ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3295/97 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Åtgärder till förmån för radiotelegrafister

Efter den 1 februari 1999 kommer handelsflottan inte längre att ha några radiotelegrafister på grund av omställningar i organisationen och införande av ny teknik ombord på medlemsstaternas handelsfartyg. Det här kommer att skapa stora sysselsättningsproblem för en hel yrkesgrupp. Särskilt svårt kommer det att bli för äldre arbetslösa som inte har någon annan yrkesutbildning och som på grund av hög ålder och av hälsoskäl inte heller har möjlighet att delta i nya yrkesutbildningsprogram.

Jag vill fråga kommissionen om följande:

1. Vilka åtgärder har man vidtagit i medlemsstaterna för att trygga radiotelegrafisternas sociala situation?

2. Genom vilka program ämnar kommissionen stödja radiotelegrafisterna och hjälpa dem att bemöta den svåra situation de befinner sig i, så att de inte blir socialt utslagna?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (5 december 1997)

Utöver de åtgärder som syftar till att åstadkomma lika behandling av kvinnor och män när det gäller social trygghet och de åtgärder som syftar till att skydda personer som flyttar inom gemenskapen, är kommissionens insatser i fråga om social trygghet begränsade till att främja samarbetet mellan medlemsstaterna, eftersom det är dessa som har behörighet att fatta konkreta beslut om specifika åtgärder.

Kommissionen har utvecklat databaser om medlemsstaternas trygghetssystem, inom ramen för systemet för ömsesidig information om social trygghet i gemenskapen och i samband med rapporten om den sociala tryggheten i Europa. Dessa databaser innehåller dock bara allmän information. Kommissionen får ingen information om särskilda yrkesgrupper, till exempel radiotelegrafister, och har heller ingen sådan information till sitt förfogande.

Något generellt svar kan inte ges på frågan om stödåtgärder skulle kunna integreras i gemenskapens regional- och strukturpolitiska instrument. I så fall skulle en undersökning behöva göras i varje enskilt fall.

Strukturfondernas mål 4 stöder arbetstagarnas anpassning till strukturomvandlingar och till nya produktionssystem. Dessa förändringar kan ha samband med teknikens utveckling eller en förändrad arbetsorganisation och produktionsplanering.

Inom mål 4 prioriteras arbetstagare som på grund av sin ålder, bristande kvalifikationer eller yrkeserfarenhet hotas av arbetslöshet, eftersom de har svårt att möta de nya kraven. Målet är att konsolidera dessa arbetstagares sysselsättning, särskilt genom insatser i form av rådgivning samt utbildning och omskolning.

Väglednings- och rådgivningsinsatserna syftar till att fastställa arbetstagarnas färdigheter (yrkeskunskaper och personliga duglighet), motivation och förmåga när det gäller arbetsuppgifter som de skulle kunna utföra med hjälp av utbildning. Denna utbildning kan avse tekniska kunskaper som är specifika för en viss post eller arbetsuppgift, eller förvärv av allmänna kunskaper.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3199/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (16 oktober 1997)

Ämne: Erkännande av den italienska specialisttiteln ¨chirurgo d'urgenza¨

Direktiv 93/16/EEG ((EGT L 165, 7.7.1993, s. 1.)) fastställer normer avsedda att garantera fri rörlighet för läkare samt ömsesidigt erkännande av deras diplom medlemsstaterna emellan. I synnerhet preciserar direktivet vilka titlar och diplom medlemsstaterna skall erkänna inom sitt territorium samt fastställer normer för erkännande av specialisttitlar vilka saknar motsvarighet i åtminstone två medlemsstater.

