ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-4111/00

från Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) till rådet

(16 januari 2001)

Ämne: Turkiska fångars hungerstrejk

Hundratals fångar har i mer än femtio dagar hungerstrejkat i arton fängelser i Turkiet. De protesterar mot myndigheternas beslut att flytta över dem till nya fängelser av F-typ med mindre celler, eftersom detta skulle beröva dem grundläggande rättigheter såsom rätten att kommunicera och möjligheten att ge varandra moraliskt stöd.

Kan rådet mot bakgrunden av detta säga hur ett land som ansöker om att få bli medlem i Europeiska unionen kan bryta mot fångarnas rättigheter på ett så brutalt sätt och äventyra deras liv? Är de turkiska myndigheternas beteende överensstämmande med det som bestämdes i det partnerskapsavtal som nyligen slöts mellan EU och Turkiet?

Svar

(30 maj 2001)

Den turkiska regeringen är väl medveten om EU:s bestämda uppfattning att situationen i de turkiska fängelserna behöver förbättras. Rådet har i själva verket inkluderat denna fråga bland prioriteringarna på medellång sikt i partnerskapet för anslutning: Anpassa förhållandena i fängelserna till FN:s regler om miniminormer för behandlingen av fångar och andra internationella normer. Dessutom antog Turkiet nyligen ett nationellt program för antagande av gemenskapens regelverk som ger uttryck för Turkiets avsikter när det gäller partnerskapet för anslutning.

Europeiska unionen har vid bilaterala möten med Turkiet tillkännagivit sin oro över de polismetoder som de turkiska myndigheterna ansåg vara nödvändiga i december förra året med anledning av hungerstrejkerna och den senaste tidens oroligheter i turkiska fängelser, eftersom sådana metoder inte krävs för genomförandet av de reformer som anges i partnerskapet för anslutning. Rådet välkomnar de turkiska myndigheternas avsikt att fortsätta samarbetet med Europarådet i detta avseende, särskilt med Europeiska kommittén för förhindrande av tortyr. Rådet kommer även fortsättningsvis att följa situationen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3771/00

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(4 december 2000)

Ämne: Iliosfolket på Chagosöarna

Kan kommissionen, i anslutning till det svar som kommissionsledamoten Pinheiro gav på min fråga om Iliosfolket på Chagosöarna (H-0833/98)(1), ge besked om sin reaktion på ett domstolsutslag och de åtgärder den ämnar vidta mot bakgrund av detta utslag? Det handlar om ett domstolsutslag från Förenade kungariket fredagen den 3 november, där det påpekades att urinvånarna på Chagosöarna, som ingår som en del av det med EU associerade Brittiska territoriet i Indiska oceanen, rättsvidrigt avhysts för att bereda väg för en flygbas för Förenta staterna samt att de tvångsförflyttats utanför EU:s gränser till Mauritius och har rätt att återvända till sitt hemland?

Den brittiske domaren Lord Justice Laws fällde det utslaget att en brittisk förordning av 1971 som använts som grund för avhysningen av öborna varit ett erbarmligt justitiemord (an abject legal failure). I utslaget uttalade sig Lord Justice Laws ytterligare att han inte kunde inse hur det att ett helt folk avhysts från den jord de hörde samman med kunde påstås leda till fred, ordning och god förvaltning inom territoriet.

Vad tänker EU vidta för åtgärder mot Förenade kungariket, om överhuvud taget några alls, mot bakgrund av att Förenade kungariket fortlöpande kränkt de avhysta öbornas mänskliga rättigheter vid en tid då landet varit medlem av EU?

(1) Muntligt svar den 6 oktober 1998.

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(5 januari 2001)

Kommissionen är medveten om Chagosfrågan, men har aldrig deltagit i officiella samtal om detta. Förenade kungariket är den offentliga myndighet som ansvarar för Brittiska territoriet i Indiska oceanen. Invånarna på Chagosöarna är brittiska medborgare och öarna omfattas av brittisk överhöghet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4003/00

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(21 december 2000)

Ämne: Avskaffande av det nuvarande systemet med exklusiva återförsäljare för motorfordon

