ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3040/00

från Joachim Wuermeling (PPE-DE) till kommissionen

(28 september 2000)

Ämne: Diskriminering av PVC-produkter i Danmark

Ny lagstiftning i Danmark förbjuder och försvårar handeln med produkter av PVC, bland annat genom höjd skatt och införande av ett straffrättsligt ansvar. Dessa lagstiftningsåtgärder syftar till att förhindra handeln med PVC-produkter i Danmark respektive helt stoppa försäljningen av dem.

1. Anser kommissionen att denna danska lagstiftning är förenlig med EG-rätten?

2. Om inte, har kommissionen för avsikt att inleda ett fördragsbrottsförfarande?

Kompletterande svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(11 juni 2001)

Kommissionen kan, på grundval av den undersökning som gjorts beträffande bakgrunden till den danska lagen 439 av den 26 juli 1998, meddela frågeställaren följande.

Nedan uppräknas de viktigaste kännetecknen för den danska skatten:

- Skatten påförs folie för livsmedelsförpackningar som är gjord av mjuk PVC-plast och baseras på foliens vikt.

- Skatten omfattar varor under nummer 3919, 3920, 3921 och 3926 i Kombinerade nomenklaturen.

- Den ingår i ett allmänt system för skatt på konsumtion och påläggs oberoende av varornas ursprung.

- Mjuk PVC-plast tillverkas uppenbarligen inte i Danmark men det finns ersättning för mjuk PVC-plast för förpackningar och de påförs ingen skatt. En del av dessa folier tillverkas i Danmark.

De här olika aspekterna på lagstiftningen har analyserats mot bakgrund av principen om icke-diskriminering i artikel 90 (tidigare artikel 95) i EG-fördraget, som förbjuder att varor från andra medlemsstater i skattehänseende behandlas mindre gynnsamt än liknande eller konkurrerande inhemska varor.

Grundprincipen utesluter emellertid inte möjligheten för medlemsstaterna att tillämpa differentierade punktskatter, d.v.s. att tillämpa skattemässiga fördelar för vissa produktgrupper i jämförelse med andra produktgrupper, baserat på sakliga kriterier, t.ex. miljöhänsyn, oberoende av varans ursprung.

Den danska skatten har som mål att motverka all användning av mjuk PVC-plast, oberoende av om den har sitt ursprung i Danmark eller ej.

Kommissionen är därför benägen att tro att det faktum att mjuk PVC-plast inte tillverkas i Danmark inte ensamt räcker för att fastställa ett brott mot artikel 90.

Frågan om åtgärderna är berättigade av miljöhänsyn måste utvärderas mot bakgrund av den framtida gemenskapsstrategin för PVC, som kommissionen har för avsikt att anta om någon månad. Strategien kommer att baseras på utvärderingar och bedömningar om PVC(1), som återfinns i grönboken om miljöfrågor, resultatet av de omfattande riskbedömningar som utförts inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen(2), och de talrika reaktioner som mottogs under den offentliga samrådsprocess som inleddes i samband med denna grönbok. Parlamentet antog en förordning om grönboken den 3 april 2001.

(1) KOM(2000) 469 slutlig.

(2) EGT L 84, 5.4.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4154/00

från Erik Meijer (GUE/NGL) till rådet

(16 januari 2001)

Ämne: Skydd för politiska fångar i Turkiet mot hat, godtycke och omständigheter som kan leda till döden

1. Har rådet noterat att drygt 800 fångar i Turkiet hungerstrejkar sedan den 20 oktober och att denna strejk fått stöd i form av solidaritetsaktioner och hungerstrejker i Europeiska unionens medlemsstater?

2. Håller rådet med mig om att det vid första påseende framstår som obegripligt att interner i Europa för det mesta vill att deras rätt till privatliv skall högaktas så att det inte behöver bo mer än en intern i varje cell, medan fångar i Turkiet protesterar mot en modernisering som innebär en övergång från sovsalar till ensamceller i de nya byggnaderna och i de fängelser av typ F som är avsedda att byggas?

