ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0615/01

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(1 mars 2001)

Ämne: Skatter

I en intervju nyligen i La Tribune uppgav kommissionsledamot Lamy att skattefrågan utgjorde kärnan i problemet med att samordna de politiska och ekonomiska strukturerna.

Vilka skatter anser kommissionen att man måste samordna för att EU skall fungera bättre?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(23 april 2001)

Kommissionen anser att på en inre marknad och inom en ekonomisk och monetär union är vissa skattepolitiska frågor av gemensamt intresse. Intervjun med den för handelsfrågor ansvarige kommissionsledamoten i La Tribune, till vilken det hänvisas, syftade till att utveckla den tanken.

När det gäller vilka skatter som skall beaktas vid främjandet av en väl fungerande inre marknad inom gemenskapen, erinras det om att i EG-fördraget uppmanas kommissionen att föreslå åtgärder som är nödvändiga för harmoniseringen av indirekta skatter och omsättningsskatter. I samförstånd med Europaparlamentet och rådet har kommissionen för övrigt inlett en gemensam strategi när det gäller skatt på sparande och bekämpning av de system för företagsbeskattning som leder till skadlig skattekonkurrens. Kommissionen har för avsikt att i framtiden fortsätta och intensifiera den strategi som inletts i syfte att säkerställa att beskattningen bidrar till att den inre marknaden och den ekonomiska och monetära unionen fungerar på ett harmoniskt sätt, samtidigt som medlemsstaternas möjlighet att finansiera nödvändiga offentliga utgifter bevaras. Den nuvarande institutionella ramen, som kännetecknas av att enhällighet fortfarande krävs när det gäller beskattning, bidrar inte till att beslut snabbt kan fattas på detta område.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0342/01

från Reinhold Messner (Verts/ALE) till kommissionen

(6 februari 2001)

Ämne: Gemenskapsstöd till en turistanläggning i Valsesia och Monterosa

I kommissionens svar på min fråga P-3610/00(1) sägs att kommissionen inte kände till den situation som beskrivits och att kommissionen hade vidtagit åtgärder för att få detaljerade uppgifter och se till att gemenskapsreglerna följdes.

När det gäller gemenskapsstödet på 4 943 miljarder för en linbaneförbindelserna mellan de två dalgångarna Valsesia och Valle di Gressoney, har 60 procent av summan redan betalats ut.

Återstående summa skall betalas ut då anläggningen slutbesiktigas. Detta bidrag har också gått till en väg som går upp till 2 500 meters höjd. Vägen har anlagts utan erforderliga tillstånd och har anmälts till behöriga myndigheter av en naturskyddsgrupp (som ännu inte fått något svar på sin anmälan).

Anser inte kommissionen att utbetalningen av den återstående delen av bidraget för skjutas upp tills utredningen har slutförts, inte minst med tanke på att projektet i fråga berör en plats som är av gemenskapsintresse?

(1) EGT C 163 E, 6.6.2001, s. 179.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Barnier

(12 mars 2001)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0024/01

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(17 januari 2001)

Ämne: Slopade tullavgifter på tonfiskfiléer

Förra året lade kommissionen fram ett förslag till rådet om en gemensam organisation av marknaden för fiskesektorn. Enligt förslaget skulle tullavgifterna på tonfiskfiléer tas bort. Denna tanke mötte motstånd hos gemenskapens tonfiskfiléindustri och hos vissa medlemsstater. Inom rådet gjorde man då en överenskommelse i enlighet med innehållet i en oberoende rapport som utarbetats på begäran av kommissionen, och som uppgav att marknadens behov var tillgodosedda, och att produktionsbortfallet

kunde beräknas till 4 000 ton. Kommissionen har aldrig förklarat varför den utsatte en hel fiske- och industrisektor för en sådan risk, genom att lägga fram detta så skadliga förslag om att avskaffa tullavgiften på tonfiskfiléer, särskilt som man dittills alltid följt den strategi som gemenskapen främjat om förstärkt integration.

