ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0407/99

från Honório Novo (GUE/NGL) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Tvetydig ursprungsbeteckning för portvin

I sitt svar av den 17 oktober 1997 på min fråga E-2674/97(1) meddelade kommissionsledamot Franz Fischler att kommissionen i det särskilda fallet med Sydafrika inlett förhandlingar med landet för att få till stånd ett ömsesidigt skydd för geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar för viner och spritdrycker och i synnerhet för att få slut på allt entydigt och tvetydigt bruk av gemenskapsbeteckningar.

Enligt uppgifter från många olika håll har förhandlingarna resulterat i ett förslag till avtal om den framtida utformningen av handelsförbindelserna mellan EU och Sydafrika.

Enligt förslaget lär Sydafrika även i fortsättningen kunna producera vin med beteckningen "Port" och/eller "Porto" och/eller "Portwine" för saluföring på den inre marknaden under en tidsperiod på tolv år utan att det fastslagits att det efter denna redan i och för sig lång tidsperiod skall vara förbjudet att använda dessa ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar.

Om dessa uppgifter är korrekta står de i bjärt kontrast till de uppgifter som kommissionen gav mig den 17 oktober 1997 och som återges ovan.

Vilka är kommissionens kommentarer till dessa motsägelser?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(30 april 1999)

Kommissionen kan bara bekräfta sin ståndpunkt när det gäller förhandlingar med tredje land om att stärka skyddet av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar inom vin- och spritsektorn. Denna ståndpunkt har förklarats i svaren till den skriftliga frågan E-2485/97 från José Barros Moura(2) och den skriftliga frågan E-2674/97 från parlamentsledamoten själv. Vad beträffar portvin har målet att stärka skyddet av dessa beteckningar stadfästs vid det europeiska toppmötet i Berlin då avtalet med Sydafrika slöts (i detta avseende hänvisas parlamentsledamoten till kommissionens svar på den skriftliga frågan E-408/99(3)).

(1) EGT C 117, 16.4.1998, s. 41.

(2) EGT C 82, 17.3.1998.

(3) EGT C 348, 3.12.1999, s. 63.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0922/99

från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen

(8 april 1999)

Angående: Företaget "Laboratoires Boironm" och fallet Mariano Parrucci

Mariano Parrucci, boende i Italien och med på förteckningen över civila invalider med rätt till arbeten reserverade för denna kategori, hänvisades av arbetsförmedlingen i Bologna till företaget "Laboratoires Boironm" för att tjänstgöra där.

I oktober 1998 avskedade nämnda företag Mariano Parruci och hävdade att man inväntade anvisningar från huvudkontoret - anvisningar som aldrig kom.

Detta är ett exempel på en uppenbar kränkning av lag och rätt och gällande bestämmelser i Italien.

Tänker kommissionen snabbt ingripa för att skydda en handikappad persons rättigheter, rättigheter som sanktioneras av lagen i en av unionens medlemsstater?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(5 maj 1999)

På grundval av de upplysningar som lämnats av parlamentsledamoten tycks det som om det fall som tas upp inte faller under gemenskapslagstiftningen.

I den italienska lagen nr 482 av den 15 april 1968 föreskrivs att de företag inom den privata eller den offentliga sektorn som sysselsätter fler än 35 personer skall reservera 15 % av sina tjänster för personer med funktionshinder av olika slag. Om de inte fullgör denna skyldighet, får de betala ett bötesbelopp som varje lokal kommitté fastställer.

Det bör påpekas att systemet med reserverade tjänster eller "kvotering" uteslutande ligger inom medlemsstaternas ansvarsområde.

Därför åligger det berörd part att väcka talan vid behörig italiensk institution för att kunna dra fördel av bestämmelserna i ovannämnda lag.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0799/99

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(6 april 1999)

Angående: Flyktingprojekt

Kommissionen har för andra gången på kommissionsledamot Anita Gradins initiativ beslutat att ge sitt finansiella stöd (16,75 miljoner euro) till projekt för flyktingar i EU-staterna. Bland dessa projekt stöds bland annat projekt för att förbättra mottagningsstrukturen för asylsökande och fördrivna i medlemsstaterna (3,75 miljoner euro), men medel ställs även till förfogande för att underlätta att flyktingar som önskar det kan återvända (13 miljoner euro).

