SKRIFTLIG FRÅGA E-1710/01

från Jean-Claude Fruteau (PSE) till kommissionen

(14 juni 2001)

Ämne: Sammanhållningspolitiken och det yttersta randområdena

Diskussionen om den ekonomiska och sociala sammanhållningspolitiken har nu inletts. Den mycket nära förestående utvidgningen innebär en långtgående utveckling av denna politik som kommer att ha konsekvenser för de mest sårbara områdena inom EU, bland annat de yttersta randområdena.

Ett EU bestående av 27 medlemsstater innebär helt konkret en ökning på trettio procent av det europeiska territoriet, men EU kommer endast att bli 5 procent rikare. De nya villkoren kommer att leda till stora förändringar under nästa programplaneringsperiod. Det finns en risk för att problemen i vissa områden plötsligt förefaller att försvinna när fattigdomen i andra områden framhävs. Det är därför som de nya beräkningssätten bör anpassas till unionens socioekonomiska verklighet.

I dokumentet Ett enat Europa, solidaritet mellan folken, regional mångfald fastställs det att kommissionen åtagit sig att undersöka hur de yttersta randområdenas behov skulle kunna beaktas i den framtida sammanhållningspolitiken.

1. Har kommissionen fortsatt arbetet på den här punkten?

2. Vädjar inte artikel 299.2 i Amsterdamfördraget om de yttersta randområdena om att samtliga områden skall bibehållas i mål 1 i den framtida programplaneringsperioden?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(6 september 2001)

När den andra samanhållningsrapporten publicerades tog kommissionen initiativet, som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar, till en bred och djup debatt om unionens framtida regional- och strukturpolitik med deltagande av medlemsstaternas myndigheter, regionala och lokala myndigheter samt företrädare för det civila samhället. Kommissionen kommer därefter att under perioden fram till och med 2004 dra upp riktlinjerna för sina förslag. Ett första forum om sammanhållningen arrangerades i Bryssel den 2122 maj i år.

Frågan om att behålla samtliga utomeuropeiska områden som mål 1-områden under den kommande programperioden tas upp i den andra rapportens slutsatser. Där sägs det att de senast tillgängliga uppgifterna (1998) visar att en tillämpning av kriteriet om en BNP per capita som är lägre än 75 % av genomsnittet i den utvidgade unionen leder till att den befolkning i de nuvarande femton medlemsstaterna som kommer att omfattas av mål 1 minskar med över hälften. I rapporten presenteras därför fyra valmöjligheter: att behåller den nuvarande tröskeln på 75 %; att behålla tröskeln på 75 %, plus ett stöd under en övergångsperiod för de områden som inte längre uppfyller kraven för mål 1-områden (ett stöd som skall vara större ju närmare BNP ligger tröskelvärdet); att fastställa ett nytt tröskelvärde som är högre än 75 %, så att man lindrar eller helt upphäver de automatiska följderna för områden i de nuvarande 15 medlemsstaterna som inte längre är berättigade till stöd; att fastställa två tröskelvärden, ett för de nuvarande medlemsstaterna och ett annat för kandidatländerna.

Det är mot den bakgrunden som man skall se debatten kring de utomeuropeiska områdenas, i vilken hänsyn skall tas till deras speciella situation i enlighet med vad som sägs i artikel 299.2 i EG-fördraget. Enligt den artikeln skall man framförallt se till att dessa områden får tillgång till strukturfondernas stöd. Kommissionsledamoten Michel Barnier har redan haft en första överläggning kring dessa frågor med de högsta förtroendevalda i de sju utomeuropeiska områdena. Denna hölls på ön Réunion, och parterna kommer att mötas igen till hösten.

Det är för tidigt att i dagsläget dra några slutsatser av en debatt som långt ifrån är avslutad. Kommissionen kan emellertid försäkra parlamentsledamoten att den kommer att vidta alla åtgärder som visar sig nödvändiga enligt bestämmelserna i artikel 299.2.