ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1144/02

från Bill Newton Dunn (ELDR) till kommissionen

(15 april 2002)

Ämne: Statligt stöd

Lincolnshire County Council (landsting) betalade 1999/2000 ut ett bidrag på 150 000 GBP för anläggandet av en väg till företaget QV Foods Limiteds byggnader i Holbeach Hurn. Rådfrågades kommissionen någonsin om huruvida detta bidrag var ett statligt stöd som var förenligt med Europeiska unionens lagstiftning?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(21 maj 2002)

Byggande av nya allmänna vägar anses i allmänhet som en generell infrastrukturåtgärd och inte som statligt stöd. Det behöver därför inte anmälas till kommissionen enligt artikel 88 i EG-fördraget.

Kommissionen tillfrågades inte om den nämnda betalningen och inget sådant ärende har registrerats.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0877/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(2 april 2002)

Ämne: Tilldelningen av UMTS-licenserna i Sverige

Enligt uppgifter i svensk media inledde kommissionen i september 2000 en undersökning om utdelningen av licenser till tredje generationens mobiltelenät (UMTS, också kallad 3 G) i Sverige stred mot unionens statsstödsregler. Flera telekomföretag i Frankrike och Nederländerna ska ha klagat till kommissionen över att företagen som fick de åtråvärda licenserna i Sverige inte betalade marknadspris.

Sverige var ett av de medlemsländer som valde en skönhetstävling för att välja ut de fyra operatörer som fick varsin UMTS-licens gratis. En del andra medlemsländer valde att genomföra auktioner, där högstbjudande fick licenserna.

Hur avlöpte kommissionens undersökning av den svenska utdelningen av UMTS-licenserna och vilken modell föredrog egentligen kommissionen för utdelning av dessa licenser.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(22 maj 2002)

Kommissionen har inte inlett någon granskning av eventuella inslag av statligt stöd vid tilldelningen av licenser för tredje generationens mobiltelenät i Sverige. Vi har inte heller mottagit några klagomål om att statligt stöd skulle ha lämnats i samband med att licenser tilldelades under marknadspriset.

Vad beträffar vilken metod kommissionen föredrar för tilldelning av licenser har vi vid upprepade tillfällen angivit att medlemsstaterna själva får välja metod, så länge den är förenlig med gällande gemenskapslagstiftning (se bland annat svaren på skriftliga frågorna P-1839/00 från W.G. van Velzen(1), E-1640/00 från Alejandro Agag Longo(2), E-1227/00 från Jaime Valdivielso de Cué(3) och E-3119/00 från Brigitte Langenhagen(4)).

(1) EGT C 89 E, 20.3.2001.

(2) EGT C 136 E, 8.5.2001.

(3) EGT C 89 E, 20.3.2001, s. 16.

(4) EGT C 151 E, 22.5.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1650/02

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(10 juni 2002)

Ämne: Snus och cigaretter

1. EU har förbjudit de flesta former av muntobak. Detta förbud gäller även snus, med undantag för Sverige. Kan kommissionen redogöra för vilka hälsorisker som är förknippade med snus jämfört med riskerna vid cigarettrökning?

2. Vad finns det för belägg för att svenska rökare har lyckats gå över till snus, och vilka hälsoeffekter skulle man kunna förvänta sig om resten av EU kunde ta efter Sveriges tobakskonsumtionsmönster?

3. Finns det några planer på att häva snusförbudet i resten av EU och ersätta förbudet med ett regelverk som är utformat på ett sådant sätt att det kan minska tobakens skadliga hälsoeffekter? Om inte, varför inte?

4. Skulle man kunna få medicinska nikotinprodukter (till exempel nikotintuggummin och nikotinplåster) att fungera effektivare som en ersättning för cigaretter, på motsvarande sätt som snus verkar ha fungerat i Sverige?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(19 juli 2002)

De hälsorisker som förknippas med tobaksvaror är av två slag. De är för det första beroendeframkallande, och långvarigt eller livslångt bruk medför därför allvarliga hälsorisker och skador. Den beroendeframkallande aspekten gäller för alla tobaksvaror, inklusive snus. Den viktigaste frågan är om snus är en farlig produkt, och svaret på denna fråga är ja. Det kommer alltfler tunga belägg för att snus medför allvarliga hälsorisker och att det därför inte borde tillåtas på gemenskapsmarknaden som en ny produkt. Sverige utgör här ett undantag.

