ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2655/99

från Guido Podestà (PPE-DE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Förseningar inom flyget

I år har förseningarna inom det europeiska flyget nått en oacceptabel nivå. Det räcker att ange att under perioden juli-september var över 30 procent av avgångarna på europeiska sträckor mer än 15 minuter försenade. Dessa förseningar, som enligt vissa uppskattningar kostar 5 miljarder euro per år, är till obehag och skada för passagerarna.

Därför är det nödvändigt att vidta omedelbara åtgärder till skydd för dem som reser med flyg, till exempel genom att anta gemenskapslagstiftning liknande den som reglerar överbokning och ge en ny definition av förseningsbegreppet i Warszawakonventionen.

1. Kan kommissionen lämna uppgifter om tidsfrister och de konkreta åtgärder som den tänker anta till skydd för passagerarna, i synnerhet när det gäller deras rätt att få information om orsakerna till försening samt lämplig ersättning vid omotiverade förseningar?

2. Kan kommissionen ange om den tänker vidta särskilda konsumentskyddsåtgärder även inom andra transportgrenar?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 mars 2000)

Beträffande förseningar i flygtrafiken antog kommissionen den 1 december 1999 ett meddelande om att se över den rådande situationen och att föreslå nya initiativ för att förse gemenskapen med det flygledningssystem som krävs för att den inre marknaden skall fungera på avsett sätt(1).

Den fråga som parlamentsledamoten tar upp, nämligen information om förseningar till passagerarna, behandlas i ovan nämnda dokument, som har överlämnats till rådet och parlamentet. Kommissionen kommer i år att föreslå ett system där punktlighetsindikatorer offentliggörs för att passagerarna skall kunna bilda sig en egen upfattning om situationen och dess orsaker.

Parlamentsledamoten uppmärksammas på rådets förordning (EEG) nr 295/91 av den 4 februari 1991 om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik(2). Förordningen innehåller bestämmelser om ersättning vid överbokning.

När det gäller den mer allmänna frågan om passagerarskydd har kommissionen just offentliggjort ett konsultationsdokument om flygpassagerares rättigheter i syfte att inhämta synpunkter som kan ligga till grund för framtida politik. Denna verksamhet har hittills endast avsett lufttransport men liknande arbete kan komma att göras också för andra transportsätt. Även om problemen varierar mellan de olika transportsätten är det viktigt att se till att alla passagerare överlag åtnjuter liknande rättigheter.

(1) KOM(1999) 614 slutlig.

(2) EGT L 36, 8.2.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2649/99

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Uppdatering av programmet Urban i Rom

Med hänvisning till min tidigare fråga E-0568/99(1) och kommissionsledamot Wulf-Mathies svar av den 3 maj 1999 undrar jag:

1. om kommissionen till följd av de allt större förseningarna har minskat sina anslag,

2. om Roms kommun hämtade in förseningarna från och med slutet av april med en åtagandenivå på 70 procent, vilket kommissionen hade föreskrivit,

3. om det inte är möjligt att göra en jämförelse med övriga medlemsstater, och

4. hur stor den slutgiltiga budgeten är.

(1) EGT C 370, 21.12.1999, s. 63.

Kompletterande svarfrån Michel Barnier på kommissionens vägnar

(31 oktober 2001)

Anslagen för gemenskapsinitiativprogrammet gällande tätortsområden (Urban) i Rom under perioden 19T1999 har inte minskats. Enligt de senaste uppgifterna som överlämnats av de italienska myndigheterna har Roms kommun per den 31 december 1999 uppnått ett åtagandebemyndigande lika med totalsumman av tillgängliga medel inom ramen för detta initiativ. Eftersom ansvariga myndigheterna har fram till och med den 31 december 2001 på sig för att komplettera betalningarna inom ramen för strukturfonderna för denna programperiod kan inte en slutgiltig budget för Urban överlämnas vid detta stadie.

För närvarande är ställningen för Urban i de olika medlemsstaterna för samma period är som framgår av tabellen nedan.

