ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-3784/00

från Heidi Hautala (Verts/ALE) till rådet

(29 november 2000)

Ämne: Hemligt protokoll i St. Malo-förklaringen

Vid toppmötet i St. Malo den 3-4 december 1998 utfärdade Frankrikes och Förenade kungarikets regering en samfälld förklaring om Europas försvar. Enligt denna förklaring måste EU, för att kunna bemöta militära kriser, ha förmåga till självständigt ingripande med stöd av trovärdiga militära styrkor samt metoder för beslutsfattande om insats av dem samt beredskap för detta. Samtidigt konstaterades det i förklaringen att den kollektiva säkerheten var ett fall för Nato och att Nato spelade en förhärskande roll vid det territoriella försvaret av Europa.

Enligt en artikel i den nederländska dagstidningen NRC Handelsblad den 8 mars 2000 skall det ha bifogats ett hemligt protokoll till förklaringen. I detta protokoll stod det att Europaparlamentet aldrig skulle få medverka vid utformandet av Europas framtida säkerhets- och försvarspolitik.

1. Känner rådet och dess generalsekreterare till att ett sådant protokoll ingår som en del i St. Malo-förklaringen?

2. Kommer medlemsstaterna, Europeiska kommissionen och Europaparlamentet att få upplysningar om innehållet i detta protokoll?

Svar

(12 mars 2001)

1. Den fransk-brittiska förklaringen om det europeiska försvaret, som åsyftas av den ärade parlamentsledamoten, utfärdades av stats- eller regeringscheferna i Frankrike och Förenade kungariket i samband med det bilaterala toppmötet i Saint Malo mellan Frankrike och Storbritannien den 34 december 1998.

2. Europeiska rådet möttes i Wien den 1112 december 1998. Rådet välkomnade vid detta tillfälle den förklaringen som gjordes i Saint Malo.

3. Rådet känner inte till något hemligt protokoll om det europeiska försvaret, som skulle ha bilagts den fransk-brittiska förklaringen och som skulle uppgett att Europaparlamentet aldrig skulle få medverka i utformningen av den framtida europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.

4. Europeiska rådet har vid flera tillfällen erinrat om att den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitikens utvecklingen utgör en integrerad del av den förstärkta gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, vars utveckling parlamentet regelbundet skall hållas informerat om enligt artikel 21 i Fördraget om Europeiska unionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4099/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till rådet

(10 januari 2001)

Ämne: Språkdiskriminering inom Europeiska unionen

På tröskeln till det europeiska språkåret förekommer det allt oftare att organisationer i Europa helt utan omsvep kräver att sådana som söker anställning hos dem skall ha engelska som modersmål. På det sättet bedriver de en öppen diskriminering mot sökande med andra språk. Engelskan får med orätt ställningen som dominerande (kultur)språk.

Ett stötande exempel på diskriminering av icke-engelskspråkiga är den lediga tjänsten vid rådet för europeiska kommuner och regioner. Denna paraplyorganisation söker en native English-speaker (infödd engelsktalande person) som informationsansvarig till sitt kontor i Bryssel. Av andra annonser om lediga tjänster framgår det beklagligt nog att detta inte heller är någon engångsföreteelse. I tidningarna European Voice och The Bulletin, som utkommer en gång i veckan, förekommer det regelbundet att icke-statliga organisationer och företag annonserar ut lediga platser med det kravet att den sökande skall ha English mother tongue (modersmålet engelska).

Modersmålskriteriet strider mot principen om icke-diskriminering vid anställandet av personal i Europeiska unionens länder. Det innebär ju att sådana som inte är engelskspråkiga på förhand utesluts från urvalsförfarandet, till och med i sådana fall att de kan engelska verkligt bra. Folk med andra modersmål kommer tydligen inte mera i fråga för vissa platser och detta sker till på köpet i en situation där det europeiska språkåret står inför dörren.