3. Inser rådet att människor vilka spärrats in till följd av politiska förbrytelser, som inom Europeiska unionens medlemsstater vanligtvis inte skulle ha medfört något fängelsestraff och vilka därför betraktar sig som politiska fångar, befinner sig i en annan situation än enskilda straffångar, också därför att de befarar att de, ifall de placeras i ensamceller, kommer att utsättas för hot och misshandel och berövas medicinsk vård, eftersom de är hatade av fångvaktarna och av de berörda myndigheterna?

4. Vad gör rådet i sina kontakter med kandidatlandet Turkiet för att i görligaste mån begränsa antalet fångar med politisk bakgrund i detta land och för att verka för att dessa, om de sätts i fängsligt förvar, får en särställning som kan övervakas internationellt, så att de i största möjliga utsträckning skall kunna åtnjuta skydd mot hat, godtycke och omständigheter som kan leda till döden?

5. Ser ni några möjligheter till att diplomater från Europeiska unionens medlemsstater på kort sikt skulle kunna besöka fångar och deras familjemedlemmar och erbjuda medling för att bidra till att förebygga en situation av fullbordat faktum som leder till en ytterligare upptrappning av konflikten?

Svar

(31 maj 2001)

Beträffande punkterna 13 hänvisar rådet den ärade parlamentsledamoten till sitt svar på fråga E-4111/00 om turkiska fångars hungerstrejk.

Beträffande punkt 4 hoppas rådet att insatserna för att stärka de rättsliga och konstitutionella garantierna för yttrande-, förenings- och mötesfrihet, vilka finns med bland de kortsiktiga prioriteringarna i partnerskapet för anslutning, kommer att leda till en betydande minskning av antalet politiska fångar. Turkiet förväntas också i samband därmed åtgärda situationen för fängslade personer vilka dömts för att ha gett uttryck för fredliga åsikter.

Beträffande punkt 5: Enligt vad rådet känner till har diplomater från medlemsstaterna tidigare endast kunnat besöka fångar i vissa särskilda fall.

Rådet har hitintills inte diskuterat den möjlighet som den ärade parlamentsledamoten tar upp i sin fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3813/00

från John Bowis (PPE-DE) till kommissionen

(7 december 2000)

Ämne: Exportbidrag för nötkreatur

Är kommissionen medveten om den ofta omänskliga behandling som nötkreatur som transporteras levande till tredje länder för slakt utsätts för? Är den också medveten om att detta skulle upphöra om initiativet som avser exportbidrag begränsades till export av kött och inte levande djur? Kommer den att lägga fram förslag för att få igenom en förändring?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(6 februari 2001)

Kommissionen känner till att gemenskapens lagstiftning om skydd av djur under transporter fortfarande överträds på olika ställen i gemenskapen. För ytterligare information hänvisas parlamentsledamoten till det svar som gavs på Nelly Maes skriftliga fråga E-3765/00(1).

När det gäller frågan om bidrag för export av levande nötkreatur till tredje land, föreskrivs sedan den 1 oktober 1998 i kommissionens förordning (EG) nr 615/98 av den 18 mars 1998(2) en särskild mekanism för att garantera att nötkreatur som transporteras till tredje land uppfyller de krav på djurs välbefinnande under transport som gäller i gemenskapen. Denna åtgärd har skapat en rättslig grund för att vägra ge bidrag om det vid transporten till den första lossningen i det tredje land som är slutdestination inte har tagits hänsyn till rådets direktiv 91/628/EEG av den 19 november 1991 om skydd av djur vid transport och om ändring av direktiv 90/425/EEG och 91/496/EEG(3). Kommissionen gör för närvarande en bedömning av hur medlemsstaterna tillämpar dessa regler.

På frågan om huruvida handel med levande nötkreatur påverkas av exportbidrag, kan endast ett negativt svar ges. Erfarenheterna från flera kriser, särskilt den första stora BSE-krisen 1996, visar att importländerna genast vände sig till andra länder, oftast utanför gemenskapen, för sina uppköp av nötkreatur.

