ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1306/98

från Cristiana Muscardini (NI) , Amedeo Amadeo (NI) , Roberta Angelilli (NI) , Spalato Belleré (NI) , Marco Cellai (NI) , Gastone Parigi (NI) , Sebastiano Musumeci (NI) , Salvatore Tatarella (NI) och Antonio Trizza (NI) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Systemet Echelon och spionage mot EU-länderna

Kan kommissionen mot bakgrund av de uppgifter som publicerats i rapporten från Europaparlamentets GD IV och de talrika förfrågningarna från medierna uppge

1. vad den ämnar föreslå för att förhindra att EU:s medlemsstater blir föremål för systematiskt spionage som skadar deras politiska och ekonomiska intressen och medborgarnas rätt till privatliv,

2. hur den bedömer den regerings position, som f.n. innehar ordförandeskapet för rådet och samtidigt deltar aktivt i spionagesystemet,

3. om den inte anser att detta utgör en klar intressekonflikt mellan de två funktioner som den ifrågavarande staten utövar,

4. om den inte anser att särskilda åtgärder bör vidtas för att skydda EU-medborgarnas mänskliga rättigheter, eftersom de utsätts godtyckligt för spionage med avseende på sina telefonsamtal, faxmeddelanden och elektroniska meddelanden?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(15 juni 1998)

Kommissionen kan inte kommentera dessa frågor eftersom de inte ingår i dess behörighet enligt Fördraget om Europeiska unionen. Vad gäller kryptering önskar emellertid kommissionen göra parlamentsledamöterna uppmärksamma på att kommissionen i sitt meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - "om säkerhet och pålitlighet vid elektronisk kommunikation - mot en europeisk ram för digitala signaturer och kryptering(1)" understryker betydelsen av krypteringsteknik som det främsta verktyget för ökad säkerhet och pålitlighet vid elektronisk kommunikation. Fri tillgång till dessa tekniker skulle hjälpa såväl medlemsstaterna som medborgarna mot spionage.

(1) KOM(97) 503.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1286/98

från Gerardo Fernández-Albor (PPE) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Ekonomiska relationer mellan Mexiko och Europeiska unionen

Trots att Europeiska unionen är Mexikos andra handelspartner och den näst största källan till direkta utländska investeringar, anser båda parter att deras ekonomiska relationer är outnyttjade då EU:s andel i Mexikos totala handel minskat från 11,45 % 1990 till 6,3 % 1997.

Europeiska länder har fått mindre fördelaktiga tullpreferenser från Mexiko än andra länder som Mexiko slutit avtal med. EU har, i sin tur, undertecknat avtal med 100 andra länder som erhållit gynnsammare handelsavtal än Mexiko.

Hur skall kommissionen motivera skapandet av en ny relation mellan de båda parterna, med hänsyn till att Mexiko gått från protektionism till öppenhet och att man under de tio senaste åren har femdubblat sin export och importen har ökat med mer än 600 %, vilket lett till att Mexiko förvandlats till Latinamerikas största exportör och importör?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(3 juni 1998)

Mexiko är en av gemenskapens viktiga handelspartner i Latinamerika. Under de senaste åren har landet upprättat viktiga handelsförbindelser med de flesta av sina grannländer, särskilt inom ramen för Nordamerikanska frihandelsavtalet (North American Free Trade Agreement, NAFTA).

Kommissionen är väl medveten om att denna situation, sedan NAFTA trädde i kraft 1994, har lett till att de företag som är etablerade i NAFTA-länderna har fått en stor konkurrensfördel på bekostnad av exporten från Europa som ju inte omfattas av förmånstullsatser. Omfattningen av gemenskapens export till Mexiko har alltså minskat kraftigt, medan exporten dit från Förenta staterna och Kanada har ökat i motsvarande omfattning.