I Italien existerar specialisttiteln ¨chirurgo d'urgenza¨, vars utformning i och med ikraftträdandet av direktivet anpassats till det sistnämndas innehåll. Likväl verkar det italienska rättsväsendet ännu inte ha antagit några normer i syfte att garantera ¨chirurghi d'urgenza¨ ett erkännande av deras diplom i de andra EU-staterna. Med anledning av detta tillfrågas kommissionen:

1. om man kan bekräfta att Italiens införlivande av direktiv 93/16/EEC i lagstiftningen är felaktigt, åtminstone beträffande fallet med ¨chirurghi d'urgenza¨,

2. vilka initiativ man ämnar ta, om svaret på ovanstående fråga är jakande,

3. om den nya ändringen av direktiv 93/16/EEG, vilken antogs den 28 juli 1997, på något sätt kan förändra den aktuella situationen,

4. om man med anledning av ovan nämnda uppgifter inte anser att Italien även bryter mot artikel 59 i fördraget.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (25 november 1997)

1*2. Nej. Eftersom akutkirurgi inte omfattas av direktiv 93/16/EEG är frågan om införlivande irrelevant. Om en läkare som är specialist på akutkirurgi flyttar till en annan medlemsstat skall hans eller hennes rättigheter undersökas enligt artikel 8. I detta fall är det värdmedlemsstaten som skall jämföra den utbildning som fullföljts i ursprungsmedlemsstaten eller den stat där den sökande senast haft sin hemvist, med sina egna utbildningsvillkor för samma specialisering. I förekommande fall kan anpassningsåtgärder krävas.

3. Den ändring som nyligen har gjorts av direktivet syftade till att införa ett kommittéförfarande för förändringar av de förteckningar över medicinska specialistinriktningar som finns i artiklarna 5 och 7 samt över utbildningarnas minimilängd, som anges i artiklarna 26 och 27. Kommittéförfarandet är ett förenklat lagstiftningsförfarande som ersätter det vanliga lagstiftningsförfarandet och gör det möjligt att regelbundet och snabbt uppdatera de ovannämnda förteckningarna. Genom ett sådant förfarande kommer den nuvarande situationen att förändras.

4. Av de anledningar som anges ovan och på grundval av den information som för närvarande finns tillgänglig, anser kommissionen att situationen i Italien inte innehåller några inslag som är oförenliga med artikel 59 i fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3527/97 från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Informationsläckor beträffande kommissionens Agenda 2000 före offentliggörandet

Kommissionsledamot van der Broeks svar av den 1 oktober 1997 på min skriftliga fråga E-2669/97 ((EGT C 102, 3.4.1998, s. 86. )) var otillfredsställande, eftersom det inte alls behandlade frågans kärna, dvs. problemet med informationsläckor. Kommissionsledamoten själv var kvällen före offentliggörandet av Agenda 2000 i juli närvarande vid PPE-gruppens sammanträde, där han kategoriskt vägrade kommentera innehållet i detta dokument med hänvisning till att det var hemligstämplat. I all massmedia förmedlades dock samma dag mycket detaljerade uppgifter till exempel om vilka länder som befann sig överst på kommissionens lista.

Med hänvisning till det ovan anförda vill jag ställa följande följdfråga (i själva verket samma fråga som inte besvarades vid föregående tillfälle):

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att utreda hur och varför detaljerade uppgifter om innehållet i yttrandena om de enskilda länderna på förhand läckte ut till allmänheten?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar (11 december 1997)

Kommissionen redogjorde i sitt svar på ledamotens förra fråga för de ansträngningar som hade gjorts för att se till att parlamentet fick den första informationen om Agenda 2000, alldeles efter det att kommissionen formellt lade fram de olika yttrandena för kandidatländernas ambassadörer.

Tyvärr kan läckor inte alltid undvikas, trots kommissionens goda ansträngningar. Sådana läckor skadar inte bara kommissionen utan också andra berörda parter och kommissionen beklagar eventuella problem som orsakades.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3542/97 från James Moorhouse (PPE) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Transsexuella medborgare i Europeiska unionen

Finns det, med tanke på Europarådets rekommendation nr 1117 och de stora skillnaderna beträffande den rättsliga ställningen och behandlingen av transsexuella unionsmedborgare i de enskilda medlemsstaterna, planer på att lägga fram förslag till förbättring av de medborgerliga rättigheterna för denna grupp av missgynnade och diskriminerade medborgare?

