SKRIFTLIG FRÅGA E-3151/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(4 november 2002)

Ämne: Moratoriet för godkännande av nya genetiskt modifierade organismer

Den 17 oktober 2002 uttryckte kommissionen sin glädje över att direktiv 2001/18/EG(1) om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön började tillämpas. Kommissionen ansåg att villkoren uppfyllts, så att man på nytt kunde börja godkänna genetiskt modifierade organismer, det vill säga att man kunde upphäva moratoriet som varit i kraft i fyra år. Kommissionen hoppas

nu att rådet och parlamentet skall anta förordningen om märkning och spårbarhet, men underströk också att den känner oro, framför allt för folkhälsan och miljön. Samtidigt står det här uttalandet i bjärt kontrast till det man eftersträvar genom att upphäva moratoriet.

De etiska frågorna rör handel med och patentering av liv och kulturarv. Om de genetiskt modifierande organismerna sprids i miljön finns det ingen återvändo, och spridningen kan inte kontrolleras. Konsekvenserna är omedelbara och består av föroreningar inom det konventionella jordbruket, minskad biologisk mångfald och oförutsebara följder för ekosystemen. De som odlar ekologiskt eller konventionellt kommer inte att ha något val. På medellång och lång sikt kan nedsmutsning inte undvikas, något som påpekats av flera frivillig- och jordbrukarorganisationer, och i synnerhet av ekologiska jordbrukare. Eftersom exakta undersökningar saknas av följderna för människors och djurs hälsa bör försiktighetsprincipen tillämpas. Man bör också komma ihåg frågan om jordbrukares ekonomiska beroende av stora multinationella företag i sektorn och länders ekonomiska beroende av dessa då deras livsmedelspolitik utformas. Det verkar som om endast de ekonomiska frågorna är viktiga, framför allt importen av vissa varor såsom soja från Förenta staterna.

Jag skulle därför vilja ställa följande frågor till kommissionen: Hur ämnar kommissionen förena försiktighetsprincipen och miljöskyddet med upphävande av moratoriet? På vilka undersökningar baserar sig kommissionen när den hävdar att villkoren uppfyllts, och hur ämnar den kontrollera spridningen av de genetiskt modifierade organismerna i miljön?

Vilken effekt tror kommissionen att de genetiskt modifierade organismerna har på de konventionella och ekologiska odlingarna?

Hur ställer sig kommissionen till beslutat rörande trösklar för märkning av produkter om det är fråga om tillfälliga eller tekniskt oundvikliga omständigheter? Anser inte kommissionen att tröskeln i enlighet med försiktighetsprincipen bör vara noll i det här fallet?

(1) EGT L 106, 17.4.2001, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(27 januari 2003)

Kommissionen anser att bestämmelserna i det nya direktivet 2001/18/EG, som är strängare och garanterar bättre insyn och öppenhet, skapar de rättsliga villkor som krävs för att man skall kunna garantera en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön, och att nya ansökningar om tillstånd därför på nytt bör behandlas. I skäl 8 förklaras det att försiktighetsprincipen har beaktats vid utarbetandet av direktivet, och att den också måste beaktas vid genomförandet av direktivet.

Kommissionen är inte direkt ansvarig för att kontrollera utsättningen av genetiskt modifierade organismer (GMO) i miljön. Denna fråga behandlas i artikel 4.5 i direktivet, där det tydligt fastställs att medlemsstaterna skall anordna inspektioner och vid behov vidta andra kontrollåtgärder för att säkerställa att direktiv 2001/18/EG följs. Kommissionen anser att den har skapat de rättsliga villkor som krävs för att man skall kunna börja tillämpa tillståndsförfarandet för GMO igen. I direktiv 2001/18/EG föreskrivs det att granskningen av ansökningar om tillstånd för GMO för varje enskilt fall skall omfatta en grundlig undersökning av potentiella risker för människors hälsa och miljön. De sökande skall tillhandahålla en egen bedömning, utgående från aktuella vetenskapliga rön av relevans för den GMO som avses, och de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna och de europeiska vetenskapliga kommittéerna skall också utgå från sådan vetenskaplig information när de granskar sådana bedömningar i syfte att bestämma huruvida tillstånd skall utfärdas, i enlighet med kraven i direktivet.