Gemenskapen har ingen befogenhet att lägga sig i tredje länders val att slakta nötkreatur i sina egna slakterianläggningar. Det är dock även värt att hänvisa till de slutsatser som antogs på rådets möte (jordbruk) den 20 och 21 november 2000 där kommissionens förslag för WTO:s jordbruksförhandlingar antogs. I det förslaget betonar kommissionen å det bestämdaste att djurens välbefinnande i internationell handel bör intressera samtliga berörda parter. Gemenskapen tycks för närvarande vara en av endast en liten minoritet WTO-medlemmar som anser att detta är en målsättning inom ramen för diskussionerna om en fortsatt handelsliberalisering.

Slutligen är det viktigt att understryka att exportbidraget beräknas med största noggrannhet och begränsas till det strikt nödvändiga. I fjol minskades bidragen till två tredjedelar av den bidragsnivå som tillämpades 1999. Om det inte vore för den aktuella allvarliga utvecklingen inom nötköttssektorn kunde sänkningen ha varit ännu större.

(1) EGT C 174 E, 19.6.2001, s. 137.

(2) EGT L 82, 19.3.1998.

(3) EGT L 340, 11.12.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3384/00

från Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) till rådet

(6 november 2000)

Ämne: Internetföretagarnas verksamhetsmöjligheter i Kina

Enligt tidningsuppgifter offentliggjorde den kinesiska regeringen vecka 40 nya bestämmelser som begränsar utländska investeringar och som berör Internetföretag som är verksamma i Kina. I de nya bestämmelserna kräver man också att så kallat revolutionärt material skall plockas bort. Bestämmelserna kan leda till att samtliga företag som inte har den licens som krävs i landet stängs.

Enligt den officiella kinesiska nyhetsbyrån Xinhua måste de som erbjuder Internettjänster spara uppgifterna om det material som de erbjuder och om samtliga kunder i 60 dagar. Vid behov måste uppgifterna överlämnas till de kinesiska myndigheterna.

Företagarna har 60 dagar tid på sig att överlämna detaljerade uppgifter om sin verksamhet till det kinesiska informationsministeriet för att få tillstånd. De företag som saknar tillstånd måste betala böter eller stängs helt.

1. Vad ämnar Europeiska unionens råd göra för att skydda de kinesiska medborgarnas mänskliga rättigheter och i synnerhet deras rätt till fri informationsförmedling?

2. Den kinesiska regeringen hotar att stänga samtliga företag som erbjuder Internettjänster och som inte har ovannämnda tillstånd. Anser Europeiska unionens råd att bestämmelsen eventuellt äventyrar EU-företagares företagsverksamhet i Kina?

3. Hur ämnar rådet beakta ovannämnda nya kinesiska bestämmelser i sina WTO-förhandlingarna med Kina?

Svar

(26 februari 2001)

Rådet, liksom kommissionen, kommer att övervaka hur Kinas nya bestämmelser avseende Internetföretag med verksamhet i Kina genomförs med syfte att se till att det inte förekommer någon diskriminering av europeiska företag. Eventuellt kommer fall av brott mot de mänskliga rättigheterna, däribland oförsvarliga begränsningar av yttrandefriheten och av tillträdet till information, att nämnas i dialogen om mänskliga rättigheter mellan EU och Kina.

Kina har inom ramen för förhandlingarna om anslutning till Världshandelsorganisationen förbundit sig att förbereda ett gradvist öppnande av sin marknad för telekommunikationstjänster, inbegripet Internettjänster. Rådet, liksom kommissionen, anstränger sig att se till att Kina på alla områden lever upp till sina åtaganden inom ramen för Världshandelsorganisationen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3984/00

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(21 december 2000)

Ämne: Yttrandefrihet och massmedia

I sammanfattningen av 1999 års rapport från Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet sägs i punkt 1.2.6 om massmedia och främlingsfientlighet att massmedier i Grekland och Italien i samband med en flyktingvåg från Albanien förmodligen bidragit till kriminaliseringen av invandrare.

- Detta är ett mycket hårt omdöme som inte överensstämmer med sanningen. Kommissionen måste inse att man när man tar fram en sådan rapport måste inta en ideologiskt objektiv hållning.

- I juli 2000 ställde jag en fråga om den olagliga invandringen från Albanien (P-2787/00) där jag tog upp det stora problemet med skrupelfria småbåtsägare som bedriver människohandel längs Italiens kuster, vilket skördar dödsoffer både bland illegala invandrare och polisen. Det enda massmedierna gjort är att precis som vid andra tillfällen återge vad som hänt.