Kommissionen förbereder för närvarande ett direktiv som syftar till att öka konkurrensen genom att avskaffa det nuvarande systemet med exklusiva återförsäljare för motorfordon och som skall träda i kraft i slutet av nästa år. Hur denna marknad gynnas av att andra aktörer kommer in som hittills inte har någon erfarenhet av bilförsäljning? Hur begränsas och hämmas konkurrensen i det nuvarande systemet? Skulle kommissionen kunna påstå att det för distributionen av motorfordon i Europa inte finns någon fungerande konkurrens, vilket i slutänden skulle innebära ekonomiska nackdelar för konsumenterna? Anser kommissionen att det nuvarande systemet, som till exempel ser till att det på den spanska marknaden finns mer än 49 märken, 235 bilmodeller och 2 200 olika versioner och som dessutom tillgodoser konsumenterna med professionell service, skadar konsumentens intressen till den grad att man måste tillåta att stormarknader gör sitt intåg i en sektor som enbart i Spanien utgörs av 10 000 företag (huvuddelen små och medelstora) och sysselsätter cirka 150 000 personer?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(9 februari 2001)

Kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon(1) kommer att upphöra att gälla den 30 september 2002. Kommissionen har nyligen utvärderat förordningens tillämpning i en rapport.(2) Rapporten analyserar den nuvarande lagstiftningen, men innehåller inte några förslag till framtida regelverk för motorfordonsförsäljning. Den kommer dock att ligga till grund för den diskussion som skall inledas 2001 om framtida regler.

Effektiv konkurrens inom motorfordonsindustrin är en av de frågor som tas upp i rapporten, eftersom förekomsten av sådan konkurrens är ett av de antaganden som förordningen bygger på. Kommissionen anser att det finns effektiv konkurrens mellan bilmärken inom gemenskapen. I rapporten identifieras dock vissa faktorer som begränsar konkurrensen inom bilmärken, det vill säga mellan försäljare av samma märken, i en medlemsstat eller i hela gemenskapen. Frågan huruvida branschen och konsumenterna skall kunna dra fördel av nya distributionskanaler, såsom elektronisk handel och försäljning via stormarknader, måste besvaras i vid analysen av det framtida regelverket under 2001.

(1) EGT L 145, 29.6.1995.

(2) Se IP/00/1306, 15.11.2000. Rapporten har publicerats på Internet på följande adress: http://europa.eu.int/comm/competition/car sector.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3424/00

från Ioannis Souladakis (PSE) till rådet

(8 november 2000)

Ämne: Ekonomiska medel till öregioner i Europeiska unionen

Kan rådet svara på nedanstående frågor till följd av kommissionens svar på min fråga om ekonomiska medel till öregioner i Europeiska unionen (E-1738/00(1)) och mot bakgrund av föreskrifterna i Amsterdamfördraget och riktlinjerna för budgeten 2001 som Europaparlamentet redan har antagit:

1. Hur förklarar rådet kommissionens vägran att skapa en rättslig grund för ekonomiska medel till öregionerna i Europeiska unionen?

2. Vilka åtgärder har rådet för avsikt att vidta för att föreskrifterna i Amsterdamfördraget i detta hänseende skall genomföras?

(1) EGT C 113 E, 18.4.2001, s. 38.

Svar

(26 februari 2001)

1. När det gäller den första frågan skulle rådet vilja göra den ärade parlamentsledamoten uppmärksam på att rådet inte har befogenhet att svara på kommissionens vägnar.

Rådet vill ändå påminna den ärade parlamentsledamoten om sitt svar på fråga E-2975/00 om finansiellt stöd till Europeiska unionens öområden i vilket rådet angav att strukturfonderna, särskilt ERUF, inom ramen för ekonomisk och social sammanhållning, utgör ett viktigt åtgärdsinstrument, eftersom det har en positiv effekt på tillväxt och konvergens i Europeiska unionens öregioner.

2. När det gäller den andra frågan kan rådet inte ge den ärade parlamentsledamoten ett bestämt svar, eftersom kommissionen inte förelagt rådet något förslag med den åsyftade innebörden.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3801/00

från Earl of Stockton (PPE-DE) till kommissionen

(29 november 2000)

Ämne: Långrevsfiske

Vilka åtgärder vidtas för närvarande eller planerar man att vidta beträffande det hot som långrevsfiske utgör för havsfåglar?

Tänker kommissionen överväga att uppmana berörda organisationer och myndigheter att vidta exempelvis följande åtgärder för att minska faran:

1. Använda rev med plastvimplar på för att skrämma bort fåglarna?

2. Tynga ner reven så att den sjunker fortare och inte utgör lika stor fara?

3. Förbjuda dumpning av fiskrens till havs, vilket lockar fåglarna till reven?

4. Lägga ut reven på natten när det är mindre risk att albatrosser och andra havsfåglar är på jakt efter föda?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 december 2000)

Gemenskapen är väl medveten om att sjöfåglar har råkat fångas vid långrevsfiske och har därför aktivt deltagit i utarbetandet av FAO:s internationella plan för att minska oavsiktliga fångster av sjöfågel. Enligt denna plan skall frivilliga nationella planer läggas fram för att minska oavsiktliga fångster av sjöfågel vid långrevsfiske där detta inträffar.