Att se snus som en ersättning för cigaretter är att inte ta fasta på de hälsoproblem som är förknippade med denna nya produkt. Snus fungerar som inkörsport för nya tobakskonsumenter, framför allt ungdomar. Erfarenheterna från Sverige och Finland visar att det finns en stor andel mycket unga snusare som blivit beroende av nikotin, som riskerar sin hälsa och som löper större risk att bli rökare. Snus kan därför i detta sammanhang inte ses som ett slags substitutionsterapi för cigaretter, utan desto mer som en inkörsport till nikotinberoende. Ett upphävande av förbudet att sälja snus i resten av EU skulle därför inte minska de skador som beror på tobakskonsumtion eller bidra till bättre folkhälsa för EU-medborgarna, utan det skulle snarare få motsatt verkan. Det skulle öka de skadliga hälsoeffekterna av tobakskonsumtion.

Vad gäller nikotinsubstitutionsterapi som en del av programmen för tobaksbekämpning för att hjälpa människor att sluta röka finns det uppmuntrande exempel på effektiva tillvägagångssätt, som lett till att människor inte bara slutat röka, utan också botats från sitt nikotinberoende. I meddelandet om gemenskapens nuvarande och planerade roll när det gäller bekämpning av tobak och rökning(1) tar kommissionen upp frågan om att minska nikotinberoendet genom att ge flera politiska alternativ samt några exempel på god praxis (t.ex. billiga eller kostnadsfria läkemedel för rökavvänjning och gratis telefonnummer för att informera konsumenterna om rökningens skadeverkningar och ge dem stöd).

(1) KOM(1996) 609 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0472/02

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(22 februari 2002)

Ämne: Ny internationell finansstruktur

Den rådande finanskrisen i Argentina, som innebär sviktande ekonomi och stor osäkerhet om den slutliga lösningen, har tillsammans med krisen i Asien 19971998 accentuerat behovet av att fastställa bestämmelser och praxis för utformningen av det nya internationella finanssystemet.

Detta är anledningen till att det amerikanska finansministeriet i oktober 2001 lade fram förslag till reformering av IMF, vars agerande under kriserna i såväl Asien som Argentina tydligt visar på behovet av en ny internationell finansstruktur.

Vilken är kommissionens inställning till behovet av att få till stånd en ny internationell finansstruktur, och hur har den, som representant för samtliga medlemsstater, bidragit till att förbättra de mekanismer som kan medverka till att IMF:s lösningar blir mera konstruktiva än under kriserna i Asien och Argentina?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(5 april 2002)

I en nyligen offentliggjord rapport, Hur de utmaningar som globaliseringen medför bör bemötas: En översyn av det internationella monetära och finansiella systemet och av finansieringen av ekonomisk utveckling, analyserar kommissionen ett antal förslag till reformer av det internationella finansiella systemet.

I rapporten konstateras att systemet har fungerat väl det senaste halvseklet. Det har bidragit till den ekonomiska tillväxten i världen och har gjort det möjligt för de länder som fört en sund ekonomisk politik att höja befolkningens levnadsstandard. Systemet har också klarat av perioder med störningar i betalningsbalansen och har utgjort en garant för monetär stabilitet under olika kriser, vilket nyligen framgick i samband med attackerna den 11 september 2001.

I rapporten konstateras dock att den föränderliga miljön medför nya utmaningar för dem som utformar politiken. De internationella finansiella kriserna på 1990-talet har satt igång en debatt om hur den internationella gemenskapen, särskilt Internationella valutafonden, kan minska uppkomsten av sådana kriser och risken att problem som uppstår i ett land sprids till andra och till och med destabiliserar hela systemet. I kommissionens rapport behandlas dessa problem och det ges en översikt över de förslag till lösningar som diskuterats. Dessa omfattar allt från mycket blygsamma förslag, som att öka informationsflödet till marknadsaktörerna, till mycket ambitiösa förslag, som att skapa en enda världsvaluta. I rapporten behandlas också frågan om den privata sektorns medverkan till att förhindra och lösa finansiella kriser.

