ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-4013/97 från Patricia McKenna (V) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Dublins lättare järnvägssystem Luas

Hur stora EU-medel har anslagits för att finansiera det förberedande arbetet för anläggning av Ballymun-linjen av Luas, det lättare järnvägssystem som planeras i Dublin?

Hur stora summor har EU hittills anslagit för förberedande arbeten i samband med hela Luas-projektet?

Har kommissionen för avsikt att anslå ytterligare medel för sådana förberedande arbeten inom en överskådlig framtid?

Svar från M. Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (6 februari 1998)

I det operativa programmet för transport (1994-1999) föreslås att gemenskapen finansierar 65 % av de 216 miljoner ecu som Luas-projektet kommer att kosta (genom bidrag på 140 miljoner ecu från Europeiska regionala utvecklingsfonden). Med anledning av den nyligen genomförda halvtidsöversynen av gemenskapens stödramar för Irland har man dessutom enats om ett anslag på ytterligare 10 miljoner ecu för att finansiera det förberedande arbetet för anläggning av en tredje järnvägslinje, till Ballymun.

De senaste projektsiffror som finns tillgängliga gäller de kostnader som lagts ner fram till den 5 oktober 1997. Fram till detta datum uppgår det medfinansierade kostnadsbeloppet för förberedande arbeten för hela Luas-projektet till 20,471 miljoner ecu, varav 0,045 miljoner ecu avser Ballymun-linjen. Därtill kommer ett belopp på 0,082 icke medfinansierade kostnader för förberedande arbeten för utbyggnaden av linjen till Sandyford.

I anslutning till utvärderingen i halvtid har man enats om att övervakningskommittén för gemenskapens stödramar kommer att fatta ett slutgiltigt beslut om detta projekt under våren 1998. Under tiden, dvs. fram till nästa projektutvärdering och det definitiva beslutet, kommer finansieringen av det förberedande arbetet och konstruktionsarbetet för Luas-projektet att fortsätta.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4231/97 från Undine-Uta Bloch von Blottnitz (V) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: EU-stöd till en högerextremistisk organisation i södra Sverige

I tyska tidningar rapporteras att en förening för biologisk antropologi, eugenik och beteendeforskning har erhållit 225 000 DEM från EU:s jordbruksfond. Organisationen påstås ledas av Jürgen Rieger, en advokat från Hamburg, som anses vara en av den europeiska högerextremismens nyckelpersoner. Stödet skall ha betalats ut till den rasistiska föreningen för biologisk antropologi, eugenik och beteendeforskning, eftersom föreningen låter påskina att den bedriver ekologiskt jordbruk i Moholm i södra Sverige.

1. Vad anser kommissionen om förhållandet att rasistiska organisationer erhåller medel från EU:s budget?

2. Kan kommissionen utesluta att rasistiska och/eller högerextremistiska organisationer erhåller stöd från EU:s jordbruksbudget eller från andra budgetposter?

3. Vilka kontrollmekanismer förfogar kommissionen över för att försvåra för täckorganisationer att lista sig till stöd? Fungerade inte kontrollerna i fallet med Moholm-stödet? Kommer kommissionen nu att granska detta fall närmare för att eventuellt kräva tillbaka stöd som felaktigt betalats ut?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (2 februari 1998)

Det stöd som parlamentsledamoten syftar på har förmodligen beviljats inom ramen för det svenska programmet för jordbruk och miljö, kallat Miljöprogrammet. I detta ingår en åtgärd för stöd av ekologiskt jordbruk för stödmottagare som gör vissa åtaganden, bl.a. att inte använda bekämpningsmedel.

Rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven ((EGT L 215, 30.7.1992. )) genomförs i Sverige genom Miljöprogrammet, som samfinansieras av gemenskapen.

Medlemsstaterna genomför programmen, tar emot ansökningar från enskilda jordbrukare, kontrollerar om dessa uppfyller de objektiva villkor som anges i förordningen, gör nödvändiga kontroller och genomför sanktioner om så krävs. Kommissionen är därför inte direkt ansvarig för det administrativa genomförandet av programmet och informeras inte systematiskt om enskilda stödmottagare.

Programmet utarbetades och lades fram av Sverige och kommissionen undersökte det för att kontrollera dess förenlighet med jordbruksmiljöförordningen (förordning (EEG) nr 2078/92).
SKRIFTLIG FRÅGA P-3810/97 från Luciana Castellina (GUE/NGL) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: De baltiska staternas skyldigheter inom den audiovisuella sektorn enligt gemenskapens regelverk

De baltiska staterna förhandlar som bäst om inträde i Världshandelsorganisationen (WTO) och måste med tanke på detta precisera sina eventuella skyldigheter inom den audiovisuella sektorn.