Gemenskapen avser att lägga fram en åtgärdsplan för gemenskapen för nästa möte i FAO:s fiskekommitté (COFI) i slutet av februari 2001. Denna åtgärdsplan kommer att betona gemenskapens åtagande för bevarande av levande marina resurser i Antarktis (CCAMLR), där bevarande- och kontrollåtgärder har införts i rådets förordning (EG) nr 66/98 av den 18 december 1997 om vissa bevarande- och kontrollåtgärder som skall tillämpas vid fiskeverksamhet i Antarktis, och upphävande av förordning (EG) nr 2113/96(1). I dessa CCAMLR riskdämpande åtgärder ingår den åtgärd som nämns i parlamentsledamotens fråga, och dessa har redan genomförts.

(1) EGT L 6, 10.1.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3266/00

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(12 oktober 2000)

Ämne: Främjande av kulturen i EU

Kan kommissionen informera mig om vilken gemenskapslagstiftning som står till förfogande när det gäller stöd från EU till alla typer av musikskolor och konservatorium (statliga och privata) i medlemsstaterna? Vilka gällande gemenskapsprogram medger ekonomiskt stöd till dessa skolor?

Vilka gemenskapsinitiativ ger stöd åt projekt för främjande av boksektorn? Finns det planer på att främja utgivningen av Europas och hela världens litteraturskatter, såsom t.ex. det antika Greklands tragedier samt stödja banbrytande initiativ såsom t.ex. översättning av det antika Greklands filosofer och historiska och vetenskapliga texter till alla unionens officiella språk?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(14 november 2000)

Inom ramen för Sokrates-programmet, gemenskapens åtgärdsprogram för utbildning, ges bidrag till transnationell verksamhet som genomförs av partner vid utbildningsanstalter i minst tre länder som deltar i programmet. Inom Comenius-delen, som gäller skolundervisning, kan i allmänhet alla skolor delta som anses som skolor i sitt land, under förutsättning att landet deltar i programmet. Den detaljerade förteckningen över de utbildningsanstalter som kan komma ifråga för bidrag återfinns i programmets handledning för sökande. Det finns inga särskilda områden inom Sokrates som endast gäller undervisning av konstarter.

Programmet Kultur 2000 är gemenskapens enda verktyg för finansiering och planering av det kulturella samarbetet. Programmet inrättades genom parlamentets och rådets beslut nr 508/2000/EG av den 14 februari 2000(1). Målen för Kultur 2000 är bland annat att främja kulturell dialog och de europeiska folkens kännedom om varandras kultur och historia, och att främja kreativitet samt kulturens spridning över gränserna.

För att förverkliga målen i ramprogrammet vidtas åtgärder som kan vara antingen av vertikalt slag (dvs. som gäller ett enda kulturområde) eller av horisontellt slag (dvs. som innefattar flera kulturområden).

Genom främst det vertikala arbetssättet i fråga om böcker och läsande syftar Kultur 2000-programmet bland annat till att öka medvetenheten om och spridningen av litterära verk och kunskapen om de europeiska folkens historia genom stöd till översättning av skönlitteratur, drama och facklitteratur.

I fråga om möjligheterna att få bidrag för vissa typer av projekt vill kommissionen fästa parlamentsledamotens uppmärksamhet på att prioriteringarna för de projekt som skall genomföras under 2001 kommer att anges i programmets förslagsinbjudan som kommer att offentliggöras i EGT under november 2000.

(1) EGT L 63, 10.3.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3060/00

från Ian Hudghton (Verts/ALE) till kommissionen

(28 september 2000)

Ämne: Delfiner och partrålar

Allt fler delfiner fastnar i partrålar utanför södra Englands och Frankrikes kust. Kan kommissionen ge detaljerade uppgifter om medlemsstaternas åtgärder för att övervaka bi-fångster, i synnerhet inom ramen för direktivet om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter?

Vilka uppgifter samlar kommissionen in om bi-fångster, och kan den redogöra för den senaste statistiken om delfinbi-fångster?

Vilka ytterligare åtgärder överväger kommissionen att vidta för att minimera dessa bi-fångster, och vilket stöd kan den ge?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(15 november 2000)

Enligt artikel 17 i direktivet om livsmiljöer(1) skall medlemsstaterna utarbeta en rapport om genomförandet av de åtgärder som vidtagits till följd av detta direktiv. Rapporten skall även innehålla information om systemet för övervakning av oavsiktlig fångst och oavsiktligt dödande av skyddade djurarter. Eftersom rapporterna skall vara kommissionen till handa under första halvåret 2001, kan kommissionen ännu inte lämna någon information om ovannämnda åtgärder eller system. Kommissionen känner emellertid till Danmarks initiativ att genomföra ett handlingsprogram för att minska oavsiktliga bifångster av tumlare(2) (den 19 augusti 1998, J.nr. SN 1996-402-0035).