Kommissionen anmodas med anledning av detta besvara följande:

1. Har Österrike lämnat in program för ett av de två projektavsnitten och hur många österrikiska projekt beviljades?

2. Om ja, vad innehåller projekten och hur stor är EU:s bidragsandel?

3. Enligt vilka kriterier fördelades anslagen för de 76 projekten? Vilka medlemsstater erhöll anslagen och för vilka projekt erhölls hur stora summor?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(4 maj 1999)

Österrike föreslog i båda projektfaserna (1997 och 1998) projekt inom ramen för programmet för att förbättra mottagningsstrukturen för flyktingar, fördrivna personer och asylsökande (B5-803) och programmet för att främja frivillig repatriering av flyktingar, fördrivna personer och asylsökande (B7-6008).

De godkända projekten kan indelas i följande kategorier:

- 1997:

- B5-803: 3 projekt:

- Volkshilfe Oberösterreich, Linz (två projekt)

- International Centre for Migration Policy Development (ICMPD), Wien.

- B7-6008: 5 projekt:

- Österreichisches Studienzentrum für Frieden und Konfliktforschung (ÖSFK), Stadtschlaning

- Volkshilfe Österreich, Wien

- International Centre of Migration Policy Development (ICMPD), Wien (tre projekt).

- 1998:

- B5-803: 2 projekt:

- Österreichische Forschungsstiftung für Entwicklungshilfe, Wien

- Asyl in Not, Wien

- B7-6008: 5 projekt:

- Caritas Österreich, Wien (Salzburg och Graz)

- Verein Susret-Begegnung, Bregenz

- Berufsförderungsinstitut, Wien

- International Centre for Migration Policy Development (ICMPD), Wien (två projekt).

Detaljerade upplysningar om de ovannämnda projekten har på grund av deras omfattning skickats direkt till parlamentsledamoten och till Europaparlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0780/99

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(16 mars 1999)

Angående: Finansiering av politiska partier

Såsom bland annat anges i Tsatsos betänkande (A4-0342/96), och vilket har varit praxis under många år, erhåller europeiska politiska partier ekonomiska bidrag från gemenskapen. Jag kan emellertid inte klart urskilja dessa bidrag i budgeten.

Därför skulle jag vilja ställa följande frågor till kommissionen:

1. Hur stora gemenskapsbelopp har beviljats europeiska politiska partier i 1999 års budget?

2. Vilka partier erhåller bidrag, och hur stora belopp betalas ut i varje enskilt fall?

3. Vilken är den nödvändiga rättsliga grunden för detta i den primära och sekundära gemenskapsrätten?

4. Har anslagen ökats budgetåret 1999 med hänsyn till valen till Europaparlamentet, och, om detta är fallet, med hur mycket?

5. Vilka villkor måste ett parti uppfylla för att få EU-bidrag?

6. Hur stora belopp har anslagits i budgeten för de enskilda politiska grupperna i parlamentet, fördelade på personalkostnader, administrativa kostnader och resekostnader?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(4 maj 1999)

Som en följd av Tsatsos-betänkandet inrättades en punkt för bidrag till politiska partier (punkt 3710) under Europaparlamentets avsnitt i allmänna budgeten. I budgetarna för 1998 och 1999 har här inte funnits några anslag utan bara beteckningen p.m.

Såsom noteras i punkt 6a i Tsatsos-betänkandet skulle ett genomförande av punkten förutsätta att en grundläggande rättsakt först måste antas. I anmärkningen till punkt 3710 anges artikel 191 i EG-fördraget (f.d. artikel 138a) som primärrättslig grund.

