SKRIFTLIG FRÅGA E-1709/97 från Hiltrud Breyer (V) till rådet (22 maj 1997)

Ämne: Lag om inmatning på elnätet

I en skrivelse från kommissionär Van Miert till den tyska näringsministern Rexrodt av den 26 oktober 1996 omtalas negativa effekter av lagen om inmatning på elnätet (Stromeinspeisegesetz) på handeln med el inom gemenskapen. I samband med skrivelsen anmodades generaldirektorat XVII att yttra sig. I ett internt yttrande från GD XVII till GD IV från sommaren 1996 omtalas påstådda oproportionerligt höga ¨windfall profits¨ vid nya eller i framtiden byggda vindkraftanläggningar i Tyskland. Under tiden (början av 1997) har studier av tyska forskningsinstitut offentliggjorts om kostnadsutvecklingen för vindenergi, som visar att det inte kan vara tal om att för höga bidrag utbetalas till följd av lagen om inmatning på elnätet. Dessa undersökningar visar att de för närvarande beviljade bidragssatserna endast är tillräckliga för lönsam drift av anläggningar med gynnsam kustnära placering. Beräkningen beaktade inte ens eventuella framtida skador och reparationsarbeten.

1. Känner ministerrådet till dessa undersökningar?

2. Hur bedömer ministerrådet det likaledes i det ovan nämnda interna meddelandet ställda kravet på stöd till förnybara energier enbart via offentliga medel, istället för att fortsätta med de framgångsrikaste instrumenten för att främja förnybar energi som överhuvudtaget inte tar offentliga medel i anspråk (exempelvis lagen om inmatning på elnätet) och vidareutveckla dessa? Är ett sådant krav på finansiering med offentliga medel inte i strid med Maastrichtkriterierna, som kräver en återhållsam budgetpolitik?

3. Vilka metoder för att främja förnybar energi har enligt vad ministerrådet känner till visat sig vara bäst under de senaste åren? Erbjuder ett system med garanterade minimipriser inte den effektivaste möjligheten för en så snabb öppning av marknaden som möjligt för förnybara energikällor?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1707/97, E-1709/97, E-1711/97 och E-1713/97 (25 september 1997)

1. Rådet håller med den ärade parlamentsledamoten om att förnybar energi har en viktig roll att spela i gemenskapens och medlemsstaternas strävanden att skydda miljön. I den gemensamma ståndpunkten om en översyn av Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön och en hållbar utveckling kallat ¨Mot en hållbar utveckling¨ ((EGT C 157, 24.5.1997, s. 12. )), föreslår rådet prioriteringar för energisektorn. Några av dessa prioriteringar är att främja energieffektivitet och rationell användning av energi samt stödja utveckling och användning av energisparande teknik och metoder, inbegripet förnybara energikällor och kombinerad värme och kraft, genom lämpliga program och åtgärder för att öka medvetenheten och informera och utarbeta kriterier för kontroll av bidragsprogram för att korrigera stimulansåtgärder som har negativ effekt.

Rådets resolution om förnybara energikällor som antogs av energiministrarna vid rådets möte den 27 maj 1997, innehåller dessutom rådets ståndpunkt när det gäller olika ämnen i samband med förnybara energikällor och i synnerhet frågor som väckts i kommissionens grönbok om en gemenskapsstrategi, ¨Energi för framtiden - förnybara energikällor¨. Resolutionen räknar upp en rad åtgärder som kan öka förbrukningen av förnybar energi. Dessa innefattar åtgärder och metoder inom områdena för forskning, utveckling och demonstration, marknadsvillkor, konsumentinformation och konsumenternas förtroende samt samordning och övervakning. Resolutionen noterar också att en aktiv regeringspolitik på både medlemsstats- och gemenskapsnivå är nödvändig för att förbättra de förnybara energikällornas konkurrenskraft.

Rådet är alltså väl medvetet om de ansträngningar som krävs för att uppnå det vägledande målet att fördubbla den totala andelen förnybara energikällor till år 2010.

2. Rådet kan inte uttala sig om lagstifningsåtgärder som vidtagits i en av Europeiska unionens medlemsstater. Enligt artikel 93 i EG-fördraget har kommissionen befogenhet att granska alla stödprogram som förekommer i medlemsstaterna för att förvissa sig om att de är förenliga med den gemensamma marknaden.

3. Rådet känner inte till den skrivelse som avses i frågorna. Rådet känner inte heller till kommissionens ¨interna yttrande¨ som nämns i frågorna från den ärade parlamentsledamoten.