Mot bakgrund bland annat av att de baltiska staterna är anknutna till Europeiska unionen genom associeringsavtal och att de likaså kan komma ifråga för anslutning till unionen, kan kommissionen upplysa oss om vilken inriktning dessa stater följer inom denna känsliga sektor och anser inte kommissionen att staterna borde ansluta sig till gemenskapens ståndpunkt inför Världshandelsorganisationen vad beträffar audiovisuellt material, det vill säga en ståndpunkt enligt vilken det inte finns några sektorsvisa åtaganden och det medges undantag från klausulen om mest gynnad nation?

Svar från Leon Brittan på kommissionens vägnar (16 december 1997)

Förhandlingarna om Lettlands, Estlands och Litauens anslutning till Världshandelsorganisationen (WTO) fortsätter. Gemenskapens krav på dessa länder i samband med allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) har inriktats på behovet av jämvikt mellan en hög liberaliseringsgrad och förenlighet mellan de särskilda åtaganden som dessa länder kommer att göra och de som gemenskapen har gjort för varje tjänstesektor till följd av Uruguayrundan och de efterföljande WTO-förhandlingarna. Detta förhållningssätt ligger i linje med de associeringsavtal som finns mellan gemenskapen och vart och ett av dessa tre länder samt med deras eventuella framtida anslutning till gemenskapen.

Gemenskapen har följt samma linje vad gäller de audiovisuella tjänsterna. De tre baltiska länderna har följaktligen strävat efter att behandla audiovisuella tjänster i sina anslutningserbjudanden på samma sätt som gemenskapen gör i sin egen WTO-lista över åtaganden, dvs. inga särskilda åtaganden om marknadstillträde och nationell behandling av audiovisuella tjänster samt vissa undantag från den mest gynnade nations-principen avseende GATS i syfte att skydda europeiska verk och vissa europeiska program såsom MEDIA. Hittills har både Estland, Lettland och Litauen angivit att de kommer att följa detta förhållningssätt i sina erbjudanden i samband med anslutningen som för närvarande är under förhandling i WTO.

Några handelspartner har anmodat de baltiska länderna att göra åtaganden om audiovisuella tjänster och avstå från möjligheten till undantag från den mest gynnade nations-principen. Enligt vad kommissionen erfarit motsätter sig dock Estland, Lettland och Litauen dessa krav.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3758/97 från Jens-Peter Bonde (I-EDN) till kommissionen (21 november 1997)

Ämne: Bärkraftig storlek för rödspätta

Kan kommissionen förklara varför det är bärkraftigt att sänka minsta tillåtna fångststorleken för rödspätta från 27 till 22 cm?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (7 januari 1998)

I sitt förslag till en rådsförordning om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna ((EGT C 292, 4.10.1996. )) föreslog kommissionen en minskning av minimistorleken för rödspätta från 27 till 17 cm.

Kommissionens nya förslag till minimistorlekar för marina organismer grundar sig på flera överväganden, till exempel fastställandet av en riktig korrelation mellan maskstorlek och minimistorlek, saluföringsfrågor som rör landningar av småfisk samt förhindrande av riktat fiske mot småfisk genom användande av nät med alltför liten maskstorlek. Vad gäller förslaget om rödspätta var det kommissionens främsta mål att skapa en hög grad av överensstämmelse mellan de maskstorlekar som huvudsakligen används och den minimistorlek som föreskrivs.

Rådet kunde av olika anledningar inte godta detta förslag, utan antog i stället bestämmelser om en minskning av minimistorleken från 27 till 22 cm.

Eftersom denna minimistorlek tämligen väl motsvarar de maskstorlekar som används vid fångst av rödspätta, var kompromissen i fråga acceptabel för kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3690/97 från Jesús Cabezón Alonso (PSE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Rättssäkerhet vad gäller investeringar på Kuba

Kan förhandlingarna och avtalet mellan kommissionen och den nordamerikanska regeringen garantera att företag som har investerat på Kuba inte kommer att göras ansvariga för detta vare sig i dagsläget eller i framtiden?

