ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0251/99

från Caroline Jackson (PPE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Eventuellt olagligt stöd till irländska svampodlare

Den 11 oktober 1998 rapporterade Londontidningen "Sunday Telegraph" att irländska svampodlare hade dragit nytta av EU-stöd, anslag inom ramen för "Leader"-programmet och brittiska skattelättnader i sådan utsträckning att den brittiska marknaden svämmade över av billiga irländska importer. Kan kommissionen säga huruvida den anser att detta stöd och dessa skattelättnader i Irland är fråga om orättvis konkurrens? Om så är fallet, vad tänker kommissionen göra åt saken?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(9 mars 1999)

Gemenskapsstöd kan ges till trädgårdsodlare, t.ex. svampodlare, i Irland genom det operativa programmet för jordbruk, landsbygdsutveckling och skogsbruk 1994-99. De stödnivåer som fastställts är förenliga med gemenskapens lagstiftning.

För livsmedelsindustrins del kan gemenskapsstöd beviljas genom delprogrammet för livsmedel inom det operativa programmet för industri 1994-99. Stödnivåerna är förenliga med vad som föreskrivs i rådets förordning (EG) 951/97 av den 20 maj 1997 om förbättring av villkoren för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter(1). Endast ett litet antal svampodlare har beviljats detta stöd.

Det går inte att få stöd från Leader II -programmet för svampodling i Irland, men tre projekt har beviljats stöd för liknande verksamhet (en genomförbarhetsstudie om exotiska svampar och ett komposteringsprojekt).

Kommissionen kan inte bekräfta de siffror som parlamentsledamoten citerar från tidningsartikeln - siffran 14 miljoner irländska pund är inte korrekt.

Å andra sidan visade det sig under en kontroll på plats av ett svampföretag att utbildningsstöd från Europeiska socialfonden (ESF) via det operativa programmet för industri hade använts för andra ändamål. Kommissionen håller på att undersöka detta fall.

Det bör också nämnas att kommissionen 1994 fann att statligt stöd som beviljats genom fonden för marknadsutveckling inte är förenligt med regelverket för den inre marknaden - se kommissionens beslut 94/814/EG av den 14 september 1994(2). På grund av detta beslut var de irländska myndigheterna tvungna att upphöra med stödet och att kräva tillbaka sådana medel som betalats ut i strid mot gemenskapens bestämmelser. Omkring 80 % av det berörda stödet, plus ränta, har nu betalats tillbaka. De irländska myndigheterna skall informera kommissionen om återbetalningen av återstående 20 %.

(1) EGT L 142, 2.6.1997.

(2) EGT L 335, 23.12.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0622/99

från María Izquierdo Rojo (PSE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Respektlöshet mot och dålig behandling av marockanska musiker när de ansöker om visum till Europeiska unionen

Inför mer än 2 000 personer i Kongresspalatset i Granada meddelade musikerna i "The Master Musicians of Jajouka", ett av Marockos mest kända band som bor i Rif, att de hade utsatts för "dålig behandling och förakt" när de ansökte om visum till Europeiska unionen.

De ansvariga vid det spanska konsulatet i Tetuan förklarade denna ogrundade dåliga behandling och respektlöshet med att Spanien ligger i Schengenområdet och att visum måste föregås av en ansökan.

Denna beklagansvärda händelse är en av många i raden av liknande händelser. Jag kan själv bekräfta en del av dem. Mängden händelser visar att sådan förödmjukande behandling förekommer alltför ofta för att man skall kunna tala om enstaka fall. Just därför anmälde jag denna situation för ett och ett halvt år sedan och påpekade i samband därmed att "medborgare, yrkesverksamma lärare, läkare, framstående författare, konstnärer etc. ofta utsätts för en föraktfull och förnedrande behandling när de ansöker om visum för tillfällig vistelse i Europeiska unionen" [fråga 2 (H-0686/97(1))]. Trots detta förnekar rådet i sitt svar att så skulle vara fallet och påstår uttryckligen att "rådet känner inte till några tillvägagångssätt för att bevilja visum som enligt Izquierdo Rojo orsakar protester och förtjänar att kallas missförhållanden".

