SKRIFTLIG FRÅGA E-1091/00

från Inger Schörling (Verts/ALE) till kommissionen

(7 april 2000)

Ämne: Fri rörlighet för tjänstemän

Häromdagen uppmärksammades i svensk TV hur en kvinna som arbetat under tre3 år på en av EU:s institutioner då hon valt att återvända till Sverige vid hemkomsten funnit att hon stod helt utanför de sociala försäkringssystemen och behandlades som om hon var nyinflyttad i landet. Efter att ha gjort av med besparingarna från tiden som EU-tjänsteman blev hon hänvisad till att leva på socialbidrag i väntan på att hitta ett arbete.

Orsakerna till att även välbetalda tjänstemän väljer att flytta tillbaka till sina hemländer kan vara många och det måste självklart stå var och en fritt att göra det valet. Det som däremot inte känns rätt är att EU-tjänstemän ska känna sig tvingade att stanna kvar p.g.a. att de avskrivits i de nationella systemen utan att i stället ha något annat trygghetssystem att förlita sig till.

Vad tänker kommissionen göra för att underlätta den fria rörligheten även för EU-tjänstemän?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(31 maj 2000)

Gemenskapslagstiftningen innehåller inte något enhetligt europeiskt system för social trygghet. Varje medlemsstat har ansvaret för de egna sociala trygghetssystemen och beslutar således också om vilka förmåner som skall utges, liksom vem som skall komma ifråga för förmånerna och hur stora de skall vara. De nationella sociala trygghetssystemen omfattar vanligen inte förmåner för arbetslöshet till personer som sagt upp sig.

Tjänstemän och andra anställda vid EU:s institutioner omfattas av ett socialt trygghetssystem som fastställts av rådet i artikel 15 i Protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier. Bestämmelserna om förmånerna i detta system ingår i tjänsteföreskrifterna.

Systemen för social trygghet för tjänstemän vid EU-institutionerna ingår inte i gemenskapsbestämmelserna för samordningen av medlemsstaternas system för sociala trygghet i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen(1) och i rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av rådets förordning (EEG) nr 1408/7(2)(3). Det finns dock ett antal övergångsbestämmelser som gäller för tjänstemän som slutar arbeta. Man skiljer på tjänstemän, tillfälligt anställda och extraanställda.

Tjänstemän som säger upp sig har inga förmåner vid arbetslöshet eller familjetillägg och de täcks inte längre av olycksfallsförsäkringen. De kan även fortsättningsvis omfattas av sjukförsäkringen i högst sex månader efter det att de har sagt upp sig för att kunna få rätt till förmåner från ett nationellt sjukförsäkringssystem. De har rätt till intjänade pensionsförmåner från och med 50 (eller 60) års ålder eller till ett engångsbelopp om de lämnar en tjänst vid EU-institutionerna som varat mindre än tio år. Tjänstemännen kan även överföra pensionsrättigheterna till en annan offentlig förvaltnings eller organisations pensionssystem om avtal slutits med EU. Tillfälligt anställda kan i de flesta medlemsstater under vissa omständigheter även fortsättningsvis omfattas av det nationella sociala trygghetssystemet under anställningen vid EU samtidigt som de omfattas av det sociala trygghetssystemet för tjänstemännen vid EU:s institutioner. Om de inte har funnit någon anställning i direkt anslutning till tjänsten vid EU, har de vid kontraktstidens slut rätt till arbetslöshetsförmåner och familjetillägg samt sjukförsäkring under högst två år. Om den tillfälligt anställde säger upp sig gäller samma regler som för tjänstemän.

Extraanställda omfattas inte av det sociala trygghetssystemet för tjänstemän vid EU:s institutioner utan de är anslutna till det obligatoriska nationella systemet för social trygghet i den medlemsstat där de senast var anslutna eller till systemet i ursprungsmedlemsstaten. Därigenom har de rätt till alla förmåner i enlighet med gemenskapsbestämmelserna för den ovannämnda samordningen.

Kommissionen anser inte att de ovannämnda bestämmelserna för EU-tjänstemännen utgör hinder för den fria rörligheten.

(1) EGT L 149, 5.7.1971.

(2) EGT L 74, 27.3.1972.

(3) Senaste konsoliderade versionen: Rådets förordning nr 118/97 EGT L 28, 30.1.1997.