ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0700/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(14 mars 2002)

Ämne: Statliga yrkesskolan för elektronik och telekommunikationer (Escola Profissional Pública de Electrónica e Telecomunicações)

Statliga yrkesskolan för elektronik och telekommunikationer är en yrkesskola som drivs i utbildningsministeriets regi i Lissabon. Den inrättades som ett resultat av ett samarbetsavtal mellan Portugal och Nederländerna och verkar sedan 1990 i provisoriska lokaler.

Skolans främsta syfte är att utbilda tekniker i elektronik och telekommunikationer, vilkas fackkompetens erkänns av de anställande företagen i sektorn. Utbildningen utgör ett komplement i förberedelserna inför högskole- och universitetsutbildning.

Eftersom elektronik- och telekommunikationssektorn för närvarande expanderar anställs nästan samtliga av skolans nästan 100 elever av kända företag i sektorn efter avslutad utbildning.

De positiva omdömena om skolan och behovet av tekniker på detta område har hittills inte räckt för att det skall iordningställas nya lokaler, lärarkåren utökas och den nuvarande verksamheten utvidgas med en dubblering på sikt av antalet elever eftersom de ca 25 elever som utbildas per år inte är tillräckligt för att tillmötesgå efterfrågan.

Kan kommissionen således ange möjligheterna för finansiering av nya lokaler och för en utvidgning av den nuvarande verksamheten vid Statliga yrkesskolan för elektronik och telekommunikationer i Lissabon?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(26 april 2002)

Den typ av projekt som parlamentsledamoten menar kan medfinansieras genom strukturfonderna inom ramen för åtgärd 8 i det operativa programmet (OP) för utbildning (PRODEP) och inom ramen för åtgärd 3.8 i det operativa programmet för regionen Lissabon (PORLVT) enligt gemenskapsstödramen (GSR) för portugisiska mål 1-områden under perioden 20002006.

Enligt rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1) och enligt portugisisk lagstiftning, särskilt lag 54-A 2000, är det de nationella myndigheter med ansvar för programförvaltningen som står för projekturvalet. Därför ber kommissionen parlamentsledamoten att vända sig till nedanstående adresser för ytterligare information rörande en eventuell medfinansiering: PRODEP III, Av. 24 de Julho 134-5o, 1399-029 Lisboa, och PORLVT, Rua de Artilharia Um No 33, 1269-145 Lisboa.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0168/02

från Emilio Menéndez del Valle (PSE) till rådet

(5 februari 2002)

Ämne: Omänskliga fängelseförhållanden för krigsfångarna på den nordamerikanska basen i Guantánamo

Efter en resa från Afghanistan under villkor som helt klart strider mot de mänskliga rättigheterna, har de taliban- och al-Quaidafångar som Förenta staterna överförde till Guantánamo hållits fängslade under nedvärderande och förödmjukande förhållanden, som måste anses som helt omänskliga.

Det var därför mycket glädjande att Förenade kungarikets utrikesminister Jack Straw den 20 januari 2002 förklarade att fångarna, oberoende av deras tekniska status, måste behandlas på ett mänskligt sätt i enlighet med hävdvunnen folkrätt. Han menade att Förenade kungariket alltid hade betonat detta klart och tydligt och att nordamerikanerna meddelat att de delade denna synpunkt.

EU:s höge representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken Javier Solana förklarade å sin sida den 21 januari 2002 i spansk television att Genèvekonventionerna skulle tillämpas för nämnda fångar.

Enligt de uttalanden som den nordamerikanske försvarsministern Donald Rumsfield gjorde den 20 januari 2002, förefaller det dock inte som om denne skulle dela utrikesminister Jack Straws synpunkter, vilken enligt de uppgifter som lämnades den 21 januari 2002 verkar ha blivit tillrättavisad av premiärminister Tony Blair.

Under alla omständigheter undrar jag om det spanska ordförandeskapet tänker vidta lämpliga åtgärder för att inför den nordamerikanska regeringen betona de värderingar och principer som förts fram av Javier Solana och Jack Straw och som man i Europa är mycket stolt över?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0168/02, E-0236/02, E-0239/02 och E-0263/02

(27 juni 2002)

Rådet framhåller på nytt vikten av att alla fångar behandlas humant i enlighet med de allmänna normerna i internationell rätt. Rådet kan inte enbart på grundval av medierapporteringen bedöma om fängelseförhållandena i Guantánamo uppfyller dessa normer. President Bush gjorde ett offentligt uttalande i frågan den 31 januari 2002. Rådet, å sin sida, har inte tillräcklig information för att rätt kunna bedöma om fångarna i Guantánamo bör betraktas som krigsfångar. Rådet erinrar om att det i den tredje Genèvekonventionen från 1949 angående krigsfångars behandling föreskrivs i artikel 5 att en fånge i tveksamma fall skall åtnjuta skydd enligt konventionen till dess att en behörig domstol kan avgöra fångens status. Under tiden skall fången behandlas humant, få adekvat läkarvård och förses med kläder och mat. Interneringsstaten har emellertid rätt att vidta nödvändiga åtgärder för att garantera fånglägrens och fångarnas säkerhet, i enlighet med internationell rätt.