Parlamentsledamotens fråga om fördelningen av anslagen mellan de olika grupperingarna i parlamentet kan endast besvaras av parlamentsförvaltningen som är utanordnare av budgetavsnitt I "Parlamentet".
SKRIFTLIG FRÅGA E-0186/99

från Angela Sierra González (GUE/NGL) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: Utbyggnad av våtmarksområdet Charcas de San Lorenzo (Gran Canaria, Kanarieöarna)

Flera miljöorganisationer har reagerat mot planerna på att bygga en golfbana i våtmarksområdet Charcas de San Lorenzo i kommunen Las Palmas på Gran Canaria. Detta område ingår i naturskyddsområdet Pino Santo, som erkänns i den kanariska miljölagstiftningen.

Området har många natur- och kulturvärden och bör i sin egenskap av våtmark tillhöra de livsmiljöer som skall prioriteras i enlighet med bilaga I i direktiv 92/43/EEG(1) om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, eftersom det är en så kallad tillfällig vattensamling i Medelhavsområdet. Europeiska kommissionen har ett särskilt ansvar för att bevara dessa områden. Dessutom finns det i detta våtmarksområde ett intressant bestånd med flyttfåglar som omfattas av bilaga I i direktiv79/409/EEG(2) om bevarande av vilda fåglar. Bland dem finns flera fågelarter som häckar i området (silkeshäger, ägretthäger, sothöna etc.).

En grupp medborgare har lagt fram ett förslag till återhämtning och rehabilitering av detta våtmarksområde som ett alternativ till uppförandet av en golfbana, som oundvikligen skulle medföra att dessa naturvärden försvann.

Känner kommissionen till detta?

Anser kommissionen att bevarandet av dessa omgivningar är förenligt med uppförandet av en golfbana?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(4 mars 1999)

Kommissionen har ingen kännedom om detta.

Det nämnda området har inte status som särskilt fågelskyddsområde inom ramen för direktiv 79/409/EEG. Det har inte heller varit föremål för någon vetenskaplig inventering i egenskap av viktigt område för bevarande av fåglar.

Området har inte föreslagits av Spanien som en del av Natura 2000 inom ramen för direktiv 92/43/EEG. Parlamentsledamoten nämner att området är en typ av livsmiljö som prioriteras i bilaga I i det direktivet (mediterrana temporära småvatten). Enligt den förteckning över livsmiljöer och arter i området i fråga som har godkänts av Habitat-kommittén, existerar inte den typen av livsmiljö på Kanarieöarna.

Naturens betydelse i detta område är snarare en nationell fråga än en gemenskapsfråga.

(1) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

(2) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0223/99

från Daniela Raschhofer (NI) till kommissionen

(3 februari 1999)

Angående: Oegentligheter i samband med bidrag till World Vision Austria

I svaret på fråga P-3879/98(1) gick kommissionen inte ingående och detaljerat in på mina frågor. Därför måste jag på nytt konkretisera och utvidga mina frågor om oegentligheter i samband med bidrag till World Vision Austria.

1. I sitt svar skriver kommissionsledamot Bonino att kommissionen har befattat sig med denna fråga men att den inte har några möjligheter att uttala sig om detta fall. Förfogar kommissionen nu över nya "möjligheter" och därigenom över nya insikter om det berörda fallet, och har den erhållit ytterligare information sedan min senaste fråga? I så fall, på vilket sätt? Om så inte är fallet - varför inte?

2. Har kommissionen utfört en målinriktad kontroll efter att man fått kännedom om fallet World Vision Austria, eller planerar den att utföra en sådan?

3. Har åtgärder vidtagits och har besök eller diverse andra förfrågningar gjorts i syfte att genomföra ett EU-biståndsprojekt för Bosnien genom biståndsorganisationen World Vision Austria?

4. Vem ansvarar nu i Österrike och inom kommissionen för att projekten genomförs korrekt på ort och ställe?

5. Vid ett annat tillfälle förklarade hustrun till parlamentsledamoten Karl Habsburg på österrikisk TV att hennes man har förmedlat värdefulla kontakter till EU i syfte att samla in projektmedel. Har det förekommit sådana kontakter eller förfrågningar rörande EU-medel för Bosnien även i fallet World Vision Austria?

