SKRIFTLIG FRÅGA E-3139/98

från Ana Miranda de Lage (PSE) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Rättslig anpassning angående ädelmetaller

Frånvaron av gemenskapsdirektiv angående tillverkning av och handel med ädelmetaller innebär för närvarande i praktiken ett hinder för den fria rörligheten för varor inom denna sektor.

Vilka medel besitter kommissionen för att anpassa de olika lagstiftningarna i medlemsländerna inom detta område och på så sätt undvika tidigare nämnda effekter? Avser kommissionen vidta lagstiftningsåtgärder i detta hänseende?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(15 januari 1999)

Först måste man notera att det finns ett förslag till rådets och parlamentets(1) direktiv om harmonisering av nationell lagstiftning på området ädelmetaller för att garantera dessa varors fria rörlighet. Syftet med förslaget är att harmonisera finhalterna, finhaltsstämplarna och ansvarsstämplarna samt certifieringssystemen (tre alternativa system är aktuella: kvalitetssäkring, CE-försäkran om överensstämmelse och kontroll genom tredje part).

Hittills har förslaget inte kunnat antas eftersom medlemsstaterna har skiljaktiga meningar om de planerade certifieringsförfarandena. Den version som för närvarande diskuteras i rådet innebär en kompromiss som skulle leda till att likvärdighet uppnås endast mellan två av de tre systemen, nämligen kontroll genom tredje part och kvalitetssäkring; systemet med CE-försäkran om överensstämmelse förblir frivilligt.

I väntan på en harmonisering på gemenskapsnivå har kommissionen efter en horisontell granskning av lagstiftningen i samtliga medlemsstater år 1992 inlett överträdelseförfaranden mot de flesta medlemsstaterna där huvudkraven är följande: erkännande av de finhalter som inpräglats i de andra medlemsstaterna eller åtminstone av den finhaltskala som nämns i utkastet till direktiv (i sin nuvarande version, dvs. den som lades fram av det italienska ordförandeskapet i april 1996, motsvarar denna skala den som föreskrivs av den internationella standardiseringsorganisationen (ISO) plus finhalt 999); införandet av en klausul om erkännande av finhaltsstämplar som legalt inpräglats i de andra medlemsstaterna då den innefattade informationen motsvarar den som föreskrivs i nationell lagstiftning; införande av en klausul om erkännande av ansvarsstämplar som inregistrerats i en annan medlemsstat; avskaffande av varje skillnad i märkningen av inhemska och importerade produkter, om det finns förslag om att de senare ska stämplas i den importerande medlemsstaten.

Överträdelseförfarandena har lett till att de flesta medlemsstaterna har ändrat sin lagstiftning. Med några medlemsstater pågår förfarandet ännu, men en lösning är i sikte. Man kan därför dra slutsatsen att de nationella myndigheterna genom kommissionens ingripande numera accepterar principen om ömsesidigt erkännande på området handel med ädelmetaller. Det har ändå visat sig att vissa konkreta problem fortfarande finns kvar. Så t.ex. hindras ett faktiskt erkännande i praktiken av att de medlemsstater som tillämpar ett system med kontroll genom tredje part vägrar att erkänna som likvärdiga sådana stämplar som inpräglas under tillverkarens ansvar men inom ramen för ett system med kvalitetssäkring.

Mot bakgrund av detta har kommissionen noterat en rad nya klagomål och i tjänsten avslöjade fall och har inlett en ny dialog med samtliga berörda medlemsstater för att finna en lösning på problemet. I synnerhet ställs frågan till de behöriga myndigheterna om de är beredda att erkänna att de stämplar som anbringats inom ramen för ett kvalitetssäkringssystem som ger adekvata och tillräckliga garantier för yrkeskunnande och oberoende är likvärdiga med sådana som anbringats av tredje part.

(1) EGT C 209, 29.7.1994.