SKRIFTLIG FRÅGA E-1375/98 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (7 maj 1998)

Ämne: Inrättande av ett nytt organ för utbetalningar och kontroll av gemenskapsstöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket

Den grekiska regeringen har lagt fram ett lagförslag om att inrätta ett organ för utbetalningar och kontroll av gemenskapsstöd för rådgivning och garantistöd som skall förvalta och kontrollera anslagen från jordbruksfonden och utföra nödvändiga förberedande tekniska kontroller.

Eftersom det i rådets förordning (EG) nr 1287/95 ((EGT L 125, 8.6.1995, s. 1.)) står att ¨ett decentraliserat förvaltningssystem för gemenskapens fonder innebär, särskilt efter reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, att flera utbetalande organ kan utses¨ och i artikel 1 i kommissionens förordning (EG) nr 1663/95 ((EGT L 158, 8.7.1995, s. 6.)) att ¨varje medlemsstat skall fastställa antalet ackrediterad utbetalningsställen /.../ efter samråd med kommissionen¨, tillfrågas kommissionen:

1. Anser den att den grekiska regeringens beslut att skapa ett enda utbetalningsorgan som skall förvalta och utföra den tekniska kontrollen för alla produkter och alla verksamheter som omfattas av Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket är förenligt med innebörden i förordning 1287/95 som förordar inrättande av fler än ett betalningsorgan?

2. Anser den att det föreslagna organet på ett tillfredsställande sätt kommer att utföra kontrollen och utbetalningarna av gemenskapsstöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, mot bakgrund av att anslagen till produktionen stadigt kommer att minska på grund av reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken, samtidigt som det direkta stödet och strukturstödet som främst kräver regional och lokal snarare än centraliserad förvaltning kommer att öka?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (9 juni 1998)

1. Genom bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 1287/95 av den 22 maj 1995 om ändring av förordning (EEG) nr 729/70 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken framgår det tydligt att medlemsstaterna inte har någon skyldighet att upprätta flera utbetalningsställen. Även om det i den nya artikel 4.1 i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken ((EGT L 94, 28.4.1970. )) talas om ¨de myndigheter och organ som ges befogenhet...¨avser detta fall då det kan finnas flera, men det utesluter inte möjligheten att det bara finns en myndighet eller ett organ, eftersom det i artikel 4.2 uttryckligen står: ¨Varje medlemsstat skall, med beaktande av landets konstitutionella bestämmelser och institutionella struktur, begränsa antalet godkända utbetalningsställen organ till minsta möjliga antal för att de utgifter som avses i artiklarna 2 och 3 skall kunna betalas under tillfredsställande förvaltnings- och bokföringsförhållanden.¨.

Situationen i Grekland är sålunda till fullo förenlig med både andemeningen och den faktiska ordalydelsen i förordning (EG) nr 1287/95.

I samband med detta kan man notera att sex andra medlemsstater endast har ett utbetalningsställen (Danmark, Irland, Luxemburg, Finland och Sverige).

2. Utbetalningsstället skall uppfylla bestämmelserna i kommissionens förordning (EG) nr 1663/95 av den 7 juli 1995 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 729/70 i fråga om förfarandet vid avslutande av räkenskaperna för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), i vars bilaga man återfinner de kriterier som skall iakttas för ackreditering. Bestämmelserna i denna bilaga öppnar möjligheter för ett stort antal olika organ och förfaranden som medlemsstaterna inrättar på det sätt de finner nödvändigt.

I detta fall gör bestämmelserna i bilagan till förordning (EG) nr 1663/95 det möjligt (se punkt 4) för utbetalningsstället att delegera hela eller delar av godkännandefunktionen (vars mål är att fastställa det belopp som skall betalas till de stödberättigade i enlighet med gemenskapens regler) och den tekniska servicefunktionen (vars mål är att kontrollera de grunder som utbetalningarna till de stödberättigade grundar sig på) till andra organ under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda. Dessa bestämmelser gör det möjligt att ha en förvaltning som arbetar nära fältet, och som motsvarar det som parlamentsledamoten efterfrågar.