ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1739/02

från Mario Borghezio (NI) till rådet

(19 juni 2002)

Ämne: Kränkning av rätten att inte avslöja informationskällor

I Italien, där antalet förordningar som utfärdas av domstolarna för att avlyssna telefonsamtal nu har nått oroväckande höga nivåer, har fallet med den journalist på tidningen Il Giornale, Marco Chiocci, som blivit utsatt för avlyssning väckt mycket stor uppmärksamhet.

Han har under tre år fått alla telefonsamtal, både privata och jobbrelaterade, avlyssnade på föreläggande av åklagarmyndigheten i Rom.

Även andra, minst lika allvarliga fall har rapporterats av pressorganisationer och av journalistkåren.

Anser inte rådet att detta handlingssätt, som är vanligt bland italienska domare, utgör en allvarlig och lagstridig kränkning av journalisternas rätt att inte avslöja sina informationskällor? Denna rätt anges uttryckligen i ministerrådets rekommendation R(2000)7 till EU:s medlemsstater som antogs den 8 mars 2000, om journalisters rätt att inte avslöja sina informationskällor, och i vilken speciellt princip nr 6 eftersträvar att hindra att man genom ett beslut om avlyssning, övervakning, husrannsakan eller beslag kringgår skyddet av journalisternas informationskällor eller att detta skydd genom ett sådant beslut begränsas.

Svar

(8 oktober 2002)

Enligt artikel 33 i Fördraget om Europeiska unionen är det medlemsstaterna som har ansvar för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. Det är inte rådets sak att inta en ståndpunkt om de åtgärder som vidtagits i detta sammanhang av en medlemsstat i ett enskilt fall.

Den rekommendation som nämns av den ärade parlamentsledamoten har antagits inom ramen för Europarådet. Europeiska unionens råd har inte möjlighet att avgöra om den har kränkts.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1898/02

från Mario Borghezio (NI) till kommissionen

(1 juli 2002)

Ämne: Begäran om en rapport angående stödbelopp från EU till de länder varifrån de flesta illegala invandrarna kommer

Stöd till utvecklingen i Europa har strategisk betydelse för att hindra invandringen från länder utanför EU.

Flera länder tar emot stöd från EU, men det är tyvärr inte alla som aktivt samarbetar med EU-länderna för att hindra den illegala invandringen och människosmugglingen.

Anser kommissionen att det vore lämpligt att ta fram en rapport om omfattningen på och metoderna för detta samarbete mot den illegala invandringen?

Kan kommissionen under tiden redogöra för hur stora belopp som EU betalar ut i stöd till de länder utanför EU varifrån de flesta invandrarna kommer?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(7 augusti 2002)

Kommissionen anser att biståndspolitiken är grundläggande för att på längre sikt normalisera de största flyktingströmmarna. Kommissionen planerar att inom kort lägga fram ett meddelande om utveckling och migration för att uppmärksamma hur de underliggande orsakerna kan påverkas.

Under förberedelserna av Europeiska rådets möte i Sevilla i juni 2002 frågade vissa medlemsstater hur de bör förhålla sig till tredje land som inte anses samarbeta tillräckligt aktivt med EU i kampen mot olaglig invandring. Kommissionen ansluter sig till den nyanserade hållningen i slutsatserna från Sevilla.

I slutsatserna erinras om hur viktigt det är med ett sammanhållet och övergripande arbete som inriktas på de underliggande orsakerna till olaglig invandring, samt om vilken roll ekonomiskt samarbete, handel, utvecklingsbistånd och konfliktförebyggande spelar i sammanhanget. Samtidigt kan det ändå erinras om att de grundläggande skälen för att migrera har samband med skillnader i levnadsstandard och de internationellt sett ökande klyftorna mellan världens länder och regioner.

Europeiska rådet framhöll även att det är nödvändigt att inleda en systematisk utvärdering av förbindelserna med de tredje länder som inte samarbetar i kampen mot olaglig invandring och att beakta denna utvärdering i förbindelserna mellan EU och de berörda länderna på alla relevanta områden. Kommissionen kommer att delta i detta arbete.

