SKRIFTLIG FRÅGA E-2279/00

från Bartho Pronk (PPE-DE), Karla Peijs (PPE-DE) och Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(7 juli 2000)

Ämne: Konsekvenserna av domen i målet Zurstrassen för Nederländernas nya skattesystem

1. Vilka blir enligt kommissionen konsekvenserna av domen i målet Zurstrassen för medlemsstaternas skattesystem?

2. Innebär detta att principen om arbetsland kommer att träda mer i förgrunden också i beskattningssammanhang?

3. Tänker kommissionen aktivt ingripa mot medlemsstater som vägrar anpassa sitt skattesystem i enlighet med den på nämnda dom baserade artikel 39 i EG-fördraget (tidigare artikel 48 i EG-fördraget)?

4. Står den skattesänkning som finns omnämnd i Nederländernas nya skattesystem men inte gäller för partner till vissa kategorier av gränsarbetare i strid med artikel 39 i EG-fördraget (tidigare artikel 48 i EG-fördraget)?

5. Om så är fallet: varför det?

6. Om så inte är fallet: vad tänker kommissionen göra åt saken?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(14 september 2000)

1. Kommissionen tror inte att domen i målet Zurstrassen får några särskilda konsekvenser för medlemsstaternas skattesystem. Domen har endast i en något annorlunda situation bekräftat tolkningen av EG-fördraget i domstolens dom av den 14 februari 1995 i målet Schumacker (mål C-279/93). Det skulle strida mot artikel 39 (tidigare artikel 48) i EG-fördraget och artikel 7.2 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen(1) om en medlemsstat vid beskattningen av en person som är gift och vars partner inte har någon inkomst inte tar hänsyn till detta av den enda anledningen att partnern är bosatt i en annan medlemsstat. Detta innebär att Zurstrassen, en belgisk migrerande arbetstagare som är bosatt i Luxemburg, och hans fru som lever i Belgien utan egen inkomst, har rätt att bedömas tillsammans vid beskattning i Luxemburg.

2. och 3. Dome n i Zurstrassen-målet berör inte frågan om i vilken medlemsstat en oberoende arbetstagare skall beskattas. Detta är och har alltid varit den medlemsstat i vilken personen arbetar om inte annat föreskrivs i ett dubbelbeskattningsavtal. EG-fördraget, i dess tolkning i målen Schumacker och Zurstrassen, har dock en inverkan på beskattningen av lönen om arbetstagaren eller dennes partner inte är bosatt i landet. Principen om fri rörlighet för personer innebär att dylika situationer inte får medföra någon diskriminering vid fördelningen av individuella skatteavdrag. Såvitt kommissionen vet tillämpar alla medlemsstater denna tolkning och respekterar således artikel 39 i EG-fördraget. Om kommissionen skulle fastställa att så inte var fallet skulle den utnyttja sina befogenheter enligt artikel 226 (tidigare artikel 169) i EG-fördraget.

4. och 6. Nederländernas nya skattesystem, som kommer att träda i kraft 2001, innehåller bland annat en bestämmelse om så kallad skattelättnad (heffingskorting) som skall ersätta det nuvarande individuella grundavdraget. Det handlar om ett avdrag på den skatt och de sociala avgifter som en nederländsk skattebetalare måste betala.

Till följd av domen i målet Schumacker kan en utländsk skattebetalare som arbetar i Nederländerna välja att bli beskattad som om han eller hon vore bosatt i landet. Då har personen rätt till samma individuella skatteavdrag, inklusive den så kallade skattelättnaden, som en skattebetalare som bor i landet. Eftersom personen arbetar i Nederländerna och därmed är ansluten till det nederländska socialförsäkringssystemet är han eller hon dessutom berättigad till socialförsäkringsdelen av grundavdraget.

Båda partners måste gemensamt välja att bli beskattade som en i landet bosatt skattebetalare, detta för att förhindra att par gör avdrag i båda medlemsstaterna. Om de väljer detta alternativ får också partnern till den person som inte är bosatt i landet utan t.ex. i Belgien eller Tyskland skattedelen av grundavdraget. Partnern har dock inte rätt till socialförsäkringsdelen.

Detta system verkar inte stå i konflikt med principen om fri rörlighet eftersom de inblandade har möjlighet att välja en lösning som är anpassad till deras personliga situation på ett icke-diskriminerande sätt.

(1) EGT L 257, 19.10.1968.