Erbjuder dessa förhandlingar och avtal om Helms-Burtonlagen rättsliga säkerhetsgarantier för dessa investeringar på Kuba?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3686/97, E-3687/97, E-3688/97, E-3689/97 och E-3690/97 ingivna av Leon Britta, för kommissionen (19 december 1997)

Det föreligger ingen obalans i överenskommelsen med Förenta staterna. Kommissionen har inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO) inlett ett panelförfarande mot Helms-Burton-lagen. Kommissionen anser att den lagstiftningen strider mot folkrätten, eftersom dess syfte (eller verkan) är att påverka beteendet hos företag i gemenskapen på grund av deras förbindelser med Kuba. Enligt den överenskommelse som nåddes den 11 april 1997 mellan gemenskapen och Förenta staterna om Helms-Burton-lagen och Amato-lagen, som innebar att gemenskapen gick med på att tillfälligt upphäva processen mot Förenta staterna, krävs det att det utarbetas åtgärder som ¨förhindrar eller avskräcker från framtida förvärv av investeringar från stater som har exproprierat eller nationaliserat sådana investeringar¨. Dessutom uppmanas gemenskapen och Förenta staterna samtidigt i överenskommelsen att tillsammans verka för att genom överenskomna principer behandla och lösa frågan om motstridig lagstiftning och bojkotter av sekundära investeringar. Det är angeläget att framhålla att överläggningarna mellan gemenskapen och Förenta staterna på den punkten stämmer överens med överläggningarna om åtgärder beträffande investeringar. Dessa samtal pågår för närvarande i syfte att uppnå en godtagbar överenskommelse som kan medföra dispens från avdelning IV i Helms-Burton-lagen och därmed åstadkomma en neutralisering av lagens verkningar utanför det egna territoriet.

Gemenskapen har dessutom klargjort att en uppgörelse om meningsskiljaktigheterna beträffande Helms-Burton-lagen inte kommer att få något genomslag såvida Förenta staterna inte beviljar gemenskapsföretagen dispens även från Amato-lagen.

Gemenskapen förbehåller sig rätten att återuppta panelförfarandet inom ramen för WTO eller inleda nya förfaranden om åtgärder vidtas mot gemenskapsföretag enligt Helms-Burton-lagen eller Amato-lagen till följd av att dispenser inte beviljas eller förlängs.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 196 , 22/06/1998 s. 0069



SKRIFTLIG FRÅGA P-4054/97 från Bartho Pronk (PPE) till kommissionen (15 december 1997) Ämne: Nederländernas nettobidrag under 1997 Till vilket belopp uppskattar man att Nederländernas nettobidrag till Europeiska unionens budget kommer att uppgå till under 1997? Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar (19 januari 1998) Kommissionen gör inga beräkningar av budgetbalanser, dvs. skillnaden mellan medlemsstaternas bidrag till och från gemenskapens budget. Följaktligen finns inte de uppgifter om Nederländernas budgetställning för 1997 att tillgå, som parlamentsledamoten frågar efter. Skälen till kommissionens inställning i denna fråga diskuteras ingående i ett dokument med titeln Bidrag till budgeten, EU:s utgifter, budgetbalans och medlemsstaternas relativa välstånd, som kommissionen lade fram för Ekofin-rådet den 13 oktober 1997. Detta dokument finns tillgängligt på alla de elva officiella språken på Europa-hemsidan på World Wide Web.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3949/97 från James Nicholson (I-EDN) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Vapenvägrare i Grekland

Trots att Grekland nyligen antagit en lag som erkänner vapenvägran hävdar intressegrupper att det fortfarande förekommer diskriminering av vapenvägrare eftersom personer som för närvarande hålls fängslade för sin pacifistiska övertygelse fortfarande inte frisläppts. Det hävdas också att den nya lagen (2510/97) inte tar hänsyn till aspekter som att övertygelsen om att vapenvägra kan utvecklas under militärtjänstgöringen.

Vilken är kommissionens ståndpunkt om lagen om militärtjänst med hänsyn till vapenvägran i Grekland?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar (16 januari 1998)

Frågeställaren hänvisas till kommissionens svar på den skriftliga frågan E-868/96 från Gianni Tamino m.fl. ((EGT C 280, 25.9.1996. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-4174/97 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Sammanhållningspolitik och kultur

Kan kommissionen meddela vilka kulturprojekt som samfinansierats genom strukturfonderna under innevarande programplaneringsperiod (1994-1999) och ange vilket land och målområde varje projekt avsåg samt gemenskapens totala kostnad för genomförande och samfinansiering?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-4173/97 och E-4174/97 ingivna av Monika Wulf-Mathies för kommissionen (9 mars 1998)

Den siffra som ledamoten nämner är baserad på en uppskattning som gjorts av externa konsulter för kommissionens räkning. Såsom framhölls i meddelandet kan siffror som hänför sig till kulturverksamhet bara bli uppskattningar och måste därför tolkas med viss försiktighet. Det är särskilt svårt att identifiera kulturaspekter i program eftersom de ofta ingår i andra prioriteringar såsom turism, små och medelstora företag eller utbildning.