Kan kommissionen förklara vilka de verkliga motiven till förslaget var, och vilka intressen kommissionen försvarade vid detta tillfälle?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 februari 2001)

Kommissionen gav redan i sitt svar på den skriftliga frågan E-0756/00(1) från parlamentsledamoten exempel på några av de faktorer som påverkat beslutet att lägga fram förslaget.

Den ökande efterfrågan på tonfiskfilé har till en del tillgodosetts genom ständigt ökande import från tredje land. Kommissionen sluter sig av detta till att den påtagliga tendens som råder på gemenskapsmarknaden för fiskprodukter mot ett allt större beroende av tredje land för råvaruförsörjningen, också gäller på marknaden för tonfisk.

Studien bekräftar också att gemenskapsföretagens utnyttjande av tonfiskfilé som råvara vid konservproduktion bidrar till att förbättra konkurrenskraften för konserverna såväl på det interna planet som på den internationella marknaden. I studien framförs, och kommissionen delar denna åsikt, att denna förbättring av konkurrenskraften är desto mer nödvändig som vissa gemenskapsindustrier inom sektorn för tonfiskkonserver borde genomföra strukturanpassningsåtgärder för att säkerställa sin långsiktiga livskraft.

Slutligen erinrar kommissionen om att det finns ett begränsat men reellt försörjningsunderskott som kan inträda säsongsmässigt på gemenskapsmarknaden för denna produkt.

Kommissionen lade för år 2000 liksom för föregående år fram förslag om öppnande av en begränsad tullkvot för tonfiskfilé. Rådet beslutade i sin tur att öppna dessa kvoter.

Rådet och kommissionen gjorde den 17 september 1999 en gemensam deklaration på medellång sikt enligt vilken en flerårig kvot på 4 000 ton till 6 % tull öppnas för perioden 20012003. Genom denna kvot blir det möjligt för gemenskapsindustrin att klara av det underskott som avses ovan. Den kommer också att underlätta övergången till en ökad konkurrenskraft på gemenskapsmarknaden och den internationella marknaden för de gemenskapsföretag som måste genomföra strukturanpassning.

(1) EGT C 26 E, 26.1.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0042/01

från Johannes Swoboda (PSE) till kommissionen

(16 januari 2001)

Ämne: Schweiziska företags vägran att sända reservdelar till urmakare i EU:s medlemsstater

Många urmakare inom EU, som skall reparera klockor åt sina kunder, kan inte reparera dem, eftersom schweiziska klocktillverkare, visserligen med generalagenturer i EU-länderna, vägrar att sända reservdelar om inte urmakaren slutit ett specialavtal med tillverkarna.

Kan man i detta fall tala om att olika urmakare blir olovligt diskriminerade? Vilka möjligheter har kommissionen att ingripa mot metoder som förhindrar urmakarna att utöva sitt yrke?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(8 mars 2001)

Enligt kommissionens gruppundantagsförordning (EG) nr 2790/1999 av den 22 december 1999 rörande tillämpningen av artikel 81.3 (tidigare artikel 85) i EG-fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden(1) är sådana selektiva distributionssystem som beskrivs i frågan undantagna från det förbud som fastställs i artikel 81.1 i EG-fördraget om tillverkarens andel av den relevanta marknaden inte överstiger 30 %. Under detta tröskelvärde anses de eventuella negativa verkningarna för konkurrensen vara minimala eller obefintliga och uppvägas av de förväntade positiva verkningarna av t.ex. bättre service från utbildad personal. Över detta tröskelvärde kan det vara nödvändigt med en enskild undersökning för att bedöma eventuella negativa verkningar för konkurrensen eller eventuellt ökad effektivitet.

Det selektiva distributionssystemet måste även uppfylla villkoren i artiklarna 4 och 5 i förordningen för att kunna omfattas av gruppundantaget. Det viktigaste villkoret (artikel 4.6) när det gäller frågeställarens fråga är att klocktillverkare inte får införa begränsningar på försäljningen av reservdelar till oberoende reparatörer om dessa reservdelar inte är tillverkade av tillverkaren själv. Detta innebär med andra ord att om reservdelarna tillverkas av ett annat företag och klocktillverkaren försöker tvinga detta företag att endast leverera till honom kan detta leda till att gruppundantaget inte får tillämpas.