>Plats fÄHor tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-2664/99

från Proinsias De Rossa (PSE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Information om URBAN-programmet

URBAN-programmet och URBAN-guiden har utgjort lyckade försök av Unionen att ta itu med djupt liggande uteslutningsproblem som råder i stadsområden.

1. Kan kommissionen ange huvuddragen av sina framtida planer beträffande det nya URBAN-programmet/URBAN-guiden?

2. Vilka medel står nu till programmets/guidens förfogande?

3. Vilka är riktlinjerna?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(25 februari 2000)

1. Gemenskapsinitiativet Urban och pilotprojektet Urban har utgjort viktiga delar i kommissionens försök att hjälpa medlemsstaterna att förbättra livskvaliteten i stadsområden. Med hänsyn till de synpunkter som parlamentet lämnade under diskussionerna om reformen av strukturfonderna, har kommissionen beslutat införa ett nytt gemenskapsinitiativ för stadsområden som kommer att omfatta cirka 50 stadsområden under perioden 20002006.

Den 13 oktober 1999 antog kommissionen ett förslag till riktlinjer för det nya Urban-initiativet(1). Dessa håller för närvarande på att diskuteras med parlamentet och medlemsstaterna. Kommissionen kommer att anta de slutgiltiga riktlinjerna i mars eller april 2000. Från det att riktlinjerna offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning har medlemsstaterna sex månader på sig att lämna in förslag.

Kommissionen har inte för avsikt att sätta igång en ny omgång Urban-pilotprojekt under programperioden 20002006. De flesta av dem kommer emellertid inte att avslutas förrän i slutet av år 2000.

2. Under progamperioden 19941999 finansierade gemenskapsinitiativet Urban program i 118 stadsområden. Gemenskapens totala bidrag uppgick till cirka 900 miljoner euro i 1999 års priser. Mellan 1989 och 1999 gavs ytterligare 164 miljoner euro i stöd till 59 Urban-pilotprojekt rörande innovativa åtgärder inom Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF).

ERUF:s totala bidrag till gemenskapsinitiativet Urban under perioden 20002006 har fastställts till 700 miljoner euro i 1999 års priser.

3. Riktlinjerna hjälper medlemsstaterna att förbereda de program som skall finansieras via Urban. De fastställer gemenskapsinitiativets mål och principer, definierar prioriterade åtgärder och urvalskriterier för stödberättigade stadsområden samt fastställer förfarandena för förberedelse, presentation och godkännande av programmen. De innehåller också en vägledande förteckning över stödberättigande åtgärder för ekonomisk, social och miljörelaterad förnyelse av stadsområden.

(1) KOM(1999) 477 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2636/99

från Hans-Peter Mayer (PPE-DE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Förnybara energikällor kommissionens avsikter

I många medlemsstater gynnas elproduktion från förnybara energikällor av nationella stödåtgärder, exempelvis lagen om inmatning av ström i Tyskland. Kommissionen har på rådet och Europaparlamentets uppmaning utarbetat ett förslag till direktiv om elproduktion från förnybara energikällor. I detta dokument föreskrivs, att när andelen el som produceras av förnybara energikällor uppgår till 5 procent av den sammanlagda elförbrukningen i den berörda medlemsstaten, skall den inre marknaden för el från och med 2010 öppnas också för import av el som producerats av förnybara energikällor i andra medlemsstater.

Det finns anledning att närmare gå in på två aspekter av denna påtänkta lagstiftning:

1. I Tyskland ger banker krediter på området förnybara energikällor som i allmänhet löper över 12 till 15 år. Tidsgränsen år 2010 skulle innebära ett stopp för dessa krediter och leda till att små och medelstora företag som specialiserat sig på förnybara energikällor hamnar i finansieringssvårigheter. Detta skulle fullständigt stå i strid med tanken att stödja förnybara energikällor.