6. Är det meningen att revisionsrätten eller kommissionens interna kontrollorgan skall se till att projekten genomförs och förlöper korrekt? När kommer dessa rapporter i så fall att vara tillgängliga? Om så inte är fallet - varför inte?

(1) EGT C 207, 21.7.1999, s. 140.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0481/99

från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen

(5 mars 1999)

Angående: Automatisk utvisning av gästarbetare

Baden-Württembergs justitieminister Goll och i synnerhet hans företrädare, domare Knapp, har offentligt tillkännagivit att de börjat tillämpa ett system som innebär "automatisk utvisning" av gästarbetare och utlänningar i allmänhet som anklagas för brott mot fördragets artikel 56 som visserligen föreskriver utvisning med hänsyn till allmän ordning och säkerhet, men som dock inskränker sig till gärningar och beteenden som utgör en allvarlig fara för värdstaten.

Det verkar nu inte som om detta är fallet för gästarbetare från länder inom EU, som genom sina uppoffringar hedrat sitt fosterland och bidragit till utvecklingen i det land där de lever och arbetar.

De tyska myndigheternas attityd återspeglas i deras sätt att handha ärenden om uppehållstillstånd under Azufenth/EWG som utnyttjar filosofin bakom gällande gemenskapsbestämmelser till förmån för inrikespolitiken. Handhavandet är dessutom oförenligt med fördraget eftersom det inte skiljer mellan gästarbetare från en medlemsstat och gästarbetare från andra länder i fråga om utvisning av skäl som rör den allmänna ordningen, vilket ger prov på orättfärdig diskriminering.

Kan kommissionen - mot bakgrund av att denna diskriminering uteslutande grundar sig på kriterier som ensidigt fastställts av de nationella myndigheterna och att gästarbetares fria rörlighet äventyras - se till att ovannämnda norm upphör att tillämpas eller att den kan tolkas och tillämpas på ett sätt som garanterar att alla gästarbetare från EU:s medlemsstater, oberoende av vilken typ av uppehållstillstånd de har, åtnjuter samma rättigheter och får samma straffrättsliga behandling som medborgare i Tyskland?
SKRIFTLIG FRÅGA E-0689/99

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Svampimport

Är det möjligt för ett italienskt företag som under de tre senaste åren har importerat svamp i vinäger och obehandlad svamp från Kina att för år 2000 få importera även svamp i saltlake?

Hur stora volymer svamp i saltlake får importeras?

Hur beräknas dessa importvolymer?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(28 april 1999)

Den fråga som parlamentsledamoten tar upp gäller import enligt tullkvoterna för konserverad svamp av arterna Agaricus med KN-nummer 0711 90 40, 2003 10 20 eller 2003 10 30.

I kommissionens förordning (EG) 2125/95 av den 6 september 1995(1) om öppnande och förvaltning av tullkvoter för svamp av arterna Agaricus, senast ändrad genom förordning (EG) 2493/98(2), fastställs särskilda tillämpningsföreskrifter för att garantera en rättvis fördelning av de tillgängliga kvantiteterna, varav 22 750 ton för produkter med ursprung i Kina, mellan de olika aktörerna inom gemenskapen. En del av dessa kvantiteter har tilldelats de "traditionella importörer" som avses i artikel 4.1 a i förordningen.

Ett företag får inte ta hänsyn till import som skett utan tillämpning av ovanstående förordning för att erkännas som "traditionell importör" men kan tilldelas vissa kvantiteter i egenskap av "ny importör" om företaget uppfyller de villkor som fastställs i artikel 4.1 b.

Bortsett från de tullkvoter som nämns ovan finns det ingen begränsning i importen av dessa produkter.

(1) EGT L 212, 7.9.1995.

(2) EGT L 309, 19.11.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0660/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Strukturfonder

De regioner vars inkomst per capita understiger 75 procent av den genomsnittliga inkomsten per capita i gemenskapen benämns "mål 1-områden" och åtnjuter betydande gemenskapsstöd.

