SKRIFTLIG FRÅGA E-0529/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(25 februari 2002)

Ämne: Villkor för EU-stöd

Kommissionsledamot Patten har uttryckt oro över att det finns villkor för var EU:s bidrag måste spenderas och över vad detta har för konsekvenser för mottagarna.

Vilka kostnader innebär det för utvecklingsländerna att stödet måste spenderas inom EU? Är det dessutom rätt att vissa medlemsstater insisterar på att inköpen endast får göras i länderna i fråga? Om så är fallet, är detta förenligt med EU:s egna krav för konkurrenspolitiken?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(18 april 2002)

Enligt Världsbankens uppskattningar skulle ett avskaffande av bundenheten öka biståndets effektivitet med upp till 25 procent. Gemenskapens bistånd skulle påverkas i mindre utsträckning, eftersom kommissionen redan gör upphandlingar i de 15 medlemstaterna och eftersom de ramavtal som unionen upprättat med utvecklingsländer redan förutsett denna möjlighet genom att låta parter i mottagarländerna delta i den offentliga upphandlingen inom ramen för gemenskapens utvecklingssamarbete.

Trots att rekommendationerna från OECD:s kommitté för utvecklingssamarbete (DAC) olyckligtvis endast omfattar 2 procent av det totala offentliga utvecklingsbiståndet har kommissionen förbundit sig att att genomföra rekommendationerna. Kommissionens strategi går i själva verket längre än rekommendationerna, eftersom den omfattar samtliga utvecklingsländer och inbegriper såväl livsmedelsbistånd som tekniskt bistånd.

Kommissionen har utarbetat en strategi vilken syftar till ett stegvist genomförande grundat på partnerskap och regional integration. I ett första steg öppnas utvecklingssamarbetet med EU för samtliga utvecklingsländer på en regional nivå; i ett andra steg för samtliga utvecklingsländer; och i ett tredje steg för samtliga länder inbegripet andra givarländer på ömsesidig grund. Övergripande budgetposter håller för närvarande på att öppnas för samtliga utvecklingsländer. Ändringar av det relevanta regelverket kommet att föreslås för att detta skall uppnås.

En del medlemsstaters strategier för det egna bilaterala biståndet omfattas av gemenskapsrättens regler för den inre marknaden, såvitt avser de med biståndet förbundna villkoren utom i fall där upphandlingen företas av en medlemsstat på mottagarens vägnar. Enligt direktiven om offentlig upphandling(1) skall enskilda inom gemenskapen ha lika tillgång till och behandlas lika vid offentliga upphandlingar inom unionen.

Rådets slutsatser inför den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering föreskriver att medlemsstaterna skall fortsätta diskussionen i avsikt att ytterligare minska inslaget av bundenhet i det bilaterala biståndet.

(1) Rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 199, 9.8.1993. Rådets direktiv 93/37/EEG av den 14 juni 1993 rörande samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av kontrakt för bygg- och anläggningsarbete EGT L 199, 9.8.1993. Rådets direktiv 93/38/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna, EGT L 199, 9.8.1993. Rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster, EGT L 209, 24.7.1992.