(1) EGT L 336, 29.12.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0324/01

från Dagmar Roth-Behrendt (PSE) till kommissionen

(13 februari 2001)

Ämne: EU-stöd till Berlin under 1999 och 2000

Genom vilka projekt och från vilka fonder gick det gemenskapsmedel till Berlin under 1999 och 2000 (uppdelat per år)? Och hur stora belopp handlade det om?

1. Från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF)?

2. Från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) utvecklings- och garantisektionen?

3. Från Europeiska socialfonden (ESF)?

4. Från gemenskapens forskningsprogram?

5. Från gemenskapsprogrammen på energiområdet?

6. Från gemenskapsprogrammen på miljöområdet?

7. Från gemenskapsprogrammen på transportområdet?

8. Från gemenskapsprogrammen på utbildnings- och ungdomsområdet?

9. Från gemenskapsprogrammen på hälsoområdet?

10. Från gemenskapsprogrammen på det sociala området?

11. Från programmen för icke-statliga organisationer?

12. Från kulturprogrammen?

13. Från programmen inom ramen för samarbetet med tredje land (länderna i Central- och Östeuropa, Oberoende staters samvälde)?

14. Från programmen för vänskapsorter?

15. Från övriga gemenskapsprogram?

Hur framgångsrika anser EU att åtgärderna varit?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Romano Prodi

(23 mars 2001)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0136/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(31 januari 2001)

Ämne: EU:s rådgivande kommitté för vin

1. Kan kommissionen ange vilken kategori medlemmarna i EU:s rådgivande kommittén för vin tillhört och vilken medlemsstat de kommit från under de fem senaste åren?

2. På vilket sätt görs valet av medlemmar till denna kommitté och vilka är de exakta befogenheterna och uppgifterna?

3. Varför är vissa medlemsstaters vinproducenter (till exempel Förenade kungarikets) inte företrädda i kommittén trots att de måste respektera EU-lagstiftningen om vinodlingsverksamhet?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(16 mars 2001)

Efter reformen av de rådgivande kommittéerna i jordbruksfrågor enligt kommissionens beslut 98/235/EG av den 11 mars 1998 om rådgivande kommittéers verksamhet och funktion på den gemensamma jordbrukspolitikens område(1), har Rådgivande kommittén för vin blivit den rådgivande Ständiga gruppen för vin. Medlemsförteckningen offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(2). Förnyade förteckningar har vid två tillfällen offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3) på grund av avgångar och liknande. Medlemsförteckningar per sektor och nationalitet kommer att skickas direkt till parlamentsledamoten och till Europaparlamentets generalsekretariat.

Enligt kommissionens beslut 98/235/EG om de rådgivande kommittéerna inom jordbruket utnämns medlemmarna av kommissionen på grundval av förslag från de socioekonomiska organisationer som inrättats på gemenskapsnivå (artikel 4.1). De rådgivande kommittéerna fungerar som forum för utbyte av information och råd mellan kommissionen och gemenskapens socioekonomiska sektor. De har enbart en rådgivande funktion. Enligt artikel 1.2 och artikel 1.3 får dessa kommittéer konsulteras av kommissionen om alla problem i samband med den gemensamma jordbrukspolitiken, politiken för landsbygdsutveckling och tillämpningen av denna (). Ordföranden i varje kommitté kan på begäran av någon av de socioekonomiska kategorier som finns företrädda i kommittén föreslå att kommissionen samråder med dennes kommitté i en fråga som berör sektorn och den senares kompetens.

Medlemmarna utses, som nämns ovan, efter förslag från gemenskapens socioekonomiska organisationer. Medlemmarna skall därför representera sina organisationer på gemenskapsnivå, inte sina medlemsstater.

(1) EGT L 88, 24.3.1998.

(2) EGT C 370, 30.11.1998.

