ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1319/98 från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen (29 april 1998)

Ämne: Euro 1999

Tack vare stabilitets- och tillväxtpakten, som antogs av Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997, skall medlemsstaterna som medelfristiga mål uppnå ¨offentliga finanser som är nära balans eller i överskott¨. Om budgetanpassningen fortsätter under de närmaste åren, kommer medlemsstaterna att ha offentliga finanser som lättare kan stå emot budgetkonsekvenser orsakade av lågkonjunkturer.

Men, hur tror kommissionen att den aktuella situationen i Nederländerna skulle ha sett ut om stabilitets- och tillväxtpakten hade tillämpats under perioden 1992-97?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (2 juni 1998)

Stabilitets- och tillväxtpakten består av en resolution från Europeiska rådet av den 7 juni 1997 ((EGT C 236, 2.8.1997. )), av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken ((EGT L 209, 2.8.1997. )), samt av rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (2). Pakten syftar till disciplin beträffande de offentliga finanserna i den ekonomiska och monetära unionen (EMU) för att på så vis skapa de lämpliga stabilitetsvillkoren för en varaktig tillväxt. Pakten innehåller en kraftfull uppsättning incitament för att en medlemsstat inte skall ådra sig ett alltför stort underskott och snabbt korrigera det om en sådan situation skulle uppstå.

Det offentliga underskottet i Nederländerna var 3,9 % av bruttonationalprodukten (BNP) 1992 och 3,2 % av BNP 1993. Denna situation ledde till ett rådsbeslut av den 26 september 1994 om att det förelåg ett alltför stort underskott i Nederländerna (artikel 104c.6 i EG-fördraget). Beslutet upphävdes i juni 1997. Under den period som omfattas av parlamentsledamotens fråga, dvs. 1992*1997, var Nederländernas budgetpolitik huvudsakligen inriktad på konvergens, med andra ord på att korrigera situationen med ett alltför stort underskott och därmed uppfylla konvergenskriteriet om den offentliga sektorns finanser. Dessutom var inte artikel 104c.9 och 104c.11, som innehåller bestämmelser om sanktioner, tillämplig under etapp två av EMU.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1805/98 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (11 juni 1998)

Ämne: Tekniskt stöd för genomförande av Meda-programmet

Meda Teams MT skapades för att på ett bättre och riktigare sätt garantera Medaprogrammets genomförande och det tekniska stödet till kommissionen och stödet till dessa skulle garanteras med hjälp av en stödenhet. Genom ett anbudsförfarande som kommissionen utlyste i Europeiska gemenskapernas officiella tidning valde man ut ett företag som skulle organisera denna stödenhet, vars verksamhet inleddes i januari 1998.

Jag vill fråga kommissionen om följande:

1. På vilket sätt organiserades anbudsförfarandet för stödenheten och hur utfärdades kontraktet?

2. Vilka var villkoren för deltagande?

3. Vilka var de tekniska föreskrifterna och på vilket sätt har de tillämpats i dagens situation?

4. Vilka kriterier gällde för utvärderingen av kontraktet och vilka kriterier gäller idag vid utvärdering av de tjänster som stödenheten idag tillhandahåller?

Svar avgivet av Manuel Marín på kommissionens vägnar (3 juli 1998)

Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0905/98 från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Brister i ursprungsmärkningen av nötkött

Ett system som grundar sig på en EU-förordning för ursprungsmärkning av nötkött skall tas i bruk i medlemsstaterna i april. Det verkar emellertid som om systemet skulle visa sig vara ofullständigt. Märkningsskyldigheten kommer nämligen inte att gälla t.ex. marinerat och kryddat kött. I Finland säljs ungefär 15-20 procent av all grytstek i marinadlag.