Mot bakgrund av dessa nya fall och med förhoppning om att något görs åt detta allvarliga problem som anmälts vid upprepade tillfällen, vilka åtgärder kommer Europeiska unionen att vidta för att undvika att händelser av detta slag upprepas i framtiden?

Svar avgivet av Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 maj 1999)

När de händelser som parlamentsledamoten nämner inträffade omfattades ännu inte villkoren som rör utfärdande av viseringar av gemenskapslagstiftningen.

Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande

- integreras Schengenavtalet, som omfattar bestämmelser om en harmonisering av villkoren för och förfarandena vid utfärdande av viseringar, i EU-samarbetet; framöver skall EU-institutionerna utöva sin kompetens med hänsyn till Schengenavtalet, som är integrerat i EU-samarbetet,

- till skillnad från tidigare då bara två aspekter av visumpolitiken ingick i gemenskapens kompetensområde (se f.d. artikel 100c i EG-fördraget: förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar gemenskapens yttre gränser och en enhetlig utformning av viseringar) kommer nu hela visumpolitiken, även villkoren för och förfarandena vid utfärdande av viseringar, att ingå i gemenskapens kompetensområde. Förslag på området kommer att utarbetas enligt den tidsplan som avses i artikel 62 i EG-fördraget (f.d. artikel 73j) och handlingsplanen om hur Amsterdamfördragets bestämmelser om införande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa bäst kan genomföras, som antogs av Europeiska rådet i Wien.

(1) Europaparlamentets överläggningar 4-507 (oktober 1997).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0802/99

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(6 april 1999)

Angående: EU:s byggnader

I pressen framkommer gång på gång olika uppgifter om de byggnader som EU-institutionerna äger.

Den undertecknade ledamoten ber därför kommissionen om svar på följande:

1. Vilka byggnader i Bryssel, Strasbourg och Luxemburg ägs helt av EU-institutionerna respektive kommissionen?

2. Vilket värde har de ägda byggnaderna (uppdelat i detalj på de olika fastigheterna)?

3. Vilka byggnader ägs delvis av EU?

4. Vilket värde har dessa byggnaer och hur stor andel ägs av EU?

5. Genom vilka avtalsbestämmelser har EU skaffat sig ytterligare byggnader, som inte ägs av en EU-institution, men där institutionernas kontor placerats?

6. Hur stora åtaganden har detta orsakat EU (uppdelat på byggnaderna och de institutioner som placerats där)?

7. Finns det fastigheter som EU-institutionerna äger som används av andra institutioner, vilket värde har dessa byggnader och hur stora inkomster ger de upphov till?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(5 maj 1999)

Större delen av den information som parlamentsledamoten vill ha återfinns i Slutgiltigt antagande av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1999, Allmän inkomstberäkning, del D: Europeiska unionens fastigheter, tabellerna 1 och 2 (EGT L 39, 12.2.1999, s. 1).

Kommissionen i Bryssel är ensam ägare till följande fastigheter:

>Plats för tabell>

Kommissionen håller också långsiktigt på att förvärva ett antal byggnader. (Normalt sett skall detta ta 27 år, men när det gäller Breydel II kommer kommissionen att stå som ensam ägare redan 1999.) Förvärven gäller följande fastigheter (beloppen inom parentes anger hur mycket som återstår att betala):

>Plats för tabell>

För att täcka sina övriga lokalbehov i Bryssel hyr kommissionen ett antal byggnader genom avtal som är underkastade belgisk lag. Hyrestiden är i allmänhet 3, 6, 9 eller 12 år, med undantag för tre byggnader som hyrs på 27 år. Den totala hyresbudgeten för 1999 ligger på 91 036 633 euro.