Rådet har välkomnat kommissionens rapport och kommer att använda sig av den i den fortsatta diskussionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1332/02

från Catherine Stihler (PSE) till kommissionen

(8 maj 2002)

Ämne: Översyn av den gemensamma fiskeripolitiken

Kan kommissionen redogöra för hur fiskeripolitiken kommer att regleras i Europeiska unionens vatten om en överenskommelse inte kan uppnås vid översynen av den gemensamma fiskeripolitiken före den 31 december 2002?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1332/02, E-1346/02, E-1364/02 och P-1387/02ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(29 maj 2002)

Om det inte har nåtts någon överenskommelse om översynen av den gemensamma fiskeripolitiken den 31 december 2002 kommer befintliga regler, endast med undantag av bestämmelser för tillträde till medlemsstaternas zon på 12 sjömil, att fortsätta att gälla såvida inte andra ändringsförordningar föreslås av kommissionen och antas av rådet före eller efter detta datum.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0936/02

från Elspeth Attwooll (ELDR) till kommissionen

(9 april 2002)

Ämne: Intensivt odlad fisks välstånd

Kommer kommissionen att vidta några åtgärder för att värna om intensivt odlad fisks välstånd, speciellt med tanke på den maximala densitetskvoten i fiskbeståndet, svältperioder och slaktmetoder?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(7 maj 2002)

För närvarande omfattas inte odlad fisk av någon särskild lagstiftning på gemenskapsnivå. Vissa generella krav i rådets direktiv 98/58/EG av den 20 juli 1998 om skydd av animalieproduktionens djur(1) gäller dock även odlad fisk.

Dessutom finns det rekommendationer som tagits fram inom ramen för europeiska konventionen om skydd av animalieproduktionens djur. Samtliga medlemsstater och gemenskapen har skrivit under konventionen och följaktligen deltar kommissionen aktivt i arbetet med att utforma rekommendationerna. För närvarande diskuteras en särskild rekommendation om odlad fisk.

Direktiv 98/58 lämnar utrymme för åtgärder på gemenskapsnivå om detta skulle vara nödvändigt för att se till att rekommendationerna tillämpas enhetligt inom gemenskapen.

Man bör avvakta med beslut om rättsliga åtgärder på gemenskapsnivå i denna fråga tills rekommendationerna har antagits och man sett hur de tillämpas.

(1) EGT L 221, 8.8.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1101/02

från Daniel Hannan (PPE-DE) till kommissionen

(18 april 2002)

Ämne: Jätteskulpturer på Sicilien

Är kommissionen medveten om förekomsten av ett projekt nära Calatafimi på Sicilien som inkluderar uppförandet av jättelika cementskulpturer av påven Johannes Paulus II, Moder Teresa och Padre Pio?

Bidrar kommissionen med pengar till detta projekt, och om så är fallet, med hur mycket?

Vilka är motiven till att lägga ut pengar på sådana projekt?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(27 maj 2002)

Kommissionen känner inte till något sådant projekt och kan därför endast svara nej på parlamentsledamotens fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1082/02

från Jules Maaten (ELDR) till kommissionen

(18 april 2002)

Ämne: Antibiotika i honung och andra livsmedel

1. En test som nyligen genomfördes av den belgiska konsumenttidningen Test-Aankoop (nr 451, 2002) visade att 78 procent av all importerad honung innehöll antibiotika (i synnerhet streptomycin, tetracykliner och sulfamider), och undersökningar i andra europeiska länder gav liknande resultat. Avser kommissionen att vidta åtgärder för att förhindra denna förorening, och om den gör det, på vilket sätt?