Det är just för att råda bot på denna situation som det i de nya avtalen med Mexiko som undertecknades den 8 december 1997 fastställs att målet är att skapa ett frihandelsområde för varor och tjänster. I avtalen föreskrivs även att kapitalrörelser skall liberaliseras och offentlig upphandling öppnas samt att regler för konkurrens och immaterialrätt skall antas.

Parlamentet gav nyligen sitt samtycke till dessa avtal som, när de har trätt i kraft, kommer att ligga till grund för de framtida handelsförhandlingarna med Mexiko.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1481/98

från Wim van Velzen (PSE) till kommissionen

(13 maj 1998)

Ämne: Oegentligheter och bedrägeri i samband med ESF-subventioner i Nederländerna

I Nederländerna har det uppstått oro med anledning av att TV-programmet NOVA rapporterat om hur "de Vereniging voor Supported Employment" (NVSE) har utnyttjat bidrag från Europeiska socialfonden. I programmet avslöjades att ungefär 70 procent av de 1,7 miljoner gulden NVSE erhöll för att hjälpa handikappade att erhålla arbete inte kommit dessa till del. Endast 2 700 gulden istället för 8 800 per deltagare gick till anställningar.

Resterande medel användes bland annat för att organisera kongresser och framställa broschyrer. Det förefaller även som om handikappade som erhållit stöd genom andra medel även tagits upp i ESF-budgeten.

Känner kommissionen till dessa uppgifter? Vad avser kommissionen att göra åt detta? Om nu kommissionen känner till dessa händelser hur kan det då komma sig att NVSE på nytt har tilldelats bidrag?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(23 juni 1998)

Kommissionen känner till det projekt som drevs av "de Vereniging voor Supported Employment" (NVSE) i Nederländerna under den första omgången i programmet Employment Horizon. Projektets budget är inte enbart avsett för att ordna utbildning för funktionshindrade som tv-programmet i fråga lät antyda.

Ministeriet för sociala frågor och sysselsättning i Nederländerna undersöker för närvarande projektet. Den slutliga redovisningen har inte ännu lämnats in och därför har man inte ännu en klar bild av de verkliga utgifterna.

Besluten om ytterligare finansiering fattades på grundval av nya ansökningar för nya projekt.

På grundval av den information som medlemsstaten hade tillgång till fanns det ingen orsak att avslå ansökan om ytterligare bidrag till detta projekt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1659/98

från Honório Novo (GUE/NGL) till kommissionen

(18 maj 1998)

Ämne: Snabbgående spårvagn i Porto - anbudsförfarande

Europeiska kommissionen uppmanade de nationella myndigheterna att skjuta upp anbudsförfarandet för den snabbgående spårvagnen i Porto fram tills det att alla de frågor retts ut som kommissionen i början av året ställde i fråga om förfarandet i samband med den tredje fasen av val av anbudsgivare.

Det är allmänt känt att de ursprungliga redogörelserna som de nationella myndigheterna lade fram för kommissionen inte var tillräckliga, framför allt inte de aspekter som berörde utvärderingsmetoden, byggnadssättet och avsaknaden av enhetliga priser.

Anbudsförfarandet står nu stilla sedan cirka fyra månader. Det blir allt mer klart att uppskjutandet kommer att leda till att projektet inte kan genomföras inom den fastslagna tidsperioden samt att kostnaderna kommer att stiga. Kostnaderna har ännu inte fastställts till fullo, men enligt vissa källor kan de uppgå till cirka 20-30 miljarder escudos.

Den 5 maj svarade kommissionär Monti på min fråga P-0591/98(1). Han ansåg att det var berättigat att kommissionen ingrep i denna process, eftersom kommissionen till följd av gemenskapsrätten var tvungen till det, oberoende av de klagomål som lagts fram vid nationella instanser och resultaten av dessa.