Kan kommissionen svara på följande:

1. Får en årsrapport från ett av EU:s övervakningscentrum verkligen innehålla sådana här omdömen?

2. Vad anser kommissionen om det inträffade?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(21 februari 2001)

Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet är ett oberoende organ som inrättades genom rådets förordning (EG) nr 1035/97 av den 2 juni 1997 om inrättande av ett europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet(1), och som har största möjliga självständighet för att utföra sitt uppdrag. Dess styrelse består av oberoende personer som utses av varje medlemsstat, av Europaparlamentet och av Europarådet, samt av en företrädare för kommissionen, vilket utgör sammanlagt 18 ledamöter. Till centrumets uppgifter hör offentliggörandet av en årlig rapport om läget vad gäller rasism och främlingsfientlighet i gemenskapen, samt om sin egen verksamhet.

Enligt de uppgifter som kommissionen förfogar över bygger de källor till påståendet om medierna som parlamentsledamoten nämner på rapporter och undersökningar vilka nämns i själva rapporten (stycke 1.1 Våld och hot på rasgrunder, offer och upphovsmän), exempelvis andra rapporten om Grekland (december 1999) från Europarådets europeiska kommission mot rasism och intolerans (ECRI) samt rapporten Ethnobaromètre (maj 1999)vad gäller Italien.

Enligt vad kommissionen bekräftat i sitt meddelande En invandringspolitik för gemenskapen(2) är kommissionen medveten om att medierna spelar en viktig roll som folkopinionsbildare och har ett stort ansvar på området.

(1) EGT L 151, 10.6.1997.

(2) KOM(2000) 757 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3747/00

från Joachim Wuermeling (PPE-DE) till kommissionen

(4 december 2000)

Ämne: Diskriminering av utländska busschaufförer i Frankrike

Fransk lagstiftning gör det möjligt att ålägga busschaufförer höga böter redan vid mindre överträdelser, t.ex. när färdskrivarens skiva inte är exakt. De böter som utdöms står inte i proportion till överträdelsen.

Särskilt ofta kontrollerar den franska polisen utländska bussbolag.

Detta är åtgärder som indirekt hindrar den fria servicetrafiken.

1. Känner kommissionen till detta tillvägagångssätt?

2. Anser kommissionen att Frankrikes åtgärder är förenliga med EG-rätten?

3. Om inte, tänker kommissionen inleda ett förfarande om fördragsbrott?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(17 januari 2001)

1. Kommissionen känner till att den franska lagen har ändrats så att högre böter kan utdelas om överträdelsen är allvarlig och det saknas ett document de suivi.

När det gäller frågan om en allmän diskriminering mot utländska buschaufförer från de franska myndigheternas sida visar dessa myndigheters statistik över de senaste tio årens förseelser (se kommissionens rapporter för 19911992(1), 19931994(2), 19951996(3)) och de uppgifter Frankrike skickat in för den kommande rapporten för 19971998 inte att utländska förare kontrollerats eller fällts i större utsträckning än franska. Tvärt om har utländska förare kontrollerats och fällts i mycket mindre utsträckning än franska.

2. och 3. Kommissionen undersöker om nämnda franska lag är förenlig med gemenskapslagstiftningen. I enlighet med subsidiaritetsprincipen är böter för vägtrafikförseelser generellt sett en fråga för medlemsstaterna. Kommissionen kan bara förorda att sanktioner för brott mot gemenskapslagstiftningen skall vara avskräckande, proportionerliga och effektiva.

(1) KOM(1995) 713 slutlig.

(2) KOM(1997) 698 slutlig.

(3) KOM(2000) 84 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3548/00

från Umberto Scapagnini (PPE-DE), Raffaele Lombardo (PPE-DE), Francesco Musotto (PPE-DE), Guido Viceconte (PPE-DE), Guido Podestà (PPE-DE) och Giuseppe Nisticò (PPE-DE) till kommissionen

(15 november 2000)

Ämne: Medelhavsområdet

Anser kommissionen inte att det är mycket viktigt och brådskande att stärka den struktur inom generaldirektoratet för forskning som är behörig för att utveckla programmen som rör Medelhavsområdet?

