SKRIFTLIG FRÅGA E-2580/01

från Jules Maaten (ELDR) till kommissionen

(24 september 2001)

Ämne: Miljöfarliga subventioner, bl.a. i relation till Rio+10-konferensen samt jordbruk och fiske

1. Miljöfarliga subventioner är subventioner som ges med ett bestämt syfte som för det mesta inte är miljörelaterat, men som får oavsedda negativa effekter för naturen och den sociala miljön. Inom ramen för EU:s förberedelser inför Rio+10-konferensen i Johannesburg i september 2002 uppkommer därför frågor om sådana subventioner till jordbruk, energi, fiske och vägtransporter. Är kommissionen generellt sett beredd att ta itu med avvecklingen av miljöfarliga subventioner som en del av Rio+10-planen för hållbar utveckling?

2. Det framgår av en undersökning från Van Beers och de Moor (Public Subsidies and Policy Failures. How Subsidies Distort the Natural Environment, Equity and Trade, and how to Reform them. Edward Elgar Publishers, Cheltenham, Förenade kungariket, 2001) att prissubventioner utgjorde nästan hälften av allt EU-stöd till jordbruket 1996. I synnerhet prissubventioner gör att lantbrukarna brukar jorden alltför intensivt med konstgödsel, pesticider, etc. för att maximera subventionerna. Är kommissionen medveten om den ineffektiva fördelningen mellan produktionsstöd och prisstöd inom jordbruket och de skadliga bieffekterna för miljön?

3. Instämmer kommissionen i att avveckling av subventioner vilket leder till storskalighet inom fisket gör att medel kan frigöras som kan användas till ersättning åt fiskare som lämnar sektorn, så att antalet fiskare sjunker? Kommer EU att inleda en undersökning om fiskesubventionernas omfattning och skadliga effekter, inklusive effekterna för den internationella handeln?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(20 november 2001)

I sitt meddelande om en hållbar utveckling i Europa för en bättre värld: En strategi för hållbar utveckling i Europeiska unionen(1) betonade kommissionen att subventioner som främjar slöseri med naturresurser måste avskaffas, så att priserna i större utsträckning speglar de faktiska kostnaderna och man på så sätt kan påverka de enskildas och företagens beteende.

I meddelandet föreslogs uttryckligen följande åtgärder:

- Att fasa ut subventionerna till produktion och konsumtion av fossila bränslen till år 2010. Härvid skall man bland annat analysera huruvida det för försörjningssäkerhetens skull behövs en miniminivå av subventionerad produktion.

- Att förbättra jordbrukets miljöåtgärder i samband med halvtidsöversynen av den gemensamma jordbrukspolitiken, så att det skapas ett öppet system för direkta betalningar för miljötjänster.

- Att ta bort kontraproduktiva subventioner som främja överfiske i samband med översynen av den gemensamma fiskepolitiken år 2002.

- Att med hjälp av ramar för transportavgifter som kommissionen skall föreslå under 2002 se till att priserna för de olika transportsätten till år 2005 speglar deras faktiska samhällskostnader, inbegripet lufttrafiken.

De reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken som genomförs inom ramen för Agenda 2000 utgör en kraftig drivfjäder för integration av miljöhänsyn i jordbrukspolitiken, och innehåller även ett stort antal instrument för uppnåendet av hållbar utveckling. Bland annat innebär Agenda 2000 att en andra pelare skapas inom den gemensamma jordbrukspolitiken, som omfattar strukturpolitik, jordbrukets miljöåtgärder och landsbygdsutveckling.

Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken inom ramen för Agenda 2000 innebär ytterligare ett steg bort från prisstöd, och skapar en tydlig koppling mellan direkt stöd till producenter och miljöskyddskrav. Den gemensamma jordbrukspolitiken omfattar inte längre några stöd till insatsvaror. Medlemsstaterna förväntas vidta lämpliga miljöåtgärder, anpassade till den använda markens art eller den berörda produktionen. Dessa åtgärder skall kunna uppvisa tydliga miljöeffekter. Det finns ett antal olika sätt att uppnå detta, t.ex. med hjälp av jordbrukets miljöåtgärder, allmänna krav eller särskilda miljökrav som sätts som förutsättning för direkta utbetalningar. Medlemsstaterna har därigenom möjlighet att se till att direkta stödutbetalningar till producenter inte leder till miljöproblem. I framtiden kommer det att bli möjligt att granska i vilken utsträckning medlemsstaterna engagerar sig i detta.

I sitt meddelande om en strategi för att integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken(2) betonade kommissionen att det nu är möjligt att särskilja vissa typer av stöd som tydligt är oförenliga med en hållbar exploatering från de stöd som bidrar till positiva bevarandeeffekter. På kort sikt bör de skadliga bidragen tas bort och gradvis omvandlas till fonder för att finansiera positiva åtgärder. I sin grönbok om den framtida gemensamma fiskeripolitiken(3) betonade kommissionen också att det också kan bli nödvändigt för gemenskapen att överväga huruvida och på vilka villkor investeringsstödet till fiskeflottan kan fasas ut, så att det inte genom sin inverkan på fiskekapaciteten motverkar sitt syfte, och så att gemenskapsstödet kan dirigeras om och uteslutande inriktas på en ytterligare minskning av fiskeflottan .

Kommissionen har aktivt deltagit i undersökningar om fiskerisubventionernas omfång och inverkan på miljön och det hållbara utnyttjandet av fiskeresurserna som genomförts av internationella organisationer. Ett bra exempel på detta är den undersökning om en övergång till ansvarstagande: ekonomiska och strategiska följder (Transition to Responsible: Economic and Policy)(4) som genomförts av Ekonomiska samarbets- och utvecklingsorganisationens (OECD) fiskeriutskott.

(1) KOM(2001) 264 slutlig.

(2) KOM(2001) 143 slutlig.

(3) KOM(2001) 135 slutlig.

(4) ISBN: 9264171606.