SKRIFTLIG FRÅGA P-3230/02

från Nicholas Clegg (ELDR) till kommissionen

(7 november 2002)

Ämne: Bevisbördan för inresande i Förenade kungariket som medför mer tobak än de brittiska riktlinjerna tillåter

Anser kommissionen att de förändringar som regeringen införde den 29 oktober 2002 när det gäller bevisbördan för brittiska resenärer, som misstänks transportera alkohol och tobak för kommersiella syften, är tillräckliga?

Håller kommissionen med om att bibehållandet av varje form av bevisbörda för resenärer som för in mer än de tillåtna mängderna enligt Förenade kungarikets icke bindande riktlinjer utgör en överträdelse av den grundläggande friheten att transportera varor för personligt bruk inom EU:s inre marknad?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna P-3216/02 och P-3230/02ingivet av Fritz Bolkestein för kommissionen

(28 november 2002)

För att skapa en inre marknad för punktskattepliktiga varor (som alltid varit känsliga för bedrägerier, särskilt i medlemsstater med högre skatt) ansåg kommissionen det vara nödvändigt att inrätta ett gemensamt punktskattesystem. Detta harmoniserade system trädde i kraft den 1 januari 1993.

Det centrala i detta system är att det görs åtskillnad mellan affärstransaktioner (som i princip beläggs med punktskatt i den medlemsstat där den slutliga konsumtionen sker) och varor som förvärvats av enskilda personer för deras eget bruk och som transporterats av dem själva, för vilka punktskatt skall tas ut i den medlemsstat där förvärvet skett. Denna bestämmelse om privata förvärv fastställs i artikel 8 i rådets direktiv 92/12/EEG(1). Det finns inga begränsningar för hur stora mängder av en vara en enskild person får förvärva och importera enligt denna artikel (med undantag för de tidsbegränsade undantag som beviljats Danmark, Finland och Sverige).

Eftersom de två grundläggande transaktionskategorierna omfattas av olika skattebestämmelser, kommer medlemsstaternas myndigheter, när de omsätter direktivets bestämmelser i praktiken, att uppmanas att göra skillnad mellan genuint privat import och affärstransaktioner som i bedrägligt syfte sker under privat täckmantel. Genom det harmoniserade punktskattesystemet införs därför en gemensam metod som medlemsstaterna måste tillämpa när de gör denna åtskillnad. Enligt artikel 9 i direktiv 92/12/EEG, genom vilken det tidigare systemet, som grundade sig på kvantitativa ransoner och ansågs vara oförenligt med principen om fri rörlighet för varor, frångås, skall medlemsstaterna grunda sitt beslut på alla relevanta aspekter i varje enskilt fall (med hänsyn tagen till åtminstone de aspekter som nämns i artikel 9.2). En av de aspekter som medlemsstaterna skall beakta är varornas kvantitet. Medlemsstaterna får fastställa referensnivåer för tillämpningen. Dessa nivåer får dock endast tjäna som ett slags bevisning.

När det gäller de särskilda punkter som tagits upp av parlamentsledamoten har kommissionen följande kommentarer:

a) Kommissionen anser att referensnivåerna enligt artikel 9.2 i direktiv 92/12/EEG endast är vägledande. De harmoniserade punktskattebestämmelserna gör det inte alltid möjligt för en medlemsstat att tillämpa sådana referensnivåer som begränsningar av den kvantitet varor en enskild person får förvärva och transportera mellan medlemsstater i enlighet med bestämmelserna i artikel 8 i direktiv 92/12/EEG.

b) Enligt bestämmelserna i artikel 9 i direktiv 92/12/EEG är det upp till medlemsstaternas myndigheter att fastställa om varor som innehas av en enskild person faktiskt inte innehas för den enskilda personens eget bruk utan för kommersiella ändamål. Den enskilda person som innehar en stor kvantitet punktskattepliktiga varor kan rimligen förväntas förklara hur han tänker använda produkterna men kan inte krävas på bevisning för att varorna inte innehas för kommersiella ändamål. Ansvaret för sådana avgöranden åvilar helt och hållet myndigheterna i medlemsstaten, vilka med alla tillgängliga bevismedel måste erhålla tillfredsställande upplysningar om det verkliga syftet med flyttningen av varorna.

Kommissionen önskar tillägga att dessa aspekter av den brittiska punktskatterätten för närvarande är föremål för ett överträdelseförfarande i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget. Huruvida de åtgärder som tillkännagivits tar itu med de punkter som kommissionen tagit upp i detta förfarande på ett lämpligt sätt kan ännu inte fastställas eftersom undersökningen fortfarande pågår. Kommissionen kan för närvarande därför inte kommentera de delarna av parlamentsledamotens frågor.

(1) Rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, EGT L 76, 23.3.1992.