SKRIFTLIG FRÅGA E-1285/00

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(19 april 2000)

Ämne: Stöd till kol- och kärnkraftsektorerna

Betydande direkt och indirekt stöd till kärn- och kolkraftsektorerna beviljas i gemenskapen på både EU-nivå och nationell nivå. En fråga som ställdes till kommissionen beträffande detta den 13 december 1999 besvarades på ett fullständigt otillräckligt sätt. Kommissionen skadar dessutom sin egen trovärdighet allvarligt när den hävdar att man hittills inte har kunna bevisa förhållandet att statligt stöd beviljas på kärnenergiområdet.

1. Skall man följaktligen utgå från att kommissionen eller delar av kommissionen inte tillräckligt väl känner till stödprogrammen och subventionerna på EU-nivå och nationell nivå? Måste man i samband med att frågor ställs utgå från att kommissionen eventuellt inte känner till de omständigheter som frågorna hänför sig till?

2. En indirekt subventionering av kärnenergi förekommer exempelvis i form av

- EU-stödmedel för forskning beträffande kärnfusion samt reaktorsäkerhet och strålskydd,

- nationella stödmedel för forskning beträffande kärnfusion samt reaktorsäkerhet och strålskydd.

En direkt subventionering av kärnenergi förekommer exempelvis i form av

- de ansvarsbegränsningar som gäller i gemenskapen för kraftverksoperatörer, med tak för det skydd som krävs,

- utgifterna i samband med säkerhetskontroller av kärnkraftverk, såsom krävs i enlighet med Euratom,

- de befintliga möjligheterna för kärnkraftverksoperatörer i Tyskland att upprätta reserver (en separat fråga kommer att ställas inom kort).

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit mot detta och annat direkt och indirekt stöd, och vilka ytterligare åtgärder planerar den att vidta?

Om inga åtgärder har vidtagits, kan kommissionen ange inom vilken tidsram konkreta åtgärder kommer att vidtas?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(15 juni 2000)

1. Beträffande stöd till kärnkraftsektorn kan kommissionen bekräfta att i de fall då det påståtts att statsstöd beviljats för elproduktion inom den sektorn inom gemenskapen så har de som påstått detta aldrig kunna påvisa att så faktiskt också var fallet. Dessutom tillåter vissa bestämmelser i EG-fördraget att stöd beviljas eller att åtgärder vidtas med motsvarande verkan. När sådana klagomål inkommer är det nödvändigt att noggrant granska varje enskilt fall för att fastställa om stödet är förenligt med bestämmelserna.

2. De exempel som parlamentsledamoten tar upp uppfyller de kriterier för bl. a. statligt stöd som kommissionen fastslagit för stöd till forskning.

De regler som gäller internationellt för skadeståndsansvar på kärnergiområdet finns i Paris-, Bryssel- och Wienkonventionerna om skadeståndsansvar på kärnenergiområdet. Eftersom inte alla medlemsstater skrivit under dessa kan inga begränsningar påtvingas inom gemenskapen.

Kommissionen ser inte vilka säkerhetskontroller som skulle subventioneras enligt bestämmelserna i Euratomfördraget.

Kärnkraftverkens skyldighet att upprätta ekonomiska reserver för att i ett senare stadium kunna finansiera omhändertagandet av det utbrända kärnbränslet och avvecklingen av anläggningarna är en metod för internalisering av kärnenergins externa kostnader som används i stor omfattning. Det är sådana reserver för framtida kostnader som i princip inte är subventioner. Kommissionen håller emellertid på att utreda ett klagomål om detta. Den inre marknaden skulle för övrigt gynnas av åtgärder för harmonisering på det här området.

Mot bakgrund av den information som finns tillgänglig ser inte kommissionen vilka särskilda åtgärder på kärnenergiområdet som skulle kunna vidtas utöver att tillämpa gemenskapslagstiftningen i enlighet med fördragen.

När det gäller kol kan kommissionen bara återigen försäkra att det direkta och indirekta stödet till kolindustrin granskas inom ramen för kommissionens beslut nr 3632/93/EKSG av den 28 december 1993 om gemenskapsregler för statsstöd till kolindustrin(1), ett beslut som grundar sig på principerna om insyn och öppenhet. Det bör även påpekas att regionalstöd för omställning av kolområden som varit föremål för strukturomvandling inte granskas i detta sammanhang, utan inom ramen för artikel 87 (tidigare artikel 92) a och c i EG-fördraget.

(1) EGT L 329, 30.12.1993.