Rådet har inte för avsikt att sända observatörer till Guantánamo. Rådet hälsar med tillfredsställelse att Internationella rödakorskommittén har beviljats fullt tillträde till fångarna och att den kommer att kunna utöva detta mandat. De brittiska, franska, spanska och belgiska regeringsdelegationerna har också fått träffa sin respektive medborgare som är internerade i Guantánamo Bay.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0941/02

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(10 april 2002)

Ämne: Språkdiskriminering engelska som modersmål

I sitt svar på fråga E-3572/01(1) menar kommissionen att formuleringen med engelska som modersmål eller motsvarande kunskaper är acceptabel enligt gemenskapslagstiftningen. Av denna formulering får man icke desto mindre intrycket av att företaget i första hand söker en modersmålstalare. Inom ramen för politiken för lika möjligheter i Belgien beslutades för ett par år sedan att bland annat hänvisningar till kön (M/K) eller ålder inte längre får förekomma i platsannonser.

Anser också kommissionen att denna bestämmelse i Belgien är ett bättre sätt att förebygga diskriminering och kommer kommissionen följaktligen uppmana medlemsstaterna att helt förbjuda formuleringen modersmålstalare från platsannonser inom hela EU?

Kommer kommissionen att i förhand uppmana sina kontraktspartner att inte längre bruka det diskriminerande uttrycket modersmålstalare och göra detta till det villkor för att få behålla kontraktet med kommissionen?

(1) EGT C 160 E, 4.7.2002, s. 144.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(31 maj 2002)

Kommissionen anser att formuleringen modersmålstalare inte kan godtas under några omständigheter, eftersom den inte är i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen (se svaren på parlamentsledamotens skriftliga frågor E-4100/00(1) och E-0779/01(2)). Däremot kan ett krav på perfekta kunskaper som sådant inte betraktas som oförenligt med gemenskapslagstiftningen, förutsatt att mycket goda kunskaper i ett visst språk krävs för tjänsten i fråga. Kravet måste då motiveras av arbetsgivaren. Eftersom kravet på perfekta kunskaper i ett visst språk i sig inte strider mot gemenskapslagstiftningen, kommer kommissionen inte att uppmana medlemsstaterna att förbjuda att detta krav ställs i platsannonser. Kommissionen rekommenderar dock att man använder formuleringen perfekta eller mycket goda kunskaper i ett visst språk eller liknande som ett villkor för tillträde till tjänster som kräver mycket goda kunskaper i det berörda språket.

Kommissionen kommer även i fortsättningen att utnyttja sina befogenheter för att bekämpa diskriminering på grund av kravet på modersmålskunskaper i platsannonser.

Detta gäller även i förbindelserna med kommissionens avtalsparter.

(1) EGT C 174 E, 19.6.2001.

(2) EGT C 235 E, 21.8.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0559/02 från Glyn Ford (PSE) till rådet. Mänskliga rättigheter i Algeriet.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 229 E , 26/09/2002 s. 0105 - 0105



SKRIFTLIG FRÅGA E-0559/02 från Glyn Ford (PSE) till rådet (4 mars 2002) Ämne: Mänskliga rättigheter i Algeriet Hur tänker rådet se till att bedömningen av människorättssituationen i Algeriet och respekten för artikel 2 i associeringsavtalet, när detta har ratificerats, förs upp som en separat punkt på dagordningen för alla sammanträden som anordnas i enlighet med associeringsavtalet? Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0559/02 och E-0561/02 (26 juni 2002) Enligt fast praxis vid rådets politiska dialoger och så länge det är nödvändigt kommer rådet att ta upp frågorna om respekten för de mänskliga rättigheterna på dagordningarna för den politiska dialogen med Algeriet och för associeringsrådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0572/02

från Carlo Fatuzzo (PPE-DE) till rådet

(4 mars 2002)

Ämne: Den dramatiska situationen för Bukarests hundar

Rumänien har ansökt om medlemskap i EU, som grundar sig på folkens rättigheter och medborgarkänsla.

