 5 miljoner euro i maj 2000) har kommit en bra bit på väg, men den andra fasen har ännu inte satts igång, då åtagandet gjordes sent år 2000 och handlingarna samt ansvaret för genomförandet överförts till Europeiska byrån för återuppbyggnad. I och med att byråns operativa centrum i Podgorica nu har öppnats hoppas kommissionen kunna sätta igång med genomförandet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0145/01

från Toine Manders (ELDR) och Jules Maaten (ELDR) till kommissionen

(31 januari 2001)

Ämne: Brandfarliga kläder

I en nöjeslokal i Volendam (Nederländerna) inträffade nyligen en fruktansvärd brand som kostade tio människor livet och försatte tiotals andra i livsfara eller gav dem men för livet. En av orsakerna till branden var att det där fanns farliga lättantändliga produkter, bland annat kläder. Med anledning av detta har den nederländska konfektionsindustrin meddelat att man på frivillig basis skall låta det framgå på klädernas etiketter hur pass brandfarliga de använda materialen är.

1. Skulle kommissionen kunna studera om det är möjligt och önskvärt att genom EU-lagstiftning göra det obligatoriskt inom hela EU att uppge hur pass brandfarliga kläder är, för att göra konsumenten medveten om risken?

2. Skulle kommissionen vidare kunna undersöka om det är möjligt och önskvärt att förse alla konsumentprodukter som kan vara brandfarliga med en sådan varningsetikett för konsumenten?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(7 mars 2001)

Kläder och deras brandfarlighet omfattas inte av någon specifik gemenskapsbestämmelse. De ingår i tillämpningsområdet för rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet(1), som fastställer en allmän säkerhetsföreskrift. I direktivet hänvisas det till europeiska standarder som om de efterlevs överensstämmer med den allmänna säkerhetsföreskriften i den nya versionen av direktivet, som för närvarande håller på att ses över.

Kommissionen gav i december 2000 Europeiska standardiseringskommittén i uppdrag att utarbeta europeiska standarder för nattlinnens brandfarlighet, eftersom tillgänglig statistik visat att kläder av denna typ är särskilt brandfarliga. Kommissionen skall nu undersöka behovet av ett nytt uppdrag gällande brandfarligheten hos andra typer av kläder. Kommissionen skall inleda samråd med medlemsstaterna och andra berörda parter, såsom konsumentorganisationer och industriförbund. Syftet är att beakta deras synpunkter på området, samt att samla fakta och statistik om olyckor som inträffat de senaste åren.

Kommissionen anser att varningsetiketter skulle kunna vara ett komplement till de tekniska lösningar som finns tillgängliga, om dessa lösningar inte till fullo eliminerar risken för brand. Finns det inga tillfredsställande tekniska lösningar att tillgå, kan standardiseringsorganet införa dessa varningsetiketter.

(1) EGT L 228, 11.8.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0352/01

från Karin Riis-Jørgensen (ELDR) till kommissionen

(6 februari 2001)

Ämne: Samarbetsavtalet mellan Lufthansa och SAS

Då samarbetsavtalet mellan Lufthansa och SAS inleddes accepterades detta under förutsättning att det skulle medföra ekonomiska fördelar för konsumenterna. Så har emellertid inte skett. Samarbetsavtalet mellan de två bolagen innebär istället betydande konkurrensbegränsningar i och med att de två aktörerna som förut konkurrerade med varandra numera tack vare detta nära samarbeta har undanröjt all konkurrens.

Bland samarbetets negativa aspekter kan i synnerhet två väsentliga nackdelar nämnas, vilka samtidigt strider helt mot kommissionens avsikt då den beviljade en dispens för sex år sedan: högre flygpriser och färre avgångar bägge till nackdel för konsumenterna!

Jag skulle därför vilja ställa följande frågor:

1. Hur förhåller sig kommissionen till hur detta samarbete utvecklats och till de fullständigt uppenbara nackdelar som samarbetsavtalet mellan Lufthansa och SAS har medfört för konsumenterna?

