SKRIFTLIG FRÅGA E-3719/98

från Giuseppe Rauti (NI) till kommissionen

(11 december 1998)

Angående: Liberaliserad närsjöfart (cabotage) - uppskov till år 2004 för Italien

Är kommissionen medveten om Italiens mycket svåra sits till följd av det regelverk om europeiska sjötransporttjänster inom en medlemsstat (cabotage) som träder i kraft den 1 januari 1999? Den planerade "liberaliseringen" gäller inte för Grekland - som har lyckats få uppskov till år 2004 - vilket inneburit att Grekland nu gör sig redo att "kolonisera" Italiens närsjöfart. Cabotageverksamheten i Italien står för 80 procent av persontransporttjänsterna och 45 procent av godstransporttjänsterna inom en och samma medlemsstat, och verksamheten liberaliseras alltså den 1 januari. I Italien är 15 000 sjömän på 470 fartyg direkt berörda, och indirekt 2 000 anställda på land och 29 000 anställda hos underleverantörer (se Giorgio Lonardis artikel i tidningen La Repubblica av den 17 november 1998, s. 35). Italien riskerar att förlora 5 000 miljarder lire i årliga intäkter till Grekland, ett land som bryter mot konkurrensreglerna och använder sig av ett hopplock av besättningar bestående av tredjelandsmedborgare som tvingas arbeta under slavliknande förhållanden.

Vore det inte mer än rätt, för att inte säga socialt och etiskt korrekt, att sätta upp samma tidsfrist för Grekland som för Italien, eller att också för Italiens del skjuta upp ikraftträdandet av det nya regelverket till år 2004?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(18 januari 1999)

Kommissionen anser inte att parlamentsledamotens analys av situationen stämmer.

För det första är det, enligt rådets förordning (EEG) 3577/92 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage)(1), möjligt att tillämpa värdstatens bestämmelser i alla frågor som rör bemanning hos gemenskapsrederier som utför öcabotage, och enligt den italienska lagstiftningen tillåts inte att personer från tredje land anställs på fartyg som utför cabotagetrafik. Dessutom måste sådana gemenskapsrederier följa alla bestämmelser för cabotagetrafik som gäller i den medlemsstat där fartyget är registrerat. Enligt den grekiska lagstiftningen får på samma sätt endast grekiska medborgare eller gemenskapsmedborgare anställas på fartyg som bedriver cabotagetrafik. Således kommer inte de grekiska rederierna att kunna använda sig av fartyg som bemannats med personer från tredje land vid öcabotage i Italien.

Enligt de två rapporter som kommissionen utarbetade 1995(2) och 1997(3) angående genomförandet av förordning (EEG) 3577/92, har dessutom fartyg från andra länder i gemenskapen i mycket marginell omfattning verkat inom de avreglerade cabotagesektorerna i de fem respektive medlemsstaterna i södra gemenskapen. Det är därför mycket osannolikt att den italienska öcabotagetrafiken kommer att "kolonisernas" av någon annan medlemsstats flotta.

Rådets förordning är i sin helhet bindande. Kommissionen är inte bemyndigad att förkorta tidsfrister eller förlänga övergångsperioder som rådet har fastställt.

(1) EGT L 364, 12.12.1992.

(2) Rapport från kommissionen till rådet om genomförandet av förordning (EEG) 3577/92 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage) - 1993-1994 - KOM(95) 383 slutlig.

(3) Rapport från kommissionen till rådet om genomförandet av rådets förordning nr 3577/92 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage) 1995-1996 och om de ekonomiska och sociala konsekvenserna av liberaliseringen av öcabotage - KOM(97) 296 slutlig.