ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1310/98 från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen (29 april 1998)

Ämne: Euro 1999

Tack vare stabilitets- och tillväxtpakten, som antogs av Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997, skall medlemsstaterna som medelfristiga mål uppnå ¨offentliga finanser som är nära balans eller i överskott¨. Om budgetanpassningen fortsätter under de närmaste åren, kommer medlemsstaterna att ha offentliga finanser som lättare kan stå emot budgetkonsekvenser orsakade av lågkonjunkturer.

Men, hur tror kommissionen att den aktuella situationen i Tyskland skulle ha sett ut om stabilitets- och tillväxtpakten hade tillämpats under perioden 1992-97?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (2 juni 1998)

Stabilitets- och tillväxtpakten består av en resolution från Europeiska rådet av den 7 juni 1997 ((EGT C 236, 2.8.1997. )), av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken ((EGT L 209, 2.8.1997. )), samt av rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (2). Pakten syftar till disciplin beträffande de offentliga finanserna i den ekonomiska och monetära unionen (EMU) för att på så vis skapa de lämpliga stabilitetsvillkoren för en varaktig tillväxt. Pakten innehåller en kraftfull uppsättning incitament för att en medlemsstat inte skall ådra sig ett alltför stort underskott och snabbt korrigera det om en sådan situation skulle uppstå.

Det offentliga underskottet i Tyskland var 2,6 % av bruttonationalprodukten (BNP) 1992 och 3,2 % av BNP 1993. Denna situation ledde till ett rådsbeslut av den 26 september 1994 om att det förelåg ett alltför stort underskott i Tyskland (artikel 104c.6 i EG-fördraget). Beslutet upphävdes i juli 1995, eftersom underskottet för 1994 hade sjunkit till 2,4 %, men återinfördes i juni 1996, eftersom underskottet för 1995 hade stigit till 3,3 %. Under den period som omfattas av parlamentsledamotens fråga, dvs. 1992*1997, var Tysklands budgetpolitik huvudsakligen inriktad på konvergens, med andra ord på att korrigera situationen med ett alltför stort underskott och därmed uppfylla konvergenskriteriet om den offentliga sektorns finanser. Dessutom var inte artikel 104c.9 och 104c.11, som innehåller bestämmelser om sanktioner, tillämplig under etapp två av EMU.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0655/98 från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen (10 mars 1998)

Ämne: Användning av hormoner inom djuruppfödning

I EU är det förbjudet att använda hormoner inom djuruppfödning förutom av hälsoskäl. Övervakningen av användningen av hormoner är dock bristfällig. I många länder har man hittat rester av förbjudna hormoner i kött. Enligt uppskattningar (Der Spiegel) uppgår försäljningen av hormoner till hela 1,5 miljarder ecu i EU, trots att användningen är förbjuden. Hur skulle användningen av hormoner enligt kommissionen kunna övervakas mer effektivt än för närvarande?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (7 april 1998)

Enligt rådets direktiv 96/22/EG av den 29 april 1996 om förbud mot användning av vissa ämnen med hormonell och tyreostatisk verkan samt av beta-agonister vid animalieproduktion och om upphävande av direktiv 81/602/EEG, 88/146/EEG och 88/299/EEG ((EGT L 125, 23.5.1996. )) är det förbjudet att använda hormoner för att stimulera djurs tillväxt, främst för att skydda konsumenterna från att få i sig ämnen som kan visa sig vara farliga.

Inom gemenskapen är det medlemsstaterna som ansvarar för kontrollen av förbjudna ämnen, exempelvis de hormoner som omfattas av direktiv 96/22/EG. I rådets direktiv 96/23/EG fastställs kontrollåtgärder för vissa ämnen och restsubstanser av dessa i levande djur och i produkter framställda därav, bland annat tillväxtbefrämjande hormoner. Medlemsstaternas införande den 1 juli 1997 av de kontrollåtgärder som krävs enligt detta direktiv och tillämpning av stränga påföljder för bedrägerier förväntas leda till att den illegala användningen av hormoner förhindras mer effektivt.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 310 , 09/10/1998 s. 0122