Jag noterar den tvekan som svaren från de nationella myndigheterna väcker hos kommissionen. Kommissionären svarar emellertid inte på den viktigaste och mest grundläggande delen i den fråga som jag ställde. Jag upprepar den därför:

Uppskjutandet av arbetet kommer att leda till oundvikliga förseningar och tilläggskostnader. Är kommissionen redo att gottgöra för dessa negativa konsekvenser? Vilka konkreta finansiella och administrativa åtgärder ämnar kommissionen vidta för att råda bot på de negativa konsekvenserna av det uppskjutande som krävts?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(19 juni 1998)

Efter att ha mottagit ett klagomål avseende den tredje fasen i anbudsförfarandet för den snabbgående spårvagnen i Porto skickade kommissionen en första skrivelse till de portugisiska myndigheterna den 4 februari 1998. Såsom parlamentsledamoten säger ansåg kommissionen dock att deras svar av den 11 mars 1998 inte var fullt tillfredsställande. Därför tillsändes de portugisiska myndigheterna en andra skrivelse den 8 april 1998, i vilket de på grund av omständigheterna avkrävdes ett mycket snabbt svar.

Kommissionen mottog nyligen ett svar av den 18 maj 1998, vilket den för närvarande håller på att analysera. Dessutom hölls det ett möte om detta ärende med de portugisiska myndigheterna den 15 juni 1998. Till följd av detta möte kommer kommissionen att kunna avgöra om den skall inleda ett förfarande enligt artikel 169 i EG-fördraget.

Kommissionen önskar framhålla att projektet finansieras av Europeiska investeringsbanken, att den därför måste yttra sig om projektet och att ett positivt yttrande inte kan ges om det finns misstankar om en överträdelse av gemenskapsrätten.

(1) EGT C 310, 9.10.1998, s. 98.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1225/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Ytterligare information om förvaring av farligt avfall i Zucchet

Följande frågor ställs mot bakgrund av de tidigare frågorna om hantering av det farliga avfallet i företaget Zucchets lokal i Rom (E-1409/97(1), E-3006/97(2), E-1410/97(3) och den italienska avfallslagstiftningen, som kommissionen redan har förklarat inte är helt förenlig med gemenskapsdirektiven på detta område (svaren på mina frågor E-2350/97(4), och E-3412/97(5).

1. Har kommissionen under den tid som gått fått information från de italienska myndigheterna om förfarandet för jordförbättring i området och har den kontrollerat att en sådan förbättring verkligen genomförts?

2. Har kommissionen mot bakgrund mot mina frågor kontrollerat kontraktet för avloppsledningar i detta område?

3. Avser kommissionen att väcka talan mot Italien för att landets lagstiftning inte är förenlig med direktiven 75/442/EEG(6) och 91/156/EEG(7)?

(1) EGT C 373, 9.12.1997, s. 120.

(2) EGT C 134, 30.4.1998, s. 55.

(3) EGT C 373, 9.12.1997, s. 120.

(4) EGT C 117, 16.4.1998, s. 12.

(5) EGT C 158, 25.5.1998, s. 106.

(6) EGT L 194, 25.7.1975, s. 39.

(7) EGT L 78, 26.3.1991, s. 32.

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0783/98 och E-1225/98 ingivna av Ritt Bjerregaard för kommissionen

(17 juni 1998)

Som anges i svaret på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-3006/97(1), sändes en skrivelse till de italienska myndigheterna om det problem som parlamentsledamoten fört fram och kommissionen mottog även ett svar från de italienska myndigheterna.

På grundval av svaret från Italien och även den nya information som parlamentsledamoten lämnat kan kommissionen konstatera att den fråga som förts fram inte kan anses klarlagd. Kommissionen kommer att vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen iakttas.

När kommissionen anser att en medlemsstat tillämpar gemenskapslagstiftningen på fel sätt kan i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget överträdelseförfarande inledas mot medlemsstaten.

På grundval av den mottagna informationen har kommissionen inte möjlighet att göra en särskild bedömning av ärendet. I allmänhet skall förekomst av övergivet, farligt avfall, förutom att detta bryter mot nationell lagstiftning och gemenskapslagstiftning, anses som något som kan inverka på miljön i betydande grad. Kommissionen håller med om att det är nödvändigt att förhindra att dessa situationer uppstår och anser att i sådana fall skall en effektiv insats omedelbart genomföras för att undvika negativa miljökonsekvenser, som ibland kan vara oåterkalleliga.