2. Borde inte kommissionen med anledning av dessa nackdelar för konsumenterna för länge sedan ha ingripit mot samarbetet (även om dispensen formellt sätt inte har överträtts)?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(22 mars 2001)

Kommissionen beslutade den 16 januari 2001 att bevilja ett undantag enligt artikel 81.3 (tidigare artikel 85.3) i EG-fördraget för samarbetsavtalet mellan Lufthansa och SAS. Undantaget gäller till den 31 oktober 2002 och är kringgärdat av vissa villkor som anges i beslutet. Avsikten med villkoren är att underlätta tillträde för andra företag till de linjer som trafikeras gemensamt av Lufthansa och SAS. Exempel på villkor är skyldigheten att begränsa antalet avgångar på en viss linje om ett annat företag börjar trafikera den och att låta andra företag få tillräckligt många slot-tider.

Kommissionen övervakar noggrant samarbetsavtalets tillämpning, och parterna måste varje år lämna in ett antal uppgifter till kommissionen, bland annat om antalet avgångar, genomsnittligt pris och vilken trafikkapacitet parterna har på ett antal linjer. Uppgifterna ger en växlande bild. På vissa linjer har parterna ökat antalet avgångar, medan de har minskat dem på andra.

Kommissionen ser inga tecken som tyder på att parterna inte skulle följa villkoren. Kommissionen känner heller inte till att de faktiska omständigheter som låg till grund för beslutet om undantag skulle ha ändrats. Det finns således ingen anledning för kommissionen att återkalla undantaget.

Kommissionen konstaterar emellertid att inga nya operatörer har startat trafik på linjerna i fråga. När sexårsperioden löper ut 2002 kommer kommissionen att på nytt få tillfälle att utreda samarbetsavtalets verkningar. De påstådda konsekvenserna för avgångar och biljettpriser samt det faktum att ingen ny konkurrent har kommit in på marknaden kommer givetvis att beaktas vid en förnyad granskning.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0656/01

från Maurizio Turco (TDI) till kommissionen

(26 februari 2001)

Ämne: Åklagarutredning om regionen Puglias användning av medel avsedda för yrkesutbildning

Enligt tidningsuppgifter har åklagarmyndigheten i Bari börjat utreda regionen Puglias användning av medel avsedda för yrkesutbildning. Det finns uppgifter om att man har upptäckt vissa felaktigheter och att åklagarutredningen har inletts till följd av en anmälan från advokat Giuseppe Di Donna, före detta regionstyrelseråd i Puglia med ansvar för yrkesutbildning.

Tidningen La Repubblica publicerade den 18 januari 2001 en intervju med talmannen i Italiens deputerandekammare, Luciano Violante, med rubriken Provenzanos grepp om 16 000 EU-miljarder Violante: här ser vi Cosa Nostras nya ambitioner.

Bör inte kommissionen höra advokat Di Donna för att reda ut om EU:s ekonomiska intressen har skadats och talman Violante för att få klarhet i hur befogad hans oro är?

Har kommissionen redan vidtagit några åtgärder med anledning av ovanstående, eller har kommissionen för avsikt att vidta några åtgärder? Vilka, i så fall?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(3 april 2001)

Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) inledde den 28 juli 2000 en utredning om regionen Apuliens användning av medel avsedda för yrkesutbildning.

Kommissionen bistår på alla sätt som behövs. Vi har bland annat gett åklagarmyndigheten i Bari tillstånd att höra en av våra tjänstemän, som är expert på finansiella förfaranden i Europeiska socialfonden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0159/01

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(31 januari 2001)

Ämne: Onkologisk enhet vid Hospital Costa del Sol i Marbella

Hälften av de cancerpatienter som opererats på Hospital Costa del Sol i den spanska staden Marbella tvingas ta sig till Málaga för att få behandling efter sin operation. Det är således uppenbart nödvändigt att inrätta en onkologisk enhet i sagda sjukhus.

Organisationer som företräder stadens invånare och politiska partier har vid flera tillfällen begärt att en onkologisk enhet skall inrättas i det viktiga offentliga sjukhuset, som har ett mycket betydande antal inhemska patienter och patienter från andra medlemsstater, vilka tvingas ta sig från Marbella till Málaga varje dag för att få läkarbehandling efter att ha opererats för cancer i sagda sjukhus på Costa del Sol.

Kan kommissionen uppge om det inom EU:s program mot cancer finns gemenskapsmedel avsedda för inrättandet av onkologiska enheter i syfte att komplettera terapeutiska åtgärder avsedd för cancerpatienter med den medicinska behandling som dessa måste få efter operation?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(23 mars 2001)

Programmet Europa mot cancer tar inte upp behandlingsfrågor, eftersom det saknas en relevant rättslig grund i EG-fördraget. Enligt artikel 152 (f.d. artikel 129) i EG-fördraget kan denna typ av gemenskapsprogram endast innehålla förebyggande åtgärder.