Kommissionen är också medveten om bristen på tillförlitlig information om hur valpopulationer förflyttar sig, oavsiktliga fångster och de problem detta orsakar. Projekt för forskning och övervakning, som finansieras antingen inom forskningsprogrammet eller av andra gemenskapsprogram, kommer att bidra med uppgifter till forskningen på området.

Man får aldrig glömma att medlemsstaterna spelar en viktig roll för utarbetandet och genomförandet av åtgärder både när det gäller miljön och fisket. Kommissionen har åtagit sig att se till att de nuvarande bestämmelserna faktiskt följs, bl.a. att medlemsstaterna utser bevarandeområden för flasknosdelfinen, som så småningom skall ingå i det ekologiska nätet Natura 200, enligt kravet i direktivet om livsmiljöer. Kommissionens åtagande gäller även förbudet mot användning av drivgarn(3), förbudet mot att inringa marina däggdjur för att fånga tonfisk och förbudet mot att fiska tobis i områden där de utgör en viktig del i havets ekologiska näringskedja.

(1) Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT L 206, 22.7.1992.

(2) Den 19 augusti 1998, J.nr. SN 1996-402-0035).

(3) Rådets förordning (EG) nr 1239/98 av den 8 juni 1998 om ändring av förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna, EGT L 171, 17.6.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4113/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(11 januari 2001)

Ämne: Sudan

Vad har kommissionen för planer på att se över sin politik för kritisk dialog gentemot Sudans regering, i syfte att upphöra med denna, med tanke på upptrappningen av fientligheterna i området runt Sudans oljefält, de fortsatta överträdelserna av de mänskliga rättigheterna, tvångsförflyttningen av landets civilbefolkning och det faktum att det inte finns mycket som tyder på att Sudans regering på allvar engagerar sig för att gradvis genomföra förändringar?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(2 mars 2001)

Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Sudan har påverkats starkt av den förnyade politiska dialog som unionen inledde i november 1999. Syftet med dialogen var att diskutera och följa upp utvecklingen i Sudan i fråga om demokratisering, respekt för de mänskliga rättigheterna och rättsstatsprincipen, fredsprocessen, åtgärder mot terrorism samt relationer med grannländerna. Europeiska unionen inledde dialogen med hopp om att Sudans regering skulle göra påtagliga framsteg inom dessa områden.

En trojka från Europeiska unionen besökte Sudan den 6 december 2000 för att bedöma de resultat som åstadkommits under den förnyade dialogens första år. Trojkan uttryckte återigen sin oro över situationen beträffande de mänskliga rättigheterna i landet och över bristen på framsteg i den fredsprocess som leds av IGAD (Intergovernmental authority on development). Denna oro till trots betraktar medlemsstaterna och kommissionen de resultat som åstadkommits under den politiska dialogens första år som huvudsakligen positiva och har därför beslutat att fortsätta dialogen i ytterligare ett år. En viktig fördel med dialogen är att man kunnat klargöra för de sudanesiska myndigheterna exakt vad unionen förväntar sig av landet och mer allmänt göra dem medvetna om den betydelsefulla roll som unionen spelar i internationella förbindelser. Den politiska dialogen gör det möjligt att bygga upp ett förtroende samtidigt som en ständig press kan utövas för att nå resultat när det gäller de berörda frågorna, särskilt mänskliga rättigheter, demokrati och fredsprocessen.

Eftersom Europeiska unionen intar en bestämd ståndpunkt i frågor som demokrati och mänskliga rättigheter i sina förbindelser med tredje land beror all eventuell vidare förbättring av förbindelserna mellan unionen och Sudan på vilka konkreta åtgärder Sudans regering vidtar på dessa områden. Dialogen kommer framöver främst att röra sig om mänskliga rättigheter, demokratisering, medborgerliga fri- och rättigheter samt fredsprocessen.