När det gäller storleken på biståndet till ursprungsländerna kommer närmare upplysningar att finnas i en rapport om användningen av tillgängliga finansiella medel i invandrings- och asylfrågor som kommissionen på rådets uppmaning skall lämna före slutet av oktober.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1985/02

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(1 juli 2002)

Ämne: Europeiska kommissionens undersökning av kartellbildningen inom sockersektorn

Som svar på min muntliga fråga H-0401/02(1) uppger kommissionsledamoten Monti att Europeiska kommissionen har utfört en undersökning som avslutades 2001, och som visade att det inte existerade kartellbildningar inom den industriella sockerproduktionen i Europeiska unionen.

Kan kommissionen tillställa mig en kopia av nämna undersökning?

(1) Muntligt svar av den 11 juni 2002.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 augusti 2002)

Som svar på parlamentsledamotens muntliga fråga H-0401/02 vid frågestunden under Europaparlamentets sammanträdesperiod i juni 2002 uppgav kommissionen att den hade mottagit ett klagomål i slutet av 2000 och undersökt ärendet under 2001.

Den klagande ansåg sig ha blivit offer för en försäljningsvägran från sockerproducenter i en viss medlemsstat. Klagomålet gällde alltså inte en prisöverenskommelse eller uppdelning av marknaden på EU-nivå.

Den klagande drog senare tillbaka sitt klagomål. Eftersom omständigheterna i ärendet inte motiverade en fortsatt undersökning på egen hand beslutade kommissionen att avsluta ärendet. Den handling som parlamentsledamoten efterfrågar har således aldrig upprättats av kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0851/02

från Maurizio Turco (NI) till kommissionen

(27 mars 2002)

Ämne: Mängden nickel och tributyltenn (TBT) i produktionen av mynt och sedlar och deras effekter på människors hälsa

En- och tvåeuromynten innehåller nickel. För att stabilisera sedlars färg används tributyltenn (TBT). Kan kommissionen med hänsyn till detta besvara följande frågor:

- Kan mängden nickel i en- och tvåeuromynten vara skadlig för människors hälsa? Har kommissionen genomfört undersökningar eller begärt vetenskapliga yttranden innan mynten tillverkades?

- Finns det sedlar, och i så fall av vilka valörer, i vilken tributyltenn använts? Kan den använda kvantiteten vara skadlig för människors hälsa? Har kommissionen genomfört undersökningar eller begärt vetenskapliga yttranden innan de tillverkades?

- Kunde en- och tvåeuromynten ha tillverkats med ett mindre farligt material än nickel och kunde ett mindre giftigt stabiliseringsmedel än tributyltenn (TBT) ha använts för sedlarna?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(28 maj 2002)

Innan tillverkningen av euromynten inleddes gjorde kommissionen vetenskapliga undersökningar i frågan och man fann inga slutgiltiga vetenskapliga bevis mot en användning av nickel.

Det nickel som används i 1-centsmynt och 2-centsmynt sitter främst i legeringen vilket gör att kontakten med huden är begränsad.

Det är nödvändigt att ha med nickel för att minska risken för förfalskningar. Eftersom 1-centsmyntet och 2-centsmyntet kräver en särskild hög säkerhetsgrad, används nickel när dessa högkvalitetsmynt framställs. Emellertid är antalet mynt som innehåller nickel mycket mindre än antalet tidigare i de nationella mynten (14 procent av euromyntet innehåller nickel jämfört 75 procent av de nationella mynt som fanns i omlopp).