Tycker rådet att kravet på att en sökande till en tjänst inom Europeiska unionens länder skall vara en native English-speaker strider mot principen om icke-diskriminering? Om så är fallet: vad tänker rådet vidta för åtgärder för få slut på sådan (språk)diskriminering? Om inte: vilka argument vill rådet anföra för att få detta krav att framstå som förenligt med principen om icke-diskriminering?

Svar

(14 maj 2001)

Rådet står fast vid den fundamentala princip om jämställdhet mellan de officiella språken inom EU som anges i rådets förordning nr 1(1) (senast ändrad genom Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning) och tillämpar denna princip i sin rekryteringspolitik, precis som de övriga institutionerna inom unionen. Det har ingen befogenhet att uttala sig om den rekryteringspolitik som förs av organisationer och organ.

(1) EGT 17, 6.10.58, s. 401.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3809/00

från Neil MacCormick (Verts/ALE) till kommissionen

(7 december 2000)

Ämne: Export av levande hästar

Den europeiska lagstiftningen om transport av hästar föreskriver att hästarna var åttonde transporttimme måste lastas av, utfodras och vattnas samt få minst 24 timmars vila. Hästarna måste stå i samma riktning, vara uppbundna och ston och hingstar måste vara åtskilda.

Kan kommissionen ange vilka åtgärder den vidtar för att se till att lagstiftningen respekteras?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(31 januari 2001)

I kapitel VII i bilagan till rådets direktiv 91/628/EEG av den 19 november 1991 om skydd av djur vid transport, och ändring av direktiv 90/425/EEG och 91/496/EEG(1), ändrat genom direktiv 95/29/EG av den 29 juni 1995(2), föreskrivs intervaller för vattning och utfodring samt transporttidens och viloperiodens längd för djur, däribland hästar.

Den allmänna regeln är att djurtranporter inte bör vara längre än åtta timmar. Enligt punkt 4 c i kapitel VII får emellertid hovbärande tamdjur transporteras under högst 24 timmar under förutsättning att kompletterande krav är uppfyllda.

Det är medlemsstaterna som ansvarar för den löpande kontrollen av att gemenskapens lagstiftning följs. Kommissionen utför emellertid kontroller på plats i medlemsstaterna för att se till att de behöriga myndigheterna tillämpar gemenskapslagstiftningen på ett enhetligt och effektivt sätt.

Det bör påpekas att kommissionen har inlett överträdelseförfaranden mot några medlemsstater med anledning av att de har underlåtit att genomföra gemenskapslagstiftningen på detta område.

Dessutom har kommissionen nyligen antagit en rapport(3) om de erfarenheter som medlemsstaterna gjort vid tillämpningen av direktivet. Rapporten har lämnats till rådet och till parlamentet.

I kommissionens rapport konstateras allvarliga brister när det gäller de nationella myndigheternas arbete med att se till att lagstiftningen följs. Medlemsstaterna rekommenderas att snarast avsätta tillräckliga resurser så att gällande lagstiftning tillämpas på ett effektivare sätt.

Med anledning av resultatet av rapporten kommer kommissionen att se över gällande lagstiftning. Vid utarbetandet av förslag kommer kommissionen att beakta olika aspekter, särskilt ett snabbt antagande av ytterligare åtgärder för skydd av hästar.

(1) EGT L 340, 11.12.1991.

(2) EGT L 148, 30.6.1995.

(3) Rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om de erfarenheter medlemsstaterna gjort efter genomförandet av rådets direktiv 95/29/EG om ändring av direktiv 91/628/EEG om skydd av djur vid transport KOM(2000) 809 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3833/00

från Raina Echerer (Verts/ALE) till kommissionen

(7 december 2000)

Ämne: Hot mot officiella veterinärer och djurskyddsorganisationer

Med anledning av det aktuella fallet där ledaren för djurskyddsorganisationen GAIA på grund av offentliggörandet av en video om förhållandena på belgiska slakterier och med anledning av fall som jag känner till om hot mot officiella veterinärer och djurtransportinspektörer i EU som på grund av sitt åtagande att se till att direktiv 91/628/EG(1) efterlevs vid upprepade tillfällen blivit utsatta för grovt hot från påtryckargrupper inom transportsektorn vill jag ställa följande frågor:

1. Vilka uppgifter har kommissionen om praxisen att skrämma och/eller bedriva utpressning mot officiella veterinärer och andra myndigheter och organisationer, en praxis som syftar till att helt eller delvis kringgå de ofta kostsamma djurskyddsbestämmelserna för att erhålla exportersättning?