I det integrerade verksamhetsprogrammet Andalusien, som antogs av kommissionen den 29 december 2000, och det lokala verksamhetsprogrammet, som kommer att antas inom kort, anslås medel till att förbättra infrastrukturer och utrustning inom sjukvården.

I enlighet med rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1) är det medlemsstaterna själva som väljer ut de projekt som skall få stöd från dessa fonder, i första hand utifrån egna kriterier för sjukvårdspolitiken.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0189/01

från Mogens Camre (UEN) till kommissionen

(29 januari 2001)

Ämne: PKK:s verksamhet utanför Turkiet

PKK-tidningen Ösgur Politika har den 5, 6 och 7 december 2000 i Tyskland tryckt och delat ut information om nyligen inträffade väpnade sammanstötningar mellan upproriska kurdiska partier, PKK och YNK, som är identiskt med PUK (Patriotic union of Kurdistan) under ledning av Talaban. Detta bevisar att PKK inte upphört med sin väpnade verksamhet. PKK bibehåller sina väpnade styrkor utanför Turkiet och är i stånd att utföra terroristaktioner mot turkiska medborgare. Det finns ytterligare detaljerad information om detta på Özgur Politicas hemsida www.ozgurpolitica.org.

Dessa terrorist- och extremiströrelser, som agerar inifrån Europeiska unionen, utgör ett allvarligt hot mot såväl europeiska medborgare som sina egna landsmän. Det skulle därför vara av stort intresse att veta vilken information kommissionen har om PKK-terrorister som verkar från EU-länder eller andra territorier.

Vilken information kan kommissionen lämna om hoten från PKK utanför Turkiet och tar kommissionen aktiv del i att stödja bekämpandet av sådan terrorism?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(8 mars 2001)

Kommissionen känner till PKK:s verksamhet och fördömer förbehållslöst alla vålds- och terroristhandlingar, oavsett vilken organisation som begår dem.

Enligt artikel 29 i Fördraget om Europeiska unionen är bekämpande av terrorism ett sätt att uppnå unionens mål, nämligen att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.

De viktigaste forumen för samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen är två arbetsgrupper inom rådet (en som arbetar med terrorism inom EU och en med internationell terrorism) samt Europol.

Medlemsstaterna utbyter uppgifter om inre och yttre hot från terroristgrupper, till exempel PKK, mot medlemsstaterna och förbereder beslut för att förbättra samarbetet. Regelbundet utarbetas en (sekretessbelagd) rapport om inre och yttre terroristhot.

Europol, som bland annat har till uppgift att bekämpa terrorism, bistår medlemsstaternas myndigheter genom utbyte av uppgifter samt strategiska och operativa analyser.

Unionen deltar också aktivt i Förenta nationernas arbete med att bekämpa terrorism. Inom detta område finns det ett dussintal viktiga konventioner som trätt i kraft eller håller på att ratificeras.

De åtta mest industrialiserade länderna (G8) är också ett viktigt forum för diskussioner kring terroristbekämpning. Deltagandet i G8 av de medlemsstater som är medlemmar där samt kommissionen kompletteras också av omfattande samarbete med Förenta staterna, Indien, Ryssland och de associerade länderna.

Ett nytt hot kommer från så kallad Internetrelaterad terrorism, det vill säga användning av datorer för att hota eller utöva tvång mot personer. Rådets arbetsgrupp arbetar med att förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna genom en nytt system för att utbyta information om webbplatser som tillhör terrorgrupper.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0489/01

från Daniel Hannan (PPE-DE) till kommissionen

(22 februari 2001)

Ämne: Idrottsstöd

Erhåller det europeiska Ryder Cup-laget stöd från EU?

I så fall:

- hur mycket,

- från vilken budgetpost, och

- vilka villkor ställs för stödet när det gäller att ge publicitet åt EU?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(11 april 2001)

Inom ramen för åtgärder på kommunikationsområdet har det europeiska Ryder Cup-laget tidigare fått gemenskapsstöd. Genom att tillämpa de principer som fastställts av EG-domstolen(1) beslöt kommissionen emellertid 1998 att inte längre ge särskilt stöd till idrott och därmed inte heller till programmet Eurathlon.

Det europeiska Ryder Cup-laget har efter detta inte erhållit stöd från EU.

(1) Dom av den 12 maj 1998 i mål C-106/96.