Det ska påpekas att kommissionen fortfarande betalar hyra för Berlaymont-byggnaden (kostnaden ingår i totalbeloppet). Som ersättning för detta får man disponera följande tio fastigheter, där belgiska Régie des Bâtiments står för hyreskostnaden:

- Belliard 28

- Belliard 68

- Science 14

- Trèves 120

- Beaulieu 1, 5 och 9

- Beaulieu 24

- Triomphe

- Genève 12

- Genève 1 (A + D)

- Nerviens 85

Kommissionen i Bryssel disponerar inte någon byggnad som ägs av en annan institution.

Kommissionen i Luxemburg äger inga byggnader.

Vissa av följande byggnader hyrs delvis av kommissionen (andelen anges inom parentes) och av andra institutioner i Luxemburg:

>Plats för tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-0441/99

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(4 mars 1999)

Angående: Mänskliga rättigheter i Egypten

Känner kommissionen till att egyptiska kristna från byn El-Kosheh i området Sohag i övre Egypten massarresterats och torterats? Om så är fallet, har kommissionen för avsikt att ta upp saken med de egyptiska myndigheterna?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(29 mars 1999)

Kommissionen känner till kontroversen kring händelserna i El-Kosheh (Sohag, Egypten) och påståendena om att den kristna bybefolkningen behandlats illa av den lokala polisen. Händelserna har rapporterats i både europeisk och egyptisk press och har undersökts grundligt av den egyptiska organisationen för mänskliga rättigheter och av andra människorättsorganisationer.

Chefen för kommissionens delegation i Egypten har tillsammans med sina kollegor från medlemsstaterna noga följt denna och liknande frågor, och den egyptiska regeringen är väl medveten om vilken betydelse unionen fäster vid att de mänskliga rättigheterna respekteras. Det tycks med utgångspunkt i de uppgifter som kommissionen har tillgång till inte finnas några bevis för påståendena från vissa håll om att händelserna i El-Kosheh huvudsakligen eller uteslutande hade religiösa grunder. Varje påstående granskas dock förutsättningslöst. Kommissionen tvekar inte att inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och i samråd med medlemsstaterna ta upp enskilda frågor med behörig egyptisk myndighet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0010/99

från Werner Langen (PPE) till kommissionen

(8 januari 1999)

Angående: Lagstiftning om kötthygien i delstaten Rheinland-Pfalz

Lagen om kötthygien i delstaten Rheinland-Pfalz medför att kostnaderna för undersökning av slaktdjur blir extremt höga. Som en följd härav ligger kostnaderna, som för närvarande uppgår till i genomsnitt 11,60 DEM per svin och 23,10 DEM per nötkreatur, betydligt över EU:s standardbelopp på 2,50 DEM respektive 8,60 DEM. Den genomförandelag om kötthygien som nyligen antagits av delstatsregeringen i Rheinland-Pfalz är dessutom inte förenlig med EU-lagstiftningen, eftersom den inte fastställer standardbelopp på så sätt som föreskrivs i EU:s avgiftsdirektiv från 1985. I direktivet finns en bestämmelse om effektivitetskriterier som en förutsättning för en eventuell avvikelse från avgifter, och dessa kriterier skall fastläggas i lagstiftning. Inte heller detta tar den nya lagen i Rheinland-Pfalz hänsyn till. I enlighet med EU-lagstiftningen är mängden slaktdjur uteslutet som kriterium, men fastställs som kriterium i genomförandelagen om kötthygien i Rheinland-Pfalz. Följden är att de köttproducerande företagen i Rheinland-Pfalz drabbas av stora lokala nackdelar i den europeiska konkurrensen. I lagen fastställs att den gäller retroaktivt per den 1 januari 1991, vilket medför att avgifter måste betalas tillbaka i efterhand, något som innebär ett hot mot företagens existens.

Jag ställer därför följande frågor till kommissionen:

1. Känner kommissionen till denna medvetna överträdelse av EU-lagstiftningen?

2. Känner kommissionen till hur delstatsregeringen i Rheinland-Pfalz motiverar och rättfärdigar den här överträdelsen?

3. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta mot denna överträdelse?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(10 februari 1999)

1. Genom rådets direktiv 85/73/EG, senast ändrat genom direktiv 96/43/EG, inrättas fasta EU-avgifter för hygienundersökningar och kontroller av färskt kött vid slakt samt vid styckning och lagring av färskt kött.