2. Därmed motsäger EU sig självt vad gäller den minskning av koldioxidutsläpp som EU eftersträvar.

Jag ber om kommissionens ställningstagande till dessa påståenden.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(29 februari 2000)

Alla åtgärder som gemenskapen vidtar i fråga om ett förslag till ett direktivutkast om elektricitet från förnybara energikällor måste tjäna två syften: dels att uppnå en betydande ökning av mängden elström som produceras med förnybara energikällor i alla medlemsstater, vilket skulle innebära ett viktigt bidrag till insatserna för att uppfylla Kyotoåtagandena och uppnå det preliminära målet att fördubbla de förnybara energikällornas andel från nuvarande 6 % till 12 % av den nationella bruttoförbrukningen av energi till år 2010 i enlighet med vad som fastställs i vitboken om förnybara energikällor, och dels att stegvis införa el från förnybara energikällor i den inre elektricitetsmarknaden.

Många organisationer som företräder olika typer av teknik för förnybar energi har påpekat att det finns ett behov av rättslig stabilitet för att övertyga potentiella investerare och finansieringsinstitut om att långsiktiga investeringar i anläggningar som producerar ström från förnybara energikällor är lönsamma. Ett direktiv om främjande av el från förnybara energikällor skulle behöva ta hänsyn till behovet av bättre rättslig stabilitet i fråga om huruvida de stödprogram som tillämpas i medlemsstaterna överensstämmer med gemenskapslagstiftningen.

Kommissionen kommer inom kort att besluta om framtida åtgärder avseende ett tänkbart förslag till direktivutkast.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2504/99

från Astrid Thors (ELDR) till kommissionen

(22 december 1999)

Ämne: Nya miljöfarliga ämnen som upptäckts i mat

Enligt en artikel i den svenska tidningen Dagens Nyheter av den 11 oktober 1999, har svenska vetenskapsmän upptäckt ett nytt miljöfarligt ämne som förorsakar cancer. Stora koncentrationer av halogenerade eldhämmande ämnen (TeBDE) från bortkastade elektriska hushållsapparater har nu upptäckts i sill och strömming. Koncentrationerna är fortfarande små i kött, smör och ost, men upptäckten är alarmerande av två orsaker; för det första kommer koncentrationerna att öka lika snabbt som PCB och för det andra bör gifter från eldhämmande ämnen ses i förening med andra miljöfarliga ämnen, såsom PCB, så att helhetsrisken för hälsan kan bedömas.

Är kommissionen medveten om denna nya upptäckt och har den för avsikt att vidta några åtgärder i detta ärende?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(25 februari 2000)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till sitt svar på de skriftliga frågorna E-3004/98 från Doeke Eisma(1) och P-1976/99 från Inger Schörling(2), och på den muntliga frågan H-776/99 från Inger Schörling vid frågestunden under parlamentets sammanträdesperiod i december 1999(3).

Med anledning av en promemoria som inkommit från Danmark och Sverige diskuterades dessutom vid miljörådets möte den 13 december 1999 det trängande behovet av att vidta gemenskapsåtgärder avseende bromerade flamskyddsmedel.

I detta sammanhang erinrade kommissionen om att tre bromerade flamskyddsmedel för närvarande genomgår en övergripande riskbedömning i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen(4). När riskbedömningsrapporterna är klara kommer de att överlämnas till Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö för en oberoende granskning.

I en skrivelse av den 15 december 1999 från kommissionens ledamot med ansvar för miljöfrågor till de ansvariga ministrarna i medlemsstaterna uppmanades de se till att riskbedömningarna slutförs snarast möjligt.

Så snart rapporterna är klara kommer kommissionen att offentliggöra resultaten i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och föreslå ytterligare åtgärder för att minska riskerna om detta är nödvändigt.

Med tanke på att man har upptäckt ökade koncentrationer av fem ämnen som är besläktade med polybromerade difenyletrar (PBDE) i blodet hos personer som arbetar vid återvinningsanläggningar, och med tanke på att den framtida gemenskapslagstiftningen om avfall från elektrisk och elektronisk utrustning märkbart kommer att öka återvinningen av plaster som innehåller PBDE, diskuterar kommissionen för närvarande om dessa bromerade flamskyddsmedel bör ersättas vid tillverkning av ny elektrisk och elektronisk utrustning.