De herrelösa hundarna i Bukarest behandlas oerhört grymt. Varje dag fångas hundar in och förs, om de överlever transporten, till de stora kommunala hundgårdarna där en injektion med magnesiumsulfat väntar dem, som brutalt gör slut på deras liv.

Basescu-administrationens metoder för att undanröja hundarna är dessutom ineffektiva, eftersom de inte angriper grundorsakerna till problemet med de kringströvande hundarna. Administrationen fångar in och avlivar omedelbart de herrelösa hundar som lever i staden och har frångått den tidigare antagna steriliseringsplanen. En omfattande steriliseringskampanj skulle lösa problemet, eller åtminstone hejda det.

Basescu-administrationen bryter inte mot någon rumänsk lag, men har antagit en metod som är etiskt oacceptabel. Med tanke på den kommande anslutningen borde Rumänien följa EU:s djurskyddslagstiftning.

Har EU inte för avsikt att kontrollera om Bukarest-administrationens metoder och den rumänska lagstiftningen är i enlighet med gemenskapens regelverk, som Rumänien i egenskap av kandidatland inom kort måste rätta sig efter?

Svar

(26 juni 2002)

Europeiska gemenskapen har för närvarande inga regler om sällskapsdjurs välbefinnande. Eftersom kommissionen i detta skede inte planerar några förslag på området är det föga troligt att frågan kommer att behandlas före anslutningsförhandlingarna. Den omfattas därför inte av gemenskapens regelverk.

Inom Europarådets ram finns det en europeisk konvention för skydd av sällskapsdjur, vars allmänna karaktär dock gör att den inte kan lösa de problem som den ärade parlamentsledamoten tar upp.

För övrigt behandlar rådet för närvarande ett förslag som gäller transporter av sällskapsdjur, vilket är föremål för medbeslutandeförfarandet och om vilket Europaparlamentet redan har avgett sitt yttrande vid första behandlingen. I texten behandlas bara djurhälsoaspekter och transporter av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte och den påverkar inte åtgärder som medlemsstaterna vidtar av hänsyn till den allmänna ordningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0797/02

från Jeffrey Titford (EDD) till kommissionen

(21 mars 2002)

Ämne: Gemensamma fiskeripolitiken

Planerar kommissionen att utvidga fördelarna med den gemensamma fiskeripolitiken till att gälla Egeiska havet, Östersjön, Adriatiska havet och Medelhavet eller lämpliga omgivande vatten kring EU-medlemsstaters områden utanför EU i Karibiska havet, Stilla havet, Indiska oceanen och Atlanten?

Om det inte finns några sådana planer, kan kommissionen förklara varför?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(25 april 2002)

Gemenskapens fiskeripolitik gäller för vatten som faller under medlemsstaternas överhöghet och jurisdiktion i Egeiska havet, Östersjön, Adriatiska havet och Medelhavet. Den gäller också för gemenskapens fiskefartyg i alla vatten. Den gäller inte för medlemsstaternas territorier utanför EU, med undantag av de franska utomeuropeiska departementen, eftersom endast dessa territorier ingår i Europeiska unionen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0756/02

från Antonio Di Pietro (ELDR) till rådet

(19 mars 2002)

Ämne: Uttalanden av Umberto Bossi

Den italienske ministern för institutionella reformer, Umberto Bossi, hävdade nyligen att EU är en stalinistisk union som man bör motarbeta och ta avstånd från, ett slags Forcolandia (ett mångfasetterat och negativt uttryck för att påstå att EU stöder handlingar som strider mot den enskildes grundläggande friheter). Andra företrädare för regeringen delar eller accepterar åtminstone dessa olyckliga uttalanden.

Den italienske premiärministern Silvio Berlusconi, som också är Italiens utrikesminister, närvarade vid Lega Nords kongress där Umberto Bossi upprepade sina anklagelser och angrepp mot hela Europeiska gemenskapen. Berlusconi reagerade emellertid inte på dessa anklagelser utan gav med sin tystnad och leende i praktiken sitt stöd till Bossis uttalanden.

Genom att högt stående medlemmar av den italienska regeringen intar denna hållning kan man tvivla på Italiens verkliga vilja att samarbeta solidariskt för den europeiska integrationen.

Mot bakgrund av dessa uttalanden skulle man kunna hävda att Italien inte underlättar att gemenskapens uppgifter fullgörs och inte direkt eller åtminstone genom sin passivitet avstår från varje åtgärd som kan äventyra att fördragets mål uppnås (artikel 10 i EG-fördraget).

Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att reda ut denna situation?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna P-0748/02, P-0756/02, P-0757/02 och P-0779/02

(26 juni 2002)

Rådet informerar parlamentsledamöterna om att det inte har för vana att kommentera politikers uttalanden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0485/02

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(22 februari 2002)

Ämne: Förenade kungarikets E-111-blanketter

Enligt uppgift vägrar Spanien och Frankrike att acceptera E-111-blanketter som är äldre än 1 år. Detta är olagligt och gör att de som har rätt till kostnadsfri behandling förvägras denna.

Är kommissionen medveten om detta, och vad kommer den att göra för att säkerställa att Förenade kungarikets medborgare inte förvägras sina rättigheter i framtiden?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(18 april 2002)

Enligt artikel 22.1 c i förordning (EEG) nr 1408/71(1) har en person som tillfälligt vistas inom en annan medlemsstats territorium rätt till akut hälso- och sjukvård. Den medlemsstat där personen är försäkrad ansvarar för kostnaderna för denna vård.

E 111-blanketter som utfärdas av försäkringsstaten intygar att personen faktiskt är försäkrad och har rätt till vårdförmåner vid sjukdom under sin vistelse i en annan medlemsstat.

När det gäller den period då personen har rätt till hälso- och sjukvård under vistelsen, intygar E 111-blanketten antingen att rätten beviljats för en fastställd period eller från och med ett visst datum under en obegränsad tid.

De brittiska myndigheterna har beslutat att utfärda E 111-blanketter utan tidsbegränsning till personer som är medborgare i en medlemsstat och bosatta i Förenade kungariket.

Till följd av kravet på lojalt samarbete i artikel 10 i EG-fördraget och den påminnelse som EG-domstolen(2) nyligen gjorde kan sjukförsäkringsinstitutionerna i de övriga medlemsstaterna inte på grundval av giltighetstiden tillbakavisa E 111-blanketter utan tidsbegränsning från brittiska försäkrade som är bosatta i Förenade kungariket.

Kommissionen kommer att kontakta de berörda nationella myndigheterna och hålla parlamentsledamoten informerad om den framtida utvecklingen. Kommissionen och särskilt Generaldirektoratet för sysselsättning och socialpolitik tar gärna emot närmare uppgifter om eventuella enskilda fall där blanketten tillbakavisats för att utreda dem.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (EGT L 74, 27.3.1972), ändrad och uppdaterad genom rådets förordning (EEG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 30.1.1997).

(2) Dom av den 10 februari 2000 i mål C-202/97, Fitzwilliam; dom av den 20 mars 2000 i mål C-178/97, Banks.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0790/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) och Ioannis Marínos (PPE-DE) till rådet

(22 mars 2002)

Ämne: Filmförbud i Turkiet

Enligt Associated Press i Ankara har de turkiska myndigheterna förbjudit visning av en turkisk film med namnet Stor man liten kärlek eftersom den innehåller dialog på kurdiska. Det är värt att påpeka att den här filmen delvis finansierats av det turkiska kulturministeriet, som också gav order om att visningarna av filmen på biografer skulle stoppas, med motiveringen att dialogerna på kurdiska ställde till med problem, detta trots att dessa partier under visningarna var textade till turkiska.

Skall denna utveckling anses förenlig med Turkiets väg mot anpassning till de uppförandekutymer som gäller i europeiska stater? Vad har rådet gjort varje gång som kränkningar av den intellektuella friheten och grova överträdelser mot de demokratiska friheterna i Turkiet konstaterats? Vid hur många tillfällen har landet i fråga sedan rättat sig efter tillrättavisningarna och vilka fall har det då rört sig om?

Svar

(27 juni 2002)

Rådet hänvisar de ärade parlamentsledamöterna till det svar som rådet tidigare givit i ett liknande ärende i samband med svaret på frågan E-426/02.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0120/02

från Eurig Wyn (Verts/ALE) till rådet

(29 januari 2002)

Ämne: Producenternas kostnader för åtgärder för livsmedelssäkerhet

Kostnaderna för de gemenskapsåtgärder som vidtagits för att skydda konsumenternas hälsa (tester för att undersöka eventuell förekomst av specificerat riskmaterial samt av kött- och benmjöl) är avsevärda. Anser inte rådet att konkurrensen på den inre marknaden snedvrids till följd av att man inte lyckats harmonisera bestämmelserna om de kostnader som uppstår då man tillämpar gemenskapens hälsoåtgärder?