Med hänsyn till att medlemsstaterna godkänner och genomför projekt inom ramen för strukturfonderna i program som de själva ansvarar för, förfogar inte kommissionen över någon systematisk information om projekt på området för kultur. Flera bra exempel lades dock fram i meddelandet och dessa illustrerade nyskapande integration av kultur i åtgärder för regional utveckling och sysselsättningsskapande insatser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4047/97 från Antonio Tajani (UPE) och Claudio Azzolini (UPE) till rådet (15 januari 1998)

Ämne: Banca d'Italias självständighet

Den framtida europeiska centralbankens hörnstenar kommer att vara centralbankernas självständighet och autonomi, som fortsatt bör tryggas i allt högre grad mot interventioner från den politiska maktens sida.

Känner rådet till den italienska regeringens och de parlamentariska majoritetsgruppernas otillbörliga påtryckningar mot Banca d'Italias chef Antonio Fazio som syftar till att få denne att sänka nyckelräntesatserna, vilket det rapporterats utförligt om i pressen?

Har den italienska regeringen någonsin förelagt rådet möjligheten att omgående ersätta Antonio Fazio med centralbanksrepresentanter som står den nuvarande regeringsmajoriteten närmare?

Anser rådet inte att initiativ av denna typ äventyrar Banca d'Italias självständighet och sätter Italiens deltagande i den gemensamma europeiska valutan samt senare medlemskap i detta system på spel?

Hur bedömer rådet centralbankschef Fazios yttrande om att strukturreformer och minskning av skattetrycket är oeftergivliga för deltagandet i den gemensamma valutan?

Svar (30 mars 1998)

Rådet ämnar inte ta ställning till de påståenden som de ärade parlamentsledamöterna syftar på i sin fråga.

Rådet medger att deltagande i den gemensamma valutan framtvingar betydande strukturreformer i medlemsstaterna. En del reformer har redan genomförts, och andra håller på att genomföras.

Vad beträffar situationen i Italien erinrar rådet om att det granskade Italiens konvergensprogram för perioden 1998*2000 vid sitt möte den 7 juli 1997 samt granskade detta lands budget för 1998 vid sitt möte den 19 januari 1998. Resultaten av dessa överläggningar har offentliggjorts.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3497/97 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (10 november 1997)

Ämne: Förlängningen av Via Egnatia

Via Egnatia är en del av de transeuropeiska näten och utbyggnaden av vägen pågår redan med samfinansiering från både Europeiska kommissionen och Europeiska investeringsbanken. Beslutet om att förena huvudstäderna på Balkan genom vertikala axlar har redan fattats och det här projektet är av utomordentligt stor betydelse. Att förlänga Via Egnatia så att vägen skulle gå ända fram till Istanbul skulle ge nätet ytterligare en dimension.

Anser kommissionen att det vore något att tänka på? Skulle Europeiska kommissionen kunna vara samfinansiär för ett sådant projekt och tillsammans med Europeiska investeringsbanken granska planerna för ett sådant?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (19 december 1997)

Motorvägen Egnatia anses av gemenskapen vara ett prioriterat projekt i det transeuropeiska transportnätet. Den är också knuten till de paneuropeiska transportkorridorerna om vilka beslut fattades vid den andra paneuropeiska transportkonferensen som ägde rum på Kreta 1994, ett beslut som anpassades vid den tredje konferensen i Helsingfors under 1997. Effektiva förbindelser till Balkan skall skapas. Två förgreningar av korridor X ansluter till Via Egnatia, en som går till Thessaloniki och en annan söderut från Florina. Både korridor IV och IX går genom Ormenio, den förstnämnda till Edirne och sedan Istanbul, och den sistnämnda söderut till Alexandroupolis.

Eftersom Via Egnatia sträcker sig så långt som till Ormenio och korridor IV går från Ormenio till Istanbul, har förbindelsen mellan dessa två redan planerats vid utvecklandet av den paneuropeiska transportinfrastrukturen.

Det är sant att en eventuell förlängning av Via Egnatia till Istanbul (med en direkt förbindelse från Kipi till Istanbul, liknande den forna Via Egnatia) skulle utgöra en direkt förbindelse till Istanbul, som innebär att man undviker anslutningen via korridor IV. Eftersom en sådan förlängning av Via Egnatia helt skulle genomföras på Turkiets territorium ligger dock ansvaret för att utveckla den, inbegripet eventuellt bidrag från finansiella institut, på de turkiska myndigheterna. Om denna förlängning skulle intressera flera länder runt Svarta havet skulle den kunna diskuteras inom ramen för det paneuropeiska transportområdet runt Svarta havet, vars syfte är att det skall utvecklas ett multimodalt transportnät runt Svarta havet.

