SKRIFTLIG FRÅGA E-0140/00

från Theresa Zabell (PPE-DE) till kommissionen

(31 januari 2000)

Ämne: Skepparexamina och försäkringar

Med tanke på det stora intresset inom hela EU för sjösporter och fritidsaktiviteter i allmänhet, och i synnerhet sportbåtar, och med tanke på att havet inte har några nationsgränser ombeds kommissionen besvara följande:

Kan kommissionen besvara följande frågor::

1. Tänker kommissionen utarbeta några gemenskapsbestämmelser för att få till stånd enhetliga examina inom Europeiska unionen?

2. Vilka krav ställs i de olika medlemsstaterna för att få köra sport- respektive fritidsbåtar?

3. Vilka olika typer av examina finns i de olika medlemsstaterna, i vilka ämnen måste prov avläggas, och hur mycket kostar de att avlägga?

4. Vilka olika ansvarsförsäkringar finns, som är obligatoriska?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(24 mars 2000)

1. Kommissionen ingriper direkt för att harmonisera examensbevis och införa särskilda direktiv endast när tre villkor är uppfyllda: om bred enighet råder bland yrkesorganisationerna, om en överväldigande majoritet av medlemsstaterna stöder det och om det är uppenbart att ett sådant initiativ leder till en betydande förbättring av den fria rörligheten för arbetstagare och egenföretagare jämfört med det befintliga systemet för erkännande av examensbevis (den generella ordningen för erkännande av examensbevis som införts genom två direktiv(1)(2)). För närvarande känner inte kommissionen till några problem med fri rörlighet på sjösportens område. Kommissionen planerar alltså inte att utarbeta lagstiftning för att göra de olika examensbevisen på detta område enhetliga.

2. Kommissionen har inga uppgifter i frågan. Uppgifterna kan emellertid erhållas från medlemsstaternas myndigheter.

3. Kommissionen har inga uppgifter i frågan. Uppgifterna kan emellertid erhållas från de nationella kontaktpunkterna för direktiven om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Kommissionen överlämnar förteckningen över kontaktpunkterna till frågeställaren och parlamentets generalsekretariat.

4. Kommissionen vill fästa frågeställarens uppmärksamhet på att det uteslutande är medlemsstaterna själva som beslutar om vilka risker som kräver obligatorisk försäkring, utom när det gäller bilförsäkring där det enligt EU-lagstiftningen krävs obligatorisk ansvarsförsäkring som omfattar hela gemenskapens territorium.

Det förtjänar dock att påpekas att försäkringen regleras i rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje skadeförsäkringsdirektivet)(3) (klass 12: fartygsansvar för högsjö-, insjö-, flod- och kanalfartyg), i vilket ett enhetligt system för auktorisation införs. Auktorisation skall sökas hos myndigheterna i den medlemsstat där försäkringsbolaget är etablerat, och därigenom kan bolaget verka i hela gemenskapen genom åberopande av antingen etableringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster. Detta system (artiklarna 4 och 5 i direktivet) har uteslutande syftet att skapa större konkurrens på de nationella marknaderna så att konsumenterna kan välja den försäkring och det försäkringsbolag som passar dem bäst, oavsett vilken medlemsstat bolaget härrör ifrån.

(1) Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, EGT L 19, 4.1.1989.

(2) Rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG, EGT L 209, 24.7.1992.

(3) EGT L 228, 11.8.1992.