Den information som parlamentsledamoten lämnat om förfarandet för offentliga avtal räcker inte för att kommissionen skall granska ärendet.

(1) EGT C 134, 30.4.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1395/98

från Fernand Le Rachinel (NI) till kommissionen

(7 maj 1998)

Ämne: Harmonisering av radio- och tv-avgifter i hotellbranschen

I Europa råder stora skillnader mellan radio- och tv-avgifterna i hotellbranschen. Tänker kommissionen mot bakgrund av detta vidta en harmonisering eller tillnärmning av de nationella lagstiftningarna för att undvika konkurrensstörningar?

Dessa stora skillnader (full avgift för upp till 10 tv-apparater i Frankrike, en enda avgift för de 15 första tv-apparaterna i Förenade kungariket) strider mot principen om fri konkurrens och lika behandling vad gäller hotelltjänster.

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(25 juni 1998)

I det protokoll(1) om systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst i medlemsstaterna som beslutades i Amsterdam för att biläggas EG-fördraget bekräftas att det åligger medlemsstaterna att definiera de offentliga stationernas uppdrag att sända radio och TV i allmänhetens tjänst och att besluta om dess finansiering.

Det åligger således inte kommissionen att bedöma de nationella bestämmelserna beträffande höjning av licensavgifter för nationella tv- och radio-sändningar och att försöka harmonisera dem. Sådana åtgärder faller inom ramen för medlemsstaternas allmänna skattebefogenheter och kan endast harmoniseras av rådet i enlighet med artikel 99-102 i EG-fördraget.

(1) EGT C 340, 10.11.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1186/98

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Slöseri med utgifter för avfallsrapport

Känner kommissionen till att avfallsrapporten som utarbetats av Institute for Prospective Technological Studies under ledning av kommissionens gemensamma forskningscenter skickades till de enskilda parlamentsleda-möterna från Spanien som expressbrev, till en kostnad av 620 pesetas per brev?

Anser inte kommissionen att ett sådant slöseri med utgifter är opassande, till och med för en rapport om avfall?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar

(29 maj 1998)

Parlamentsledamoten anser att kommissionen har slösat med medel (räkningen för försändelserna uppgår till totalt 456 ecu) när den skickade rapporten "Lagens definition av avfall och dess inflytande på avfallshanteringen i Europa" till ledamöter och suppleanter i parlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentskydd.

Dokumentet utarbetades efter en hemställan från ordföranden för nämnda utskott och överlämnades till Institute for Prospective Technological Studies (IPTS) i slutet av februari 1997. Rapporten skulle överlämnas till parlamentet i tillräckligt god tid för att kunna användas vid den offentliga utfrågningen om avfall som anordnades den 26 november 1997. Med tanke på de förfaranden för kvalitetskontroll som tillämpas vid IPTS och omfattningen av denna studie var tidsmarginalen mycket snäv.

Arbetet med rapporten fortlöpte som följer:

- Arbetet påbörjades i mars 1997.

- Det första fullständiga arbetsdokumentet var klart i juni 1997.

- Samråd med ungefär 150 europeiska experter inleddes i juli 1997.

- De sista svaren inkom i början av september 1997.

- Det andra dokumentet kom i oktober 1997 och ett andra samråd med experter inleddes. Svaren skulle vara inne i början av november 1997.

- Slutversionen utarbetades, den franska rapporten översattes och trycktes i erforderligt antal kopior den 14 november 1997.

- Rapporten skickades i veckan som följde på den 17 november 1997.

- Rapporten inkom och delades ut i ledamöternas fack kring den 21 november 1997.