Med hjälp av detta system för ursprungsmärkning kan konsumenten sålunda endast få säkra uppgifter om ursprunget hos färskt kött. Jag vill därför fråga kommissionen på vilket sätt den kommer att garantera en hög kvalitet på det nötkött som inte omfattas av nämnda system?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (5 maj 1998)

Rådets förordning (EG) nr 820/97 om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter ((EGT L 117, 7.5.1997. )) omfattar färskt och fryst nötkött, njurtapp och mellangärde med KN(kombinerade nomenklaturen)-nummer 0201, 0202, 0206 10 95 och 0206 29 91. Enligt anmärkningen 6.a till kapitel 2 i kombinerade nomenklaturen omfattas inte okokt kryddat kött av kapitel 2. Med ¨kryddat kött¨ förstås okokt kött som har kryddats antingen i själva köttet eller över hela ytan så att kryddningen är synlig för blotta ögat eller tydligt framgår av smaken. Därför omfattas inte kryddat kött av den aktuella förordningen. En operatör har ändå möjlighet att märka kryddat kött, men inte i enlighet med förordning (EG) nr 820/97.

I artikel 19.6 i förordningen fastslås att rådet senast den 1 januari 2000 skall fatta beslut om en eventuell utvidgning av förordningens räckvidd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1235/98 från Allan Macartney (ARE) till kommissionen (29 april 1998)

Ämne: Stöd till getuppfödning

Kan kommissionen bekräfta att jordbruksstödet till getter enligt Europeiska unionens gemensamma organisation av marknaden för får- och getkött endast motsvarar stödet till får i de medlemsstater där man traditionellt förtär getkött?

Har kommissionen undersökt eventuella snedvridningar som kan uppstå på grund av denna politik och effekten den har på getuppfödning i länder som inte klassificeras som länder där man traditionellt förtär getkött?

Har kommissionen några planer på förändringar som skulle säkerställa en likvärdig fördelning av stödet till getter i alla medlemsstater?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (15 maj 1998)

Kommissionen kan bekräfta att betalningar av getbidrag inskränker sig till de gemenskapsregioner, där getuppfödning är en traditionell näring och kan jämställas med fårskötsel.

Kommissionen anser inte, att den nuvarande ordningen skapar obalans. Syftet med det årliga bidrag, som betalas inom ramen för får- och getköttsordningen, är att stödja köttproducenterna. För att getuppfödning skall vara berättigad till sådana betalningar måste den främst vara inriktad på köttproduktion och metoderna för att föda upp får eller getter måste vara snarlika. I medlemsstater där det inte finns någon tradition att äta getkött är så inte fallet, då getter främst föds upp för sin ragg eller för produktionen av mejeriprodukter.

Kommissionen avser inte att utvidga bidragsordningen till att omfatta getuppfödare, vars huvudsyssla inte är köttproduktion.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0654/98 från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen (10 mars 1998)

Ämne: Begränsningar för användning av antibiotika för djur i Finland och Sverige

Under förhandlingarna om anslutning till Europeiska unionen fick Finland och Sverige rätt att tillämpa strängare begränsningar för användning av antibiotika för djur än de övriga medlemsstaterna. Detta tilläts, eftersom felaktig användning av antibiotika medför att bakterierna blir resistenta mot många typer av antibiotika som människan behöver. Ämnar kommissionen fortsättningsvis tillåta dessa särskilda bestämmelser för Finland och Sverige, eller håller den eventuellt på att utarbeta begränsningar för användning av antibiotika även i de övriga länderna, vilket skulle vara motiverat?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (22 april 1998)

Bestämmelserna i anslutningsakten ger inte kommissionen rätt att förlänga den särskilda ordning som Finland och Sverige för närvarande har rätt att tillämpa när det gäller användningen av antibiotika på deras territorium.

Kommissionen är genom anslutningsakten skyldig att besluta om de motiveringar som lagts fram av Finland och Sverige är berättigade när det gäller ett delvis eller totalt förbud mot antibiotika som tillåts som tillsats i foder genom rådets direktiv 70/524/EEG av den 23 november 1970 om fodertillsatser ((EGT L 270, 14.12.1970. )).

