SKRIFTLIG FRÅGA E-0239/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(7 februari 2001)

Ämne: Exotiska djurarter: oavsiktlig förlängning av transporttid och ökad dödlighet

1. Känner kommissionen till rapporter enligt vilka den nederländska regeringens åtgärder, som syftar till att skydda exotiska djur mot deras ringa överlevnadschanser vid transporter och mot oacceptabla levnadsförhållanden, därefter lätt kan kringgås genom avsaknaden av tullkontroll vid de inre gränserna?

2. Hur bedömer kommissionen uppgifterna om att nederländska djurhandlare numera importerar exotiska djur via flygplatserna i Bryssel och Frankfurt och transporterar dem längre sträckor på väg, vilket medför att djuren måste lastas om, att restiden blir två gånger så lång och att många fler djur än tidigare dör under transporten?

3. Omgärdas handeln med och införseln av utländska djur i de övriga av EU:s 14 medlemsstater i praktiken med strängare eller mindre stränga krav än de som gällde i Nederländerna tills i slutet av 2000? Finns det väsentliga skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller transport, kontroll och införsel som husdjur?

4. Hur många av de 280 yttre gränsstationerna i EU:s medlemsstater har befogenhet att kontrollera och tillåta import av exotiska djur?

5. Ser kommissionen möjligheter att begränsa kombinationen av laglig import via den ena medlemsstaten och okontrollerad transit genom den andra medlemsstaten? Vilka avtal finns redan på området?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0238/01, E-0239/01 och E-0240/01 ingivet av Margot Wallström för kommissionen

(19 april 2001)

Införsel till gemenskapen av utrotningshotade arter av vilda djur och växter omfattas av bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 338/97(1) och kommissionens förordning (EG) nr 939/97(2) om närmare föreskrifter för tillämpningen av rådets förordning.

I enlighet med artikel 12 i förordning (EG) nr 338/97 har medlemsstaterna utsett platser för införsel till och export från gemenskapen(3).

De nederländska myndigheterna har angivit följande platser för införsel och export av levande djur som omfattas av denna förordning:

- Schiphol-Gebouw Cargocentre, Handelskade 130.

- Schiphol-Gebouw WTC, Amsterdam Airport Schiphol.

- Maastricht-Aachen Airport Passagiersafhandeling.

- Maastricht-Aachen Airport Vrachtafhandeling.

Kommissionen har inte fått några indikationer om att ovanstående förteckning inom ramen för förordning (EG) nr 338/97 skulle ha ändrats.

Införsel av levande djur och djurprodukter är endast tillåten vid de gränskontrollstationer som godkänts av kommissionen och tagits med på den lista som offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Förfaranden och importvillkor för sådan införsel är reglerad genom olika direktiv och genomförandebestämmelser. Importbestämmelser för levande djur av sådana arter som inte omfattas av något specifikt direktiv faller under direktiv 92/65/EEG(4). Kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor utför inspektioner vid samtliga gemenskapens gränskontrollstationer, för att kontrollera såväl de faktiska resurserna på plats som de förfaranden som tillämpas där.

Kommissionen är medveten om att KLM och vissa andra europeiska flygbolag vägrar att transportera levande vilda djur och den håller med om att dessa restriktioner ger anledning till oro med tanke på de levande djurens välbefinnande. Kommissionen stöder transport av levande djur som utförs av flygbolag som respekterar de regler som Internationella lufttransportorganisationen (IATA) fastställt för transport av levande exemplar av vilda djurarter.

Den ökande handeln med vilda djur avsedda att hållas som husdjur kan delvis förklaras med att medlemsstaternas rapportering angående denna handel blivit mer fullständig under de senaste åren. För mer detaljerad information om handelsvolymer när det gäller vilda djurarter avsedda att hållas som husdjur hänvisar kommissionen parlamentsledamoten till den statistikrapport som kommissionen årligen översänder till sekretariatet för konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES) i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 15.4 a och 15.4 b i rådets förordning. Det bör också understrykas att handeln är strikt övervakad på gemenskapsnivå genom ovanstående gemenskapsförordningar, och importrestriktioner kan införas närhelst och varhelst detta anses nödvändigt. Av detta följer att den handel som är tillåten under denna förordning överensstämmer med principen om ett hållbart utnyttjande av djurlivet, samtidigt som utvecklingsländerna genom socioekonomiska incitament uppmuntras till att öka skyddet för utrotningshotade djurarter.

När det gäller chanserna för exotiska husdjur att överleva i fångenskap, bör man betänka att den normala livslängden för en djurart ute i naturen mycket väl kan vara betydligt kortare än livslängden för ett exemplar av samma art som lever i fångenskap. Detta beror på att djuret i fångenskap inte utsätts för rovdjur och andra faror som är förknippade med livet ute i naturen. Enligt bestämmelserna i artikel 9 i förordning (EG) nr 338/97 är myndigheterna i medlemsstaterna skyldiga att se till att den som handlar med dessa djur informerar den tilltänkta mottagaren på ett riktigt sätt om vilken förvaring, utrustning och skötsel som krävs för rätt vård av exemplaret. Slutligen ges i förordning (EG) nr 338/97 utrymme för införande av importrestriktioner avseende levande exemplar av arter beträffande vilka dödligheten under transport är hög eller beträffande vilka det har konstaterats att det är osannolikt att de kommer att överleva i fångenskap under en avsevärd del av sin möjliga livstid (artikel 4.6 c). Ett antal förbud mot införsel, som fastställts på denna grund, är i kraft och har offentliggjorts i en kommissionsförordning(5).

Som ett resultat av genomförandet av den gemensamma marknaden, har de interna gränskontrollerna slopats och strängare kontrollåtgärder antagits för handeln över gemenskapens yttre gränser. Det är inte tillåtet enligt rådets förordning för enskilda medlemsstater att införa strängare handelsregler. Däremot har medlemsstaterna möjlighet att anta strängare regler med avseende på förbud mot innehav av vissa djurarter. Det är dock kommissionens uppfattning att de befintliga gemenskapsförordningarna om handeln med vilda djur och växter tillhandahåller de nödvändiga verktygen för bevarandet och skyddet av dessa arter.

(1) EGT L 61, 3.3.1997.

(2) EGT L 140, 30.5.1997.

(3) Meddelande från kommissionen, EGT C 356, 8.12.1999.

(4) Rådets direktiv 92/65/EEG av den 13 juli 1992 om fastställande av djurhälsokrav i handeln inom och importen till gemenskapen av djur, sperma, ägg (ova) och embryon som inte faller under de krav som fastställs i de specifika gemenskapsregler som avses i bilaga A.I till direktiv 90/425/EEG, EGT L 268, 14.9.1992.

(5) EGT L 29, 30.1.2001.