En sådan insats skulle inte endast ha det konkreta syftet att effektivisera gemenskapsåtgärderna i hela Medelhavsområdet i enlighet med den process som inleddes i och med Barcelonakonferensen, utan även vara ett tecken på den politiska viljan att öka och stimulera samarbetet i Medelhavsområdet.

Det bör betonas att gemenskapen när det gäller samarbete inom vetenskap och teknik har möjlighet att inleda ett samarbete med länderna i Medelhavsområdet som är särskilt viktigt för hela den ekonomiska utvecklingen i dessa regioner.

Svar från Philippe Busquin på kommissionens vägnar

(18 december 2000)

Kommissionen delar fullständigt parlamentsledamöternas ståndpunkt vad gäller betydelsen av ett vetenskapligt och tekniskt samarbete med staterna i Medelhavsområdet och stöder helhjärtat utvecklingen av detta. I denna anda lanserade kommissionen 1999 en helt ny verksamhet för vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan EU och Medelhavsländerna, INCO-MED, inom ramen för det särskilda programmet Bekräftelse av gemenskapsforskningens internationella roll i femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (FoTU). Dessutom har kommissionen, inom ramen för MEDA, lanserat projektet Eumedis som förstärker samarbetet mellan EU och Medelhavsländerna vad gäller införandet av ny informations- och kommunikationsteknik.

Kommissionen fortsätter också att fundera över hur den kan stärka det vetenskapliga och tekniska samarbetet mellan EU och Medelhavsländerna med tanke på dess betydelse för den hållbara utvecklingen av partnerländerna i Medelhavsområdet. Det var just angående detta som kommissionsledamoten med ansvar för forskning deltog i det informella möte som organiserades i Capri den 29 och 30 september 2000 där han, tillsammans med ministrarna med ansvar för forskning från Spanien, Frankrike, Grekland, Italien, Portugal samt vissa av deras kollegor från länderna söder om Medelhavet, undersökte möjligheterna för en dynamisk utveckling av detta samarbete. Italiens forskningsminister informerade vid rådets möte (forskning) som ägde rum den 16 november 2000 sina kollegor om de slutsatser och rekommendationer som kom fram från mötet i Capri.

Kommissionen kommer att informera parlamentsledamöterna om sina förslag till samarbetsåtgärder inom det vetenskapliga och tekniska området mellan EU och Medelhavsländerna under 2001 och 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3697/00

från Torben Lund (PSE) till kommissionen

(29 november 2000)

Ämne: Fiske med drivgarn i Östersjön

Det framgår av svaret av den 16 oktober 2000 (E-2584/00DA)(1) att kommissionen ser mycket positivt på alla insatser för att skydda valar och minska bifångster av tumlare och att den ärade ledamoten utan tvekan är klar över att det i gemenskapens bestämmelser redan fastställts gränser för hur stora drivgarn får vara, och att användning av drivgarn förbjuds från och med 2002, vilket gynnar valbestånden.

Kan kommissionen med anledning av detta ange, om fiske med drivgarn kommer att vara tillåtet i Östersjön också efter 2002, samt om fiske med drivgarn allmänt är erkänt som en betydande dödsorsak för bland annat marina däggdjur?

Anser kommission mot denna bakgrund att det isolerade delbeståndet i Östersjön på 1 0002 000 djur kan sägas ha en gynnsam bevarandestatus?

(1) EGT C 113 E, 18.4.2001, s. 125.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(12 januari 2001)

Fiskeaktiviteters oavsiktliga inverkan på marina däggdjur är komplicerad, områdesbetingad och specifik för fiskeutrustning och fiskemetod. Problemet varierar kraftigt över tiden och geografiskt, beroende bland annat på faktorer som säsongsvariationen av populationerna av marina däggdjur och intensiteten av visst fiske. Hur en viss typ av fiskeredskap interagerar med marina däggdjur kan variera mycket mellan olika platser.