Kommissionen uppmuntrar i hög grad fredsprocessen, inte enbart genom att politiskt och moraliskt stödja IGAD:s medlingsarbete, utan även i sina direkta kontakter med de krigförande parterna. Kommissionen ansluter sig till uppmaningen att åstadkomma ett omedelbart avtal om eldupphör under internationell övervakning som omfattar alla parter och till kravet på att alla vapenleveranser till de båda parterna skall upphöra detta för att avgörande steg skall kunna tas mot en politisk lösning av konflikten i södra delen av landet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3796/00

från Niels Busk (ELDR) till kommissionen

(29 november 2000)

Ämne: Utpressning av gemenskapens exportörer

Som uppföljning på min fråga nr E-2793/00(1), där kommissionen hävdar att exportörerna till synes tryggt kan använda ett lossnings- och importbevis utställt av ett kontrollorgan som primär dokumentation för godkännande av importhandlingar, vill jag gärna att kommissionen svarar på följande:

- På vilka grunder sände kommissionen ut en varning i EGT C 295, 18.10.2000, i samband med att man offentliggjort förteckningen av den 1 september 2000 över internationella kontroll- och övervakningsbolag?

- Kan denna varning tolkas som att andra enheter inom kommissionen börjat tvivla på rapporternas tillförlitlighet?

(1) EGT C 136 E, 8.5.2001, s. 97.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 januari 2001)

De lossnings- och importbevis som utfärdas av kontroll- och övervakningsorgan utgör en del av primärdokumentationen vid ankomst till bestämmelseorten.

För öppenhetens skull och för att hålla exportörerna inom gemenskapen informerade offentliggör kommissionen regelbundet i serie C av Europeiska gemenskapens officiella tidning en uppdaterad förteckning över de kontrollorgan som godkänts av medlemsstaterna. Den varning som åtföljde förteckningen i EGT C 295, 18.10.2000 var inget undantag utan samma varning som fanns med redan då förteckningen offentliggjordes för första gången.

Syftet med varningen är bara att påminna exportörerna om vilka försiktighetsåtgärder de bör vidta i samband med dokument som utfärdas av kontrollorgan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3979/00

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(20 december 2000)

Ämne: Deponibygget i västra Portugal

MPI, som är en medborgarrörelse för information om deponibygget i västra Portugal, med kontor i kommundelsrådets byggnad i Vilar i kommunen Cadaval (Portugal), har via Generaldirektoratet för regionalpolitik lagt fram ett klagomål för Europeiska kommissionen. Klagomålet gäller förfarandet för val av plats för nämnda deponibygge. Deponin kommer att placeras i ett område där grundvatten bildas för akvifersystemet Torre Vedras, vilket kommer att utgöra en fara för närliggande grundvattenresurser.

Specialister har hävdat, vilket jag även själv kunnat konstatera under ett besök som jag nyligen företog på den utvalda platsen, att det i själva verket finns alternativa platser i närheten. Dessa alternativa platser skulle inte ge upphov till samma miljömässiga, sociala och ekonomiska kostnader som den utvalda platsen där byggnadsarbetena redan har inletts och som gränsar till ett litet bosättningsområde.

Det kan konstateras att ingen allmän debatt har förts om denna fråga och att ingen miljökonsekvensbeskrivning har utarbetats på förhand. Kommunfullmäktige i Cadaval har dessutom motsatt sig valet av denna plats.

Mot denna bakgrund ställer jag kommissionen följande frågor:

1. Vad anser Europeiska kommissionen om det klagomål som medborgarrörelsen för information om deponin i västra Portugal lagt fram?

2. Vilka åtgärder kommer man att vidta för att garantera att gemenskapsfinansieringen verkställs först efter att det bevisats att den plats som valts för nämnda deponibygge är den som orsakar de lägsta kostnaderna och konsekvenserna med tanke på miljön och samhället?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(12 februari 2001)

Frågeställaren hänvisas till kommissionens svar på den skriftliga frågan P-3498/00 från Jorge Moreira Da Silva(1).

Kommissionen kan emellertid tillägga att de portugisiska myndigheterna precis har svarat på kommissionens brev. Som bilaga till detta svar har de portugisiska myndigheterna bifogat kopior på alla de undersökningar som gjorts på deras initiativ för att analysera projektets eventuella inverkan på olika miljöparametrar.

Kommissionen har dessutom haft informella kontakter med företrädaren för klaganden och de portugisiska myndigheterna för att försöka utröna vilka följdverkningar projektet kan få, särskilt för skyddet av vattentäkter och av människors hälsa.

Kommissionen kan slutligen upplysa frågeställaren om att den för tillfället undersöker alla fakta den har för att kunna fatta beslut i frågan så snart som möjligt.

Kommissionen förbehåller sig rätten att begära att de nationella myndigheterna återbetalar eventuella stödbelopp om gemenskapslagstiftningen inte har följts.

(1) EGT C 163 E, 6.6.2001, s. 141.