2. Finns det någon misstanke om att det i enstaka fall eller till och med systematiskt begås brott av kriminella organisationer, vilket även leder till att EU-medel oriktigt utbetalas?

3. Vilka åtgärder, i det fall ovanstående frågor om än bara delvis kan besvaras jakande, avser kommissionen att vidta på gemenskapsnivå för att rätta till en sådan ohållbar situation?

(1) EGT L 340, 11.12.1991, s. 17.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(5 februari 2001)

Djurskyddsorganisationer som har undersökt djurs välbefinnande under transport har upprepade gånger underrättat kommissionen om att de utsatts för hot från transportörer eller deras anställda.

Kommissionen känner emellertid inte till att medlemsstaternas tjänstemän skulle ha hindrats från att utföra sin plikter och att granska att bestämmelserna i gemenskapens lagstiftning följs när det gäller transport av djur eller utbetalning av exportbidrag för levande djur i enlighet med förordning (EG) nr 615/98(1).

Kommissionen utreder för närvarande i flera medlemsstater hur kommissionens förordning (EG) nr 615/98 av den 18 mars 1998 om särskilda tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag när det gäller levande nötkreaturs välbefinnande vid transport(2) efterlevs.

Medlemsstaterna är ansvariga för att förhindra brott när det gäller de frågor som tagits upp av parlamentsledamoten. Kommissionen ansvarar däremot för att medlemsstaterna införlivar och efterlever relevant gemenskapslagstiftning på rätt sätt. Kommissionen skulle förvisso överväga att vidta lämpliga åtgärder om det visade sig att myndigheterna i någon medlemsstat inte skulle kunna utföra sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten på detta område på grund av sådant beteende som parlamentsledamoten anger.

Kommissionen är naturligtvis beredd att noggrant undersöka alla bevis som parlamentsledamoten kan uppvisa som stöd för sina påståenden.

(1) EGT L 82, 19.3.1998.

(2) EGT L 82, 19.3.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4122/00

från Joachim Wuermeling (PPE-DE) till kommissionen

(11 januari 2001)

Ämne: Direktiv för tobaksprodukter

Förlikningskommittén kommer inom kort att behandla det nya direktivet för tobaksprodukter. Bland annat kommer man att ta upp varningstextens innehåll och storlek. I en av EU:s medlemsstater är det inte straffbart att sälja små mängder av vissa droger.

1. Vet kommissionen om de droger som säljs är försedda med någon varningstext?

2. Tänker kommissionen införa varningstexter även för dessa produkter?

3. Har EU någon rättslig grund för detta?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(8 mars 2001)

Narkotikapolitik och narkotikalagstiftning i unionen är områden där gemenskapen och medlemsstaterna har delad behörighet. Samtliga medlemsstater har ratificerat de tre FN-konventioner (från 1961, 1971 respektive 1988) som utgör den gemensamma grunden för narkotikalagstiftningen i unionen. Europeiska rådet har också uttalat sitt stöd för Europeiska unionens strategi för narkotikafrågor för 20002004 i Helsingfors 1999 och Europeiska unionens handlingsplan för narkotikabekämpning (20002004)(1) i Santa Maria da Feira 2000. Dessa ger ett gemensamt ramverk för alla narkotikarelaterade åtgärder i unionen.

I handlingsplanen uppmanas medlemsstaterna att finna nya och effektiva metoder för att förebygga missbruk och minska de skador som detta leder till. Åtgärderna finansieras genom gemenskapens program för förebyggande av narkotikamissbruk, vilket nyligen har förlängts med två år.

