SKRIFTLIG FRÅGA E-2279/01

från Cecilia Malmström (ELDR) till kommissionen

(31 juli 2001)

Ämne: Behandling av visumansökningar vid Schengenambassader

I samband med att Schengenkonventionen trädde i kraft har samtliga länder inom Schengenområdet infört ett gemensamt korttidsvisum, som kan beviljas på samtliga Schengenländers ambassader i tredje land. Genom det gemensamma visumet har visumpliktiga tredjelandsmedborgare möjlighet att resa fritt inom Schengen inom giltighetstiden.

Trots att det gemensamma visumet gäller för samtliga Schengenländer stöter många tredjelandsmedborgare som vill resa in i EU på problem, då visum till Schengen i praktiken endast utfärdas av det lands ambassad dit sökande huvudsakligen skall resa eller varifrån inbjudan kommer. Detta vållar problem bl.a. i flera länder i Sydosteuropa, där samtliga Schengenländer inte är representerade med ambassader i varje enskilt land utan enbart av ett konsulat. Även om konsulatet inte har möjlighet att utfärda visum vägras sökande hjälp av övriga Schengenambassader och hänvisas till destinationslandets närmaste ambassad. Exempelvis måste personer boende i Makedonien åka till Jugoslaviens huvudstad Belgrad, vilket innebär en resa på 500 km, för att söka visum till Sverige.

Idén bakom den gemensamma Schengenviseringen är att människor skall ha möjlighet att resa fritt över gränserna inom Europeiska unionen, men det torde även vara rimligt att ansökningsprocedurerna förenklas när samma visering gäller i alla länder. Ett sätta att förenkla proceduren vore att samtliga Schengenländers ambassader åläggs att behandla visumansökningar till alla länder inom Schengenområdet.

Vad avser kommissionen göra för att visumpliktiga tredjelandsmedborgare skall kunna söka Schengenvisum vid valfri ambassad i hemlandet, oavsett destination, och således förenkla ansökningsförfarandet?

Svar från Antonio Vitorino på kommissionens vägnar

(13 september 2001)

En medlemsstats behörighet att utfärda ett gemensamt visum som gäller samtliga deltagande medlemsstater i Schengenområdet bestäms enligt de principer som fastställs genom artikel 12 i Schengenkonventionen(1) av den 19 juni 1990. De närmare villkoren för vilken medlemsstat som är behörig att motta och behandla en ansökan om ett gemensamt visum återfinns i de gemensamma konsulära anvisningarna, i den form de antagits genom beslut av verkställande kommittén för Schengenregelverket nr SCH/Com-ex (99) 131.

Enligt dessa rättsregler är den medlemsstat behörig att handlägga en visumansökan som med beaktande av resans syfte och de framlagda styrkande handlingarna framstår som huvuddestinationsland. När omständigheterna kring den planerade resan inte gör det möjligt att entydigt ange en medlemsstat som huvudsakligt destinationsland, är den medlemsstat som utgör s.k. första destinationsland, d.v.s. vars yttre gräns den visumansökande överskrider när han eller hon reser in i det gemensamma Schengenområdet med fri rörlighet, behörig att handlägga visumansökan.

I fall som liknar det som beskrivs av parlamentsledamoten, där en medlemsstat inte är representerad med en ambassad eller ett konsulat i ett tredje land, kan medlemsstaten i fråga låta sig företrädas av en annan medlemsstat för att utfärda gemensamma Schengenvisum. Denna representation grundas på uttryckliga bilaterala avtal mellan de berörda medlemsstaterna.

(1) EGT L 239, 22.9.2000.