SKRIFTLIG FRÅGA E-2490/98

från Undine-Uta Bloch von Blottnitz (V) och Edith Müller (V) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Stöd från EU och förbättrandet av kärnsäkerheten i Central- och Östeuropa

I en studie vid namn "Nuclear safeguards and nuclear safety in the east" (PE 166 083/fin.) har Europaparlamentets avdelning STOA (avdelningen för utvärdering av vetenskapliga och tekniska projekt) redan i november 1996 dokumenterat graverande brister i fråga om omsättandet i praktiken av EU:s finansiella stöd till de central- och östeuropeiska länderna, bland annat inom ramen för programmen Phare och Tacis. Vid ungefär samma tid har också EU-kommissionen givit en liknande studie i uppdrag, med syfte att utvärdera vilka förbättringar i fråga om atomsektorn i mottagarländerna som de facto uppnåtts. Varken denna studie eller resultaten av den har emellertid hittills förts ut till Europaparlamentets kännedom. Erfarenheter av de löpande Phare- och Tacis-programmen tyder på att det inte inträtt några förändringar alls eller bara små förändringar i de svagheter som de EU-finansierade stödprogrammen varit behäftade med enligt vad som redan framgått av studien från STOA.

1. Är kommissionen av den uppfattningen att bestämmelserna för hur stödprogrammen skall genomföras gör det möjligt att också kortfristigt reagera på behov som upptäckts med kort varsel eller finns det i detta hänseende möjligheter till förbättringar? Om så är fallet: vilka då?

2. Stämmer det att kommissionen har stora problem med att på det sätt kommissionen fått i uppdrag av G24 - staterna samordna biståndet till den nukleära sektorn i de central- och östeuropeiska länderna, bland annat därför att det brister i kommunikationen mellan kommissionens egna tjänstegrenar, liksom i kommunikationen med andra organisationer som deltar i detta arbete? Anser kommissionen att den har tillräckligt med personal till sitt förfogande och att denna personal är tillräckligt kvalificerad?

3. Hur bedömer kommissionen inverkningarna av ansvarsproblemet på förbättringen av kärnsäkerheten i CÖE-länderna och vilken inverkan har ansvarsfrågor på effekten av de anslag från EU som används för detta ändamål?

4. Hur pass lyckat anser kommissionen att det varit, särskilt ur synvinkel av kostnadsaspekter och frister för genomförandet, att ha "supply agencies" som förmedlande länkar mellan givar- och mottagarländerna, framför allt inom området "on site assistance"? Borde kommissionen inte själv ta ansvaret för ett större antal beslut?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-2488/98, E-2489/98 och E-2490/98 ingivna av Hans van den Broek för kommissionen

(6 oktober 1998)

Kommissionen har anslagit nära 720 miljoner ecu till frågor rörande kärnsäkerheten inom Phare- och Tacisprogrammen (1990-1997). I en interimsutvärdering har programmens positiva effekt bekräftats. Det framgår tydligt att programmen har lett till ett nära samarbete med de nationella säkerhetsmyndigheterna och de driftsansvariga på kärnkraftsverken i partnerländerna.

Åtgärder för att förbättra effektiviteten i verksamheten på kärnsäkerhetsområdet har vidtagits utan att en ändring i bestämmelserna har behövts göras. I detta sammanhang hänvisar kommissionen frågeställaren till kommentarerna till Hoff-rapporten(1).

Kommissionen deltar aktivt i alla relevanta internationella forum och har regelbunden kontakt med de bilaterala och multilaterala bidragsgivarna.

För att genomförandet av Tacis-programmet inte skulle försenas slöt kommissionen avtal under programmet för 1991, vilket innehöll begränsande bestämmelser om vidarebefordrande av undersökningsresultat till stödmottagare på grund av osäkerhet om gällande regler för civilrättsligt ansvar. Kommissionen sökte en tillfällig lösning på problemet medan man väntade på att Ryssland skulle ratificera Wienkonventionen. Dessa ansträngningar ledde 1995 till undertecknandet av ett avtalsmemorandum med Ryska federationen som innehöll en bestämmelse om det civilrättsliga ansvaret på kärnenergiområdet. Efter undertecknandet av detta memorandum har alla begränsande bestämmelser som föreslagits av avtalsparterna systematiskt avvisats. Under 1997 har en lösning hittats också för de avtal som slöts innan detta memorandum undertecknades. Efter skriftväxling mellan de berörda avtalsparterna och Ryska ministeriet för kärnenergi (Minatom) kan undersökningsresultaten vidarebefordras till stödmottagarna.

Försörjningsbyråer anlitas endast för uppgifter som inte de offentliga myndigheterna ansvarar för.

Avgiftsstrukturen i Phare- och Tacisavtalen innebär att experter från partnerländer inte kan faktureras avgifter som är i nivå med dem i gemenskapen. Hur stor del av uppdragen som läggs ut på experter i partnerländer varierar beroende på vilken typ av projekt det rör sig om. Vid undersökningar av säkerheten i reaktorkonstruktioner är det i allmänhet nödvändigt att den ursprunglige konstruktören medverkar i stor utsträckning (i vissa fall 50 %). När det gäller avtal om bistånd på plats krävs däremot en mycket lägre inblandning från lokala underleverantörer.

(1) Europaparlamentet dok. 223.140.