SKRIFTLIG FRÅGA E-0751/98 från Allan Macartney (ARE) till kommissionen (18 mars 1998) Ämne: Stödåtgärder för utländska investeringar inom gemenskapen Kan kommissionen visa statistik på omfattningen av de stödåtgärder som regeringar i medlemsstaterna ger till företag i andra medlemsstater för att uppmuntra utländska investeringar inom länderna? Finns det nationell statistik för medlemsstaterna som visar skillnaderna mellan stödåtgärder till nationella företag och till företag från andra medlemsstater? Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (29 april 1998) Kommissionen förfogar inte över de uppgifter som parlamentsledamoten begär eftersom frågan om huruvida en investering är av inhemskt ursprung eller inte, inte ingår i kriterierna för att bedöma ett statligt stöds förenlighet med den gemensamma marknaden. Dessa uppgifter ingår därför inte i de uppgifter som medlemsstaterna lämnar inom ramen för anmälan av stödåtgärder eller i årsrapporterna om tillämpningen av de av kommissionen godkända stöden. Kommissionen känner inte heller till nationell statistik som visar skillnaderna mellan dessa.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1474/98 från Ursula Stenzel (PPE) till kommissionen (13 maj 1998)

Ämne: Fjärde ramprogrammet för forskning

Kan kommissionen uppge hur många ansökningar som lämnats in från Österrike till det Fjärde ramprogrammet för forskning?

Hur många ansökningar har kommissionen godkänt och vilka projekt handlar det om konkret?

Hur ser denna fördelning ut om man bortser från sammanslagningarna?

Vilka personer fungerade som samordnare för dessa projekt och vilka partnerländer handlade det om?

Hur stora summor ställdes till de enskilda projektens förfogande?

Svar avgivet av Edith Cresson på kommissionens vägnar (5 juni 1998)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1311/98 från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen (29 april 1998)

Ämne: Euro 1999

Tack vare stabilitets- och tillväxtpakten, som antogs av Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997, skall medlemsstaterna som medelfristiga mål uppnå ¨offentliga finanser som är nära balans eller i överskott¨. Om budgetanpassningen fortsätter under de närmaste åren, kommer medlemsstaterna att ha offentliga finanser som lättare kan stå emot budgetkonsekvenser orsakade av lågkonjunkturer.

Men, hur tror kommissionen att den aktuella situationen i Österrike skulle ha sett ut om stabilitets- och tillväxtpakten hade tillämpats under perioden 1992-97?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (2 juni 1998)

Stabilitets- och tillväxtpakten består av en resolution från Europeiska rådet av den 7 juni 1997 ((EGT C 236, 2.8.1997. )), av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken ((EGT L 209, 2.8.1997. )), samt av rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (2). Pakten syftar till disciplin beträffande de offentliga finanserna i den ekonomiska och monetära unionen (EMU) för att på så vis skapa de lämpliga stabilitetsvillkoren för en varaktig tillväxt. Pakten innehåller en kraftfull uppsättning incitament för att en medlemsstat inte skall ådra sig ett alltför stort underskott och snabbt korrigera det om en sådan situation skulle uppstå.

Det offentliga underskottet i Österrike var 2,0 % av bruttonationalprodukten (BNP) 1992 och 4,2 % av BNP 1993. Efter Österrikes anslutning till gemenskapen i januari 1995 beslutade rådet den 10 juli 1995 att det förelåg ett alltför stort underskott i Österrike (artikel 104c.6 i EG-fördraget). Under den period som omfattas av parlamentsledamotens fråga, dvs. 1992*1997, var Österrikes budgetpolitik huvudsakligen inriktad på konvergens, med andra ord på att korrigera situationen med ett alltför stort underskott och därmed uppfylla konvergenskriteriet om den offentliga sektorns finanser. Dessutom var inte artikel 104c.9 och 104c.11, som innehåller bestämmelser om sanktioner, tillämplig under etapp två av EMU.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0924/98 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Fullständiga upplysningar om finansiering till Israel och Palestina

Jag ber ansvariga enheter inom Europeiska kommissionen att förse mig med detaljerade sammanställningar med uppgifter om all finansiering hittills (med början från tiden för de första avtalen med gemenskapen (1977), om dessa uppgifter finns) till Israel och Palestina.

Uppgifterna bör täcka alla typer av finansiering, per land och från alla tänkbara källor (gemenskapsbudgeten, horisontella åtgärder, bilaterala avtal och finansprotokoll, Europeiska investeringsbanken och alla andra gemenskapsinitiativ).