2. Finns denna förorening även i andra importerade livsmedel?

3. Den 15 mars tillkännagav Europeiska unionen ett importförbud för livsmedel från Kina, däribland honung, som innehöll det cancerframkallande antibiotiska ämnet kloramfenikol. Samtidigt föreslog kommissionen åtgärder för att förhindra import av livsmedel från Burma, Thailand och Vietnam innehållande antibiotika (kloramfenikol och nitrofuran). Har importen av sådana livsmedel avbrutits nu?

4. Är det rätt att kloramfenikol undantagsvis även får ges djur i EU, och om det förhåller sig så, hur förhindrar man att detta antibiotikum kommer in i livsmedelskedjan denna väg?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(2 juli 2002)

I EU är användningen av kloramfenikol och blandningar av familjen nitrofuraner förbjuden utan undantag för djur av vilka det framställs produkter som ska konsumeras av människor. Det var under förfarandet för utvärdering av dessa molekyler som de risker för folkhälsan som dessa ämnen medförde kunde konstateras, vilket ledde till att EU formellt förbjöd dem.

När man hittade livsmedel av animaliskt ursprung från Thailand, Myanmar, Indonesien och Vietnam som förorenats av kloramfenikol och nitrofuraner bad kommissionen medlemsstaterna att vidta systematiska kontrollåtgärder för dessa importer. I praktiken innebär dessa åtgärder att varupartier som förorenats av dessa ämnen kan identifieras och dras tillbaka från marknaden utan att man utfärdar ett förbud mot import från dessa länder. Utsläppande på EU:s marknad av partier med importerad honung som förorenats av kloramfenikol borde därför inte förekomma.

Enligt EU:s nuvarande bestämmelser fastställs de högsta tillåtna gränsvärdena för resthalter i djurmediciner efter det att en utvärdering gjorts av en ansökan från ett läkemedelsföretag. Ibland har det inte gått att på vetenskaplig grund fastställa högsta tillåtna gränsvärden för resthalter för befintliga ämnen, eftersom dokumentationen från läkemedelsföretaget varit ofullständig. Detta är särskilt fallet med antibiotika, som till exempel tetracykliner och sulfonamider. Dessa är tillåtna inom EU för användning för alla djurarter utom bin. Användningen av dessa ämnen för behandling av bin är emellertid laglig i en del länder utanför EU. Detta problem kan tas upp av kommissionen när det i framtiden ska bestämmas vilka högsta tillåtna resthalter som ska gälla för produkter som kommer från länder utanför EU.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0428/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till rådet

(22 februari 2002)

Ämne: TV-kameror i Aten

Enligt uppgifter i grekisk press kommer de kommande månaderna ungefär 20 TV-kameror att utplaceras i vissa centralt belägna delar av Aten, i syfte att kontrollera om bilar, bussar och taxibilar bryter mot vägtrafiklagen. Närmare bestämt avser man att inrätta 50 övervakningsplatser och att flytta de 20 kamerorna mellan dessa. Installerandet av utrustningen har som väntat givit upphov till berättigade frågor avseende åsidosättandet av medborgarnas privatliv.

Hur ställer sig rådet till de grekiska myndigheternas beslut? Åsidosätts gemenskapslagstiftningen om skydd för personuppgifter? Kan installerandet av utrustningen äventyra och om så är fallet, på vilket sätt medborgarnas personliga rättigheter? I vilka andra EU-länder har utrustning av denna typ utplacerats och hur har den använts?

Svar

(26 juni 2002)

Artikel 33 i FEU utesluter att rådet ingriper i interna åtgärder som syftar till att upprätthålla den allmänna ordningen eller skydda den inre säkerheten. Rådet kan alltså inte ta ställning när det gäller de frågor som den ärade parlamentsledamoten tar upp.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0649/02

från Nuala Ahern (Verts/ALE) till kommissionen

(11 mars 2002)

Ämne: Radioaktiva utsläpp

Det irländska strålskyddsinstitutet RPII (Radiological Protection Institute of Ireland) konstaterade i sin senaste årsrapport från januari i år att de halter av radioaktivt teknetium-99 från engelska Sellafield, en upparbetningsanläggning för radioaktivt avfall och plutonium, som uppmätts i sjögräs är 150 gånger högre i nordöstra Irland än på syd- och västkusten. RPII bekräftade också att utsläppet av radioaktivt avfall från Sellafield fortfarande är den främsta källan till förorening av den irländska marina miljön. I rapporten sades också att nivåerna av teknetium-99 fortfarande är mycket högre än de nivåer som uppmättes före 1994, och att de fortsatt är en avsevärd källa till oro.