Om de risker som Finland och Sverige talar om kan bevisas vetenskapligt måste kommissionen förbjuda användningen av denna antibiotika i hela gemenskapen. I motsatt fall kommer kommissionen att uppmana de båda medlemsstaterna att upphäva dessa förbud.

I vilket fall som helst har kommissionen för avsikt att begära ett yttrande från den behöriga vetenskapliga kommittén.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0233/98 från Clive Needle (PSE) till kommissionen (13 februari 1998)

Ämne: Tågpassagerares säkerhet

Kan Europeiska kommissionen beskriva sin verksamhet rörande säkerheten för tågresenärer, framför allt på högtrafikerade sträckor, genom att i första hand besvara följande frågor:

1. Finns det dokumenterat att passagerare på ett överfullt tåg riskerar värre kroppsskador än passagerarna på ett tåg med få resenärer - eller är förhållandet det motsatta?

2. Tar EU:s bestämmelser hänsyn till hur många passagerare det finns i ett tåg?

3. Är rullande järnvägsmateriel konstruerad med hänsyn till specifikationer som medger att vagnarna kan få vara så överfulla att passagerarna står upp och, om så är fallet, finns det några begränsningar (andra än rent fysiska) för antalet tågpassagerare?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (26 mars 1998)

Kommissionen noterar att det lyckligtvis är sällan som järnvägsolyckor inträffar och att tågresor är betydligt säkrare än andra typer av landtransporter. Det finns dock givetvis ett ständigt behov av förbättringar.

Om de specifika frågor som tagits upp kan följande sägas:

1. Vissa uppgifter tyder på att passagerare som står i de delar av tågen som är avsedda att absorbera energi vid olyckor (¨sammantryckningszoner¨) får allvarligare skador än sittande passagerare. Det finns dock inga övergripande studier av hur allvarliga skadorna blir i fulla vagnar respektive vagnar med få resenärer. Det beror på vilken typ av olycka det är.

2. Det finns inga gemenskapsregler om antalet passagerare på tåg, eftersom detta inte tillhör gemenskapens lagstiftningsområde.

3. Vid konstruktion av rullande järnvägsmateriel beräknas lastkapaciteten, som betydligt överstiger den normala vikten för en fullastad vagn. Det finns därför inga fysiska begränsningar * utan endast utrymmesmässiga * för hur många passagerare som kan transporteras i en vagn. Givetvis har enskilda operatörer rätt att införa egna gränser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0583/98 från José Barros Moura (PSE) till kommissionen (4 mars 1998)

Ämne: Barnarbete

Enligt en rapport som nyligen publicerats av ILO förväntas det ske en ökning med en miljon per år (från dagens 80 miljoner till 100 miljoner fram till år 2015) av antalet barn som arbetar i Afrika. Oftast arbetar dessa barn under mycket dåliga förhållanden och deras arbete inverkar menligt på skolgången. Mot bakgrund av sambandet mellan detta problem och den förvärrade ekonomiska och sociala situationen i Afrika, och EU:s ansvar inom ramen för Lomé-konventionen, kan kommissionen ange vilka åtgärder den avser att vidta för att stödja offren för detta gissel?

Svar avgivet av João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar (1 april 1998)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-3355/97 från Fernandez Martin ((EGT C 158, 25.5.1998, s. 91. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0798/98 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (18 mars 1998)

Ämne: Illegal handel med mänskliga organ och mediciner

I europeisk press har det publicerats chockerande uppgifter om illegal handel med organ och farliga mediciner.

Advokat Marie-Gabriel Kohler säger i en intervju i den schweiziska tidningen ¨Le Matin¨ att partier med medicin (som innebär allvarliga risker för personer som tar dem) sänds till Grekland och att den tyske läkaren Michael Humel (ansedd som ¨hjärnan¨ bakom sändningarna med medicin till Grekland) ägnar sig åt hantering av mänskliga organ som kommer från östländerna och är avsedda främst för de tyska sjukhusen.

