SKRIFTLIG FRÅGA E-0693/03

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(7 mars 2003)

Ämne: Grekiska DIKATSA:s underlåtenhet att erkänna europeiskt utbildningsbevis

Sedan år 1991 har Europeiska unionen finansierat ett europeiskt samarbetsprojekt för utbildning i miljöförvaltning, i vilket flera internationellt välrenommerade universitet deltagit, bland dem Kapodistriasuniversitetet i Aten, Fria universitet i Bryssel, Lausannes federala polytekniska högskola, Genèves universitet, universitet i Trier och Erasmusuniversitet.

Sammanslutningen bakom projektet (European Association of Environmental Management Education) utfärdar ett postgradualt utbildningsbevis (en mastersexamen i miljöförvaltning) som erkänns i alla andra EU-länder utom Grekland. Efter att en berörd part anmält saken för det grekiska statsrådet upphävde högsta domstolen DIKATSA:s (den behöriga instansen för erkännande av utbildningsbevis i Grekland) nekande beslut att erkänna denna postgraduala titel.

Trots det här vägrar det grekiska utbildningsministeriet och den behöriga personen vid DIKATSA fortsättningsvis under olika förevändningar att godkänna utbildningsbevis med denna titel.

Känner kommissionen till denna säregna situation? Hur ämnar kommissionen agera för att man skall finna en lösning på detta konkreta problem?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 april 2003)

Den information som frågeställaren lämnat är inte tillräckligt detaljerad för att kommissionen skall kunna fastställa huruvida vägran att erkänna den aktuella mastersexamen utgör ett brott mot gemenskapens lagstiftning.

Genom rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier(1) har det inrättats en generell ordning för erkännande av yrkeskvalifikationer. Denna ordning skall garantera tillträde till reglerade yrken i de olika medlemsstaterna. Direktivet gör det möjligt för europeiska medborgare som är fullt kvalificerade för utövande av ett visst yrke i sin egen medlemsstat att få tillträde till samma yrke i en annan medlemsstat. Direktivet är tillämpligt endast när den flyttande vill utöva ett reglerat yrke i en annan medlemsstat, dvs. ett yrke som enligt rättsliga, regleringsmässiga eller administrativa föreskrifter omfattas av krav på särskilda kvalifikationer. Personen i fråga måste inneha ett examensbevis enligt definitionen i artikel 1 a i direktivet, dvs. ett examensbevis eller en samling av examensbevis som utvisar att innehavaren har de yrkesmässiga kvalifikationer som krävs för att utöva ett reglerat yrke i den medlemsstat där examensbeviset erhållits.

Mot bakgrund av dessa principer kan vägran att erkänna den aktuella mastersexamen utgöra ett brott mot direktiv 89/48/EEG endast om erkännande söks i syfte att få tillträde till ett reglerat yrke i Grekland och om denna examen ger innehavaren rätt att utöva ett bestämt yrke i den egna medlemsstaten.

Vägran att erkänna den aktuella universitetsexamen kan också vara oförenlig med artikel 39 i EG-fördraget om de grekiska myndigheterna inte beaktar denna examen på samma sätt som grekiska kvalifikationer på samma nivå när det gäller tillträde till offentlig tjänst.

Enligt gemenskapens lagstiftning i dess nuvarande utvecklingsskede hör erkännande av examensbevis för studieändamål (dvs. examensbevis som ger människor möjlighet att bedriva studier i en annan medlemsstat än hemlandet) till medlemsstaternas behörighet. Det finns inga gemenskapsregler som föreskriver ömsesidigt erkännande av examensbevis. Varje medlemsstat är ansvarig för sitt eget utbildningssystem och för innehållet i och organisationen av detta system. Det finns för närvarande inga examensbevis som erkänns på Europanivå. Universitet som är autonoma institutioner är helt och hållet ansvariga för innehållet i sina kursplaner och för utfärdande av examensbevis och intyg till studenter. Medlemsstaternas myndigheter har rätt att kräva akademiskt erkännande av kvalifikationer innan man ger en person tillträde till utbildning, och de kan bedöma huruvida innehållet i den utbildning som erhållits av innehavaren av ett examensbevis motsvarar den nivå som krävs enligt nationell lagstiftning. De har också rätt att fastställa de regler som skall gälla för denna typ av förfaranden. I enlighet med artikel 12 i EG-fördraget är de dock skyldiga att se till att det inte sker någon direkt eller indirekt diskriminering på grund av nationalitet.

På grundval av tillgänglig information är det inte möjligt att fastställa huruvida sådan diskriminering har skett.

(1) EGT L 19, 24.1.1989.