Håller rådet därför med om att gemenskapslagstiftningen måste harmoniseras så att offentliga medel täcker dessa kostnader, vilket kan ses som en nödåtgärd för att kostnaderna inte skall drabba producenterna och för att förhindra eventuell snedvridning av konkurrensen?

Svar

(21 maj 2002)

I Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 om transmissibel spongiform encefalopati föreskrivs strikt genomförande av tester i alla medlemsstater. Den innehåller inget om finansiellt bistånd som skulle belasta gemenskapens budget. Emellertid har tidigare ett bidrag från gemenskapen på 15 euro per test beslutats inom ramen för förfarandet med kommissionen och Ständiga veterinärkommittén som särskilda åtgärder på BSE-området. Detta bidrag från veterinärfonden är avsett att betala inköpet av testutrustning. Därutöver vidtar medlemsstaterna de mått och steg som de, i enlighet med sin egen förvaltningsstruktur och med beaktande av gemenskapens regler, finner lämpliga.

I rådets förordning (EG) nr 1254/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött föreskrivs uttryckligen i artikel 40 att, om inte annat föreskrivs, artiklarna i EG-fördraget om nationellt stöd på konkurrensområdet (artiklarna 87, 88 och 89) skall gälla för produktionen av och handeln med produkter inom denna sektor. Detta innebär i synnerhet en skyldighet för medlemsstaterna att till kommissionen anmäla beviljande av alla sorters stöd på detta område, eftersom den har att avgöra om det är förenligt med den gemensamma marknaden.

Rådets ordförande underströk likväl i början av januari, vid sin redovisning av ordförandeskapets prioriteringar inför Europaparlamentets jordbruksutskott, vilket intresse som ur synpunkten strikt efterlevnad av den inre marknadens regler förelåg av att mer harmonisera de stödåtgärder medlemsstaterna vidtar för att bekämpa följderna av BSE. Dock har inte rådet på detta stadium haft tillfälle att yttra sig härom, eftersom kommissionen inte lagt fram något förslag i denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0743/02

från Francesco Speroni (NI) till kommissionen

(8 mars 2002)

Ämne: Prisdiskriminering

I min fråga E-0049/02(1) undrade jag om det var lagligt att tillämpa differentierade anmälningsavgifter på grundval av bosättningsland för deltagare i maratonloppet i Padova den 28 april 2002. I frågan hänvisade jag även till webbplatsen där jag funnit upplysningarna om denna prisdiskriminering.

I sitt svar hävdade kommissionsledamot Bolkestein att kommissionen inte kunnat hitta några sådana upplysningar på denna webbplats. Förklaringen till detta är kanske att hans medarbetare nöjde sig med att granska ingångssidan och inte, vilket ju hade varit rimligt, att navigera vidare inom webbplatsen.

Jag vill med detta bekräfta att webbplatsen är www.maratonasant-antonio.com och precisera att upplysningarna om anmälningsavgifter kan läsas på sidan med tekniska upplysningar (informazioni tecniche) som kan nås antingen genom att klicka på rubriken med detta namn efter att ha klickat på ordet välkomna (benvenuti) som länkar vidare till rätt sida, eller genom att söka sig direkt till sidan via webbadressen www.maratonsant-antonio.com/ita/quote.htm.

Jag upprepar därför min fråga om huruvida denna differentiering är laglig och ber därutöver, med tanke på att saken även berör den italienska olympiska kommittén och det italienska friidrottsförbundet, att få veta om kommissionen avser att inleda ett fördragsbrottsförfarande.

(1) EGT C 147 E, 20.6.2002.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(22 april 2002)

I enlighet med vad kommissionen angav i svaret på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-0049/02(1) och mot bakgrund av de nya uppgifter som denne tillhandahåller, kommer kommissionen att överväga möjligheten att inleda ett överträdelseförfarande mot Italien enligt artikel 226 i EG-fördraget.

För övrigt har kommissionen redan inlett ett överträdelseförfarande vid EG-domstolen mot Italien rörande kränkning av den fria rörligheten för tjänster (artikel 49 i EG-fördraget) med anledning av diskriminerande avgifter (för inträde på vissa muséer) som inte endast grundas på nationalitet utan även på bosättningsort, liksom i det fall som parlamentsledamoten tar upp.

EG-domstolens kommande dom i detta mål (C-388/01) kommer alltså att ge viktiga indikationer också om vad som gäller i det slags situationer som den skriftliga frågan berör.

Kommissionen vill också påpeka att det enligt domstolens rättspraxis finns möjligheter för gemenskapens medborgare att vid de nationella domstolarna åberopa principen om fritt tillhandahållande av tjänster.

(1) EGT C 147 E, 20.6.2002.