Med hänsyn till denna tidsplan och det faktum att ordinarie postbefordran inte kunde garantera att tidsmarginalen hölls, var expressbrev det enda sättet att säkerställa att parlamentsledamöterna fick rapporten i tid.

Noteras bör även att rapporten endast skickades till ledamöterna i det berörda utskottet och inte som ledamoten antyder till alla parlamentsledamöter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1442/98

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(11 maj 1998)

Ämne: Euro 1999

I kommissionens meddelande om praktiska aspekter av införandet av euron, KOM(98) 61, sidan 13, refererar man till förordningarna om euron, på grundval av artiklarna 235 och 109 i fördraget, vilka varken godkänner eller förbjuder omräkningsavgifter, och vidare står det: "Eventuellt begränsas dock bankernas möjligheter att ta ut avgifter genom andra rättsprinciper i förordningar och nationell lagstiftning. Så vore det t.ex. inte tillåtet att ta betalt för omräkning av inbetalningar eller av kontomedel vid övergångsperiodens slut. På liknande sätt skulle den rättsliga likvärdigheten mellan euron och den nationella valutaenheten undergrävas, om det för en tjänst som uttrycks i euro togs ut en högre avgift än för samma tjänst uttryckt i den nationella valutaenheten. Kommissionen anser att sådan praxis skulle vara i strid med gällande lagstiftning".

Vilka åtgärder anser kommissionen att centralbankerna och/eller de nationella myndigheterna skall vidta för att undvika att detta sker?
SKRIFTLIG FRÅGA E-0967/98

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(30 mars 1998)

Ämne: Frakttransporter genom Österrike och transittillstånd

Det grekiska statliga företaget Pyr-Kal utför ofta transittransporter inom gemenskapen och tredje land. Då företaget nyligen skulle utföra två frakttransporter (en från Grekland till Belgien och en från Slovakien till Grekland) konstaterade det att de österrikiska myndigheterna fortfarande kräver transittillstånd, på samma sätt som de gjorde innan landet blev EU-medlem.

Det är värt att notera att ifrågavarande frakter var "rid class 1 - cargo" och att de betecknades som "euro 1 certificated", att transporten utfördes med tåg och att Belgien och Tyskland (EU-medlemsländer), genom vilka frakten också gick, inte krävde några transittillstånd.

Kan kommissionen säga om Österrike har rätt att kräva transittillstånd för frakter av gemenskapsursprung (något som övriga EU-medlemsländer inte gör) samt på vilket sätt den avser att agera för att Österrike skall anpassa sig till de avtal landet förbundit sig att följa inom ramarna för unionen.

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(25 maj 1998)

Kommissionen bekräftar att avsändaren i enlighet med rådets direktiv 96/49/EG av den 23 juli 1996 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg(1) skriftligen måste anmäla transporter av vissa typer av farligt gods som klassats som "RID-klass 1 - cargo". Eftersom frågeställaren inte nämner vilken typ av gods som transporten gällde kan kommissionen inte ta ställning till huruvida det "transittillstånd" som de österrikiska myndigheterna krävde är förenligt med gällande gemenskapsrätt. För transport av gods av klass 1, som explosiva ämnen och artiklar, krävs dock tillstånd från behörig myndighet.

(1) EGT L 235, 17.9.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0995/98

från María Sornosa Martínez (GUE/NGL) till kommissionen

(2 april 1998)

Ämne: Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ekvatorialguinea

Förra året träffade Ekvatorialguineas regeringschef Teodoro Obiang kommissionens ordförande Jacques Santer för att fastställa nya åtaganden i samarbetet mellan Europeiska unionen och detta land.

Obiangs regering agerar tvärt emot de riktlinjer som fastställdes i samtalet med Santer och utövar en förtryckarpolitik med våldtäkter på bubikvinnor och godtyckligt dödande som pågår dagligen. Trehundra personer, som tillhör bubifolket och till största delen är knutna till icke-statliga organisationer och detta folks största parti (ön Biokos självständighetsrörelse), hålls fängslade och skall ställas inför rätta i en summarisk rättegång.