(1) EGT C 142, 21.5.1999.

(2) EGT C 203 E, 18.7.2000, s. 101.

(3) Europarlamentets debatter (december 1999).

(4) EGT L 84, 5.4.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2814/99

från Theodorus Bouwman (Verts/ALE) och Alexander de Roo (Verts/ALE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Ijser-Rhen tågtrafik tvärs genom nederländska naturskyddsområden?

Känner kommissionen till att Nederländernas transportminister Tineke Netelenbos vill tillåta godstågstrafik på sträckan utmed Ijser-Rhen? Trafiken skulle ständigt gå genom livsmiljöområdena Weerterbergen och Budelerbergen (nära Weert och Budel) och tidvis genom livsmiljöområdet de Meinweg vid Roermond. Dessa uttalanden står att läsa i tidningarna Eindhovens Dagblad och De Limburger (av den 11 december 1999).

Är Europeiska kommissionen beredd, och i så fall när och hur, att påpeka för Nederländernas regering att den är färd med att grovt kränka den europeiska naturskyddslagstiftningen (livsmiljödirektivet) i områdena Weerterbergen och Budelerbergen och Meinweg?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(14 februari 2000)

Kommissionen känner inte till något beslut som de nederländska myndigheterna har tagit för att tillåta nyöppningen av rutten på Ijzer-Rhen-järnvägslinjen genom områdena Weerterbergen, Budelerbergen och Meinweg. Kommissionen har inte sett de tidningsartiklar som nämns av parlamentsledamöterna. Enligt den information som kommissionen hittills har fått dvs. uttalanden från den nederländska premiärministern kommer de nederländska myndigheterna att göra en miljökonsekvensbedömning samt en utvärdering i enlighet med artikel 6.3 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(1) innan beslutet om en nyöppning av Ijzer-Rhen-järnvägslinjen kommer att tas. Dessutom har en arbetsgrupp med tre parter skapats, med företrädare för de belgiska och tyska regeringarna, för att undersöka en möjlig modernisering av rutten. Kommissionen uppfattar det som att denna arbetsgrupp nu överväger att beställa ytterligare tekniska studier över rutten, som kan stödjas av gemenskapsbidrag i enlighet med ramen för de transeuropeiska näten (TEN). Projektet för att modernisera Ijzer-Rhen-järnvägslinjen har redan tilldelats bidrag på 1 miljon euro.

Kommissionen hänvisar också parlamentsledamöterna till sitt svar på den skriftliga frågan P-1875/99(2) av herr de Roo, i vilken det stod att kommissionen skulle be de nederländska myndigheterna om mer information om moderniseringen av Ijzer-Rhen-järnvägslinjen och dess konsekvenser i enlighet med de berörda direktiven och att den för närvarande inte skulle vidta några fler åtgärder eftersom den ännu så länge inte hade några tecken på att något direktiv hade överträtts. Senare kontakter mellan kommissionen och de nederländska myndigheterna ger inga skäl för kommissionen att ändra sin ståndpunkt.

(1) EGT L 206, 22.7.1992.

(2) EGT C 170 E, 26.6.2000, s. 113.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2399/99

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Sanering av den historiska asbestföroreningen inom Europeiska unionen

Sedan 1997 är det förbjudet att använda asbestfibrer eftersom de innebär en risk för folkhälsan. Denna historiska förorening måste därför också undanskaffas så snabbt och effektivt som möjligt. Därvid är en noggrann inventering av asbestbeståndet och tydliga saneringsdirektiv av allra största betydelse.

1. Har kommissionen tillgång till en noggrann och detaljerad inventering av det historiska asbestbruket i de femton EU-medlemsstaterna på basis av försäljningssiffror från asbestproducenterna? Om inte: ämnar då kommissionen gripa sig verket an med en sådan inventering för att snabbt och effektivt kunna sanera inom en nära framtid?