Medlemsstaterna har ett visst handlingsutrymme för hur de skall genomföra sina förpliktelser enligt EG-fördraget och vilka metoder de skall använda för att uppfylla målen i handlingsplanen. Som parlamentsledamoten så riktigt påpekar är därför innehav och försäljning av små kvantiteter av viss narkotika inte alltid straffbelagt, även om preparaten i sig och handel med dem i större kvantiteter är olagligt. Kommissionen har följande svar på parlamentsledamotens specifika frågor.

1. och 2. I motsats till tobaksprodukter och andra lagliga produkter omfattas olaglig narkotika inte av gemenskapslagstiftningen om den inre marknaden. Om en medlemsstat tillåter en småskalig försäljning av narkotika, är den staten behörig att besluta om eventuella varningstexter.

3. Det saknas rättslig grund för gemenskapsregler om varningstexter på olaglig narkotika.

(1) KOM(1999) 239 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3341/00

från Bartho Pronk (PPE-DE) till kommissionen

(25 oktober 2000)

Ämne: Hinder för arbetstagares fria rörlighet med bil

I Nederländerna är det förbjudet för personer som är bosatta i landet att köra utländskregistrerade bilar. Väntetiden för att man skall få nederländska registreringsskyltar är 8 veckor.

Detta leder i praktiken till att följande problematiska situation uppstår: Var och en som anländer till Nederländerna för att bosätta sig i landet för en kortare eller längre tid antecknas såsom bosatt i lagens bemärkelse. Enligt trafiklagstiftningen är den som nyss bosatt sig i landet och innehar en bil skyldig att se till att fordonet utrustas med nederländska registreringsskyltar.

Enligt gemenskapsrätten är det tillåtet för arbetssökande att, med bibehållna sociala förmåner, under tre månader söka arbete i en annan medlemsstat. I de fall då europeiska arbetssökande kommer till Nederländerna för att söka efter arbete räknas de som bosatt enligt nederländsk lag och är således skyldiga att utrusta sina fordon med nederländska registreringsskyltar. Innan fordonet på detta sätt omregistrerats får det inte användas.

1. I vilken utsträckning anser kommissionen att denna lagstiftning i Nederländerna utgör ett hinder för arbetssökande utifrån Nederländerna att söka arbete i Nederländerna?

2. Anser kommissionen att denna lagstiftning i Nederländerna utgör ett hinder för arbetstagares fria rörlighet?

Kompletterande svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(16 januari 2001)

Enligt information till kommissionen från de nederländska myndigheterna är det endast personer som ansöker om folkbokföring i Nederländerna som måste byta sina registeringsskyltar. Följaktligen kan man, så länge man inte ansöker om sådan folkbokföring, använda sin bil med icke-nederländska registreringsskyltar.

I praktiken godtar de nederländska myndigheterna faktiskt att även personer som är folkbokförda i Nederländerna fortsätter att köra bilar med utländska registreringsskyltar så länge de har bevis på att de ansökt om nederländska skyltar.

Kommissionen anser inte att det föreligger några praktiska hinder för arbetssökandes rätt till fri rörlighet, såvida inte parlamentsledamoten kan tillhandahålla närmare uppgifter om särskilda fall.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3723/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(30 november 2000)

Ämne: Artikel 14-kommittén

Kan kommissionen redogöra för ansvarsområdet för den s.k. artikel 14-kommittén (som inrättats i enlighet med förordning nr 2092/91(1)) och som har hand om bestämmelser för ekologisk produktion av jordbruksprodukter samt lämna en förteckning på ledamöterna, deras namn och uppgifter?

När och hur ofta sammanträder kommittén?

(1) EGT L 198, 22.7.1991, s. 1.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(25 januari 2001)

Den kommitté som inrättas genom artikel 14 i rådets förordning (EEG) nr 2092/91 av den 24 juni 1991 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel, är en föreskrivande kommitté enligt artikel 5 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter(1). Denna kommitté biträder kommissionen vid utarbetandet av de åtgärder som den är bemyndigad att vidta enligt förordning (EEG) nr 2092/91. Kommitténs befogenheter fastställs i flera av förordningens bestämmelser. Den skall framför allt yttra sig om tillämpningsföreskrifterna och uppdatera de tekniska bilagorna till förordningen. Därutöver diskuteras i kommittén alla frågor från medlemsstaterna eller kommissionen om tillämpningen av förordning (EEG) nr 2092/91.