I direktivet medges dock under vissa omständigheter, särskilt när det gäller att inte överskrida de faktiska undersökningskostnaderna, att en avgift tas ut som är högre än de fasta belopp som fastställs i direktivet (se särskilt artikel 5.3 i direktiv 85/73/EG och punkt 4 i bilaga A).

Kommissionen kan inte yttra sig om eventuella brott mot gemenskapens bestämmelser i det fall som parlamentsledamoten hänvisar till, eftersom kommissionen tidigare inte haft kännedom om den nya lagen i delstaten Rheinland-Pfalz när det gäller veterinäravgifter.

2.. På grundval av de uppgifter som parlamentsledamoten har tillhandahållit planerar kommissionen dock att vända sig till den tyska regeringen och be denna översända den nya lagen i Rheinland-Pfalz samt motiveringen till att denna delstat tillämpar de belopp som avviker så kraftigt från gemenskapens fasta avgifter.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 348 , 03/12/1999 s. 0145



SKRIFTLIG FRÅGA E-0954/99 från Eryl McNally (PSE) till kommissionen (13 april 1999) Angående: EU-terminologi och skillnaden mellan mentally handicapped och with a learning disability Kan EU sluta använda termen mentally handicapped (på svenska: förståndshandikappad) och i stället använda with learning disabilities (på svenska: med inlärningssvårigheter) vilket är mindre pejorativt? Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (29 april 1999) Kommissionen strävar efter att undvika de engelska termerna "mentally handicapped", "handicap" och "handicapped", väl medveten om att personer med funktionsnedsättning anser dem vara pejorativa. Man föredrar att använda "with learning difficulties", "disability" och "disabled".
SKRIFTLIG FRÅGA E-0365/99

från Joaquín Sisó Cruellas (PPE) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Kampen mot den dolda ekonomin

Arbetsmarknadens parter inom industristädningssektorn, FENI (arbetsgivarsidan) och EURO-FIET (fackföreningar) översände i december 1998 ett meddelande till den österrikiska ministern för social- och hälsofrågor, som då var ordförande för Europeiska unionens råd (sociala frågor), liksom till den ledamot av Europeiska kommissionen som är ansvarig för dessa frågor, där man tillkännagav att man undertecknat en gemensam förklaring om att bekämpa svartarbete. I meddelandet upppmanades också unionens medlemsstater att vidta konkreta åtgärder för att ge de ekonomiska och sociala aktörerna möjlighet att undvika den här sortens svartarbete, eftersom varje sådant åtagande i annat fall vore verkningslöst. Industristädningssektorn omfattar i Europa omkring 47 000 företag och 2,3 miljoner arbetstagare.

Skulle kommissionen kunna uppge om den vidtagit eller har för avsikt att vidta några åtgärder beträffande denna fråga?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(7 april 1999)

Den gemensamma deklaration av de europeiska arbetsmarknadsparterna inom industristädningssektorn FENI (arbetsgivarsidan) och Euro-Fiet (fackföreningar), om svart arbete som antogs i oktober 1998 inom ramen för den sociala dialogen, är en följd av kommissionens meddelande av den 7 april 1998 om odeklarerat arbete(1). Genom den gemensamma deklarationen önskade arbetsmarknadens parter ge sitt bidrag till strategin för sysselsättningen och särskilt till riktlinjerna för sysselsättning för 1999(2), som antogs av rådet den 22 februari 1999.

FENI och Euro-Fiet ansåg det nödvändigt att uttrycka sin vilja att bekämpa svart arbete, som de anser skadligt såväl för sektorn som för skapandet av arbetstillfällen inom gemenskapen. I sitt gemensamma uttalande förbinder de sig att aktivt bidra till kampen mot svart arbete. De visar därmed sin vilja att agera för sysselsättningen. De hoppas att deras appel kommer att hörsammas och väntar sig att de riktlinjer som antagits på europeisk nivå följs effektivt.

