SKRIFTLIG FRÅGA P-3523/01

från Emma Bonino (NI) till rådet

(13 december 2001)

Ämne: Situationen i Zimbabwe

Situationen i Zimbabwe fortsätter att försämras, och hotelserna mot oppositionspartierna, människorättsorganisationerna, medierna, samt de diplomatiska beskickningarna i landet och de internationella organisationer som är ackrediterade i Harare trappas hela tiden upp. De ständiga upphovsmännen till detta våld är president Mugabe och medlemmarna av hans regering. Då en EU-delegation

på 20 personer besökte Harare den 23 november 2001, visade president Mugabe sitt förakt för såväl diplomatisk artighet som vanlig hövlighet genom att lämna sammanträdesrummet efter att uttryckligen ha vägrat svara på alla frågor rörande FN:s rapport om utvinning av naturresurser i Kongo och förslaget om att sända observatörer till det kommande presidentvalet.

Vilka åtgärder har EU, men framför allt rådet, för avsikt att vidta för att påskynda den politiska dialog som avses i artikel 96 i Cotonouavtalet i syfte att rent konkret försvara de demokratiska principerna, de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna i Zimbabwe, liksom EU:s anseende och värdighet?

Anser inte rådet att tiden är mogen för EU, tillsammans med Förenta staterna och andra länder, att tillgripa sanktioner riktade direkt mot presidenten och regeringsmedlemmarna samt deras familjer, till exempel indragning av visum och uppehållstillstånd, och alla andra tänkbara åtgärder som inte drabbar civilbefolkningen.

Svar

(25/26 mars 2002)

Europeiska unionen känner djup oro för läget när det gäller de mänskliga rättigheterna i Zimbabwe, särskilt sedan början av år 2000, för det rådande klimatet med våld och hotelser, och för att brott uppenbarligen har begåtts och fortsätter att begås ostraffat. Trakasserierna mot oppositionen, särskilt inför de presidentval som planeras till den 9 och 10 mars 2002, hotelserna mot domarkåren, inskränkningarna i allas yttrandefrihet, inbegripet pressens, samt de olagliga ockupationerna av lantegendomar väcker också djup oro.

Mot bakgrund av bestämmelserna om respekt för de mänskliga rättigheterna, för demokratiska principer och för rättsstatsprincipen i artikel 9.2 i Cotonouavtalet och i enlighet med artikel 96 i det avtalet beslutades den 29 oktober 2001 om inledande av samråd med Zimbabwe och AVS-parten.

Samrådet ägde rum den 11 januari 2002, med deltagande av ett antal länder i Södra Afrikas utvecklingsgemenskap (SADC), som spelar en viktig roll i processen.

Vid mötets avslutning angav EU de områden där Zimbabwes myndigheter uttryckt sin villighet att med konkreta åtgärder i någon mån undanröja EU:s farhågor. EU meddelade emellertid att man inte var nöjd och begärde att Zimbabwes regering inom en vecka skulle skriva till ordföranden för Europeiska unionens råd med preciseringar av sina insatser inom alla de områden som diskussionen omfattat. EU tryckte särskilt på att internationella observatörer, bl.a. från EU, skulle inbjudas och ackrediteras senast sex veckor före valen och att nationella och internationella medier skulle få fullt tillträde. EU:s beskickningschefer i Harare uppmanades att med förtur rapportera om de framsteg som gjorts inför en utvärdering vid rådets möte (allmänna frågor) den 28 januari 2002.

Rådet (allmänna frågor) uttryckte den 28 januari 2002 allvarliga farhågor om läget i Zimbabwe, i synnerhet den senaste tidens upptrappning av våldet, hotelser mot politiska motståndare och trakasserier av den oberoende pressen. Rådet noterade att Zimbabwe inte vidtagit några effektiva åtgärder för att förbättra läget i enlighet med uppmaningen från Europeiska rådet i Laeken i december 2001.

Rådet beklagade uttalandet av den 9 januari 2002 från chefen för Zimbabwes väpnade styrkor, general Vitalis Zvinavashe, som innebär ett hot om att kullkasta den demokratiska processen om inte militära ledare samtycker till resultatet av presidentvalet.

Rådet uttryckte sin djupa oro över den nya lagstiftningen i Zimbabwe som, om den genomförs, allvarligt skulle inskränka yttrandefriheten, friheten att delta i fredliga sammankomster och föreningsfriheten,

huvudsakligen genom lagen om allmän ordning och säkerhet och genom lagen om ändring av allmän lag (vilka båda kränker de normer och standarder för fria och rättvisa val som parlamentarikerna inom SADC enades om i mars 2001) samt den lagstiftning som föreslagits för att reglera medierna.

Rådet noterade de försäkringar som Zimbabwe gett vid samråden den 11 januari enligt artikel 96 i Cotonouavtalet och bekräftade i ett brev från utrikesminister Mudenge av den 18 januari 2002 att Zimbabwes regering bland annat kommer att göra sitt yttersta för att stoppa våldet, att valen kommer att vara fria och rättvisa, att internationella valövervakare, bl.a. valövervakare från EU:s medlemsstater, kommer att inbjudas, att nationella och internationella journalister kommer att tillåtas att rapportera om valen, att Zimbabwes regering upprätthåller domarkårens oberoende och att ockupationen av lantegendomar och egendom upphör. Rådet oroar sig emellertid fortfarande över att allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna fortfarande sker och över att endast små framsteg gjorts när det gäller tillträde för internationella valobservatörer och medier. Rådet betonade att Zimbabwes regering kommer att bedömas efter sina insatser på fältet.

Rådet kommer att fortsätta samordningen med internationella partner, särskilt Zimbabwes partnerländer inom SADC.

EU drar slutsatsen att grundsatserna i artikel 9 i Cotonouavtalet inte respekteras. EU beklagar att samrådet enligt artikel 96 trots alla ansträngningar hittills inte har rättat till denna situation.

EU har därför beslutat att avsluta samrådet enligt artikel 96 och genomföra riktade sanktioner

- om Zimbabwes regering förhindrar den utplacering av EU:s observatörsgrupp som skall börja senast den 3 februari 2002 eller senare hindrar den från att arbeta effektivt, eller om Zimbabwes regering inte låter de internationella medierna få fritt tillträde för bevakning av valet, eller

- om det inträffar en allvarlig försämring av situationen på fältet, så att läget för de mänskliga rättigheterna försämras, eller om oppositionen utsätts för angrepp, eller

- om valet bedöms inte vara fritt och rättvist.