Svar avgivet av Manuel Marin på kommissionens vägnar (7 maj 1998)

Kommissionen sänder direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat en tabell som innehåller de efterfrågade upplysningarna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1314/98 från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen (29 april 1998)

Ämne: Euro 1999

Tack vare stabilitets- och tillväxtpakten, som antogs av Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997, skall medlemsstaterna som medelfristiga mål uppnå ¨offentliga finanser som är nära balans eller i överskott¨. Om budgetanpassningen fortsätter under de närmaste åren, kommer medlemsstaterna att ha offentliga finanser som lättare kan stå emot budgetkonsekvenser orsakade av lågkonjunkturer.

Men, hur tror kommissionen att den aktuella situationen i Finland skulle ha sett ut om stabilitets- och tillväxtpakten hade tillämpats under perioden 1992-97?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (2 juni 1998)

Stabilitets- och tillväxtpakten består av en resolution från Europeiska rådet av den 7 juni 1997 ((EGT C 236, 2.8.1997. )), av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken ((EGT L 209, 2.8.1997. )), samt av rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (2). Pakten syftar till disciplin beträffande de offentliga finanserna i den ekonomiska och monetära unionen (EMU) för att på så vis skapa de lämpliga stabilitetsvillkoren för en varaktig tillväxt. Pakten innehåller en kraftfull uppsättning incitament för att en medlemsstat inte skall ådra sig ett alltför stort underskott och snabbt korrigera det om en sådan situation skulle uppstå.

Det offentliga underskottet i Finland var 5,9 % av bruttonationalprodukten (BNP) 1992. Efter Finlands anslutning till gemenskapen i januari 1995 beslutade rådet den 10 juli 1995 att det förelåg ett alltför stort underskott i Finland (artikel 104c.6 i EG-fördraget). Beslutet upphävdes i juni 1997. Under den period som omfattas av parlamentsledamotens fråga, dvs. 1992*1997, var Finlands budgetpolitik huvudsakligen inriktad på konvergens, med andra ord på att korrigera situationen med ett alltför stort underskott och därmed uppfylla konvergenskriteriet om den offentliga sektorns finanser. Dessutom var inte artikel 104c.9 och 104c.11, som innehåller bestämmelser om sanktioner, tillämplig under etapp två av EMU.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0217/98 från Gianni Tamino (V) till kommissionen (11 februari 1998)

Ämne: Italiens undantag för slakterier

I kommissionens svar på min fråga E-3274/97 ((EGT C 158, 25.5.1998, s. 75. )) sade kommissionen att den skulle ta kontakt med de italienska myndigheterna och begära ytterligare upplysningar i ärendet.

I anslutning till 1998 års budget utfärdades en lag om stabiliseringsåtgärder för de offentliga finanserna. I artikel 56 i den här lagen, som antogs definitivt av det italienska parlamentet den 23 december 1997, förlängs ännu en gång fristen, nu till den 31 december 1998, för slakterier som redan tidigare beviljats anstånd med mer än tre år utöver vad som fastställs i gemenskapens lagstiftning (den tidigare fristen hade fastställts i lag nr 228/1997 om brådskande åtgärder för att förebygga och bekämpa skogsbränder på nationellt territorium samt åtgärder för att skydda civilbefolkningen, miljön och jordbruket).

Känner kommissionen till den här nya rättsakten? Anser kommissionen att den överensstämmer med direktivet i fråga?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (2 april 1998)

Kommissionen har kontaktat de italienska myndigheterna med en begäran om ytterligare uppgifter om de fakta som nämns i den skriftliga frågan. Något svar har ännu inte inkommit.

Kommissionen ämnar på nytt begära att få dessa uppgifter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0146/98 från Brian Simpson (PSE) till kommissionen (2 februari 1998)

Ämne: Dresser-Rand

Är kommissionen medveten om att Dresser-Rand i Wythenshawe, Förenade kungariket, är på väg att flytta sin produktion till Le Havre i Frankrike, vilket innebär att 300 jobb försvinner från ett mål 2-område?

Kan kommissionen undersöka om detta agerande är en följd av olagliga subsidier eller av mutor som franska myndigheter har betalat till företaget?

Kompletterande svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (16 april 1998)

Kommissionen har vänt sig till de franska myndigheterna, som försäkrat kommissionen om att dessa för närvarande inte känner till något stödprojekt för flyttning av företaget Dresser-Rands tillverkning av kolvkompressorer från anläggningen i Wythenshawe till den i Le Havre, där sådan tillverkning redan bedrivs.

