SKRIFTLIG FRÅGA E-0729/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(14 mars 2002)

Ämne: Bidrag för nötkött

Inom ramen för den kompromiss som föreslogs av det svenska ordförandeskapet och antogs av rådet (jordbruk) i Luxemburg den 19 juni 2001 fastställdes det att särskilda bidrag i princip skall betalas för högst 90 djur per jordbruksföretag, vilket skall gälla i alla medlemsstater. Samtidigt skall också djurtätheten minskas till 1,8 enheter stora djur per hektar.

Kan kommissionen ge besked om

- hur många jordbruksföretag i de enskilda medlemsstaterna som överskrider denna gräns,

- hur många jordbruksföretag i kandidatländerna som överskrider denna gräns,

- samt om det föreligger några avsikter att införa en sådan eller liknande övre gräns också för andra sektorer inom jordbruket.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(3 maj 2002)

Tillämpningsföreskrifterna för att bevilja särskilt stöd för högst 90 djur i varje åldersklass, per kalenderår och per jordbruksföretag har skärpts genom rådets förordning (EG) nr 1512/2001 av den 23 juli 2001 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött(1), som ändrar förordning (EG) nr 1254/1999 av den 17 maj 1999(2).

På grundval av artikel 4 i förordning (EG) nr 1254/1999, i första versionen, bestämde tio medlemsstater att ändra eller avskaffa gränsen på 90 djur.

Hittills har två medlemsstater officiellt meddelat att de har för avsikt att ändra eller avskaffa gränsen 2002, enligt de nya reglerna i förordning (EG) nr 1512/2001.

Densitetsfaktorn, uttryckt i djurenheter per hektar, begränsar det antal djur för vilka det särskilda bidraget och bidraget för am- och dikor kan fås. Kommissionen har fått uppgifter från medlemsstaterna inom ramen för förvaltningen av den nuvarande stödordningen.

För vart och ett av de berörda stöden skall medlemsstaterna meddela antalet stödberättigande djur och antalet stödberättigade producenter. De skall även meddela hur många djur och producenter som är undantagna från tillämpningen av kravet på densitetsfaktorn eftersom de har färre än 15 djurenheter.

Enligt gällande lagstiftning behöver medlemsstaterna varken meddela uppgifter om areal och antal företag som berörs, eller det antal producenter och djur som inte är stödberättigande för att de inte uppfyller kravet på densitetsfaktorn.

Eftersom densitetsfaktorn är ett villkor för beviljande av särskilt bidrag och/eller am- och dikobidrag anses de producenter som får det ena bidraget eller bägge bidragen uppfylla de villkor som gäller för densitetsfaktorn.

Kommissionen kan således ge parlamentsledamoten uppgifter om det antal djur och producenter som fått särskilda bidrag eller am- och dikobidrag, samt det antal producenter och djur som är undantagna från tillämpningen av kravet på densitetsfaktorn. Om parlamentsledamoten behöver dessa uppgifter kan kommissionen skicka dem.

De flesta kandidatländer har inte densitetsfaktorn som ett villkor för att bevilja nötköttsproducenter direkta utbetalningar. Kommissionen har inga uppgifter om hur många företag som skulle uppfylla kraven på densitetsfaktorn enligt gällande gemenskapsregler.

Kandidatländerna har begärt nationella tak skall fastställas för beviljande av direkta utbetalningar inom sektorn för nötkött och särskilt för det särskilda bidraget och am- och dikobidragen. Dessa krav är baserade på statistiska uppgifter om det potentiella antalet stödberättigande djur för vart och ett av dessa bidrag.

Enligt de uppgifter som kommissionen förfogar över är kandidatländernas system för uppfödning av nötkreatur i allmänhet mer extensiva än medlemsstaternas.

Kommissionen har för närvarande ingen avsikt att föreslå liknande begränsningar för andra sektorer inom jordbruket.

(1) EGT L 201, 26.7.2001.

(2) EGT L 160, 26.6.1999.