I detta syfte har man byggt upp företag vars mål är att tvätta pengar som kommer från denna verksamhet. Hårresande är för övrigt också bekännelsen från den ryske specialisten på transplantationskirurgi, Valerij Sumakov, som säger att han exporterar organ från Moskva med hjälp av falska intyg.

Vilken är Europeiska kommissionens officiella inställning i denna gigantiska etikfråga och vilka uppgifter förfogar dess enheter över vad gäller spridningen av farlig medicin och illegal handel med mänskliga organ till Grekland?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (11 maj 1998)

Kommissionen känner till de rapporter i medierna enligt vilka den kroniska bristen på organ har lett till att den olagliga handeln med organ utvecklas. Det åligger dock medlemsstaterna att överväga de etiska frågorna och eventuella åtgärder.

I enlighet med bestämmelserna i kapitel IV och artikel 29 i rådets direktiv nr 75/319/EEG av den 20 maj 1975 om tillnärmning av bestämmelser som fastställts genom lagar eller andra författningar och som gäller farmaceutiska specialiteter ((EGT L 147, 9.6.1975. )) är importen in på gemenskapens territorium av en farmaceutisk specialitet från tredje land beroende av att myndigheterna i den berörda medlemsstaten utfärdar ett tillstånd för framställning, vilket beviljas om de stränga kraven i dessa bestämmelser uppfylls. Genom regelbundna inspektioner som utförs av nationella myndigheter kontrolleras att dessa skyldigheter efterlevs.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0935/98 från Antonio Tajani (PPE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Hälsoskydd för lokalpolis

Enligt den italienska lagstiftningen inbegrips inte anställda inom lokalpolisen bland de arbetstagare som har särskilt farliga eller utslitande arbetsuppgifter. Likväl avled 180 aktiva kommunala polismän mellan år 1980 och 1996 bara i Rom. 42 procent dog av tumörer och 40 procent dog av hjärt- och lungsjukdomar. Medelåldern bland de avlidna var 51 år. I förhållande till andra arbetstagare som inbegrips bland skyddade grupper av arbetstagare, tycks dödstalet bland de lokala polismännen vara mycket högt och dödsfall beror nästan alltid på sjukdomar som uppstått på grund av att en stor del av arbetet utförs på gatan, där man är utsatt för skadliga luftpartiklar.

Anser inte kommissionen att det faktum att den italienska regeringen inte inbegriper de lokala polismännen bland de arbetstagare som har särskilt farliga eller utslitande arbetsuppgifter, strider mot de gemenskapsbestämmelser som rör hälsoskydd?

Anser inte kommissionen att detta strider mot Rom-, Maastricht- och Amsterdamfördraget samt gemenskapspakten om arbetstagarnas grundläggande arbetsmarknadsmässiga och sociala rättigheter?

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att få den italienska regeringen att respektera de rättigheter som de anställda har inom det lokala polisväsendet?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (8 maj 1998)

Rådets ramdirektiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet ((EGT L 183, 29.6.1989. )) och dess särdirektiv förpliktar inte medlemsstaterna att ange eller klassificera särskilda yrken som ¨riskgrupper¨. I artikel 2.2 i direktiv 89/391/EEG fastställs särskilt när det gäller polismyndigheter att direktivet inte är tillämpligt där det inte kan undvikas att förhållanden som är speciella för dessa verksamheter kommer i konflikt med direktivet. I detta fall skall arbetstagarens hälsa och säkerhet säkerställas i den utsträckning det är möjligt med utgångspunkt i direktivet mål. Detta innebär att polismyndigheternas verksamhet till stor del ligger utanför räckvidden för gemenskapslagstiftningen om hälsa och säkerhet för arbetstagare och därför omfattas av motsvarande åtgärder av strikt nationell karaktär.

