SKRIFTLIG FRÅGA E-1675/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(12 juni 2002)

Ämne: Hemsändning av illegala invandrare från EU

Kan kommissionen bekräfta uppgifterna om att tiotusentals kinesiska medborgare varje år fraktas tvärsöver Asien och Europa, ofta genom länderna på Balkan, till EU? Stämmer det att de kinesiska myndigheterna ofta vägrar att ta emot hemvändande kineser eftersom dessa inte har dokument som kan bevisa deras nationalitet? Sker detta även i de fall då dessa kinesiska medborgare samarbetar med myndigheterna i EU:s medlemsstater genom att identifiera sig själva och uppge sitt ursprungsland?

Kan kommissionen redogöra för vilka länder som vägrar att samarbeta med EU:s medlemsstater i dessa frågor och tala om huruvida de tar emot EU-stöd i någon form, eller om de har skrivit under handels- eller associationsavtal med EU?

Kan kommissionen också tala om vilka länder på Balkan som är undantagna visumkrav och om kommissionen tror att införandet av ett sådant krav skulle minska strömmen av illegala invandrare?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(3 september 2002)

Olaglig invandring från Kina är fortfarande en viktig fråga för kommissionen när det gäller att bekämpa detta fenomen globalt. Hittills har dock antalet olagliga invandrare som kommer från Kina till Europa varit begränsat.

Den kinesiska regeringen insisterar på principen om återtagande efter verifiering och samtycker således till att personer skickas tillbaka under förutsättning att deras kinesiska medborgarskap har styrkts formellt.

Till följd av tragedin i Dover i juni 2000 inledde EU och Kina en dialog om olaglig invandring vid ett möte i Bryssel den 11 juli 2000 mellan den kinesiske premiärministern Zhu Rongji och kommissionens ordförande. Problemet med den så kallade Balkanrutten, särskilt frågan om visumfri inresa till Förbundsrepubliken Jugoslavien, vilket har underlättat påföljande olagliga inresor till gemenskapen under 2000 och 2001, togs upp med de jugoslaviska myndigheterna inom ramen för denna dialog. Förbundsrepubliken Jugoslavien har därefter infört viseringstvång för kinesiska medborgare. Frågan om återsändande diskuteras även inom ramen för denna dialog, och det tredje

samrådsmötet mellan höga tjänstemän om att bekämpa olaglig invandring och människosmuggling hölls den 19 juli 2002 i Bryssel. Då planerades bland annat konkreta samarbetsåtgärder för att förbättra rutinerna för återsändande.

I punkt 40 i slutsatserna från Europeiska rådet i Laeken den 15 december 2001 anges att politik som rör migrationsströmmar skall integreras i Europeiska unionens utrikespolitik. Det beslutades i synnerhet att det är nödvändigt att ingå Europaavtal om återtagande med berörda länder på grundval av en ny prioriteringslista och en klar handlingsplan. På grundval av dessa riktlinjer identifierade rådet vid sitt möte den 25 april 2002 fyra nya prioriterade länder med vilka man avser ingå återtagandeavtal, däribland Kina, och uppmanade kommissionen att inkomma med ett utkast till förhandlingsdirektiv så snart som möjligt. Hittills har rådet formellt bemyndigat kommissionen att förhandla om åtartagandeavtal mellan gemenskapen och Marocko, Sri Lanka, Ryssland, Pakistan, Hongkong, Macao och Ukraina. Kommissionen har med framgång avslutat förhandlingarna med Hongkong och Sri Lanka (de slutliga texterna signerades i november 2001 och i maj 2002) och de långt framskridna förhandlingarna med Macao förväntas snart vara slutförda. När det gäller de andra förhandlingarna är det ännu inte möjligt att ange ett datum för när de kommer att vara slutförda.

Det faktum att gemenskapen förhandlar om återtagandeavtal innebär inte att man kan utgå ifrån att de berörda länderna har vägrat att samarbeta. Viljan att inleda förhandlingar har snarare varit väldigt stor och är mycket uppskattad.

Europeiska rådet i Sevilla den 2122 juni 2002 tog upp frågan om samarbete med tredje land för att bekämpa olaglig invandring. Man kom fram till att det är nödvändigt att göra en systematisk utvärdering av förbindelserna med de tredje länder som inte samarbetar i kampen mot olaglig invandring. På gemenskapsnivå har samarbetet med ursprungs- och transitländer för att förebygga och bekämpa olaglig migration börjat ganska sent. De första erfarenheterna när det gäller Albanien och övriga Balkanstater, Marocko, Sri Lanka och Turkiet är tämligen uppmuntrande. I linje med slutsatserna från Europeiska rådet i Sevilla skall kommissionen lägga fram en rapport för rådet om hur effektivt man har använt de finansiella medel som finns på gemenskapsnivå för återsändande av invandrare och asylsökande som fått avslag, för förvaltning av de yttre gränserna och för asyl- och migrationsprojekt i tredje land, däribland olaglig invandring.

När det gäller viseringskravet för medborgare i Balkanländerna bör det, i enlighet med rådets förordning (EG) nr 539/2001 av den 15 mars 2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav(1), nämnas att medborgare i Albanien, Bosnien och Hercegovina, Förbundsrepubliken Jugoslavien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien skall ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser.

(1) EGT L 81, 21.3.2001.