SKRIFTLIG FRÅGA P-0395/02

från Nelly Maes (Verts/ALE) till kommissionen

(8 februari 2002)

Ämne: Bretagne i Frankrike

När det gäller vissa företeelser, t.ex. inom miljöområdet eller avseende rättsliga frågor, brukar EU erinra Frankrike om att landet måste iaktta sina åtaganden inom gemenskapen och att det skall tillämpa det som landet har undertecknat, vilket är bra. Men när det gäller regionala kulturer eller minoritetskulturer har någon erinran ännu så länge inte framförts, trots den flagrant dåliga vilja som Frankrike gett prov på, dvs. den jakobinska arrogans landet visar genom att fortsätta kväva mångfalden bland sina kulturer och folk.

Vilka åtgärder har EU för avsikt att vidta för att ålägga Frankrike, som är en av de grundande medlemsstaterna, att följa de texter den har undertecknat?

Anser EU att Frankrikes attityd gentemot minoriteterna i landet är förenlig med samtliga artiklar i stadgorna om de mänskliga rättigheterna och om de europeiska medborgarnas grundläggande rättigheter?

Vilka åtgärder tänker EU vidta under de kommande tio åren för att försöka bromsa den bretonska kulturens och det bretonska språkets det sista levande keltiska språket på kontinenten snabba försvinnande, eftersom bretagnarna har uttömt alla de rättsliga möjligheter som står till deras förfogande?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(11 mars 2002)

Kommissionen anser att minoritetsgruppers rättigheter ingår i de gemensamma principer för medlemsstaterna som räknas upp i artikel 6.1 i Fördraget om Europeiska unionen. Dessa principer bygger på olika internationella konventioner(1) och stadfästes högtidligen i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna(2). I artikel 21.1 förbjuds all diskriminering på grund av bland annat etniskt ursprung, språk, religion eller tillhörighet till nationell minoritet och i artikel 22 krävs respekt för kulturell, religiös och språklig mångfald. Artikel 51 i samma stadga fastslår att stadgans bestämmelser med beaktande av subsidiaritetspricipen, riktar sig till unionens institutioner och organ samt till medlemsstaterna endast när dessa tillämpar unionsrätten.

Dessa principer garanteras genom möjligheten att inleda ett överträdelseförfarande enligt artikel 226 i EG-fördraget och ett politiskt förfarande enligt artikel 7 i EU-fördraget. Den första artikeln ger kommissionen rätt att väcka talan i EG-domstolen i fall som omfattas av gemenskapsrättens tillämpningsområde, till exempel om en medlemsstat genomför ett gemenskapsdirektiv på ett felaktigt sätt. Den andra artikeln ger kommissionen eller en tredjedel av medlemsstaterna rätt att ta upp saken vid stats- och regeringschefernas möte i rådet, om frågan avser en allvarlig eller ihållande överträdelse av de principer som nämns i artikel 6.

När det gäller frågan om hur minoritetsspråkgemenskaper behandlas i Frankrike har kommissionen inga uppgifter som tyder på att gemenskapsrätten har tillämpats felaktigt, och det finns heller ingenting som tyder på att en sådan allvarlig och ihållande överträdelse som avses i artikel 7 i EU-fördraget har skett.

I artikel 2 i den franska konstitutionen slås det fast att republikens språk är franska, och konstitutionsrådet (Conseil Constitutionnel) har när det gäller regionala språk och minoritetsspråk traditionellt förordat en strikt tolkning av denna stadga. Situationen i Bretagne, där den franska regeringen vill integrera de bretonska Diwanskolorna i det allmänna utbildningssystemet(3), är ett färskt exempel på detta. Konstitutionsrådet fastställde att det i konstitutionen inte fanns några hinder för förslaget om integration, dock med förbehållet att bretonskan skall vara obligatorisk endast under lektionerna i just bretonska. I resten av undervisningen och under exempelvis raster skall man inte kunna tvinga varken elever eller lärare att tala bretonska.

När det gäller utbildningssektorn måste det emellertid påpekas att det i artikel 149 i EG-fördraget mycket klart fastslås att undervisningen och organisationen inom utbildningssystem och den kulturella och språkliga mångfalden hos dessa faller på medlemsstaternas ansvar.

Unionen handlar inom det behörighetsområde som den tilldelats genom fördragen för att garantera den språkliga mångfalden i EU, och speciellt då inom kultur och utbildning. Enligt artikel 151.4 i EG-fördraget måste kulturella aspekter tas med i beräkningen inom alla unionens aktiviteter. Därför har många projekt som inbegriper regionala språk och minoritetsspråk finansierats av ett antal olika gemenskapsprogram med anknytning till olika politikområden, t.ex. regional utveckling och landsbygdsutveckling, informationssamhället och socialpolitik.

Kommissionen har för avsikt att bygga vidare på resultaten från Europeiska språkåret för att 2003 kunna lägga fram konkreta förslag på åtgärder som stimulerar språkinlärningen, allt enligt rådets förordning av 29 november 2001 om språklig mångfald och språkinlärning(4) och parlamentets resolution av 13 december 2001 om regionala och mindre använda europeiska språk.

(1) Se till exempel artikel 27 i FN:s internationella överenskommelse om medborgerliga och politiska rättigheter, i vilken skyddet av minoriteters kultur och språk tas upp. Överenskommelsen har ratificerats av samtliga medlemsstater.

(2) EGT C 364, 18.12.2000.

(3) Conseil Constitutionnel, beslut nr 2001-456 DC av 27 december 2001.

(4) Rådets 2931:a möte utbildning och ungdomsfrågor Bryssel, den 29 november 2001.