Kommissionen anser inte att man har brutit mot någon av gemenskapsbestämmelserna. Därför är det uteslutande de italienska myndigheterna som ansvarar för att det problem som parlamentsledamoten lägger fram löses.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0245/98 från Petrus Cornelissen (PPE) till kommissionen (13 februari 1998)

Ämne: Bilkapning

1. Känner Europeiska kommissionen till att Europa drabbats av ett nytt djärvt sätt att stjäla bilar, så kallad car-jacking, vilket innebär att föraren tvingas lämna ifrån sig bilnycklarna varefter bilkaparen kör iväg med fordonet?

2. Kan kommissionen tänka sig att i samarbete med polismyndigheter, biltillverkare, konsumentorganisationer och försäkringsbolag undersöka vilka möjligheter det finns att bekämpa detta nya gissel?

3. Kommer kommissionen i detta sammanhang att studera de nya möjligheter som tekniken erbjuder, till exempel förföljande av stulna bilar via satellit och stannande av fordon på distans?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar (17 Mars 1998)

Kommissionen är medveten om de senaste månadernas rapporter i internationell press om att bilstölderna ökar i Europa, och i synnerhet i Bryssel.

Inom ramen för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor förvaltar kommissionen program som skall främja det polisiära samarbetet (OISIN-programmet) och har lagt ett förslag ((EGT C 352, 20.11.1997. )) om ett utbytes- och utbildningsprogram som skall stärka kampen mot organiserad brottslighet (Falcone-programmet).

Kommissionen är även nära knuten till rådets arbete med brottsförebyggande åtgärder mot handel med stulna fordon.

Mot bakgrund av aktuella expertutredningar överväger kommissionen även att till de tekniska framstegen anpassa rådets direktiv 74/61/EEG av den 17 december 1973 om anordningar för att förhindra obehörigt nyttjande av motorfordon ((EGT L 38, 11.2.1974. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0781/98 från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen (18 mars 1998)

Ämne: Gatubarn i Guatemala

Kommissionen anmodas ge en kort utvärdering av programmet för hjälp till gatubarn i Guatemala, som pågått sedan januari 1996.

Anser den att några ytterligare åtgärder bör vidtas för att ta itu med detta allvarliga problem?

Kommer kommissionen att förnya det pågående programmet när det upphör i slutet av året?

På vilket sätt har kommissionen tagit upp frågan med Guatemalas regering för att säkerställa att det rapporterade missbruket av gatubarn av polisen i Guatemala stoppas?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (23 april 1998)

Kommissionen tackar parlamentsledamoten för att denne riktar intresset mot problemet med gatubarnen i Guatemala.

Programmet till förmån för gatubarnen, som antogs 1994 och omfattar 2,5 miljoner ecu, faller inom ramen för den verksamhet som gemenskapen har bedrivit sedan 1992 med barn och ungdom. Programmet är igång sedan januari 1996 och har tre huvudområden för åtgärder.

Direkt bistånd. Projektet är avsett att stödja icke-statliga organisationer som arbetar direkt med gatubarn i form av åtgärder för skydd, humanitärt bistånd och social återanpassning. Gemenskapens motparter är Casa Alianza (juridisk hjälp), Sólo para mujeres (Hjälp och utbildning till tonårsflickor) och CEDIC (Hjälp och utbildning till tonårspojkar).

Institutionsuppbyggnad. Åtgärder avsedda att förbättra de rättsinstanser som har ansvaret för skyddet av barn och ungdom. Dessa åtgärder utvecklas parallellt med den omstrukturering av de offentliga institutionerna och uppbyggnad av rättstaten som fredsprocessen förutsätter.

