SKRIFTLIG FRÅGA E-3799/97 från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen (26 november 1997)

Ämne: Den franska landsvägsblockaden: rättsliga medel för att skydda den inre marknaden

De franska lastbilschaufförernas landsvägsblockader börjar bli ett återkommande fenomen som hindrar den fria rörligheten för varor i Europeiska unionen och därmed strider mot gemenskapsnormerna. Skadorna på den mellaneuropeiska handeln är mycket omfattande och har lett till protester i länder som Spanien, Förenade kungariket, Tyskland och Nederländerna. De spanska transportarbetarförbunden räknar med att en dags blockad kostar företagen inom transportsektorn mer än 2 500 miljoner pesetas.

När de franska lastbilschaufförerna inledde sin strejk den 3 november 1997 önskade många länder att den franska regeringen skulle ingripa effektivt och skydda den fria marknaden genom att inrätta korridorer så att lastbilarna skulle kunna fara genom landet. Detta vägrade regeringen med hänvisning till avsaknaden av europeisk harmonisering på det sociala området.

Förfogar Europeiska unionen över rättsliga medel som skulle kunna tvinga den franska regeringen att ingripa för att säkra den fria rörligheten för varor inom den inre marknaden?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3793/97, E-3794/97, E-3795/97, E-3796/97, E-3797/97, E-3798/97 och E-3799/97 ingivna av Neil Kinnock för kommissionen (30 januari 1998)

Kommissionen har ingen rättslig grund för att ingripa i en nationell konflikt mellan arbetsgivare och fackföreningar. Dessutom är strejkrätten en grundläggande social rättighet enligt 1989 års gemenskapens stadga om arbetstagarnas sociala rättigheter (punkt 13).

I sin egenskap av fördragens väktare ser kommissionen till att den fria rörligheten för personer och varor inte utsätts för omotiverade hinder som allvarligt kan störa den inre marknadens funktion. Kommissionen kan dock endast ingripa om det visar sig att en medlemsstat försummat den plikt de har enligt fördraget att upprätthålla den rättsliga rörelsefriheten för varor eller personer.

Kompensation för skador faller också inom medlemsstaternas behörighetsområde, och fastän kommissionen ser mycket allvarligt på de problem som transportföretagen står inför kan den inte göra någonting för att se till att situationen ändras.

Kommissionen har inte för avsikt att genomföra någon undersökning om hur mycket vägblockaderna kostar de europeiska ekonomierna. Däremot är man alltid beredd att samarbeta med behöriga myndigheter för att finna lösningar som är godtagbara för alla parter. Därför har kommissionen vid flera tillfällen skrivit till de franska ministrarna och uppmanat dem att göra allt de kan för att se till att den fria rörligheten på deras vägnät återställs. Dessutom har kommissionen tagit kontakt med både de franska myndigheterna och vägtransportföretagens yrkesförbund för att be dem se till att skadeståndskraven behandlas smidigt.

Inom gemenskapen omfattas vägtransportens sociala aspekter av förordning (EEG) nr 3820/85 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter ((EGT L 370, 31.12.1985. )), samt av rådets direktiv om enhetligt förfarande vid kontroll av tillämpningen av förordning (EEG) nr 3820/85 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter och av förordning (EEG) nr 3821/85 om färdskrivare för vägtransporter ((EGT L 325, 29.11.1988. )). Dessutom omfattas en del frågor av nationell lagstiftning. Eftersom gällande regler och genomförandepraktik varierar så starkt inom gemenskapen uppstår betydande konkurrensskillnader.

Det är därför som kommissionen i sin vitbok om sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet om arbetstid ((KOM(97) 334 slutlig. )) meddelade att den har för avsikt att i början av 1998 lägga fram ett förslag om ändring av förordning (EEG) nr 3820/85 i syfte att införa arbetstidskonceptet i denna rättsakt genom bestämmelser om lastning och urlastning och andra aktiviteter som genomförs av förare. Målet med denna ändring skulle vara att harmonisera både bestämmelser och genomförandesystem.