Samexistens med konventionella arter är en fråga som i första hand har tagits upp i samband med potentiell inverkan av genetiskt modifierade grödor på organiska och konventionella grödor. Under de senaste tio åren har ett antal kommersiella odlingar av genetiskt modifierade grödor och hundratals experimentella utsättningar genomförts i gemenskapen, utan någon avsevärd inverkan på organiska eller konventionella grödor. Det är emellertid uppenbart att de potentiella effekterna är olika från gröda till gröda. Det behövs därför mer vetenskapliga uppgifter, och frågan undersöks för närvarande inom ramen för kommissionens handlingsplan för biovetenskap och bioteknik(1).

Det bör dock betonas att kommersiell odling och användning av GMO i unionen är strängt reglerat genom gemenskapslagstiftning som föreskriver att sådana åtgärder förutsätter tillstånd, och att dessa skall utfärdas utgående från en omfattande bedömning av potentiella risker för människors hälsa och miljön. Om någon risk upptäcks kommer tillståndet antingen inte att utfärdas eller att innehålla krav på åtgärder för att begränsa denna risk och hålla den på en godtagbar nivå.

Samexistens innebär harmoniserad förekomst av olika jordbrukssystem utan att enskilda system utesluts. Det bör därför i första hand ses som en fråga om jordbruksförvaltning, snarare än riskhantering. Jordbrukare bör ha rätt att välja mellan olika produktionssystem, vilket förutsätter att man tar hänsyn till hur olika produktionssystem kan påverka andra system, och hur man bäst kan åtgärda sådana effekter. Frågan om hur olika system kan samexistera omfattas inte av denna lagstiftning och kan inte användas för att motivera uppskov av återinförandet av tillståndsförfarandet. Kommissionen är väl medveten om hur viktig samexistensfrågan är för de olika produktionssystemen inom jordbruket, och undersöker för närvarande hur man bäst kan ta upp denna fråga. Bland annat finansieras forskningsprojekt inom ramen för sjätte ramprogrammet, och Gemensamma forskningscentret genomför också undersökningar för att undersöka hur man bäst kan uppnå samexistens mellan olika jordbrukssystem.

Kommissionen vill först och främst betona att trösklarna i den gällande gemenskapslagstiftningen och i förslagen om i) spårbarhet och märkning och ii) genetiskt modifierade livsmedel och foderprodukter endast omfattar oavsiktlig förekomst av spår av GMO som har godkänts för utsläppande på marknaden eller som bedömts positivt av någon av gemenskapens vetenskapliga kommittéer eller en behöriga myndigheter. Sådana GMO kommer alltså att ha genomgått en omfattande riskbedömning, och försiktighetsprincipen kommer att ha beaktats i samband med granskningen. Därför är försiktighetsprincipen inte tillämplig för fastställandet av sådana trösklar, som uteslutande tjänar märkningsändamål. Märkningen av GMO skall ge konsumenter och användare möjlighet att välja mellan GM-produkter och icke-GM-produkter utgående från korrekt information, och skall på intet sätt innebära att produkter som enligt märkningen innehåller GMO är farliga för hälsan eller miljön.

Kommissionen anser att toleranströsklar behövs, eftersom det i praktiken kan vara omöjligt att undvika spår av GMO i produkter, och nolltolerans därför inte är möjlig. Det är praktiskt taget omöjligt att vid produktion av livsmedel, foderprodukter och utsäde få fram slutprodukter som till 100 % är fria från främmande ämnen.

(1) KOM(2002) 27 slutlig.