2. Hur mycket asbest producerades och användes inom Europeiska unionen 1997?

3. I hur många fabriker användes asbest enligt kommissionen?

4. I hur många kontorsbyggnader användes asbest enligt kommissionen?

5. I hur många privata bostäder användes asbest enligt kommissionen?

6. I hur många skolbyggnader användes asbest enligt kommissionen?

7. Vilka byggnader måste enligt kommissionen prioriteras vid saneringen?

8. Vilka direktiv har kommissionen utfärdat för att uppnå en snabb och effektiv sanering av den historiska asbestföroreningen?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(3 mars 2000)

Användning och utsläppande på marknaden av sex olika sorters asbest har varit förbjuden inom gemenskapen sedan 1991. Den 26 juli 1999 antog kommissionen direktiv 1999/77/EG av den 26 juli 1999 om anpassning till tekniska framsteg för sjätte gången av bilaga I till rådets direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (asbest)(1), vilket utsträcker detta förbud till att omfatta alla sorters asbest från och med senast den 1 januari 2005. Det finns endast mycket begränsade undantag från detta förbud och dessa kommer att ses över av kommissionen före den 1 januari 2003. Detta direktiv bör förhindra en ökning av förekomsten av asbest inom gemenskapen.

Kommissionen har inte någon detaljerad inventarieförteckning över användningen av asbest i medlemsstaterna.

Kommissionen har inte den information som efterfrågas i punkt 27 av parlamentsledamotens frågor.

Asbestavfall är föremål för allmän avfallslagstiftning, nämligen rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(2) (ändrad). Dessutom utgör asbestavfall farligt avfall enligt rådets direktiv 91/689/EEG av den 12 december 1991(3) när det ingår i isoleringsmaterial som förekommer i byggnads- och rivningsavfall. Rådets direktiv 87/217/EEG av den 19 mars 1987 om att hindra och minska asbestförorening i miljön(4) innehåller några grundläggande regler vad gäller bortforsling och hantering av asbestavfall. Dessa bestämmelser kräver inte en skyndsam och effektiv hantering av sådant asbestavfall.

(1) EGT L 207, 6.8.1999.

(2) EGT L 194, 25.7.1975.

(3) EGT L 377, 31.12.1991.

(4) EGT L 85, 28.3.1987.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2656/99

från Bart Staes (Verts/ALE) till rådet

(13 januari 2000)

Ämne: Ersättning enligt EU-förordning vid (trafik)olyckor

Luckor i den schweiziska lagstiftningen erbjuder försäkringsbolagen möjlighet att under lång tid skjuta på tillerkännandet av skadeersättningar som kan härledas ur ansvarsskyldigheten. Denna källa till rättsosäkerhet drabbar även EU-medborgare som blir offer för (trafik)olyckor i Schweiz. De hamnar i en juridisk förfarandestrid utan utsikt till skälig ersättning inom rimlig tid.

Ratificeringen av transportavtalet mellan Schweiz och EU, som planeras ske under år 2000, bör utnyttjas för att snarast lösa detta juridiska problem. EU-medborgare som befinner sig i Schweiz skall ju ha rätt till samma skydd som schweizare i de femton EU-medlemsstaterna. För fullständighetens skull skall nämnas att rådets före detta ordförande Santer den 12 mars 1998 och den 27 juli 1998 skriftligen underrättades om detta problem (skrivelser från professor dr. Eric Suy, ordförande för VTB-VAB, och den belgiske vice statsministern Elio de Rupo).

1. Vilka initiativ har rådet tagit för att åtgärda de luckor i den schweiziska lagstiftningen som leder till en situation präglad av rättsosäkerhet vid (trafik)olyckor i Schweiz?

2. Kommer rådet att utnyttja förfarandet för ratificering av transportavtalet mellan Schweiz och EU för att kräva en snabb, skälig och rimlig lösning på detta problem av de schweiziska myndigheterna? Om så inte är fallet, varför inte?

3. Vilka åtgärder kommer rådet att vidta för att kräva av de schweiziska myndigheterna att en skälig och rimlig lösning på detta juridiska problem snarast skall uppnås?