I det fall stöd kan bli aktuellt, skall de franska myndigheterna underrätta kommissionen om villkoren för detta.

Kommissionen skulle dock inte försumma att kontrollera att gemenskapens regler för statligt stöd följs och underrätta parlamentsledamoten om sina slutsatser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0665/98 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (10 mars 1998)

Ämne: Sysselsättning för lärare inom programmet för extraundervisning under första läsåret inom den grekiska gymnasieskolan

Inledningen till resolutionen om tillväxt och sysselsättning från Europeiska rådets möte i Amsterdam ((EGT C 236, 2.8.1997, s. 3. )) lyder: ¨Det är av yttersta vikt med en ny impuls så att sysselsättningen orubbat står kvar överst på Europeiska unionens politiska dagordning.¨ I Europaparlamentets förslag till Europeiska rådets extra ordinarie möte om sysselsättningen står det i avsnittet om organisationen av arbetstiden att i de fall där övertid är strukturell till karaktären så skall företag, fackföreningar och arbetsgivare minska övertiden och i stället skapa fler arbetstillfällen.

I Grekland har det inom ramen för de stödåtgärder för enhetsgymnasieskolan som finansieras genom gemenskapsstödramen, införts extraundervisning under första läsåret på gymnasiet. Undervisningen skall huvudsakligen utföras på övertid av de fast anställda lärarna, samtidigt som det finns tusentals arbetslösa lärare.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att arbetslösa lärare skall tillsättas på dessa nya tjänster, som är finansierade av gemenskapsstödramen?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (16 april 1998)

De stödundervisningskurser som parlamentsledamoten tar upp är till för gymnasieelever, speciellt i den nya integrerade gymnasieskolan. I det första övergångsstadiet är målet för dessa kurser att hjälpa elever att anpassa sig till den integrerade gymnasieskolans krav (nya kurser, ny läroplan, nytt undervisningssätt). Dessa är mer tillfälliga än strukturella till karaktären och de kommer att överges i samband med att den aktuella ramen för gemenskapsstödet (CSF) avslutas.

I beskrivningen av verksamheten förklarar de grekiska myndigheter som genomför insatsen dessutom att ¨lärarna för stödundervisningskurserna skall väljas av lärarföreningen i samarbete med skolrådgivare... från närliggande skolor eller från högkvalificerade lärare utan tjänst...¨, samt: ¨lärarna för en särskild stödundervisningsgrupp får inte vara samma lärare som undervisar eleverna i fråga i motsvarande ämnen under ordinarie lektionstid¨.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0765/98 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (18 mars 1998)

Ämne: Farliga problem vid den biologiska reningen av avfall på ön Psyttalia

Hanteringen av Attikas avfall vid det biologiska reningsverket på ön Psyttalia håller på att utveckla sig till ett omfattande ekologiskt problem. Problemen kan sammanfattas som följer:

1. Hantering av 250 ton rötslam som dagligen produceras vid den första bearbetningen av avfallet. Om tre år då vidarebearbetningen av avfallet har byggts ut fullständigt kommer den att uppgå till 800 ton dagligen.

2. Gifterna i rötslammet, där medelvärdet av koncentrationen av tungmetaller (krom, nickel, zink, koppar etc.) långt överskrider den koncentration som föreskrivs i direktiv 86/278/EEG ((EGT L 181, 4.7.1986, s. 6. )).

3. Koncentrationen av tungmetaller i avfallet, som är ett problem vid den biologiska reningen.

4. Den tolerans som Athens vattenverk visar mot industrierna, som använder avloppsnätet för att göra sig av med avfall som inte är biologiskt nedbrytbart.

Hur avser Europeiska kommissionen att agera för att rädda Saroniska bukten, nu när verksamheten vid det biologiska reningsverket på Psyttalia finansieras av Europeiska unionen?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (28 april 1998)

De gifter som finns i slammet från reningsverket på ön Psyttalia tycks komma från industrispillvattnet i avloppsnäten och reningsverken för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse.

Artikel 11 i rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse ((EGT L 135, 30.5.1991. )) innehåller bestämmelser om att medlemsstaterna skall se till att detta avloppsvatten omfattas av på förhand fastställda regleringar eller särskilda tillstånd från den behöriga myndigheten eller annat behörigt organ. Avloppsvattnet skall förbehandlas för att se till att driften av reningsverket och behandlingen av slammet inte störs och att slammet kan omhändertas på ett säkert och miljömässigt godtagbart sätt.