I förslaget till rådets förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna KOM(98) 131(1) fastställs att man för att få reda på om denna tröskel överskridits eller inte skall beakta siffrorna från de senaste tre åren för vilka Eurostat förfogar över uppgifter.

För närvarande har man endast tillgång till uppgifter för åren 1994, 1995 och 1996.

Vilka siffror uppvisade regionen Asturien för ovannämnda år?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0212/99

från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Harmonisering av strejkrätten inom den offentliga sektorn

Tyvärr kan man allt oftare se hur avståndet mellan fackförbunden och de medborgare som använder sig av allmännyttiga tjänster ökar. Fackförbundens rykte skadas och medborgarnas tillvaro påverkas negativt, särskilt när det gäller hälsovård, samt flyg-, järnvägs- och sjötransporter. Anser kommissionen att det vore lämpligt att föreslå en harmonisering av de lagstiftningar som rör strejkrätten, åtminstone beträffande viktiga allmännyttiga tjänster, för att förbättra detta förhållande, som är mer eller mindre likvärdigt i alla medlemsstater?

Anser kommissionen även att den inre marknaden skulle kunna fungera bättre på grund av en sådan harmonisering?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(12 mars 1999)

Strejkrätt undanttogs uttryckligen från de områden som skall omfattas av artikel 2 i Avtalet om socialpolitik (artikel 137.6 i EG-fördraget när Amsterdamfördraget träder i kraft). Kommissionen har inga planer på att komma med något förslag i denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0170/99

från Jaime Valdivielso de Cué (PPE) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: Miljö

Kommissionen har vidtagit åtgärder för att minska förekomsten av kvicksilver i batterier och ackumulatorer. Dessa åtgärder kommer att vara tillämpliga i medlemsstaterna från den 1 januari 1999.

Kan kommissionen ange hur man främjar användandet av laddningsbara batterier och ackumulatorer samt hur man främjar forskning på detta område som skulle kunna leda till en slutgiltig lösning på detta problem eftersom laddningsbara batterier är mer miljövänliga?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(12 april 1999)

Det är meningen att minska förekomsten av kvicksilver i batterier genom de bestämmelser som fastställs i kommissionens direktiv 98/101/EG av den 22 december 1998 om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 91/157/EEG om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen(1). Bestämmelserna träder i kraft den 1 januari 2000.

Enligt artikel 6 i rådets direktiv 91/157/EEG av den 18 mars 1991 om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen(2) skall medlemsstaterna upprätta program för att främja dels försäljningen av sådana batterier som innehåller mindre mängder farliga ämnen, dels forskning i syfte att ta fram mer miljövänliga batterier.

Medlemsstaterna skall dessutom enligt artikel 3 i direktiv 75/442/EEG om avfall(3) uppmuntra utvecklingen av renare teknik och renare produkter. Laddningsbara batterier bidrar till uppnåendet av de överordnade politiska mål som satts upp för avfallshantering och miljöskydd. Det finns dock för närvarande inget särskilt gemenskapsprogram eller direktiv som främjar användningen av sådan teknik. Eftersom amorteringstiden för laddningsbara batterier är mycket kort, tror kommissionen att marknadskrafterna kommer att sörja för större spridning.

Kommissionen har uppmuntrat forskning och teknisk utveckling (FoTU) avseende (laddningsbara) högeffektiva sekundärbatterier för elektrisk drift av fordon i syfte att förbättra effektiviteten och reducera kostnaderna. Inom ramen för Fjärde ramprogrammet avsattes omkring 20 miljoner euro från programmen för icke-nukleär energi (Joule) och industri- och materialteknik till FoTU om nya batterier.

Framför allt när det gäller ökad energitäthet och förbättrad framställningsteknik för litiumbatterier har det gjorts stora framsteg. Även om tekniken i första hand gäller anläggningar för hybrid- och elfordon, kan en stor del av denna teknik anpassas till små mobila tillämpningar (vilket också har skett). Det är tänkt att fortsätta med detta arbete inom ramen för Femte ramprogrammet (se temaprogram 4 "Energi, miljö och hållbar utveckling" nyckelåtgärd 6 "Ekonomisk och effektiv energi för ett konkurrenskraftigt Europa") där man uttryckligen nämner forskning om mikrolagring med hög kapacitet, vilket också omfattar energieffektiva sekundärbatterier.