Beslutet om de tekniska specifikationerna för sedlarna fattades av Europeiska monetära institutet (EMI) och omfattas för närvarande av Europeiska centralbankens (ECB) behörighet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2337/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(26 juli 2002)

Ämne: Cirkusdjur

Kringresande cirkusar och menagerier kan redan till följd av sin natur aldrig stå till tjänst med ordentliga inhägnader och motionsutrymmen för sina djur och det går inte att lagstiftningsvägen slå fast vad som skall anses vara lämpliga förhållanden för djuren. Håller kommissionen med om att det skulle vara mycket enklare om man helt enkelt förbjöd cirkusar att använda djur i sina uppvisningar och att det dessutom skulle gå mycket lättare att övervaka att ett sådant förbud efterlevdes? Detta kan på kort sikt innebära att vissa djur måste lämnas till reservat eller rentav avlivas. På lång sikt skulle det betyda att man inte längre skulle röra sig med två (eller tre) olika skyddsnivåer inom lagarna om djurens välfärd, alltså en för sällskapsdjur, en annan för husdjur inom lantbruket och ytterligare en för djur som används vid uppvisningar.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

I Protokollet om djurskydd och djurens välfärd som fogas till EG-fördraget genom Amsterdamfördraget anges att gemenskapen fullt ut skall ta hänsyn till djurens välfärd vid utformningen av gemenskapens politik i fråga om jordbruk, transport, inre marknad och forskning. Där betonas även att man skall respektera medlemsstaternas religiösa riter, kulturella traditioner och regionalt arv.

Cirkusar skulle mycket väl kunna betraktas som tillhörande en lång kulturell tradition i vissa, om inte merparten av medlemsstaterna och användningen av djur i dessa uppvisningar skulle kunna ses som en del av denna tradition.

Vidare anser kommissionen att det för närvarande inte finns någon rättslig grund för att införa ett förbud på gemenskapsnivå mot djuruppvisningar på cirkus med djurens välfärd som motivering.

Dessutom är gemenskapens befogenhet att agera i fråga om cirkusar begränsad, så länge det inte finns bevis för att olika nationella metoder har hindrat den inre marknadens funktion eller andra relevanta gemenskapsmål enligt EG-fördraget. Det är således fortfarande helt och fullt medlemsstaternas ansvar att besluta om huruvida användningen av djur skall förbjudas vid sådana uppvisningar eller att definiera under vilka villkor det skall vara tillåtet med hänsyn till djurens välfärd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0461/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(22 februari 2002)

Ämne: Stängning av Ellinikon-flygplatsen i Athen

Den nya flygplatsen Spata i Athen togs nyligen i drift, och de grekiska myndigheterna har beslutat att stänga Ellinikon-flygplatsen, som tidigare skött trafiken till och från Athen. Detta beslut ger upphov till många frågor, t.ex. vad som skulle hända om Spata stängdes och ingen alternativ flygplats fanns. Detta hände nyligen när Spata stängdes på grund av snö; många flighter fick ställas in och hundratals resenärer drabbades.

Enligt rapporter i den grekiska pressen kommer stängningen av Ellinikon att orsaka stora problem. Till exempel kan flygbolaget Olympic Airways inte flytta till Spata, katastrofsystemet för lufttransport (EKAV) är i kaos och privata flygskolor kommer att drabbas av stora problem.

Ordföranden för förbundet för piloter och flygplansägare har sagt att stängningen av flygplatsen inte bara kommer att orsaka problem för pilotutbildningen, det kommer att omöjliggöra den helt och hållet.

Vad anser kommissionen om stängningen av Ellinikon-flygplatsen? Vilka samråd höll de grekiska myndigheterna innan flygplatsen stängdes? Finns det några fall i andra EU-länder där man stängt en gammal flygplats för att man öppnat en ny? Vilka av EU:s huvudstäder har fler än en flygplats?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(4 april 2002)

Det är medlemsstaternas egna myndigheter som beslutar i frågor om konstruktion och utveckling av flygplatser, och om hur offentliga medel skall fördelas mellan flygplatserna i en medlemsstat. Beslut om att stänga en flygplats ligger också inom de nationella myndigheternas ansvarsområde. Kommissionen kan därför inte kommentera stängningen av Hellinikon-flygplatsen.