Ekvatorialguinea har mottagit gemenskapsstöd för att bidra till demokratisering och respekt för de mänskliga rättigheterna i detta land, men detta stöd har dragits in eftersom överenskommelserna inte följdes.

1. Vad tänker kommissionen göra för att Obiangs regering skall fullgöra sina åtaganden vad gäller demokratisering och respekt för de mänskliga rättigheterna?

2. Hur kommer kommissionen att förhålla sig till den summariska rättegång som Ekvatorialguinea planerar och som man fruktar kommer att resultera i åtskilliga dödsdomar?

3. Vilken linje kommer kommissionen att följa i samarbetet med Ekvatorialguinea?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(12 maj 1998)

Kommissionen är medveten om de svårigheter som är förknippade med demokratiseringsprocessen i Ekvatorialguinea, särskilt när det gäller oppositionens möjligheter att utöva de grundläggande fri- och rättigheterna. Kommissionen följer noggrant den politiska utvecklingen i landet och har inlett en dialog med den ekvatorialguineanska regeringen om de händelser som parlamentsledamoten hänvisar till. Inom ramen för denna dialog har kommissionen underrättat de berörda myndigheterna om att den hyser allvarlig oro inför de grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna som ordningsmakten gjort sig skyldig till vid dessa händelser.

Till följd av att olika åtgärder vidtagits har de ekvatorialguineanska myndigheterna meddelat att förövarna av dessa kränkningar av de mänskliga rättigheterna kommer att ställas inför rätta och straffas. De personer som åtalades efter händelserna i januari 1998 kommer för övrigt att dömas vid en offentlig rättegång, vid vilken observatörer från Europeiska unionen och företrädare för Amnesty International kommer att kunna närvara.

I enlighet med artikel 5 i fjärde Lomékonventionen beror det gradvisa återupptagandet av samarbetet med Ekvatorialguinea tills vidare på om verkliga framsteg görs beträffande respekten för de mänskliga rättigheterna, de demokratiska principerna och rättsstaten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1273/98

från Freddy Blak (PSE) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Tillgång till kunskap och informationsteknik

Stora multinationella bolag som Siemens-Nixdorf och IBM har förbjudit sina anställda tillgång till Internet, detta trots att de här bolagen lever av att sälja informationsteknik.

Anser kommissionen inte att det bör tas ett EU-initiativ för att säkerställa att de europeiska löntagarna inte begränsas i sitt användande av Internet och i tillgången till kunskap?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(18 juni 1998)

Kommissionen är ense med parlamentsledamoten om att tillgång till informationsteknik och sakkunskap inom IT-området är absolut nödvändigt för företag och organisationer av alla storlekar och för deras anställda.

Ett företag kan dock, även om erforderligt kommunikationsnät finns installerat, anse att man av flera skäl inte vill tillåta obegränsad tillgång till Internet för alla sina anställda.

Först och främst måste företaget stå för kostnaderna för nödvändig bandbredd för uppkoppling till Internet. I Europa är kostnaderna för fasta ledningar tyvärr fortfarande mycket högre än i Förenta staterna, även om avregleringen av telekommunikationsmarknaden bör pressa ner priserna. Ett annat problem är belastningen på företagens kommunikationsnät på grund av Internettrafik.

Företag kan också oroa sig över den eventuella säkerhetsrisken med nerladdade datavirus, ansvarsfrågor när det gäller pornografi eller programvaror utan licens som hämtas ner samt den del av sin arbetstid som anställda eventuellt använder för att koppla upp sig till webbplatser på Internet som inte strikt gäller det egna företagets verksamhet.

Det verkar inte lämpligt att i detta skede försöka fastställa regler på europeisk nivå för hur företag bör hantera dessa frågor. Kommissionen skulle dock vara positiv till om företag med liknande problem gemensamt och tillsammans med sina anställda eller deras representanter försöker finna praktiska lösningar på dessa frågor.