Är kommissionen medveten om omfattningen av diskriminering i samband med anställning, rätt till pass, rättigheter i fängelser, adoptionsrätt och rätt att gifta sig och hur skillnader i dessa rättigheter har allvarliga skadliga följder för många unionsmedborgares välfärd, ekonomiska välstånd och lycka?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (5 december 1997)

Inom kommissionen är man medveten om omfattningen av de problem av alla slag som transsexuella möter och deras svårigheter på grund av de fördomar mot dem som fortfarande finns i vårt samhälle.

Kommissionen vill upplysa parlamentsledamoten om att gemenskapsrätten inte innehåller några särskilda bestämmelser för de transsexuellas situation. De gemenskapsdirektiv som antagits när det gäller lika behandling av kvinnor och män skall dock tillämpas allmänt och gäller därför även transsexuella personer.

Detta har bekräftats genom domstolens rättspraxis. I en dom ((EG-domstolens dom av den 30.4.1996 i mål C-13/94 P mot S och Cornwall County Council. )) som nyligen meddelats slår domstolen fast att artikel 5.1 i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor ((EGT L 39, 14.2.1976. )), innebär att en transsexuell person inte får avskedas på grund av sitt könsbyte.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3333/97 från Yiannis Roubatis (PSE) till rådet (23 oktober 1997)

Ämne: Domen över Esber Yamulederlei och det fortsatta kränkandet av mänskliga rättigheter i Turkiet

I en artikel i den turkiska tidningen Sabah den 29 september kallar den turkiske utrikesministern Ismail Cem artikel 8 i den så kallade antiterroristlagen för ¨en skam¨. I en intervju i den tyska tidningen Bild den 22 september erkänner själva premiärministern Mesut Yilmaz att lagarna för skydd av de mänskliga rättigheterna måste ändras i grunden. Den 1 oktober förklarade Turkiets president Suleyman Demirel att man prioriterar ¨att sätta stopp för de skamliga kränkningarna av de mänskliga rättigheterna¨. Den första veckan i oktober, ungefär samtidigt som alla dessa uttalanden gjordes, dömdes den turkiske advokaten Esber Yamurlederlei, 52 år, blind och känd för att i turkiska domstolar ha försvarat tiotals oliktänkande, av appellationsdomstolen till 23 års fängelse med stöd av artikel 8 i den så kallade antiterroristlagen.

Jag vill fråga rådet om följande:

1. Vilka konkreta åtgärder ämnar rådet vidta för att Esber Yamurlederlei omedelbart skall friges och för att förpliktiga den turkiska regeringen att avskaffa alla de rättsliga bestämmelser som landets högt uppsatta representanter själva kallar för ¨en skam¨?

2. Hur länge tänker rådet tolerera de falska förespeglingar, den inkonsekvens och den otillförlitlighet som utmärker de ständigt växlande turkiska regeringarna vilka nu i två års tid har lovat att de skall avskaffa alla de rättsliga bestämmelser som används för att kränka de mänskliga rättigheterna och begränsa tankefriheten och som till och med används som förevändning för att beröva turkiska medborgare livet?

3. Anser inte rådet att allt tal framöver om att stärka relationerna mellan Europeiska unionen och Turkiet är lönlöst?

Svar (26 januari 1998)

1. Rådet beklagar djupt domen mot advokat Esber YAGMURDERELI. Trots att fängelsestraffet av hälsoskäl har skjutits upp med ett år har rådet vädjat till Turkiet om att uppskjutandet skall omvandlas till ett definitivt frigivande.