De grekiska myndigheterna konsulterade inte kommissionen innan de beslöt att stänga Hellinikon-flygplatsen. De hade varken någon skyldighet eller något behov av att göra detta.

Den gamla Riem-flygplatsen i München i Tyskland stängdes 1992 när den nya Erding-flygplatsen öppnades.

De huvudstäder inom unionen som har mer än en flygplats är Berlin (Schoenefeld, Tegel, Tempelhof), Paris (Charles de Gaulle, Orly), Rom (Fiumicino, Ciampino, Urbe), Stockholm (Arlanda, Bromma, Skavsta) och London (City, Gatwick, Heathrow, Stansted).
SKRIFTLIG FRÅGA P-1097/02

från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(9 april 2002)

Ämne: Ungern upptaget i förteckningen över länder som inte är samarbetsvilliga i fråga om bekämpning av penningtvätt

Den internationella finansiella aktionsgruppen mot penningtvätt klassificerade i sin rapport av den 22 juni 2001 (senaste uppdateringen gjordes i februari 2002) Ungern som icke samarbetsvilligt land (NCCT).

Eftersom kommissionen är medlem i aktionsgruppen ställer jag följande frågor till kommissionen:

- Av vilka skäl har Ungern klassificerats som icke samarbetsvilligt land (NCCT)?

- Hur bedömer kommissionen detta med tanke på anslutningsförhandlingarna och tredje pelaren?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 maj 2002)

I juni 2001 förde arbetsgruppen mot penningtvätt (FATF) upp Ungern på förteckningen över icke-samarbetsvilliga länder och territorier, det vill säga länder och territorier som vidtar otillräckliga åtgärder mot penningtvätt.

Det viktigaste skälet till att Ungern finns med på FATF:s lista är att landet tillåter anonyma bankböcker. I samband med anslutningsförhandlingarna hade Ungern redan åtagit sig att upphöra med detta från och med anslutningen till EU. FATF ansåg att åtgärder borde vidtas tidigare.

Ungern har sedan landet fördes upp på förteckningen aktivt strävat efter att tillmötesgå FATF:s krav. FATF noterade i ett pressmeddelande den 1 februari 2002 (se http://www.fatf-gafi.org) med särskild tillfredsställelse de snabba och betydande framsteg som Ungern har gjort för att åtgärda tidigare konstaterade brister.

Ungern kan förvänta sig att tas bort från förteckningen inom en snar framtid, under förutsättning att FATF även i fortsättningen är nöjd med genomförandet av reformerna.

Kommissionen är övertygad om att frågan kommer att lösas i god tid före anslutningen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1025/02

från Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) till rådet

(5 april 2002)

Ämne: Händelserna i Mellanöstern

Det tragiska händelseförloppet i Mellanöstern fortsätter och rör, liksom även dess konsekvenser, viktiga EU-intressen. Det är nödvändigt att unionen aktivt tar del i skeendena och i försöken att finna en lösning.

Vad har Europeiska rådet gjort hittills, och vilka åtgärder planerar man för att se till att Europeiska unionen inte enbart fungerar som främsta finansiär i området utan också främjar politiska lösningar som inte bara Mellanöstern utan även Europeiska unionen har behov av?

Svar

(30 september 2002)

Rådet fortsätter sitt aktiva deltagande för att söka fred i Mellanöstern, på grundval av relevanta resolutioner från Förenta nationernas säkerhetsråd. Ministrarna diskuterade frågan när de möttes den 3 april i Luxemburg, sedan i samband med den femte EuropaMedelhavskonferensen som hölls i Valencia. Vidare fanns frågan om Mellanöstern på dagordningen för rådet (allmänna frågor) den 15 april och därefter den 13 maj. Den fanns åter på dagordningen för rådet (allmänna frågor) den 17 juni 2002. Generalsekreteraren/den höge representanten Javier Solana besökte nyligen till område och mötte där såväl presidenten för den palestinska myndigheten Yassir Arafat som den israeliske premiärministern Ariel Sharon. Vidare deltog han tillsammans med rådets ordförande i mötet med fyrpartmötet på ministernivå som hölls i Washington den 2 maj. Rådet är ense med den ärade parlamentsledamoten om att en politisk lösning är avgörande för att varaktigt skapa fred och säkerhet i området.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0969/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(10 april 2002)

