SKRIFTLIG FRÅGA E-2254/99

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(1 december 1999)

Ämne: Kvalitetsprodukters geografiska ursprung

1. Varför ställer sig kommissionen inte bakom principen om att man för konsumenternas bästa bör garantera information om kvalitetsprodukters geografiska ursprung, till exempel när det gäller honung?

2. Vad är det som gör att man inte kan bevilja särartsskydd för obehandlad jungfruhonung, i stället för att genom förseningar och förhalningar förhindra ett kvalitetserkännande som konsumenterna skulle uppskatta?

3. Varför lägger inte kommissionen på grundval av de senaste vetenskapliga rönen fram ett förslag till definition av parametrar och metoder för analys och kontroll, i syfte att garantera livsmedelssäkerheten och bekämpa manipulationer och bedrägerier?

4. Vore det inte lämpligt att en gång för alla fastställa kvalitetsstandarder för honung, baserade på ursprung och tillverkningsprocess?

5. Varför vill kommissionen inte att det på motsvarande sätt som i många andra förordningar ges möjlighet för medlemsstaterna att utfärda restriktivare kvalitetsbestämmelser för den inhemska produktionen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(6 januari 2000)

1. Sedan 1992 får beteckningar på produkter som har särskilda egenskaper och kommer från ett begränsat geografiskt område skyddas inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 2081/92(1) om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel. Flera av medlemsstaternas ansökningar om registrering som ursprungsbeteckning har godkänts för honung. Italien har hittills inte skickat in någon ansökan om registrering av honung inom ramen för förordning (EEG) nr 2081/92.

2. När det gäller kvalitetsfrågor har rådet antagit förordning (EEG) nr 2082/92 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel. Inom ramen för denna förordning har en ansökan om särartsskydd för beteckningen Miele vergine integrale lämnats in. Diskussioner har pågått mellan de italienska myndigheterna och kommissionen, och den senaste kompletterande informationen inkom i oktober 1999.

3.-4. I direktiv 74/409/EEG om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om honung(2), som för närvarande håller på att ses över(3), definieras honung och anges vissa innehållskriterier som all honung måste uppfylla för att kunna saluföras som sådan. Andra kriterier får fastställas om analysmetoderna förbättras. I enlighet med kommissionens meddelande av den 24 juni 1994 till parlamentet och rådet om den europeiska biodlarsituationen, uppmuntrar kommissionen att harmoniserade analysmetoder utarbetas som gör det möjligt att kontrollera de kvalitativa egenskaperna, som beror på botaniskt eller geografiskt ursprung, för olika sorters honung för att förhindra eller bestraffa bedrägeri. Sådant arbete har utförts på forskningscentret i Ispra, som har använt sig av de senaste vetenskapliga analysmetoderna. Kommissionen har just fått resultaten av denna undersökning och måste utvärdera dem. I vilket fall som helst vill kommissionen påminna om att kontrollmyndigheterna i varje medlemsstat är skyldiga att kontrollera att produkterna uppfyller villkoren i gemenskapslagstiftningen.

Kommissionen framhåller att ovan nämnda direktiv, samt de föreslagna ändringarna, gör det möjligt för honungsproducenterna att komplettera saluföringsbeteckningen med angivelser om vilka blommor eller växter som honungen kommer ifrån eller om regionalt eller topografiskt ursprung. Beteckningar på honung med särskilda egenskaper kan skyddas inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 2081/92 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel, eller inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 2082/92 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel.

5. Liksom när det gäller många andra bestämmelser i livsmedelssektorn anser kommissionen att nationella initiativ på områden där gemenskapen har stiftat lagar för att harmonisera tekniska regler om beståndsdelar skulle skapa hinder för gemenskapens inre marknad. Mer restriktiva nationella regler är däremot tillåtna om de instiftas för att skydda folkhälsan.

(1) EGT L 208, 24.7.1992.

(2) EGT L 221, 12.8.1974.

(3) KOM(95) 722 slutlig.