2. Rådet påminner om att yttrandefriheten är en grundläggande universell rättighet som varje demokratisk stat skall garantera. I kontakter med de turkiska myndigheterna kommer rådet inte att tveka att fördöma alla brott mot de grundläggande rättigheterna.

3. När det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna i Turkiet bekräftades åter unionens ståndpunkt vid Europeiska rådets möte i Luxemburg den 12*13 december 1997.

Europeiska rådet påminde särskilt om att stärkandet av Turkiets förbindelser med Europeiska unionen även är beroende av fullföljandet av de politiska reformer som denna stat har inlett, särskilt anpassningen av normer och praxis vad beträffar de mänskliga rättigheterna till dem som gäller i Europeiska unionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3412/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (28 oktober 1997)

Ämne: Italiens efterlevnad av gemenskapsrätten på området avfallshantering

I sitt svar på fråga E-2350/97 ((EGT C 117, 16.4.1998, s. 12.)) har kommissionen meddelat att de nuvarande italienska normerna inte i alla avseenden överensstämmer med direktiv 91/156/EEG ((EGT L 78, 26.3.1991, s. 32.)) om avfallshantering och att särskilda fall för närvarande är föremål för överträdelseförfaranden.

Kan kommissionen:

1. närmare precisera vilka delar av de italienska normerna som strider mot direktiv 91/156/EEG?

2. meddela vilka särskilda fall som för närvarande är föremål för överträdelseförfaranden?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (5 december 1997)

För närvarande pågår ett överträdelseförfarande mot de italienska myndigheterna beträffande bristande överensstämmelse mellan den italienska lagstiftningen och direktiv 75/442/EEG ((EGT L 194, 25.7.1975. )) om avfall, ändrat genom direktiv 91/156/EEG ((EGT L 78, 26.3.1991. )). Innehållet i överträdelseförfarandena är konfidentiellt. Den viktigaste frågan som berörs av förfarandet har att göra med uteslutandet av vissa kategorier av avfall från den nationella lagstiftningens tillämpningsområde.

De särskilda fall som berörs av överträdelseförfaranden avseende bortskaffande av avfall har att göra med illegal avfallsdumpning i ett skyddsområde (Vallone di S. Rocco), den italienska lagstiftningens överensstämmelse med direktiv 94/67/EG om förbränning av farligt avfall ((EGT L 365, 31.12.1994. )) och den italienska lagstiftningens överensstämmelse med direktiv 91/689/EEG om farligt avfall ((EGT L 377, 31.12.1991. )) och direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall ((EGT L 365, 31.12.1994. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3579/97 från Klaus Lukas (NI) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Berlaymont

Som framgick ur publikationen ¨Europe¨ nr 7078 (N.S.) av den 13/14 oktober 1997 har kommissionens byggnad Berlaymont i Bryssel på nytt förorenats fullständigt under renoveringsarbete.

Kommissionen ombeds klara upp detta faktum, de respektive ansvarsområdena, kostnaderna och följderna i samband med denna förnyade förorening av byggnaden.

Vad skulle - mot bakgrund av vad man vet idag - en komplett nybyggnation ha kostat?

Vad kommer renoveringen när allt kommer omkring faktiskt att kosta?

Kan man räkna med att byggnaden inte återigen förorenas fullständigt vid den förnyade renovering som nu blir nödvändig?

Vilka blir de ekonomiska följderna av att flyttningen inte som planerat kommer att kunna ske år 2000?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar (17 december 1997)

Bakgrunden till de artiklar om asbestsaneringen av Berlaymont som förekommit i pressen är en rapport som SA Berlaymont 2000 (byggherre) beställt från det franska företaget Technip. Rapporten skulle innehålla resultatet av en besiktning och förslag för slutförande av arbetet. Det är riktigt att det i rapporten står att vissa redan sanerade inre partier av byggnaden har återkontaminerats, på grund av att renoveringsarbetet inte alltid skötts på ett oklanderligt sätt.