Ämne: Funktionshindrades rättigheter

För närvarande arbetas det med ett nytt förslag till EU-förordning om samarbetsbistånd till Asien och Latinamerika. Ämnar Europeiska kommissionen särskilt nämna de funktionshindrades rättigheter i detta förslag?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0969/02 och E-0970/02ingivet av Christopher Patten för kommissionen

(21 maj 2002)

Avsikten med förslaget till ny förordning om samarbetet med länderna i Asien och Latinamerika är inte att ge politiska eller strategiska riktlinjer. Förslaget innehåller snarare sådana bestämmelser och förfaranden som krävs för att programplaneringen av samarbetet mellan gemenskapen och partnerländerna skall kunna ske och beslut fattas på ett effektivt sätt.

Målsättningarna för samarbetet beskrivs i allmänna ordalag för att insatser skall kunna göras på alla de tilltänkta samarbetsområdena enligt de avtal som ingåtts mellan gemenskapen och mottagarländerna och i enlighet med de verksamhets- och samarbetsriktlinjer som antas i lämpliga sammanhang.

Därför innehåller det förslag som kommissionen håller på att utarbeta inte någon särskild hänvisning till de funktionshindrades rättigheter, även om dessa omfattas av artikeln om de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, på vilken förslaget bygger. Allteftersom de mänskliga rättigheterna gradvis integreras i utvecklingssamarbetet kan det dock förutses att det blir mera vanligt att områdesövergripande frågor, exempelvis de funktionshindrades rättigheter, får sin givna plats i samband med insatser som stöds av gemenskapen.

Även om det i meddelandet från kommissionen Europa och Asien: en strategisk ram för förbättrade partnerskap(1) inte finns någon uttrycklig hänvisning till funktionshindrade personer, framgår det tydligt att fattigdomslindring är ett av de centrala syftena med samarbetet.

Kommissionen strävar efter att åstadkomma detta genom att stödja sektorsprogram på de sociala områdena, förstärka dialogen i policy-frågor och dela med sig av EU:s egna erfarenheter. Den uppställer respekten för de mänskliga rättigheterna som ett centralt mål för gemenskapens åtgärder, i överensstämmelse med kommissionens meddelande med rubriken Europeiska unionens roll i arbetet för att främja mänskliga rättigheter och demokratisering i tredje land(2).

Det är i samband med den dialog som förs med partnerländerna och vid programplaneringen av biståndet som kommissionen kommer att sörja för att de mänskliga rättigheterna, däribland de funktionshindrades rättigheter, hanteras på ett lämpligt sätt.

(1) KOM(2001) 469 slutlig.

(2) KOM(2001) 252 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1506/02

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(29 maj 2002)

Ämne: Framställning av vinäger från torkade druvor

I Grekland har man sedan antiken tillverkat vinäger av soltorkade druvor (främst druvor från Korint). Enligt den grekiska livsmedelslagstiftningen betecknas denna äkta vinäger och den exporteras med stor framgång till hela världen.

I vinförordningen (EG) nr 1493/1999(1) saknas ett tydligt fastställande av att även vinäger som framställs av druvor är vinbaserad vinäger, trots att framställning av vinäger av vin anges. Dessutom anges det i samma förordning att ren sprit framställd av druvor är likvärdig med ren sprit framställd av vin.

Med tanke på att framställningen av vinäger från druvor är en verksamhet som gynnar producenterna, i synnerhet dem som verkar i ett så eftersatt och fattigt område som Peloponnessos, vill jag fråga om kommissionen avser att föreslå de ändringar av förordning 1493/99 som krävs för att tydligt och klart fastställa att vinäger från soltorkade druvor är vinbaserad vinäger, vilket det i praktiken är, på samma sätt som gäller för ren sprit framställd av druvor?