Förenade kungarikets strålskyddsmyndigheter och regeringsdepartement fortsätter att bagatellisera risken med fortsatta radioaktiva utsläpp från Sellafield. Kommer kommissionen med tanke på detta att inbjuda experter till en rundabordskonferens som är öppen för insyn, där man kan utreda varför strålskyddsmyndigheterna i två medlemsstater har en så annorlunda inställning till strålningsrisken vid Sellafield?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 april 2002)

Såsom bekräftades i kommissionens svar på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-0334/02(1) känner kommissionen till att radionukleidhalterna i sjögräs varierar kraftigt på olika platser, men att absoluta halter inte har någon radiologisk betydelse.

Dessa frågor tas upp i rapporten The radiological exposure of the population of the European Community from radioactivity in North European marine waters, projectMarína (Radiation Protection 47, 1990) som för närvarande uppdateras. Därefter kommer rapporten att diskuteras i Oslo-Paris-kommittén (OSPAR) och vid en lämplig internationell konferens. Därför anser kommissionen att det inte finns någon orsak att dessutom sammankalla experter till en rundabordskonferens för att behandla frågan.

(1) EGT C 205 E, 29.8.2002, s. 120.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1200/02

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(26 april 2002)

Ämne: Konkurrensutsatt anbudsinfordran

Den brittiska regeringen har tilldelat PowderJect ett kontrakt för leverans av smittkoppsvaccin utan att tillämpa konkurrensutsatt anbudsinfordran. Anser kommissionen att detta strider mot gemenskapsrätten?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1199/02, E-1200/02 och E-1201/02ingivet av Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(6 juni 2002)

Kommissionen har uppfattat att de skriftliga frågorna E-1200/02 och E-1201/02 rör tilldelningen av ett kontrakt från myndigheterna i Förenade kungariket om anskaffning av smittkoppsvaccin för att med anledning av ogärningarna den 11 september 2001 möta eventuella terroristattacker och i synnerhet därav uppkommen oro för terroristattacker med biologiska och kemiska medel.

Kommissionen känner ej till alla de åtgärder som myndigheterna i Förenade kungariket kan ha vidtagit vid kontraktstilldelningen. I avsaknad av sådana upplysningar är det omöjligt att med någon säkerhet dra slutsatser om huruvida detta enskilda kontrakt faller under rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfaranden vid offentlig upphandling av varor(1) och om tilldelningen av kontraktet borde ha blivit föremål för ett öppet anbudsförfarande.

När det gäller den skriftliga frågan E-1199/02 tyder upplysningar som kommissionen erhållit på att de medlemsstater som tillhandahållit vacciner för nödlägen för att möta eventuella terroristhot efter mjältbrandsattackerna i Förenta staterna 2001 av säkerhetsskäl ej följde ett öppet anbudsförfarande för offentlig upphandling.

I artikel 2 i ovannämnda direktiv stadgas ett undantag från bestämmelserna om öppet offentligt anbudsförfarande. Det omfattar upphandlingskontrakt som sekretessbeläggs eller när deras utförande måste förenas med särskilda säkerhetsåtgärder enligt lagar eller andra författningar i de berörda medlemsstaterna eller om hänsyn till medlemsstaternas grundläggande säkerhet så kräver.

I egenskap av ett undantag från den allmänna regeln att offentliga kontrakt skall tilldelas efter offentligt anbudsförfarande måste artikel 2 tolkas restriktivt från fall till fall. Relevanta inslag kan omfatta ett insett behov vid tiden för kontraktets slutande att med hänsyn till allmän säkerhet ej avslöja dess förekomst eller beskaffenhet. EU-domstolen anför i mål C-273/97 av den 26 oktober 1999 att medlemsstaterna har ett visst mått av frihet när de vidtar åtgärder som de anser erfordras för att säkerställa allmän säkerhet vilket också kan vara av betydelse i fall av detta slag.