Kommittén består av företrädare för medlemsstaterna. Dessa företrädare utses självständigt av de berörda medlemsstaterna. Beroende på vilka frågor som tas upp på ett möte kan dessa företrädare variera. Kommitténs ordförande skall utses av kommissionen som i detta ärende företräds av direktören för direktoratet för jordbruksekonomisk lagstiftning på generaldirektoratet för jordbruk.

Namnen på tjänstemännen från medlemsstaterna bifogas inte de korta redogörelser som skickas ut efter varje möte och kommissionen har inte för avsikt att ändra denna rutin.

(1) EGT L 184, 17.7.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3889/00

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till rådet

(20 december 2000)

Ämne: En integrerad politik för brottsbekämpning

Rådet är förmodligen medvetet om att enskilda brottsliga organisationer är ständigt mer inblandade i olika brott, däribland narkotikasmuggling, illegal invandring eller bedrägerier mot Europeiska gemenskapernas finansiella intressen.

Anser inte rådet med hänsyn till detta faktum att Europeiska unionen behöver en integrerad politik för att bekämpa denna organiserade brottslighet, i stället för en politik för att bekämpa bedrägerier mot Europeiska gemenskaperna och en annan politik för att bekämpa andra former av svår brottslighet?

Om så är fallet, anser inte rådet att det vore logiskt att inrätta Eurojust och samtidigt inrätta 15 nya domartjänster för OLAF, så att detta organ skall kunna utföra liknande verksamhet?

Anser inte rådet, med hänsyn till Maastricht- och Amsterdamfördragens syn på gemenskapsinstitutionerna och på de rättsliga konsekvenserna därav, att det för att undvika dubbelarbete skulle vara nödvändigt att åter med större tydlighet klargöra befogenhetsområdena inom den första och tredje pelaren med avseende på tillämpningen av gällande lagar och beivrande av brott (OLAF, Eurojust och Europol)?

Svar

(12 mars 2001)

Medvetet om att de brottsliga organisationerna utövar sina olagliga verksamheter på många olika områden, har rådet på grundval av Amsterdamfördraget och tack vare antagandet av handlingsplanen av den 28 april 1997 för bekämpande av den organiserade brottsligheten (som nu har ersatts av EU:s strategi inför det nya årtusendet för förebyggande och bekämpning av organiserad brottslighet antagit en integrerad politik för att bekämpa detta fenomen. Stats- och regeringscheferna vid Europeiska rådet i Tammerfors, där beslutet om att upprätta Eurojust fattades, fortsatte att ägna denna fråga uppmärksamhet och underströk nödvändigheten av att arbetet vid denna enhet samordnas med arbetet vid Europol och det europeiska rättsliga nätverket. Europeiska rådet i Nice gjorde även en sammanfattning av läget och fastställde mål när det gäller kamp mot penningtvätt och människohandel samt kontroll av olaglig invandring och beslutade att Eurojust skall införas i Fördraget om Europeiska unionen.

Det bör noteras att i de initiativ som tagits eller diskuteras när det gäller förhållandet mellan OLAF och Eurojust planeras att Eurojust och kommissionen (OLAF) skall samordna sin verksamhet, bland annat när det gäller skyddet av de finansiella intressena. Detta följer av rådets ständiga bemödanden om att undvika dubbelarbete och att säkerställa bästa möjliga samordning mellan de aktörer som är involverade i förverkligandet av ett och samma mål, dvs. upprättandet av ett område för frihet, säkerhet och rättvisa. De nya utnämningar vid OLAF som direktören för denna byrå skall tillsätta faller under dennes ansvar.

