SKRIFTLIG FRÅGA E-0652/02

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(11 mars 2002)

Ämne: Carime-bankens kränkning av rättigheter

Under de senaste veckorna har Carime-bankens anställda i de italienska regionerna Kalabrien, Basilicata och Apulien genomfört en rad olika protestaktioner mot sin bank (som nyligen till 75 procent förvärvades av Comindustria). Banken befinner sig i en akut kris, som det är svårt att se ett slut på, och som har haft allvarliga sysselsättningskonsekvenser.

I detta krisläge har de olika fackföreningarna vid banken, dvs. FABI FALCRI FIBA/CISL FISAC/CGIL UILCA/UIL som tillsammans företräder mer än 80 procent av de anställda, öppet kritiserat Carime-bankens styrelse eftersom den bryter mot artikel 14.2, 14.3 och 14.7 i det riksomfattande kollektivavtalet av den 11 juli 1999 och mot artikel 2 i dekret nr 18 av den 2 februari 2001, där det fastställs att gemenskapsbestämmelserna om obligatoriskt samråd med fackföreningar skall genomföras. Den nya styrelsen tillträdde för mer än nio månader sedan, men trots det har den ännu inte velat lägga fram branschplanen om den nya ägarens reella målsättningar och strategier, vilket innebär att arbetstagarna hålls i total ovisshet.

Det förekommer dessutom många kränkningar av lagen och kollektivavtalet eftersom banken

- vägrar att betala ut arbetstagarnas bonus för 2000 trots att Carime uppnådde överskott och trots att budgeten indikerar positiv tillväxt i förhållande till det föregående året (artikel 40 i det riksomfattande kollektivavtalet av den 11 juli 1999); har inställt utbetalningarna av OB-tillägg till de arbetstagare som ålagts att arbeta utanför normal arbetstid (artikel 32 i ovannämnda kollektivavtal),

- inte respekterar arbetstiden och uppenbart bryter mot kontraktsbestämmelserna (artiklarna 88, 89 och 91) och lagbestämmelserna om den dagliga arbetstiden,

- hotar de fackliga företrädarna med disciplinära åtgärder, och hotar och avskedar sjuk personal, vilket är särskilt förkastligt eftersom dessa handlingar riktas mot personer som, just med tanke på det sjukdomstillstånd de befinner sig i, är känslomässigt och fysiskt svaga.

Dessa mycket allvarliga händelser har offentligt fördömts av ordföranden i den italienska bankföreningen. Anser inte kommissionen mot denna bakgrund att gemenskapsdirektiven om information och samråd med arbetstagarna har kränkts? Vilka åtgärder tänker kommissionen i så fall vidta för att se till att respekten för gemenskapslagarna återupprättas?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(25 april 2002)

Den situation som parlamentsledamoten redogör för omfattas uteslutande av de italienska myndigheternas behörighet.

De nationella bestämmelser som tas upp syftar framför allt till att införliva direktiv 98/50/EG (överlåtelse av företag)(1) i den italienska lagstiftningen. Detta direktiv kan inte tillämpas på situationer där ett företags ägandeförhållanden förändrats, som t.ex. i det fall som nämns i parlamentsledamotens fråga.

Eftersom det i det aktuella fallet inte finns någon som helst anknytning till gemenskapsrätten kan ett ingripande från kommissionen uteslutas, särskilt enligt artikel 226 i EG-fördraget. Det är följaktligen de nationella myndigheternas ansvar att utreda ärendet enligt gällande nationella bestämmelser.

(1) Rådets direktiv 98/50/EG av den 29 juni 1998 om ändring av direktiv 77/187/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av verksamheter, EGT L 201, 17.7.1998. De två direktiven kodifierades genom rådets direktiv 2001/23/EG av den 12 mars 2001, EGT L 82, 22.3.2001.