SKRIFTLIG FRÅGA E-1720/99

från Gary Titley (PSE) till kommissionen

(29 september 1999)

Ämne: Miniminormer för störthjälmar för snabbgående vattenfarkoster

De senaste månaderna har brittiska medier rapporterat om ett antal olyckor där snabbgående vattenskotrar och liknande farkoster, särskilt motordrivna vattenskidor (jet skis), har varit inblandade. I vissa fall kunde skadorna ha blivit mindre allvarliga om passagerarna hade haft lämpliga störthjälmar.

Olyckor med dessa farkoster kan ge upphov till helt andra huvud- och nackskador än olyckor med andra långsammare vattenfarkoster. Störthjälmar som är avsedda för kanotåkning, forsränning och andra liknande sporter är därför inte bara olämpliga utan kan också vara farliga.

Det finns ännu varken några brittiska eller, vad jag vet, internationella normer för störthjälmar för snabbgående vattenfarkoster.

Kan kommissionen därför undersöka möjligheten att fastställa sådana normer på EU-nivå för att förhindra att nya onödiga skador uppkommer?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(11 november 1999)

Hjälmar som är avsedda att användas på snabbgående vattenfarkoster omfattas av direktivet om personlig skyddsutrustning (PPE) som grundar sig på den nya metoden, dvs. rådets direktiv 89/686/EEG av den 21 december 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om personlig skyddsutrustning(1). Enligt principerna om den nya metoden krävs att grundkraven för hälsa och säkerhet för en viss produkt tillämpas på ett korrekt sätt. Tillverkaren kan dock välja mellan att antingen direkt uppfylla grundkraven för hälsa och säkerhet eller att följa harmoniserade standarder.

Grundkraven för hälsa och säkerhet fastställs i bilaga II där det i punkt 1 anges följande: En personlig skyddsutrustning skall ge tillfredsställande skydd mot alla förekommande risker. En personlig skyddsutrustning skall dessutom vara utformad och tillverkad så att användaren under de förutsägbara användningsförhållandena för vilka den är avsedd kan utföra den riskfyllda verksamheten på ett normalt sätt och samtidigt få högsta möjliga skydd. Tillverkarna måste ge användarna all relevant information om användning och underhåll.

Att direktivets hälso- och säkerhetskrav iakttas garanteras genom förfaranden för bedömning av överensstämmelse vars omfattning fastställts i proportion till de potentiella risker som utrustningen skall utgöra skydd emot. När det gäller de aktuella hjälmarna måste tillverkaren enligt lag skaffa gemenskapscertifiering från ett anmält organ som medlemsstaten utsett. Det anmälda organet kontrollerar om produkttypen uppfyller grundkraven för hälsa och säkerhet.

Denna kontroll görs på grundval av deras sakkunskap och med hänsyn till tillämpliga standarder, eller om sådana inte finns, delar av standarder, teknisk dokumentation och specifikationer. Begreppet högsta tekniska nivå spelar också en viktig roll.

Europeiska standardiseringsorgan utarbetar utkast till harmoniserade standarder efter mandat från kommissionen. Den nuvarande arbetsbördan är för stor för de tekniska resurserna. Den totala kostnaden för en genomsnittlig standard kan uppskattas till 100 000 euro. Kostnaden kan dock bli 200 000 eller mer om dokumentationen är knapp och det måste bedrivas forskning.

Genom att marknaden övervakas skall det ses till att gällande bestämmelser iakttas. Det finns rättsliga krav på att medlemsstaterna skall se till att det genomförs lämplig marknadsövervakning i rimlig utsträckning, så att endast produkter som överensstämmer med bestämmelserna saluförs.

Standardiseringen står således inte i strid med kraven enligt direktivet om personlig skyddsutrustning att hjälmar som används för avsedda ändamål måste skydda användaren från potentiella risker. Om parlamentsledamoten känner till att hjälmar tillverkas och säljs utan att uppfylla kraven i direktivet skulle kommissionen vilja vidarebefordra dessa uppgifter till tillsynsmyndigheterna i Förenade kungariket.

(1) EGT L 399, 30.12.1989.