Svar

(16 mars 2000)

Beträffande de delar av frågan som faller inom rådets behörighetsområde vill rådet framföra följande:

1. Rådet anser att transportavtalet med Schweiz utgör en väl avvägd blandning av ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. Det ligger i unionens intresse att det kan träda i kraft så fort som möjligt. Avtalet i fråga täcker inte försäkringsfrågor.

2. Att det är ett problem med förfaranden som tar lång tid vid uppgörelser om trafikolyckor i tredje land har medgivits av EU:s institutioner och de var beredda att gripa sig an problemet genom förslaget till fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring som syftar till att skapa förenklade administrativa och rättsliga förfaranden för att påskynda utbetalningen av ersättningsbeloppen från den ansvariga partens försäkringsföretag. Efter det att Europaparlamentet godkänt vissa ändringar i förslaget vid sitt plenarmöte den 15 december 1999, kommer förslaget att inom kort genomgå ett förlikningsförfarande.

3. Vad beträffar olyckor där personer bosatta inom gemenskapen och innevånare i Schweiz är inblandade kan man bara uppnå förbättringar av ersättningsrutinerna hos schweiziska bolag vid sådana olyckor genom att förhandla fram ett bilateralt avtal om ersättning vid trafikolyckor mellan de berörda parterna.

4. Trots att det saknas tvingande bestämmelser om ersättning är det alltid möjligt för försäkringsbolag att sluta frivilliga avtal om ersättningsrutiner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2408/99

från Linda McAvan (PSE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Översyn av direktivet om djurtransporter och direktivet om svin

Vad jag har förstått skall Europeiska kommissionen lägga fram förslag till en översyn av direktivet om djurtransporter och till en sedan länge påkallad översyn av direktivet om svin.

Kan kommissionen upplysa mig om hur långt den nått i sitt arbete med att förbereda hållbara nya förslag på dessa områden och om när vi kan förvänta oss att förslagen skall föreligga?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(19 januari 2000)

Gemenskapens bestämmelser för skydd av djur under transport har utarbetats på grundval av resultat från vetenskapliga undersökningar och praktiska kunskaper, som båda visar att djurtransporter är genomförbara om särskilda villkor för djurskydd efterlevs. När det gäller framtida verksamhet kommer kommissionen att arbeta för ett förslag på grundval av yttrandet från Vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande som inför standarder för mekaniskt ventilation i fordon för transport av levande djur. Detta förslag förväntas läggas fram i början av 2000.

En arbetsgrupp i den ständiga veterinärmedicinska kommittén har nyligen inrättats för att gå igenom vissa problem med tillämpningen av rådets direktiv 95/29/EG om skydd av djur under transport(1) vad gäller långdistanstransporter inklusive import av hästar från tredje land. Under nästa år kan kommissionen komma att överväga att lägga fram ett förslag till ändring av nuvarande gemenskapslagstiftning på grundval av arbetsgruppens slutsatser.

Enligt rådets direktiv 91/630/EG av den 19 november 1991 om fastställande av lägsta djurskyddskrav vid svinhållning(2) skall kommissionen lämna in en rapport om olika aspekter av svinuppfödningssystem som särskilt tar upp skyddet av de suggor som föds upp under en varierande grad av instängdhet och i lösdrift. Kommissionen bad Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén att utarbeta en sådan rapport. Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén antog rapporten den 30 september 1997, och den finns på Internet på webbplatsen för generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd. Utkastet till kommissionens förslag omfattar särskilda bestämmelser för suggor som föds upp i lösdrift och för att skapa särskilda utrymmen där de kan få utlopp för sina normala beteendemönster. Kommissionens förslag kommer att föreläggas rådet och parlamentet för godkännande under år 2000. Kommissionen föreslår att dessa uppdaterade bestämmelser tillämpas så snart som möjligt på nyinrättade lantbruk. Införandet av nya krav i befintliga system är en sak som behöver diskuteras av experter och särskilt ur ett socioekonomiskt perspektiv.

(1) EGT L 148, 30.6.1995.

(2) EGT L 340, 11.12.1991.