Kommissionen påtar sig inget ansvar för saneringsarbetet. Det är belgiska staten, genom i första hand Régie des bâtiments, och i andra hand SA Berlaymont 2000, som är byggherre för alla dessa renoveringsarbeten. Kommissionen är endast observatör, och har för övrigt ett flertal gånger kommenterat kvaliteten på det utförda arbetet.

Asbestsaneringen är ofrånkomlig, vad som än händer med Berlaymont i framtiden * ombyggnad eller rivning och återuppbyggnad. En eventuell rivning av byggnaden kan i vilket fall som helst inte komma i fråga innan den sanerats. Det pågående renoveringsarbetet har till enda syfte att få bort asbesten. Ombyggnaden kommer att påbörjas när detta är gjort och beviset på slutgiltig asbestdekontaminering utfärdats.

På grund av arbetets försening kommer asbestsaneringen troligen inte att kunna slutföras före 2001 års slut. Eftersom avtalet med belgiska staten föreskriver att det är de som skall bära samtliga kostnader för saneringen och tillhandahålla ersättningslokaler t.o.m. minst sex månader efter det att Berlaymont står inflyttningsklart i renoverat skick, uppstår inga ekonomiska följder för kommissionen.

Kommissionens projektgrupp för Berlaymont, vars huvuduppgift är att följa upp renoveringen efter asbestsaneringen, fortsätter att samarbeta med SA Berlaymont 2000 om detaljerna i projektet. Kommissionens åtagande att finansiera ombyggnaden av Berlaymont * kostnaderna uppskattas till 325 miljoner ecu, plus 50 miljoner ecu, byggnadens värde före renoveringen * och att bli ägare till byggnaden när arbetet väl slutförts har som villkor att dekontamineringsbeviset utfärdas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2125/97 från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen (23 juni 1997)

Ämne: Förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser - säkerhetskontroller

I de fall då tillstånd ges för en grupp av genetiskt modifierade växter enligt växtsortsdirektivet, kontrolleras efter ingående undersökning av förändringar i deras metaboliter också alla de växter som uppstått ur denna grupp genom korsning vad gäller förändringar i metabolismen?

Kompletterande svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (1 december 1997)

Enligt nuvarande gemenskapsbestämmelser om gemensamma sortlistan för arter av lantbruksväxter och saluföring av utsäde av köksväxter (70/457/EEG respektive 70/458/EEG) ((Rådets direktiv 70/457 (EEG) av den 29.9.1970, EGT L 225, 12.10.1970; senast ändrat genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige.)) godtas en växtsort för certifiering endast om den är särskiljbar, stabil och tillräckligt enhetlig. En sort anses vara enhetlig om den, oavsett om den ursprungligen togs fram på konstlad eller naturlig väg, är klart särskiljbar från alla andra kända sorter inom gemenskapen.

När kommissionsbeslut krävs för saluföring av genetiskt modifierat växtmaterial, även utsäde, grundas dessa på en granskning av en relevant sammanställning av uppgifter i enlighet med rådets direktiv 90/220/EEG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön ((Rådets direktiv 90/220 (EEG) av den 23.4.1990, EGT L 117, 8.5.1990.)), med hänsyn till all information medlemsstaten har överlämnat och förutsatt att dessa uppgifter räcker för att kommissionen skall kunna fatta beslut om saluföring.

Enligt växtsortslagstiftningen finns det för närvarande inget krav på att någon bedömning av miljöriskerna skall göras för genetiskt modifierade växtsorter. Detta faller under direktiv 90/220/EEC. Enligt växtsortslagstiftningen krävs testning för att kontrollera eventuella metaboliska förändringar endast när detta är nödvändigt för att bedöma en växtsorts särskiljbarhet.

