SKRIFTLIG FRÅGA E-3410/01

från Hans-Peter Martin (PSE) till kommissionen

(21 december 2001)

Ämne: Reformer som avser EU:s tjänstemannakår

Enligt en artikel i den tyska tidskriften Der Spiegel, nr 44 av den 29 oktober 2001, har kommissionens ordförande Romano Prodi inte lämnat några innehållsliga bidrag till de reformer som avser EU:s tjänstemannakår.

Stämmer detta? Och mer allmänt: Hur kommenterar kommissionens ordförande de många faktapåståenden som görs i den aktuella artikeln, särskilt när det gäller utjämning av köpkraften för pensionerade EU-tjänstemän?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(24 januari 2002)

Artikeln i Der Spiegel den 29 oktober som parlamentsledamoten hänvisar till är för att uttrycka sig i milda ordalag ett exempel på selektiv journalistik. Kommissionen tar tacksamt emot tillfället att i samband med parlamentsledamotens fråga ingående kunna tillbakavisa de påståenden som görs i artikeln.

Artikeln bortser från de mycket påtagliga framsteg som kommissionen gjort under ledning av ordförande Romano Prodi, och inriktar sig i stället på ett antal föråldrade inslag i institutionens personalpolitik som kommissionen arbetar med som en del av den grundliga genomgången av politiken och den praktiska verksamheten på detta område. Som parlamentsledamoten säkert känner till var förslagen till förändringar utformade redan den 1 mars 2000 då vitboken om reformen av kommissionen antogs. Parlamentsledamoten känner säkert också till att Europaparlamentet sedan dess har gjort ingående granskningar av reformförslagen och reagerat mycket positivt både på principerna och på de enskilda inslagen i kommissionens policy. Europaparlamentets grundliga och sakliga verksamhet står i stark kontrast till hållningen i Der Spiegels artikel som bjöd på en blandning av rykten, skvaller och insinuationer om kommissionens ordförande och inte en seriös journalistik eller intelligent analys.

Fakta är entydiga och talar för sig själva. Kommissionen är på god väg att fullborda det uppdrag om en grundläggande administrativ reform som den fick av stats- och regeringscheferna och som mera detaljerat utformades av Europaparlamentet. Hela kollegiet av kommissionsledamöter har också under Romano Prodis aktiva ledning varit direkt inblandade och tydligt engagerade i alla skeden av moderniseringsprocessen.

Ordförandens beslut att särskilt utnämna en vice ordförande med uttryckligt ansvar för den administrativa reformen och inrättandet av en formell reformgrupp av kommissionsledamöter som skulle svara för kollegiets fulla engagemang i reformstrategin, är exempel på att det redan från början fanns ett mycket stort erkännande av reformens centrala betydelse. Att tolka sådana väl genomtänkta åtgärder som tecken på att ordföranden frånsäger sig ansvaret, vilket antyds i Der Spiegels artikel, är mycket märkligt hur man än vrider och vänder på saken. Alla kommissionsledamöter godkände tillsammans vitboken om reformen av kommissionen den 1 mars 2000(1), och undertecknade den för att understryka sitt personliga engagemang i genomförandet. Sedan dess har ordföranden tillsammans med sina chefsrådgivare deltagit fullt ut i diskussionen, både på politisk nivå och i det dagliga arbetet. Han har träffat personalen och bjudit in personalrepresentanter till möten med kollegiet vid flera tillfällen, något som inte hänt tidigare. Kort sagt har ordförande Prodi lämnat ett stort bidrag till reformen av förvaltningen och fortsätter att göra det.

Genom att fokusera enbart på personalpolitik undviker Der Spiegel också att nämna de stora framsteg som har gjorts inom de båda andra delarna av reformstrategin: förbättrad ekonomisk förvaltning samt en radikal stärkning av planering och programplanering av kommissionens verksamhet. När det gäller den första delen har det gjorts en fullständig genomgång av kommissionens finansiella förfaranden och system, ett omfattande förslag till revidering av budgetförordningarna överlämnades till rådet och Europaparlamentet den 17 oktober 2000 och ett nytt generaldirektorat för internrevision har inrättats samtidigt som man har byggt upp specialistkompetensen för revision inom kommissionens avdelningar. Extern expertis har erkänt att detta tillsammans med andra relevanta förändringar är mer långtgående än de rekommendationer som lämnades av de vises kommitté 1999, och att åtgärderna är sådana som krävs för att skapa en modern finansiell förvaltning och kontroll av hög standard. Under tiden har kommissionen dessutom inom de avdelningar som rapporterar direkt till ordföranden inrättat en funktion för strategisk planering och programplanering som skall se till att det blir en bättre överensstämmelse mellan kommissionens resurser och de politiska prioriteringarna och att kommissionens personal och andra tillgångar används så effektivt som möjligt. Tillsammans ger dessa förändringar påtagliga bevis för de betydande förbättringar som görs när det gäller hur kommissionen sköter sin verksamhet. Att bortse från det, eller ge ett intryck av att det inte visar att kommissionen och dess personal har gjort verkliga framsteg på mycket kort tid och till en låg kostnad, skulle innebära en kraftig förvrängning av verkligheten.

