SKRIFTLIG FRÅGA E-3096/02

från Brice Hortefeux (PPE-DE) till kommissionen

(28 oktober 2002)

Ämne: Kontroll av finansiell förvaltning

Enronskandalen har tydligt visat hur bräcklig den finansiella stabiliteten är, liksom sambandet mellan detta faktum och revisionsbyråerna i Förenta staterna och Europa.

Sedan några år tillbaka har antalet stora revisionsbyråer kontinuerligt sjunkit. Denna strukturella förändring innebär att stora affärsföretag och multinationella företag som har behov av en revisionsbyrå i dag har ett mera begränsat urval.

Att välja en tillförlitlig revisionsbyrå är följaktligen en utomordentligt viktig fråga. Det begränsade antalet revisionsbyråer (i Förenta staterna finns det endast fyra) är oroande, eftersom denna situation, vilket fallet Enron visar, riskerar att undergräva stabiliteten på de finansiella marknaderna, som redan är försvagade genom talrika kriser.

Över 80 procent av EU:s 100 största företag i Belgien, Frankrike, Italien, Förenade kungariket och Nederländerna använder sig av endast fyra revisionsbyråer. Denna utveckling är mycket olycklig ur konkurrensmässig synvinkel, och medför att ett fåtal stora specialiserade byråer får en monopolställning på marknaden.

Har kommissionen för avsikt att ingripa för att vända denna negativa trend, som utgör en stor fara för stabiliteten på de finansiella marknaderna, och vilka åtgärder föreslår den, på grundval av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(16 december 2002)

Efter Enron-skandalen upphörde Andersens att driva verksamhet i form av ett världsompännande företag, och Andersens partnerföretag i Europeiska unionen strävade efter att gå samman med något av de andra fyra stora revisionsföretagen (dvs. KPMG, PricewaterhouseCoopers, Deloitte & Touche Tohmatsu och Ernst & Young). De avtal som framförhandlades skiljer sig från ett medlemsland till ett annat.

Endast tre av sammanslagningarna i gemenskapen omfattades av EG:s koncentrationsförordning(1), nämligen sammanslagningarna i Tyskland, Frankrike och Storbritannien. De utredningar som gjordes i dessa ärenden visade att de fem stora revisionsföretagen verkade på en separat marknad för stora internationella bolag som under alla omständigheter skulle vända sig till de stora revisionsföretagen med internationellt nätverk. Följaktligen kunde de lokala Andersen-företagen, då de inte länge hade tillgång till något nätverk, inte heller på egen hand behålla sina stora kunder. Sammanslagningarna skulle därför inte i sig leda till att konkurrensen försämrades till följd av att ett av de fem stora revisionsföretagen försvann. Kunderna framförde inga större farhågor för konkurrensen på denna marknad i samband med utredningen. Därför godkände kommissionen de tre sammanslagningarna(2). Andra affärer granskades av de nationella konkurrensmyndigheterna i de berörda medlemsländerna och godkändes med tiden.

Kommissionen känner inte till några skäl för att ingripa i denna sektor på grundval av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Kommissionen delar frågeställarens oro när det gäller denna bransch och kommer att fortsätta att följa utveckligen noggrant, i synnerhet när det gäller den eventuella utveckling på lagstiftningsområdet som kan bli resultatet av skandalerna.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer, EGT L 395, 30.12.1989.

(2) Ärende nr M.2810 Deloitte & Touche/Andersen UK, art. 6.1 b beslut av den 1 juli 2002. Ärende nr M.2824 Ernst & Young/Andersen Germany, art. 6.1 b beslut av den 27 augusti 2002. Ärende nr M.2816 Ernst & Young/Andersen France, art. 6.1 b beslut av den 5 september 2002. http://europa.eu.int/comm/competition/mergers/cases/index/by_cy_a.html

an_.