Kommissionen tror att medlemsstaterna kan ta itu med problemet med svart arbete med hjälp av flera av de föreslagna riktlinjerna för 1999, t.ex. omforma skatte-och bidragssystemen för att göra arbetet mer attraktivt, minska de allmänna omkostnaderna och de administrativa bördorna för företag, minska de indirekta arbetskraftskostnaderna för relativt lågutbildade och lågavlönade arbetstagare och erkänna mer mångfasetterade och flexibla arbetsmönster. Sanktioner och kontroller är också av vikt.

Medlemsstaterna erkände betydelsen av denna fråga i den motivering som åtföljer sysselsättningsriktlinjerna för 1999. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att övervaka den politiska utvecklingen på detta område.

(1) KOM(98) 219 slutlig.

(2) KOM(98) 574 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0158/99

från José Barros Moura (PSE) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: Flyktingar i Díli, Östtimor

Kan kommissionen bekräfta eller dementera de pressuppgifter som påstår att det finns hundratals flyktingar i Díli som flyr undan beväpnade civila grupper som sprider skräck bland befolkningen på olika håll i Östtimor? Kan kommissionen ge stöd åt dessa flyktingar inom ramen för de beslut som nyligen fattades angående humanitärt bistånd till folken i Östtimor?

Genom vilka organisationer kommer detta stöd att ges?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(8 mars 1999)

Kommissionen bekräftar att olika milisgrupper nyligen angrep civilbefolkningen i Dili. Enligt uppgifter skall cirka 5000 människor ha hotats och sökt skydd i kyrkor. Dagarna efter dessa händelser var situationen dock under kontroll och spänningen har nu lättat.

Kommissionen och medlemsstaterna har lovat fortsatt stöd till folket i Östtimor. Kommissionen har visat och kommer även i fortsättningen att visa att den är beredd att ingripa när det gäller händelser som påkallar omedelbart stöd.

Under tiden kommer delegationen i Jakarta, i nära samråd med medlemsstaterna, att följa händelseutvecklingen mycket noga och underrätta kommissionen om eventuella åtgärder som skulle kunna bidra till att lindra nya problem.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0117/99

från Christine Oddy (PSE) till kommissionen

(2 februari 1999)

Angående: Förföljelse av Bahaj-anhängare i Iran

Kommer Europeiska kommissionen med skärpa och eftertryck att göra påpekanden för Irans regering om de fortsatta förföljelserna av landets Bahaj-anhängare? Bahaj-rörelsen utgör den största religiösa minoriteten i Iran och förföljelserna av dess anhängare, som betraktas som "oskyddade trolösa", har bland annat tagit sig uttryck i avrättningar av över 200 av rörelsens medlemmar sedan 1979. Dessa personer har arresterats och fängslats, man har nekat dem rätt till arbete och pension, de har avskedats från statliga ämbeten och akademiska tjänster och helt nyligen försökte man dessutom stänga Bahaj-institutet för högre utbildning.

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(23 februari 1999)

Kommissionen följer med stor oro läget beträffande de mänskliga rättigheterna i Iran. Unionen tar alltid upp mänskliga rättigheter i allmänhet i den omfattande dialogen med Iran.

Unionens trojka tog särskilt upp situationen för Bahai'-anhängarna vid ett möte med den iranska regeringen den 18 december 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0603/99

från Umberto Bossi (NI) till kommissionen

(4 mars 1999)

Angående: Den italienska regeringens förslag om att förkorta arbetstiden till 35 timmar per vecka

Arbetstiden regleras i direktiv 93/104/EG(1), där det fastslås inom vilka ramar medlemsstaterna måste hålla sig. Varje enskild stat skall sedan, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, anta den lagstiftning som passar de egna behoven.

