SKRIFTLIG FRÅGA E-2091/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(16 juli 2002)

Ämne: Larmnummer inom EU

Kan kommissionen, med beaktande av min skriftliga fråga nr E-1237/02(1) till kommissionen och Liikanens svar på denna fråga på kommissionens vägnar den 4 juni 2002, besvara följande frågor:

- I EU:s medlemsstater skulle larmnumret 112 införas senast den 31 december 1996.

- Vad företar sig EU rent konkret för att medlemsstaterna skall införa detta nummer respektive för att de verkligen skall ta det i bruk? Finns det någon form av kontrollmekanism? Hur ser denna ut?

- Ser EU efter att larmnumret också fungerar? Finns det garantier för att numret 112 också verkligen går till en larmcentral och inte till exempel bara ger kontakt med den lokala/regionala polisen?

- Kontrolleras det att den nödställde kan få hjälp per telefon på åtminstone två språk (till exempel landets eget språk och engelska)?

- I vilka medlemsländer har larmnumret 112 verkligen införts respektive börjat användas?

- Vilka medlemsstater har problem med att införa och ta i bruk larmnumret 112? Vad slag problem är det därvid fråga om?

- Hur ser det ut bland kandidatländerna i fråga om larmnumret 112? Finns det några konkreta direktiv, bestämmelser eller förordningar om detta? Finns det några kandidatländer där larmnumret redan införts? Vilka då?

(1) EGT C 277 E, 14.11.2002.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(11 september 2002)

Enligt två enkäter, som kommissionen genomförde 1998 och 2001 (se även femte rapporten om genomförandet av EU:s lagstiftning på telekommunikationsområdet(1)) har larmnumret 112 verkligen införts i samtliga medlemsstater. Detta har kontrollerats med hjälp av kommittén för tillhandahållandet av öppna nät och kommittén för programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten. Enkäternas resultat, uppgifter om införandet av larmnumret 112 i unionen och annan relevant information finns på Europa-webbplatsen på följande adress: http://europa.eu.int/comm/environment/civil/prote/112/112_en.htm.

Av enkäterna framgår också att de enda medlemsstater som bara tillhandahåller 112-tjänsten på det egna språket är Tyskland och Förenade kungariket. I övriga medlemsstater får man svar både på landets språk och engelska.

Numret 112 skall gå till en larmcentral. Vem som sköter numret bestämmer medlemsstaterna helt och hållet själva. Det kan alltså exempelvis vara polisen eller brandkåren som svarar, eller också den lokala respektive nationella polisen. Civila säkerhetsfrågor omfattas nämligen alltid av subsidiaritetsprincipen.

Till kommissionen inkom nyligen två klagomål om hur en medlemsstats larmcentraler hade svarat. Kommissionen håller på att granska klagomålen och kommer antagligen att behöva vissa klargöranden från medlemsstaten i fråga, vilket dock inte påverkar inledandet av ett överträdelseförfarande med avseende på genomförandet av rådets beslut 91/396/EEG av den 29 juli 1991 om införandet av ett gemensamt europeiskt larmnummer(2).

Det verkar som om de svårigheter medlemsstaterna stött på generellt kan indelas i två kategorier: å ena sidan språkliga, med förståelseproblem som följd, och å andra sidan organisatoriska. I en rad medlemsstater har den traditionella kompetensfördelningen mellan räddningstjänsterna (till exempel polis, brandkår och ambulans) lett till att man med larmnumret 112 inte når alla tjänster på en gång.

Inom ramen för programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten(3) samfinansierar kommissionen för närvarande med spanska, italienska, grekiska och portugisiska konsumentföreningar två projekt som syftar till en utvärdering i respektive land av införandet av larmnumret 112 ur slutanvändarnas synvinkel. Resultaten förväntas föreligga nästa år.

Kommissionen har för närvarande inga uppgifter om införandet av larmnumret 112 i kandidatländerna. Kommissionen kommer att underrätta parlamentsledamoten om detta så snart som möjligt.

(1) KOM(1999) 537 slutlig.

(2) EGT L 217, 6.8.1991.

(3) EGT L 327, 21.12.1999.