SKRIFTLIG FRÅGA E-2263/01

från Bartho Pronk (PPE-DE) till kommissionen

(31 juli 2001)

Ämne: Belgiens rikspensionsverk har inte efterlevt domstolens rättspraxis

Inom socialförsäkringsrätten gäller principen om att medlemsstaterna har sina egna system för social trygghet. Detta kan i praktiken leda till orimligheter, som bör rättas till av Europeiska domstolen och andra rättsinstanser. Den 26 september 2000 avkunnade domstolen dom i målet R. Engelbrecht mot Rijksdienst voor Pensioenen (Belgiens rikspensionsverk).

Målet handlade om artikel 3.8 i Belgiens lag av den 20 juli 1990. I denna lag stadgas det att pensioner för äkta makar sänks så snart den andra maken åtnjuter pension (alltså inte den som är berättigad till den berörda pensionen). I det aktuella fallet var det frågan om att maken till Engelbrecht fick pension via den nederländska pensionsförsäkringen AOW av ett slag som, till följd av systemet med AOW, inte ledde till någon förändring i fråga om familjens inkomster. Domstolen ansåg att denna lagstiftning är ett hinder mot arbetstagares fria rörlighet och därför inte kan få finnas kvar.

1. Känner kommissionen till att Belgien fortfarande tillämpar artikel 3.8 i Belgiens lag av den 20 juli 1990?

2. Är kommissionen beredd att påpeka för Belgiens regering att denna lag inte längre får tillämpas i sådana fall som kan jämföras med fallet Engelbrecht?

3. Har kommissionen för avsikt att tillämpa artikel 228 i EG-fördraget på Belgien?

4. Har inte Rijksdienst voor Pensioenen såsom part i domen i målet Engelbrecht ansvar för att innehållet i domen tillämpas också på andra som berörs därav?

5. Anser kommissionen att Belgiens regering är skadeståndsskyldig, i och med att en inrättning som sorterar under den belgiska regeringen inte tillämpar ett avgörande från domstolen på korrekt sätt, med den påföljd att enskilda personer får vidkännas skada?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(4 september 2001)

Kommissionen har nyligen uppmärksammats på en rad klagomål rörande de belgiska myndigheternas bristande tillämpning av den rättspraxis som fastställts av domstolen i den dom i målet Robert Engelbrecht C-262/97(1) som parlamentsledamoten hänvisar till.

Den 18 juli 2001 tog kommissionen därför kontakt med de belgiska myndigheterna för att förhöra sig om vilka åtgärder de vidtagit för att följa denna rättspraxis i samband med behandlingen av fall liknande Robert Engelbrechts. Kommissionen angav att innehållet i deras svar eller avsaknad av svar inom två månader skulle kunna leda till att kommissionen, i förekommande fall, skulle inleda det förfarande vid fördragsbrott som avses i artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget.

Kommissionen kan underrätta parlamentsledamoten om att det förfarande som avses i artikel 228 (f.d. artikel 171) i EG-fördraget förutsätter att domstolen redan dömt en medlemsstat för fördragsbrott enligt det förfarande som avses i artikel 226 i EG-fördraget och sedan det konstaterats att medlemsstaten inte uppfyllt sina skyldigheter. Detta förfarande kan därför inte inledas på grund av bristande efterlevnad av en dom som avkunnats efter ett förhandsavgörande såsom är fallet här.

En eventuell dom till skadeersättning förutsätter slutligen att det fastställs att en klar överträdelse av gemenskapsrätten(2) begåtts, i vilket fall beloppets storlek fastställs av de nationella domstolarna sedan talan väckts vid nationell domstol.

(1) EGT C 295, 27.9.1997.

(2) Se domstolens dom av den 28 juni 2001, Gervais Larsy mot Institut national d'assurances sociales pour travailleurs indépendants (INASTI), i mål nr C-118/00.