Den artikel som parlamentsledamoten refererar till publicerades den 29 oktober 2001. Den 30 oktober 2001, efter sex månaders samråd med personalen och förhandlingar med personalens representanter, antog kommissionen ett paket som innehöll förslag till en grundlig översyn av personalpolitiken.

Artikeln ger intrycket att det faktum att vissa av de fackföreningar som representerar personalen har ställt sig positiva till reformpaketet om personalpolitiken innebär att kommissionen i något mån har gett upp sitt åtagande att genomföra en meningsfull reform. Detta är fel i sak och bygger på en förvriden uppfattning. Kommissionen välkomnar det faktum att två av personalens fackföreningar, som tillsammans fick en mycket klar majoritet av rösterna i det senaste valet till personalkommittén, har intagit en positiv och konstruktiv hållning till reformerna. Kommissionen beklagar att fyra andra fackföreningar, som tillsammans fick stöd från en minoritet av personalen i valet, ännu inte har kunnat inta samma hållning. Det skulle dock helt klart vara besynnerligt om någon påstod att ett avtal som slutits med några fackföreningar efter flera månaders förhandlingar skulle innebära att reformprojektet hade övergivits. Sanningen är att kommissionen har hållit fast vid reformens målsättningar som har redovisats öppet i princip och i detalj. Kommissionen har som lovat genomfört ordentliga och grundliga samråd och förhandlingar och har under förhandlingarnas gång godkänt vissa konstruktiva och praktiska tankar som förts fram av personalens representanter, vanligen i en modifierad form. Förhandlingarna har bidragit till förståelse och engagemang bland personalens representanter, har inneburit endast marginella förändringar av kostnaderna och har inte urvattnat reformens syften eller bestämmelser. Det är därför kommissionen har kunnat anta hela reformpaketet om personalpolitiken. Ett förhandlingsresultat som inte helt stödde reformen skulle inte ha föreslagits av mig som ansvarig kommissionsledamot, och det skulle inte heller ha antagits av kollegiet.

Artikeln i Der Spiegel tar upp ett antal inslag i kommissionens personalpolitik utan att nämna det faktum att reformpaketet (som föregicks av flera samrådsdokument antagna den 28 februari 2001) innehåller förslag till förändringar på just de punkter som i artikeln anses vara inkonsekventa eller föråldrade.

Låt mig ta några exempel:

- För det första föreslår kommissionen att utbildningstillägget avskaffas för barn som går på avgiftsfria skolor. Tjänstemän vilkas barn går på någon av Europaskolorna eller andra offentliga skolor skulle följaktligen inte få detta tillägg.

- För det andra har kommissionen föreslagit en kraftig inskränkning av tjänstemännens möjlighet att överföra en del av lönen till ursprungslandet med tillämpning av en viktningsfaktor. Denna kommer i framtiden att begränsas till vissa specifika och nödvändiga utgifter såsom föräldrars styrkta utgifter för barns underhåll. Dessutom kommer viktningsfaktorn för pensionerade tjänstemän inte längre att grundas på levnadskostnaderna i huvudstaden, utan på ett genomsnitt för hela medlemsstaten en förändring som både är rättvis och kostnadseffektiv.

- För det tredje förlöjligar artikeln i Der Spiegel kommissionens förslag att tjänsteföreskrifterna bör innehålla ett formellt erkännande av äktenskap mellan personer av samma kön om det har ingåtts i en medlemsstat där detta är tillåtet enligt lag. Artikelförfattarens fördomar lyser tydligt igenom. EU:s politik som stöds av Europaparlamentet är emellertid att motverka särbehandling av alla former, och kommissionens förslag ligger i linje med detta. Kommissionen kan därför inte se något berättigande i att särbehandla en anställd som lagligen har ingått ett homosexuellt äktenskap i någon av medlemsstaterna.

Det är också betecknande att artikeln inte riktar någon verklig uppmärksamhet mot de stora förändringar av individuell värdering, befordran, rörlighet och karriärstruktur som utgör viktiga inslag i reformen. En tidskriftsartikel som utger sig för att behandla en förvaltningsreform men inte inriktar sig på sådana kärnfrågor är lika förtroendeingivande och användbar som ett tidningsreportage om en fotbollsmatch där man inte berättar vilka lag som spelade.

(1) KOM(2000) 200 slutlig.