Kommissionen tar hjälp av bästa tillgängliga vetenskapliga rådgivning för att besluta om åtgärder. Internationella rådet för havsforskning (ICES) är det vetenskapliga forum som står för rådgivningen när det gäller Östersjön, och för närvarande tyder tillgänglig information på att bifångsterna av tumlare är mycket begränsade, eftersom laxfisket med drivgarn geografiskt endast till mycket liten del överlappar det område där tumlare förekommer.

De åtgärder som antogs av rådet för avveckling av drivgarnsfiske(1) och det förbud som skall gälla från och med 2002 kommer inte att tillämpas i Östersjön, på grund av östersjölaxfiskets speciella karaktär och eftersom bestämmelserna inte används för arterna i bilaga VIII till förordning (EG) nr 1239/98.

Förutsatt att inga nya rön kommer från forskarna finns det ingen anledning att överväga någon ändring av den gällande förordningen när det gäller drivgarnsfiske i Östersjön.

Tumlaren ingår tillsammans med andra valarter i bilaga IV till habitatdirektivet(2). Gemenskapen är helt införstådd med att det rör sig om arter av gemenskapsintresse som kräver ett fullgott skydd.

Parlamentsledamoten känner säkert till att det är medlemsstaterna som har den juridiska skyldigheten att genomföra regler på miljö- och fiskeområdet och säkra att de efterlevs.

(1) Rådets förordning (EG) nr 1239/98 av den 8 juni 1998 om ändring av förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna, EGT L 171, 17.6.1998.

(2) Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT L 206, 22.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3425/00

från Ioannis Souladakis (PSE) till kommissionen

(7 november 2000)

Ämne: Ekonomiska medel till öregioner i Europeiska unionen

Kan rådet svara på nedanstående frågor till följd av kommissionens svar på min fråga om ekonomiska medel till öregioner i Europeiska unionen (E-1738/00(1)) och mot bakgrund av föreskrifterna i Amsterdamfördraget och riktlinjerna för budgeten 2001 som Europaparlamentet redan har antagit:

1. Hur förklarar kommissionen sin vägran att skapa en rättslig grund för ekonomiska medel till öregionerna i Europeiska unionen?

2. Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att föreskrifterna i Amsterdamfördraget i detta hänseende skall genomföras?

(1) EGT C 113 E, 18.4.2001, s. 38.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnarn

(15 december 2000)

Parlamentsledamoten ombeds notera kommissionens inlägg under debatten om öarnas ställning(1) vid parlamentets session den 24 oktober 2000.

(1) Parlamentsdebatt den 24 oktober 2000 om Fördragens konstitutionalisering Förstärkt samarbete öarnas ställning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4002/00

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(21 december 2000)

Ämne: Skador på den marina miljön på grund av militär verksamhet

Förenta staterna har nyligen inställt militära övningar i vissa marina områden för att undvika skador på känsliga marina miljöer. Detta är resultatet av en period för offentligt samråd som genomfördes innan man beviljar tillstånd att genomföra militära övningar.

Kan kommissionen mot denna bakgrund:

a) Redogöra för huruvida den har vetskap om skador på den marina miljön som förorsakats av medlemsstaternas militära verksamhet?

b) Ange huruvida den planerar att införa en mekanism för offentligt samråd för att skydda däggdjur och annat djurliv i de europeiska vattnen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(20 februari 2001)

Vissa livsmiljöer och marina arter skyddas särskilt genom livsmiljödirektivet(1), som utgör det huvudsakliga rättsliga instrumentet på europeisk nivå för skyddet av naturliga livsmiljöer och av vilda djur och växter.

Enligt artikel 17 i direktivet har medlemsstaterna skyldighet att utarbeta en rapport om de åtgärder de vidtagit för att genomföra direktivet. De första rapporterna bör komma in till kommissionen under de kommande månaderna. Kommissionen kan därför ännu inte lämna den information frågeställaren efterlyser.

I artikel 6 i livsmiljödirektivet fastställs mekanismer för skyddet av områden i Natura 2000-nätet, inbegripet marina områden, mot all verksamhet som allvarligt kan skada deras bevarandenivå. I detta sammanhang kan allmänheten vid behov höras.

(1) Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT L 206, 22.7.1992.