SKRIFTLIG FRÅGA E-1912/00

från Pasqualina Napoletano (PSE) och Giovanni Procacci (ELDR) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: Hinder för EU-medborgares rörlighet på Cypern

I april 2000 reste en grupp italienska medborgare till Cypern av turistiska och religiösa skäl. I programmet ingick besök både av öns norra och södra del.

Trots att de cypriotiska myndigheterna tidigare meddelat den italienska ambassaden i Nicosia att gruppen skulle få tillträde till den norra delen vägrades gruppen utan förvarning och utan några som helst förklaringar att passera den gräns som skiljer Cypern från den ockuperade turkiska delen.

Har liknande behandling av EU-medborgare redan förekommit och anser kommissionen att detta är normalt inom ramen för partnerskapsförbindelser inför anslutningen?

Anser kommissionen med tanke på Cyperns framtida anslutning till Europeiska unionen att dessa begränsningar av EU-medborgarnas rörlighet är förenlig med principen om fri rörlighet för personer?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(27 juli 2000)

Kommissionen har blivit informerad om den händelse som nämns av parlamentsledamöterna. Kommissionen har bett om information både från sin delegation i Nicosia och italienska ambassaden i Cypern. Den har dessutom bett om en förklaring från den cypriotiske utrikesministern.

Utrikesministerns svar lyder sålunda:

När den italienske ambassadören ansökte hos den cypriotiska polisen (inte hos utrikesministeriet) om tillstånd för den nämnda gruppen att besöka heliga platser, inklusive klostret St. Barnabas, på den turkockuperade delen av Cypern, tillämpade den cypriotiska polisen regeringens politik när det gäller personers tillträde till den ockuperade delen. Det grundläggande elementet i denna politik är att säkerställa skyddet av den cypriotiska statens rättigheter i förhållande till fornminnen och av den cypriotiska kyrkans rättigheter i förhållande till de heliga platser som tillhör denna. Att ge tillstånd för tillträde till dessa platser är enligt protokoll 1 i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, ägarnas sak och ansvar. Den cypriotiska regeringen kan inte använda en praxis som skulle kunna tolkas som ett brott mot dessa rättigheter.

Det är värt att notera att den cypriotiska polisen inte vid någon tidpunkt gav sitt tillstånd, vilket inte heller någon annan cypriotisk myndighet gjorde, till gruppens besök på Cyperns ockuperade del.

Den känsliga frågan om cypriotiska medborgare som förvägras tillträde till Cyperns ockuperade delar av den olagliga regimen, p.g.a. att de inte är turkar, turk-cyprioter eller utlänningar, bör också beaktas. Detta är naturligtvis mest relevant när det gäller St. Barnabas historiska kloster, grundaren av den cypriotiska kyrkan.

Som ledamöterna känner till blir resultatet av den faktiska delningen av ön i två strikt separerade delar, att de grundläggande friheter som fastställs genom fördragen och i synnerhet den fria rörligheten för varor, tjänster, personer och kapital, bosättningsrätten och de allmänt erkända politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna i dag inte kan utövas över öns hela territorium. Dessa fri- och rättigheter måste garanteras som en del av ett heltäckande avtal genom vilket man återställer de konstitutionella arrangemang som omfattar hela Republiken Cypern.