Kommissionens förslag från 1993 om ändring av direktiven för saluföring av utsäde ((EGT C 29, 31.1.1994.)) syftar dock bland annat till att integrera en bedömning av miljöriskerna i förfarandet för att godta växtsorter. Enligt det yttrande parlamentet nyligen har avgivit kommer förslaget att ändras på följande sätt:

a) För genetiskt modifierade växtsorter kommer ett förfarande för bedömning av miljöriskerna liknande det som fastställs i direktiv 90/220/EEG att genomföras.

b) Förfarandena som skall säkerställa att den bedömning av miljöriskerna som avses i punkt a ovan är likvärdig med den som fastställs i direktiv 90/220/EEG skall införas på förslag från kommissionen genom en rådsförordning grundad på de tillämpliga bestämmelserna i EG-fördraget.

c) De tekniska och vetenskapliga detaljerna för genomförandet skall antas i enlighet med förfarandet för ständiga kommittéer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3208/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till rådet (15 oktober 1997)

Ämne: Avskaffandet av tullfria zoner inom EU

Som känt har man beslutat att inom mindre än två år avskaffa de tullfria zonerna inom EU. Det här beslutet väntas få ansenliga ekonomiska följder, också på sysselsättningsområdet.

Jag vill fråga rådet om någon noggrann undersökning har gjorts om vilka de ekonomiska följderna kommer att bli då de tullfria zonerna upphör med sin verksamhet samt om antalet arbetsplatser som kommer att gå förlorade, direkt eller indirekt, i en tid som denna då sysselsättningen framstår som ett ytterst brännande problem inom EU?

Svar (20 januari 1998)

Gemenskapen har inte för avsikt att avskaffa de tullfria zoner som avses i artiklarna 166*181 i gemenskapens tullkodex (rådets förordning (EG) nr 2913/92 * EGT L 302, 19.10.1997).

Den fråga som har ställts rör otvivelaktigt försvinnandet av tax-free-försäljningen efter den 30 juni 1999 och rådet hänvisar den ärade parlamentsledamoten till svaret på den skriftliga frågan nr 1515/97 och svaren på de muntliga frågorna nr H-0133/97, H-0508/97 och H-0707/97.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3486/97 från Richard Howitt (PSE) till rådet (3 november 1997)

Ämne: Warszawakonventionen och en Essexinvånare som hölls som gisslan i Kuwait - skadeståndsanspråk på British Airways

Med hänsyn till klagomålen, som länge framförts av Essexinvånaren Edward Hammett och 367 passagerare från British Airways flyg 149, över att flygbolaget vårdslöst och avsiktligt hade landat i Kuwait efter Irakinvasionen under Gulfkriget, håller rådet med om att förordningsförslaget om ersättning till passagerare vid flygolyckor skapar ett prejudikat till förmån för Europeiska unionens behörighet i samband med Warszawakonventionen? Kommer rådet därmed att åta sig att stödja en ny förordning som skulle kunna göra det möjligt för Europeiska kommissionen att undersöka det eventuella skadeståndsansvaret för flygbolag vid klagomål utöver de som inlämnas efter olyckor vare sig särskilda aspekter på Warszawakonventionen tillämpas eller inte?

Instämmer rådet i att klagande såsom Hammett endast skulle kunna vinna på att en sådan lagstiftning godtogs?

Svar (12 februari 1998)

Rådet vill göra den ärade parlamentsledamoten uppmärksam på att det som avses med ¨förslag till förordning om ersättning till passagerare vid flygolyckor¨ är rådets förordning (EG) nr 2027/97 av den 9 oktober 1997 om lufttrafikföretags skadeståndsansvar vid olyckor (EGT L 285, 17.10.1997, s. 1). Förordningen träder i kraft ett år efter dagen för offentliggörandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Rådet har hittills inte nåtts av något förslag om ändring av denna förordning. Under dessa förhållanden kan rådet naturligtvis ännu inte uttrycka någon ståndpunkt när det gäller eventuella ändringar av förordningen i fråga.