De svårigheter som kan uppstå genom behörighetsfördelningen mellan den första och den tredje pelaren i Europeiska unionen är, såsom den ärade parlamentsledamoten konstaterar, ett resultat av Maastricht- och Amsterdamfördragen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4026/00

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(21 december 2000)

Ämne: Regummerade däck

Vad anser kommissionen om den brasilianska regeringens förbud mot import av regummerade däck, i synnerhet nu som produkter förses med EU-märkning?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3925/00, E-4014/00 och E-4026/00 ingivet av Pascal Lamy för kommissionen

(6 februari 2001)

Enligt nationella brasilianska handelsregler som anmälts till Världshandelsorganisationen (WTO) är det uttryckligen förbjudet att importera begagnad utrustning, begagnade maskiner och begagnade konsumentvaror. Det enda möjliga undantaget är gåvor.

De brasilianska tullmyndigheterna överlämnade frågan om import av regummerade däck till de rättsliga myndigheterna, som kom fram till att sådan import stred mot de lokala handelsreglerna. De utverkade därför omedelbart ett förbud mot att bevilja importtillstånd för sådana produkter. Genom handelsförordningen Portaria MDIC/SECEX nr 08 av den 25 september 2000 söker man verkställa det rättsliga avgörandet.

Kommissionen är medveten om denna fråga och om det bekymmer den orsakat vissa europeiska företag som tillverkar och exporterar regummerade och halvregummerade däck. Efter inledande kontakter med de brasilianska myndigheterna fick kommissionen uppfattningen att den brasilianska regeringen kan ha hälso- och konsumentskydds-relaterade betänkligheter när det gäller import av begagnade varor. Då produktomfattningen för begagnade varor genom det ovan nämnda rättsliga beslutet utvidgades till att omfatta regummerade däck, har de brasilianska myndigheterna antagit Portaria nr 08, som hindrar import av sådana däck. När kommissionen har fått större klarhet i denna fråga efter samråd med industrin kommer den att vända sig till den brasilianska regeringen och anföra skäl för att de berörda produkterna inte bör ingå i den allmänna kategorin för begagnade varor, samt förklara det europeiska systemet för typgodkännande. Om ingen positiv lösning nås kommer kommissionen mot bakgrund av den brasilianska regeringens svar att fundera över vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3473/00

från John Bowis (PPE-DE) till kommissionen

(8 november 2000)

Ämne: Lloyds i London

När tänker kommissionen svara på de framställningar klagomål som den har fått under och från och med 1997 om Lloyds i London och i enlighet med vilken EG-lagstiftning behandlas dessa frågor?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(21 december 2000)

Sedan 1999 har kommissionen mottagit många klagomål från missnöjda namn (försäkringsgivare) som hävdar att de brittiska myndigheterna brustit i sin tillsyn över Lloyd's. Kommissionen har också mottagit fyra framställningar, varav en från 1997.

Kommissionen tar mycket allvarligt på de frågor som tagits upp i framställningarna och de många klagomålen. Kommissionen bekräftade i sitt svar vid utfrågningarna i utskottet för framställningar den 27 och 28 september 1999 att Förenade kungariket på ett riktigt sätt införlivat rådets första direktiv 73/239/EEG av den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring(1) med brittisk lagstiftning. Kommissionens pågående utredning gäller därför huruvida genomförandebestämmelserna har tillämpats korrekt.

(1) EGT L 228, 16.8.1973; svensk specialutgåva, område 6, volym 1, s. 143.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3534/00 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen. Bistånd till Syd- och Centralamerika.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 174 E , 19/06/2001 s. 0073 - 0073



SKRIFTLIG FRÅGA E-3534/00 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen (13 november 2000) Ämne: Bistånd till Syd- och Centralamerika Skulle kommissionen kunna ge en detaljerad redovisning av det bistånd som under de senaste fem åren givits till enskilda stater i Syd- och Centralamerika? Hur stor procentuell andel av dessa medel har varit inriktad på stöd till den afrikanska folkgruppen i var och en av dessa stater? Svar avgivet på kommissionens vägnar av Christopher Patten (20 februari 2001) Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.