Förebyggande åtgärder. Främjande av samordnade åtgärder tillsammans med lokala grupper och icke-statliga organisationer med särskild inriktning som syftar till att få bort barnen från gatorna, att behandla de sociala problem som är förknippade med barndomen i andra sammanhang än de rättsliga och att bekämpa den extrema fattigdom som är källan till hela fenomenet.

För att genomföra detta arbete samarbetar man med alla nationella samordningsinstanser som arbetar med barn och man har deltagit aktivt i det rådgivande organ bestående av internationella organisationer som arbetar med samarbetsprogram om barn och ungdom i Guatemala.

Det bör påpekas att gemenskapen genom programmet har uppnått en central position när det gäller samarbete om barn och ungdom. För att ytterligare befästa resultaten är kommissionen i färd med att undersöka möjligheterna att fortsätta och utvidga verksamheten när det gäller barn, ungdom, kvinno- och familjefrågor. Detta kommer i första hand att ske i form av att det pågående programmet förlängs.

Gemenskapen är för övrigt i färd med att genomföra ett viktigt biståndsprogram för att höja kompetensen hos den nya civila polisstyrka som enligt fredsavtalen skall ersätta den nationella polisen och ¨policia militar ambulante¨ som ofta gjort sig skyldig till övergrepp mot gatubarn. Därför skall problemet med polisens uppträdande mot gatubarnen behandlas närmare, och eventuellt kommer särskilda grupper att inrättas för arbetet på området.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0754/98 från Angela Sierra González (GUE/NGL) till kommissionen (18 mars 1998)

Ämne: Neddragningar av Regis-initiativet för de yttersta randområdena i Agenda 2000

I Agenda 2000 planerar Europeiska kommissionen att fortsätta att låta de yttersta randområdena räknas till målområde 1 trots att deras BNP överskrider 75 procent av genomsnittet i gemenskapen.

När kommissionen i Agenda 2000 talar om att minska antalet gemenskapsinitiativ utesluter man ur de nya målsättningarna Regis-initiativet för de yttersta randområden, som tagits med i tidigare programplaneringsperioder. Som kommissionen vet är Regis-initiativet det andra viktigaste investeringsprogrammet på Kanarieöarna, efter det operativa programmet för Kanarieöarna (ERUF), och bidrar med viktiga ekonomiska medel för lokal utveckling och stöd till förnybar energi, för att bara nämna två exempel.

Med tanke på den särskilda behandlingen av de yttersta randområdena i Amsterdamfördraget där man talar om specifika åtgärder för ¨villkor för tillgång till strukturfonderna och övergripande gemenskapsorgan¨, tycks det krävas ett specifikt gemenskapsinitiativ för dessa regioner, på det sätt som Regis hittills har varit.

Anser kommissionen att man behöver införliva ett gemenskapsinitiativ för de yttersta randområdena under nästa programplaneringsperiod på samma sätt som inom Regis I och Regis II?

Hur har kommissionen planerat att lindra effekten av att Regis-initiativet eventuellt försvinner med hänsyn till den stora betydelse som dess ekonomiska bidrag har för Kanarieöarnas ekonomi och samhälle?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (21 april 1998)

Kommissionens planerar att fästa särskild uppmärksamhet vid områdena i gemenskapens yttersta periferi. I sitt nya förslag till strukturfondsförordning av den 18 mars 1998 ((KOM(98) 131. )) planerar kommissionen att låta dessa områden omfattas av mål 1, även om deras bruttonationalprodukt (BNP) per capita ligger över 75 % av genomsnittet i gemenskapen.

När det gäller den verksamhet som hittills har företagits inom REGIS I och II planerar kommissionen att integrera denna i mål 1-programmen för att samla frågor inom samma ämnesområde, förenkla förvaltningen och göra verksamheten mer effektiv.

När det gäller nivån på gemenskapsstödet bör områdena i gemenskapens yttersta periferi, på samma sätt som andra områden som är stödberättigade enligt mål 1, omfattas av försöken att rikta in budgetresurser på dessa områden.