(3) EGT C 122, 4.5.1999 och EGT C 123, 3.5.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0267/01

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(8 februari 2001)

Ämne: Programmet Urban II

Vilken är kommissionens tidsplan för utvärderingen av anbuden i samband med det nya programmet Urban II?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(27 mars 2001)

I kommissionens meddelande med riktlinjer för Urban II(1) inbjöds medlemsstaterna lägga fram sina förslag till Urban II-program inom sex månader från det att meddelandet hade offentliggjorts, dvs. före den 20 november 2000.

Sammanlagt har nu 36 förslag inkommit, från mitten av november och framåt. Av dessa har kommissionen bedömt att 28 uppfyller kraven för att behandlas medan övriga åtta kräver ytterligare bearbetning från de nationella myndigheternas sida. De förslag som kan behandlas granskas nu i detalj av kommissionen med utgångspunkt från bestämmelserna i strukturfondsförordningen och riktlinjerna för Urban II. I princip måste kommissionen fatta beslut inom fem månader från det att ett programförslag som kan behandlas har mottagits.

Kommissionen bör kunna godkänna den första gruppen program före juli 2001.

(1) EGT C 141, 19.5.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0177/01

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(1 februari 2001)

Ämne: Förnyelse av fiskeflottan och överkapacitet

Enligt OECD:s uppskattningar utbetalades 1,3 miljarder euro under 1997 i stöd till den europeiska fiskenäringen. En stor del av dessa användes till att förnya och modernisera fiskeflottan. Anser kommissionen med tanke på EU-flottans betydande överkapacitet att dessa medel användes på ett lämpligt sätt och hur garanterar man att medlen inte används för att understödja överkapaciteten?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0177/01 och E-0208/01 ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(12 mars 2001)

Enligt OECD:s uppskattningar var det endast 10 % av de offentliga stöden i EU inom fiskerisektorn som år 1997 öronmärktes för att förnya och modernisera fiskeflottan. Under FFU-perioden 19941999 uppgick de offentliga stöden (från gemenskapen och medlemsstaterna tillsammans) för detta ändamål till 593 miljoner euro, vilket motsvarar cirka 22 % av de totala offentliga stöden till sektorn under den perioden. Å andra sidan anslogs 894 miljoner euro (33,5 % av de totala offentliga stöden) till att finansiera uppläggning av fiskefartyg för att minska överkapaciteten. Ett av huvudmålen i den gemensamma fiskeripolitiken är att anpassa fiskeresurserna till flottkapaciteten och att se till att fiskerisektorn blir hållbar och lönsam. Gemenskapen har infört regler som förbjuder stöd för att bygga nya fartyg eller för moderniseringar, om en medlemsstat inte har uppnått det mål för kapacitetsminskning som fastställts i de fleråriga utvecklingsprogrammen för omstrukturering av flottan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0072/01

från Elisabeth Jeggle (PPE-DE) till kommissionen

(22 januari 2001)

Ämne: Eventuella EU-åtgärder till stöd för jordbruket under BSE-krisen

BSE-krisen har lett till att efterfrågan på nötköttsprodukter av alla slag starkt sjunkit. Den kritiska inkomstsituationen för jordbrukarna har till följd av detta ytterligare förvärrats och har för vissa jordbruksföretag kommit att bli ett hot mot deras fortbestånd. Detsamma gäller för slakteriföretag.

Detta ger anledning till följande frågor:

1. I motsats till vad EU krävt kommer Tyskland att BSE-testa alla nötkreatur av honkön som är äldre än 30 månader och avsedda att upphandlas av EU. Ser kommissionen något möjlighet till interventionsköp av kött för vilket testet utfallit negativt?

2. Kraven från Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung (förbundsrepublikens anstalt för jordbruk och näring) om att tjurar skall tas med vid interventionsupphandlingen förefaller omöjliga att uppfylla. Anser kommissionen att det skulle vara möjligt att i mera utpräglad grad inrikta kriterierna för att kött skall kunna komma i fråga för intervention enligt begreppet tjänlighet till människoföda? Kan tjurar som är äldre än 24 månader åtminstone under en övergångsperiod tas med vid interventionsupphandlingen?