I den nuvarande budgetplanen för 1994-1999 anges ingen samfinansiering från gemenskapens sida för att förlänga Via Egnatia till Istanbul. Projektets genomförbarhet skulle kunna tas upp i en framtida undersökning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3203/97 från Maartje van Putten (PSE) till kommissionen (16 oktober 1997)

Ämne: Det nya chokladdirektivets följder för utvecklingsländerna

Rådet (utvecklingssamarbete) har vid flera tillfällen uppmanat kommissionen att genomföra en undersökning av de ekonomiska följder som kommissionens förslag till nytt direktiv om choklad får för kakaoproducenterna.

1. Stämmer de uppgifter som den nederländske ministern för utvecklingssamarbete den 10 september i år lämnat till det nederländska parlamentet enligt vilka kommissionen hittills inte hörsammat denna uppmaning?

2. Kan kommissionen meddela av vilken anledning den inte hörsammat uppmaningen?

3. Har kommissionen för avsikt att ändå låta genomföra en sådan undersökning?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (26 november 1997)

Kommissionen ber att få hänvisa till sitt svar på den skriftliga frågan P-1864 från Marianne Thyssen ((EGT C 45, 10.2.1998, s. 114. )) av vilket framgår att kommissionen uppdragit åt externa experter att genomföra en objektiv undersökning av hur den kamerunska ekonomin påverkas av det föreslagna direktivet om kakao och choklad, vilket för närvarande behandlas i Europaparlamentet och rådet. Kommissionen vill därmed tillhandahålla ett viktigt hjälpmedel för att möjliggöra en så noggrann analys som möjligt av det aktuella direktivförslagets konsekvenser.

Kommissionen har nyligen erhållit den begärda fördjupningen av undersökningen, som nu är slutförd och inom kort kommer att kunna offentliggöras.

Undersökningen skulle kunna utvidgas till andra kakaoproducerande länder, särskilt i Afrika, Västindien och Stilla havsområdet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3715/97 från Heidi Hautala (V) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Kidnappning av barn

Till följd av skilsmässa eller andra schismer kidnappas barn i EU:s medlemsstater till andra kulturer. Medlemsstatens egna myndigheter har svårt att ingripa, i synnerhet om barnen kidnappats till länder vars lagstiftning ger fadern och hans släkt bestämmanderätt i dessa frågor.

Det existerar inte mycket information om barnkidnappning och EU:s medlemsstater utnyttjar inte heller varandras erfarenheter för att få barnen tillbaka. Vilka initiativ har kommissionen tagit för att undersöka barnkidnappningsfall? På vilket sätt följer kommissionen med hur Haagkonventionen uppfylls? Hur bedömer man vad som är i barnets intresse, ifall det visar sig att en tillämpning av Haagkonventionen innebär större skada än nytta för barnet?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar (5 december 1997)

Hemsändning av barn som är föremål för denna typ av bortförande regleras av Haagkonventionen från 1980 som undertecknats av ett mycket stort antal länder, bl.a. nästan alla unionens medlemsstater, liksom av Luxemburgkonventionen från 1980 som också undertecknats av flera medlemsstater. Dessa konventioner föreskriver bland annat inrättandet av de centrala myndigheter som särskilt skall ansvara för att handlägga och sköta enskilda fall av bortförande av barn eller vägran att återlämna barn.

Uppföljningen av Haagkonventionen från 1980 garanteras av Haagkonferensen som med jämna mellanrum samlar de centrala myndigheterna för att förbättra konventionens praktiska genomförande. Kommissionen är genom Haagkonferensen associerad till detta arbete.

Enligt Haagkonventionen (artikel 13) kan återlämnandet av barn nekas, i synnerhet om ¨det finns en allvarlig risk för att barnets återlämnande skulle utsätta det för fysisk eller psykisk skada eller på annat sätt försätta det i en situation som inte är godtagbar.¨ Enligt konventionen kan återlämnandet av barnet eventuellt avslås om barnet motsätter sig ett återlämnande och om ¨barnet har uppnått en ålder och mognad vid vilken det är skäligt att ta hänsyn till dess åsikt.¨ Det åligger emellertid ytterst den nationella myndighet som beslutar om begäran om återförande att, i barnets intresse, avgöra huruvida ett återförande skall äga rum eller ej.

Kommissionen avser inte att vidta några särskilda åtgärder vad gäller bortföranden av barn, utförda av en förälder eller släkting i samband med eventuell separation.