Användningen av detta slam i jordbruket skall ske i överensstämmelse med bestämmelserna i rådets direktiv 86/278/EEG av den 12 juni om skyddet för miljön, särskilt marken, när avloppsslam används i jordbruket.

Kommissionen, som skall kontrollera att EG-fördaget följs, kommer att undersöka om de grekiska myndigheterna följer dessa bestämmelser, och om så inte är fallet kommer man att inleda det förfarande som fastställs i artikel 169 i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0365/98 från Georges Garot (PSE) till kommissionen (24 februari 1998)

Ämne: Kompensationsbidrag för naturgeografiska nackdelar

Jag har nyligen fått kännedom om ett problem som berör de åsneuppfödare som lever i bergsområden och som för närvarande inte kan få något kompensationsbidrag för naturgeografiska nackdelar. Bestämmelserna om kompensationsbidraget i rådets förordning (EEG) nr 2328/91 ((EGT L 218, 6.8.1991, s. 1. )) om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet täcker bara en liten del av hästdjuren: ston med föl och stoföl av arbetshästras. Åsnor inbegrips inte, förmodligen eftersom de inte är så många till antalet. Men åsnorna spelar en mycket viktig roll i arbetet med att röja och underhålla bergsområdena och det verkar lämpligt att man för dem får samma stöd som för alla andra djur som håller betesmarkerna öppna i bergen. Jag vill därför fråga om ni kan tänka er att låta uppfödning av djur tillhörande åsnerasen omfattas av kompensationsbidraget?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (11 mars 1998)

Kompensationsbidragen för naturgeografiska nackdelar styrs av en gemenskapsförordning (förordning 950/97 om förbättring av jordbruksstrukturernas effektivitet ((EGT L 142, 2.6.1997. )), artiklarna 17 till 19) vari anges att denna stödåtgärd inte är obligatorisk för medlemsstaterna som ¨kan bevilja ett kompensationsbidrag¨ (artikel 17.2) och anger att, om medlemsstaterna tillämpar åtgärden ¨får de föreskriva kompletterande eller inskränkande villkor för beviljande av kompensationsbidrag¨ (artikel 18.2).

När det gäller åsneuppfödning, har Frankrike utnyttja denna senare möjlighet genom att inte inkludera denna verksamhet i de stödberättigade djurslagen. Däremot kan denna åsneuppfödning motta ¨betesbidrag¨ eftersom detta inte uttryckligen är avsett för de mindre gynnade områdena utan riktar sig till samtliga jordbruksföretag som förfogar över bete, oavsett lokalisering.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0164/98 från Anita Pollack (PSE) till kommissionen (2 februari 1998)

Ämne: Konsumenter och timmerprodukter

Är kommissionen anhängare av skogskontrollsystem som gör det möjligt för konsumenterna att göra ett väl avvägt val i fråga om köp av miljövänliga timmerprodukter?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (24 mars 1998)

Kommissionen verkar inte politiskt för något skogscertifieringssystem, men fortsätter att främja och anordna formella och informella diskussioner i olika forum. Kommissionen övervakar också användningen och resultaten av skogscertifieringsåtgärder och andra mekanismer för att främja ett hållbart skogsbruk på marknaderna för skogsprodukter. Dessutom har kommissionen, ofta genom samfinansiering, givit stöd till ett antal projekt och andra initiativ som genomförs enligt artikel 4.1 c i förordning (EG) nr 3062/95 om åtgärder för tropisk skog ((EGT L 327, 30.12.1995. )) och Lomekonventionens skogsprotokoll.

Kommissionen är medveten om att allmänheten har allt större berättigade krav på att få garantier för ett hållbart skogsbruk. Globalt sett kan certifiering vara en av flera metoder för att förbättra skogsbruket i de delar av världen där skogsskövling förekommer och skogsbeståndet i stor utsträckning försämras på grund av olämpliga avverkningsmetoder. I Europa skulle ett skogscertifieringssystem förmodligen inte få någon större effekt på skogsbruket eftersom detta redan kännetecknas av en hög grad av hållbarhet. De möjliga fördelarna kommer här endast att utgöras av de marknadsfördelar som kan komma att uppstå och av bättre information till allmänheten om miljöfördelarna med träprodukter och träbaserade produkter jämfört med icke-förnybara råvaror.