(1) EGT L 199, 9.8.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1105/02

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(18 april 2002)

Ämne: Regionala BNP-siffror

Kan kommissionen, med hänvisning till svaret på min skriftliga fråga E-0100/02(1), ange huruvida det finns några regionala prisserier (det vill säga regionalt baserade konsumentprisindex) i någon medlemsstat som gör det möjligt för regioner att bedöma den verkliga tillväxten i deras BNP-siffror från en period till en annan?

Finns det andra serier framtagna av privata eller offentliga organ för en varu- och tjänstekorg som möjliggör vissa jämförelser mellan inflationsnivåerna på regional och nationell nivå?

(1) EGT C 160 E, 4.7.2002, s. 182.

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(19 juni 2002)

Här är den efterfrågade informationen:

- Tyskland: Ingen information finns sedan juli 2000, då prisuppgifter från regionerna samlades in men inte på ett sådant sätt att intäktssidan kan jämföras. Konsumentprisindex publicerades dock för f.d. Öst- och Västtyskland.

- Spanien: Ingen information finns sedan juli 2000, då regionala konsumentprisindex publicerades på NUTS-3-nivå.

- Italien: Ingen information finns sedan juli 2000, då det italienska statistikorganet, ISTAT, publicerade konsumentprisindex för centralorten i var och en av 20 regioner. Dessutom publicerade ca 80 kommuner sina egna konsumentprisindex.

- Österrike: Fördelning av nationellt konsumentprisindex på NUTS-2-nivå publiceras inte men kan rekvireras mot en avgift. Ingen information finns om andra konsumentprisindex på regionnivå.

- Portugal: Ingen information finns sedan juli 2000, då regionala konsumentprisindex publicerades på NUTS-2-nivå.

- Finland: Regionala konsumentprisindex på NUTS-2-nivå publiceras, men de betraktas inte som lämpligt underlag för beräkning av regional BNP. Inga andra relevanta prisindex produceras.

Belgien, Danmark, Grekland, Frankrike, Irland, Luxemburg, Nederländerna, Sverige och Storbritannien beräknar inte konsumentprisindex för regioner, och med största sannolikhet inte några andra index av motsvarande typ heller.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0511/02

från Carlos Carnero González (PSE) till rådet

(27 februari 2002)

Ämne: Uppföljning av arbetet vid hälsovårdsministrarnas möte den 15 november 2001 om postpoliosyndromet

Den 15 november 2001 diskuterade hälsovårdsministrarna i EU, på ordförandeskapets förslag, vilka beslut man kulle kunna fatta för att på ett positivt sätt hantera postpoliosyndromet och ta sig an situationen för de personer som drabbats av detta syndrom.

Vilka åtgärder har rådet vidtagit sedan dess? Vilka har varit medlemsstaternas reaktioner? Vilka förslag kommer ordförandeskapet att lägga fram för att täcka de brådskande behoven hos de tusentals medborgare i unionen som drabbats av detta syndrom?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0511/02 och E-0768/02

(26 juni 2002)

Den 15 november 2001 fäste det belgiska ordförandeskapet rådets uppmärksamhet på att post-poliosyndromet är en viktig och känslig folkhälsofråga och att man behöver vidta relevanta åtgärder för att finna en lämplig lösning på detta problem. En informerande not från ordförandeskapet till rådet, vilken låg till grund för ordförandeskapets inlägg vid rådets möte, innehåller mera detaljerade upplysningar. Detta rådsdokument finns tillgängligt för allmänheten på rådets webbplats.

Den ärade parlamentsledamoten uppmärksammas på att det är medlemsstaternas ansvarsområde att organisera och ge hälso- och sjukvård och att rådet därför inte har behörighet att kommentera enskilda medlemsstaters åtgärder i denna fråga.