Italien har fortfarande inte genomfört detta direktiv, och är därför föremål för ett överträdelseförfarande.

Italiens regering försöker för närvarande få igenom en lag som syftar till att förkorta arbetstiden till 35 timmar per vecka, inte minst för att begränsa följderna av överträdelseförfarandet och undvika böter.

Anser inte kommissionen att en i lag föreskriven arbetstidsförkortning, utan kompensation i skatte- eller bidragsform, innebär att företagen drabbas av ökade kostnader för arbetskraften, vilket har en avskräckande effekt när det gäller nyanställningar?

Anser inte kommissionen att en i lag föreskriven arbetstidsförkortning (med lika lön och utan kompensation till företagen) kommer att leda till dyrare varor?

Anser kommissionen att en i lag föreskriven arbetstidsförkortning i en medlemsstat leder till att varor från den staten hamnar i underläge på den inre marknaden, vilket utgör en störning av marknaden?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(16 april 1999)

Enligt arbetstidsdirektivet skall medlemsstaterna anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet senast den 23 november 1996, och informera kommissionen om detta. Hittills har kommissionen inte erhållit de begärda uppgifterna från Italien och har följaktligen beslutat att hänskjuta fallet till EG-domstolen(2).

Under förutsättning att de minimistandarder som föreskrivs i direktivet följs, finns det inga ytterligare rättsliga krav på gemenskapsnivå. Det bör emellertid noteras att i sysselsättningsriktlinjerna för 1999 uppmanas arbetsmarknadens parter att på alla lämpliga nivåer förhandla fram avtal om modernisering av arbetsorganisationen, bland annat flexibla arbetsformer, för att göra företagen produktiva och konkurrenskraftiga och för att uppnå en nödvändig jämvikt mellan flexibilitet och trygghet.

De ekonomiska effekterna av en förkortad arbetstid är komplexa. Kommissionen har emellertid nyligen publicerat en kritisk granskning av 14 undersökningar om denna fråga(3). I rapporten dras slutsatsen att en allmän och enhetlig arbetstidsförkortning skulle få begränsade effekter på sysselsättningen och arbetslösheten. Kommissionen sänder ett exemplar av denna undersökning till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.

En förkortad och anpassad arbetstid kan emellertid inverka positivt på sysselsättningen, då denna avtalats mellan arbetsmarknadens parter särskilt på lokal nivå.

(1) EGT L 307, 13.12.1993, s. 18.

(2) Se IP/98/628. Mål C-386/98.

(3) Working time: Research and development 1995-1997. A review of literature commissioned by the European Commission and the Europen Foundation for Living av Working Coniditions (publicerat av GD V/D.2).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0071/99

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(27 januari 1999)

Angående: EU-bidrag och föreningar som försummar att betala hyra

Enligt uppgifter i pressen försummar vissa hyresgäster i fastigheter som tillhör IACP i Rom att betala hyran. Bland dessa hyresgäster återfinns olika partier och föreningar. De mest försumliga har visat sig vara de som hyr en stor lokal på piazza S. Maria Liberatrice 45, uppgång e/f, det vill säga kooperativet Stadion och föreningen Kemir.

Vissa medborgare hyser farhågor för att den kulturella verksamhet som föreningarna planerar inte kommer att bli av.

Kan kommissionen tala om

1. ifall de ovannämnda organisationerna får bidrag från EU,

2. vilka organ och kontor som är ansvariga för att kontrollera de EU-bidrag som eventuellt har beviljats dessa organisationer,

3. ifall ovannämnda organisationer har fått bidrag tidigare och i så fall i vilken omfattning,

4. ifall underlåtenheten att betala hyra till IACP inte är oförenlig med beviljandet av EU-bidrag och

5. vilken allmän bedömning kommissionen gör i denna fråga?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(14 april 1999)

Kommissionens ekonomiavdelningar känner varken till kooperativet Stadion eller föreningen Kemir. För övrigt bör påpekas att staden Rom inte tillhör de områden som kan erhålla stöd från gemenskapens strukturfonder.