SKRIFTLIG FRÅGA E-2359/01

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(6 augusti 2001)

Ämne: Consorzio Polieco för återvinning av polyetylenavfall

Italien inrättade genom artikel 48 i lagdekret 22/97 ett obligatoriskt konsortium för återvinning av polyetylenavfall. I stycke 9 i denna artikel fastställs det att det är obligatoriskt att överlämna denna typ av avfall till konsortiet. I bestämmelserna för Consorzio Polieco, som inrättades genom denna artikel, anges att tillverkare av råmaterial och varor i polyetylen måste betala en avgift i förhållande till den varumängd som saluförs. Redan från inrättandet gav dock dessa bestämmelser och Poliecos verksamhet upphov till allvarliga tvivel och villrådighet. På grund av att konsortiets bestämmelser är så inkoherenta och svåra att tillämpa har de flesta företag som tillverkar produkter i polyetylen inte anslutit sig till konsortiet. Det italienska parlamentet har emellertid inrättat ett sanktionssystem både för underlåtenhet att ansluta sig till konsortiet och för underlåtenhet att betala avgifterna, vilket bekräftar konsortiets totalitära och monopolistiska ställning(1).

I gemenskapens senaste rättspraxis på miljöområdet(2) fastställs att konsortium för återvinning av avfall inte kan vara monopol, att företagen måste få välja mellan olika återvinningssystem och att det inte är tillåtet att ta ut en avgift om inga tjänster tillhandahålls. Dessa principer verkar inte ha respekterats vid inrättandet av Consorzio Polieco, vilket tydligt strider mot bestämmelserna i EG-fördraget(3).

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Känner kommissionen till denna situation?

2. Anser den inte att en lag som strider mot gemenskapslagstiftningen bör upphävas med retroaktiv verkan(4)?

3. Kan kommissionen ange vilka åtgärder den avser att vidta för att se till att den italienska regeringen ändrar artikel 48 i lagdekret 22/97?

4. Anser inte kommissionen att det behövs en förundersökning av Polieco för missbruk av dominerande ställning?

(1) Lag 93/01.

(2) Kommissionens beslut C(2001)1006 av den 20 april 2001 ärende DSD och C(2001)1611 av den 15 juni 2001 ärende Eco-Emballages.

(3) Artiklarna 29, 30 och 82 samt förordning (EEG) nr 259/93.

(4) Se domstolens dom av den 12 juli 1973, ärende 70/72.

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2359/01 och E-2362/01ingivet av Mario Monti för kommissionen

(29 oktober 2001)

Kommissionen kan ännu inte, på grundval av de uppgifter den förfogar över, ta ställning till huruvida systemet är förenligt med gemenskapsrätten. Vi har dock helt nyligen mottaget ett klagomål om systemet som är under granskning.

Vid prövningen av om ett handlande strider mot gemenskapsreglerna bör man skilja mellan lagstiftningen å ena sidan och företagens verksamhet å den andra.

Medlemsstaterna är skyldiga att införa lagstiftning som är förenlig med gemenskapsrätten. Som en allmän princip försöker kommissionen se till att den inre marknaden fungerar väl och samtidigt uppfylla målet med bra miljöskydd.

Besluten i DSD- och Eco-Emballages-ärendena gällde överenskommelser mellan och verksamheten hos företag som driver ett återvinningssystem för förpackningar. Kommissionen har försökt se till att de befintliga företagen inte hindrar konkurrensen. På de marknader som granskades fann kommissionen att företagen inte fick använda sig av otillbörliga ensamrättsklausuler eller införa andra otillbörliga hinder för konkurrerande företags inträde på marknaden.

I syfte att få en bättre bild av de förhållanden som parlamentsledamöterna talar om kommer kommissionen att kontakta italienska myndigheter (däribland den italienska konkurrensmyndigheten), informera dem om parlamentsledamöternas frågor och ta del av deras preliminära uppfattning i denna fråga.