SKRIFTLIG FRÅGA P-0863/02

från Herman Vermeer (ELDR) till kommissionen

(20 mars 2002)

Ämne: Oproportionerliga och diskriminerande bestämmelser om böter i Belgien

I den skriftliga frågan E-0830/01(1) bad Karla Peijs den 20 mars 2001 om upplysningar om trafikböter inom EU.

I sitt svar på denna fråga förbehöll sig kommissionen rätten att undersöka Belgiens lagstiftning i detalj innan den skulle uttala sig om huruvida Belgiens lagstiftning är förenlig med gemenskapsrätten.

Under tiden har läget för icke-belgiska trafikanter förvärrats. Nyligen höjde Belgiens regering böterna för överskridande av den maximalt tillåtna hastigheten med 10 kilometer i timmen till 200 EUR. Personer som är bosatta i Belgien kan beviljas en minskning av detta belopp med ungefär 60 EUR. Personer som inte är bosatta i Belgien måste betala hela beloppet. Dessa måste dessutom betala böterna på plats. Vidare beräknas deras böter i euro, medan man i fråga om böter för personer som är bosatta i Belgien använder sig av den numera ogiltiga valutan belgiska franc som beräkningsunderlag, vilket för dessas del innebär att det är osannolikt att böterna kommer att drivas in. Det aktuella förfarandet regleras genom kunglig förordning av den 10 juni 1985.

I vilken utsträckning går det att förena detta sakförhållande med gemenskapslagstiftningen och den princip om icke-diskriminering som finns förankrad i denna? Är det inte på sin tid att inleda ett fördragsbrottsförfarande mot Belgien? Det faktum att man gör en åtskillnad av detta slag strider mot själva tanken med unionsmedborgarskapet, vilket infördes med Maastrichtfördraget. Vidare innebär de mycket höga bötesbeloppen ett brott mot proportionalitetsprincipen, som även ingår i gemenskapens rättspraxis. Är kommissionen, mot bakgrund av sin avsikt att inom ramen för arbetet med vitboken om transport harmonisera böter och kontroller inom EU, beredd att omedelbart undersöka det sakförhållande som beskrivs ovan?

(1) EGT C 318 E, 13.11.2001, s. 129.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(29 maj 2002)

Enligt vad kommissionen känner till om den belgiska lagstiftningen om böter för trafikförseelser görs det åtskillnad mellan förseelser som begås av personer bosatta i och utanför Belgien. De förstnämnda får välja mellan att betala böterna direkt eller inom en frist som bestäms genom kungligt beslut, de sistnämnda måste betala direkt eller ställa säkerhet för böterna, plus ett tilläggsbelopp för att täcka rättsväsendets kostnader.

Enligt EG-domstolens dom i Pastoors-målet(1) är skillnaden i behandling mellan överträdare som är bosatta i landet och dem som inte är det objektivt motiverad, om det saknas instrument som säkrar att straffrättsliga avgöranden i en medlemsstat verkställs i en annan. En medlemsstat får kräva att överträdare bosatta i utlandet ställer säkerhet om de väljer ett straffrättsligt förfarande hellre än att betala böterna omedelbart.

Kommissionens granskning av den belgiska lagstiftningen kommer att ske mot bakgrund av EG-domstolens dom av den 19 mars 2002 i mål C-224/00, kommissionen mot Italien, som gäller motsvarande italiensk lagstiftning. Först därefter kan vi uttala oss om den belgiska lagstiftningens förenlighet med gemenskapsrätten.

Ett av skälen till att de belgiska myndigheterna gör skillnad mellan personer bosatta i och utanför Belgien är svårigheterna att få bötesstraff från belgiska domstolar verkställda i andra medlemsstater. Kommissionen vill härvidlag erinra om initiativet från Förenade kungariket, Frankrike och Sverige inför antagandet av rådets rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff(2). Enligt förslaget till rambeslut skall bötesstraff som har ådömts i en medlemsstat erkännas och verkställas i andra medlemsstater. I somliga medlemsstater är böter för trafikförseelser en administrativ påföljd snarare än en straffpåföljd. Om rambeslutet skulle komma att omfatta även administrativa böter och diskussioner

om detta pågår skulle problemet med verkställighet av bötesstraff i andra länder till stor del lösas och behovet av att skilja mellan personer bosatta i eller utanför en viss medlemsstat skulle försvinna.

Vad beträffar böternas proportionalitet hänvisar vi till kommissionens svar på skriftliga frågan P-3092/00 från Piia-Noora Kauppi:(3) kommissionen anser rent allmänt att böter skall stå i proportion till hur allvarligt det brott är för vilket böterna utdöms, men det måste erkännas att det är mycket svårt att i enskilda fall bedöma huruvida detta kriterium har uppfyllts eller inte. Olika medlemsstater kan ha olika värderingar och vad som anses rimligt i en medlemsstat kan anses orimligt i en annan.

Kommissionen är medveten om att det finns stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller böter för fortkörning. På unionsnivå finns ingen lagstiftning i vilken det fastställs vilka maximibelopp som kan utdömas i sådana fall.

Vad beträffar vitboken om en europeisk transportpolitik utreder kommissionen för närvarande det lämpligaste sättet att harmonisera vissa påföljder och kontroller (till exempel i fråga om fortkörning och rattfylleri).

(1) EG-domstolens dom av den 23 januari 1997 i mål C-29/95.

(2) EGT C 278, 2.10.2001.

(3) EGT C 136 E, 8.5.2001.