(1) EGT L 1, 5.1.1999.

(2) EGT L 78, 26.3.1991.

(3) EGT L 194, 25.7.1975.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0717/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Strukturfonderna

De regioner vars inkomstnivå per invånare är lägre än 75 procent av den genomsnittliga inkomstnivån för gemenskapens invånare klassificeras som mål 1-områden och är berättigade till omfattande gemenskapsstöd.

För att ta reda på om detta tröskelvärde har överskridits eller inte fastställer man i förslaget till rådets förordning (KOM(98) 131)(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna att man vid beräkningarna skall ta hänsyn till siffrorna för de tre senaste åren som Eurostat har information om.

För närvarande finns endast siffrorna för budgetåren 1994, 1995 och 1996 tillgängliga.

Vilka spanska regioner kommer enligt kommissionen inte att klassificeras som mål 1-regioner under denna treårsperiod?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0278/99

från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen

(17 februari 1999)

Angående: Stöd till vinodlare som drabbats av en omfattande hagelskur i Massa, Carrara och Montignoso (Toscana)

Den 10 april 1998 drabbade en omfattande hagelskur vingårdar och olivodlingar i kommunerna Massa, Carrara och Montignoso (Toscana).

Enligt beräkningarna är 45-60 % av skörden skadad.

Vinproduktionen är en viktig del i hela regionens näringsliv.

Även vinstockarna har fått allvarliga skador.

Har kommissionen för avsikt att ge de berörda vinodlarna ett riktat stöd, så som den har gjort förr i motsvarande fall?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(1 april 1999)

Inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för vin finns det inte några föreskrifter om beviljande av stöd vid skador som har orsakats av oväder i allmänhet. Bestämmelserna i denna gemensamma organisation av marknaden innefattar inga stöd knutna till produktion eller areal.

I artikel 78 i rådets grundförordning (EEG) 822/87 av den 16 mars 1987 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin(1) finns det dock en hänvisning till att det i samband med naturkatastrofer kan göras undantag för vissa skyldigheter, till exempel för obligatorisk destillation, vilket inte gäller i det aktuella fallet.

När det gäller de skador som har drabbat skörden till följd av hagelskurar, bör det påpekas att denna typ av skador normalt täcks av jordbruksförsäkringar.

I fråga om eventuellt stöd med gemenskapsfinansiering till vinodlare som måste nyplantera på de vinarealer som har skadats av hagelskurar finns det i den gällande gemenskapslagstiftningen två möjligheter för medlemsstaterna, dels nationella stöd för investeringar i vinodlingarna på grundval av de kriterier som fastställs i kommissionens förordning (EEG) 2741/89 av den 11 september 1989 om kriterier för tillämpning av artikel 14 i rådets förordning (EEG) 822/87 vad avser nationellt stöd till plantering av vinodlingsområden(2) (detta stöd skall anmälas i förväg till kommissionen), dels stöd med gemenskapsfinansiering från utvecklingssektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) för mål 1- och mål 5b-områden). Om dessa åtgärder vidtas måste ett särskilt förfarande följas vilket föreskrivs i gemenskapens stödramar, eventuellt med en ändring av verksamhetsprogrammet inom ramen för rådets förordning (EG) 2052/88 av den 24 juni 1988 om strukturfondernas uppgifter och effektivitet och om samordningen av deras verksamhet dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamhet(3). Dessa stöd beviljas i tillämpliga fall inom ramen för det samlade programplaneringsdokumentet som skall genomföras av medlemsstaten och den berörda regionen. I vilket fall som helst hör de kommuner som parlamentsledamoten nämner inte till mål 5b.

(1) EGT L 84, 27.3.1987.

(2) EGT L 264, 12.9.1989.

(3) EGT L 185, 15.7.1988.