(1) EGT L 179, 14.7.1999, s. 1.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(4 juli 2002)

Alkohol framställd av torkade druvor tas inte upp i rådets förordning (EG) nr 1493/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, men den likställs i praktiken med vinalkohol när den används för framställning av likörvin, som definieras i bilagan till ovannämnda förordning. I övrigt fastställs i artikel 1.4 d och 1.4 h i rådets förordning (EEG) nr 1576/89 av den 29 maj 1989 om allmänna bestämmelser för definition, beskrivning och presentation av spritdrycker(1) tydliga och skilda definitioner av vinsprit och russinsprit.

Situationen är annorlunda när det gäller vinäger. I bilaga I till rådets förordning (EG) nr 1493/1999 definieras vinättika som vinäger erhållen enbart genom ättiksyrajäsning av vin.

Vin definieras i gemenskapens bestämmelser som den produkt som framställs uteslutande genom alkoholjäsning av krossade eller okrossade färska druvor eller av druvmust. Vin kan alltså inte framställas genom alkoholjäsning av torkade druvor och kommissionen anser att russinvinäger, eftersom den inte är en vinprodukt, heller inte omfattas av bestämmelserna i förordning (EG) nr 1493/1999.

Kommissionen har för närvarande inga planer på att införa några definitioner eller särskilda bestämmelser gällande denna produkt i förordningen.

(1) EGT L 160, 12.6.1989.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2198/02

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(19 juli 2002)

Ämne: Förslag till direktiv om miljöansvar konsekvenser för små och medelstora företag

Med anledning av förslaget till direktiv om ansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador,(1), skulle jag vilja ha svar på följande frågor:

Har kommissionen undersökt hur de små och medelstora företagens konkurrensställning gentemot större företag kommer att påverkas av den framtida marknaden för miljöansvarsförsäkringar?

Vilka slutsatser har kommissionen kommit fram till?

Om den framtida marknaden för miljöansvarsförsäkringar leder till att små och medelstora företag missgynnas i förhållande till större företag, anser kommissionen i så fall att det behövs åtgärder för att begränsa dessa konsekvenser för de små och medelstora företagen till ett minimum? Vilka åtgärder skulle i så fall behövas?

(1) KOM(2002) 17 EGT C 151 E, 25.6.2002, s. 132.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(10 september 2002)

Kommissionen har undersökt de ekonomiska konsekvenserna av förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador(1). Frågeställaren hänvisas i synnerhet till avsnitt 4 i förslagets motivering, Ekonomisk bedömning av vinster och kostnader med förslaget, samt till den blankett för konsekvensanalys som medföljer förslaget.

Det har inte genomförts någon särskild konsekvensanalys för små och medelstora företag, eftersom ett företags storlek inte nödvändigtvis säger någonting om vilka miljöskador som kan uppstå.

Det verkar inte som om en framtida marknad för miljöansvarsförsäkring skulle leda till att små och medelstora företag eftersätts i jämförelse med stora företag. Försäkringspremien skulle bero på den risknivå som varje enskilt företag uppvisar. Denna risknivå bör fastställas av försäkringsbolaget för varje enskilt företag, och därvid kommer man sannolikt att ta hänsyn till hur effektiva och omfattande de begränsande och förebyggande åtgärder som varje enskild operatör vidtar är. Med andra ord bör alla insatser som en operatör gör för att förebygga eller åtminstone minska riskerna för olyckor som kan vålla miljöskador leda till att den försäkringspremie som företaget betalar minskar. Dessutom är det vanligt i försäkringsbranschen att fastställa premien utgående från det försäkrade företagets omsättning, vilket kan anses vara till de små och medelstora företagens fördel.

Därför kan kommissionen i nuläget inte hålla med om att det krävs särskilda åtgärder för de små och medelstora företagen.

(1) KOM(2002) 17 slutlig, EGT C 151, 25.6.2002.