SKRIFTLIG FRÅGA E-0210/02

från Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) till kommissionen

(6 februari 2002)

Ämne: Hemtransport av avlidna personer inom EU

Ett växande antal EU-medborgare lever i något annat EU-land än sitt hemland. Det här beror på flera faktorer: många EU-medborgare arbetar till exempel i något annat EU-land, turismen ökar kontinuerligt och allt flera pensionärer från Nordeuropa bosätter sig permanent i Sydeuropa. Den växande migrationen och det ständigt ökande resandet leder ofrånkomligen till att allt flera EU-medborgare också dör någon annanstans i unionen än i det egna hemlandet.

Ändå och detta samtidigt som EU:s inre marknadsområde fungerar allt mer perfekt är hemtransporterna av avlidna personer från en medlemsstat till en annan förenade med absurda svårigheter. För den avlidnes anhöriga innebär det här onödiga kostnader och kvalfyllda förseningar.

Det krävs till exempel inte zinkkista för att transportera en avliden person (via landsväg) från Strasbourg till Lyon (460 km) eller från Ivalo till Helsingfors (1 120 km). Däremot är zinkkista obligatorisk vid liktransport från Strasbourg till Baden Baden (50 km). Inga vettiga hygien- eller säkerhetsskäl kan anföras för att motivera sådana skillnader.

I dag regleras hemtransporten av avlidna personer från en stat till en annan av Berlinavtalet (1937) och av Europarådets överenskommelse om hemtransport av avlidna (Strasbourg 1973). Men eftersom de här avtalen är baserade på sådana gränskontroller som inte längre förekommer, i synnerhet inte i Schengenländerna, så är de inte längre tidsenliga.

Är Europeiska kommissionen medveten om denna beklagliga men ofrånkomliga situation som uppstår i och med att området för EU:s inre marknad utvidgas och gränserna öppnas?

Vore det alltså möjligt att få till stånd ett regelverk för hela EU om hemtransport av avlidna personer, som skulle göra hemtransporterna från en medlemsstat till en annan lika okomplicerade som hemtransporterna inom en och samma medlemsstat?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0073/02, E-0087/02,E-0210/02, E-0344/02, E-0346/02, P-0407/02 och E-0679/02ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(25 mars 2002)

Kommissionen är medveten om att hemsändandet av avlidna från en medlemsstat till en annan är en känslig och svår fråga som kan vara mycket smärtsam för de efterlevande.

Kommissionen känner också till ett antal fall, som nyligen belysts genom skriftliga frågor, där detta har varit förenat med problem. Kommissionen har emellertid inte några uppgifter eller någon statistik som skulle kunna ge en överblick över hur omfattande detta problem eventuellt är.

I samband med detta ämne uppstår en rad frågor, varav vissa rör några av gemenskapens politikområden, t.ex. transport, hälsa, fri rörlighet osv. Det förefaller emellertid inte som om gemenskapen har någon klar behörighet som täcker alla dessa olika aspekter. De bestämmelser som styr hur avlidna personers kvarlevor skall transporteras fastställs i den internationella överenskommelsen i Berlin (1937, nr 4391 i Nationernas förbunds traktatsamling) och genom den överenskommelse om transport av avlidna som träffades i Europarådet i september 1973. Framhållas bör dock att medlemsstater som lagstiftar om transport av avlidna, i enlighet med domstolens rättspraxis, måste tillämpa alla krav på icke-diskriminerande basis. Alla undantag som medges av folkhälsoskäl måste också stå i överensstämmelse med domstolens rättspraxis.

Kommissionen kommer mot bakgrund av ovanstående att följa dessa frågor noggrant, men planerar för närvarande inte några specifika initiativ.