3. Anser kommissionen det skulle vara möjligt att höja det allmänna slaktbidraget för kalvar med en ålder mellan 1 månad och 7 månader och med en vikt på över 159,6 kg från 65 tyska mark för närvarande till samma nivå som för vuxna nötkreatur (alltså 129 tyska mark)?

4. Skulle det gå för sig att de som uppföder tjurar skulle få ett bidrag i samma storleksordning som det särskilda bidraget för handjur av nötkreatur för att de, i syfte att avlasta marknaden, inte utnyttjar alla platser för produktion (extensifiering)?

5. Vad gör kommissionen för att utreda hur BSE uppstår och överförs? Medverkar kommissionen vid utvecklingen av test på levande djur? Finns det någon tidsplan?

6. I och med att djurmjölet fallit bort har efterfrågan på vegetabiliskt protein ökat. Kan det införas undantagsbestämmelser för 2001 så att jordbrukare på de marker som de tagit ur produktion får odla proteinväxter för egen förbrukning i en omfattning som motsvarar den genomsnittliga djurhållningen på årsbasis inom jordbruksföretagen?

7. Till följd av att slakten av djur uppskjutits kan det hända att det inte går att hålla en täthetsfaktor på 2,0 vuxna nötkreatur per hektar. Hur kommer detta att beaktas i fråga om djurbidragens storlek och extensifieringsbidragen inom jordbruksprogrammen?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Fischler

(9 februari 2001)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0309/01

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(13 februari 2001)

Ämne: Förtidspensionering från jordbruk

Den 27 september 2000 godkändes ett nytt program för förtidspensionering från jordbruk inom ramen för rådets förordning (EG) nr 1257/1999(1) om utveckling av landsbygden. Kan kommissionen informera mig om hur Grekland fortskrider med åtgärderna i fråga om denna förtidspensionering? Vilken nytta har åtgärderna gjort och vilka är utsikterna för denna period?

(1) EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(27 mars 2001)

Det förtidspensioneringsprogram som tillämpas i Grekland i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 2079/92 av den 30 juni 1992 om införande av en stödordning i gemenskapen för förtidspensionering från jordbruk(1) har gjort det möjligt för 25 000 jordbrukare över 55 att upphöra med sin jordbruksverksamhet så att motsvarande antal yngre jordbrukare har kunnat ta vid.

I den nya planen för landsbygdsutveckling, som kommissionen godkände den 27 september 2000 i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar, föreskrivs bland annat följande för förtidspensionering:

- Utbetalning av tidigare åtaganden. I den finansieringsplan som är bilaga till kommissionens beslut av den 27 september 2000 finns 626,8 miljoner euro avsatt för detta inom ramen för de sammanlagda offentliga utgifterna.

- En gradvis utökning av antalet stödmottagare till och med 2006, då antalet bör ha nått målet på 45 000-50 000 personer. I den finansieringsplan som är bilaga till kommissionens beslut av den 27 september 2000 finns 509 miljoner euro avsatt för detta inom ramen för de sammanlagda offentliga utgifterna.

När det gäller de tidigare stödmottagarna fortsätter utbetalningarna. Enligt tillgängliga uppgifter har de grekiska myndigheterna just slutfört de nationella tillämpningsföreskrifterna för programmet för nya stödmottagare, och detta kommer att börja tillämpas inom kort.

(1) EGT L 215, 30.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0625/01

från Pietro-Paolo Mennea (ELDR) till kommissionen

(23 februari 2001)

Ämne: Miljöförstöring i städerna Barletta, Andria och Trani

Kanalen Ciappetta-Camaggio som rinner upp i Murgia, uppströms från orten Andria, rinner ut i havet mellan Barletta och Trani, närmare bestämt på det ställe som kallas Ariscianne.

Denna kanal har alltid varit ett allvarligt miljöproblem på grund av den stora risk för förorening av både havsvattnet och ekosystemet som den utgör.

Enligt den information som erhållits på plats och efter vad som framgår i pressen har situationen på sistone förvärrats ytterligare.

Man har konstaterat att mycket miljöfarligt material, till exempel brända däck, avfall från olagliga slakthus och avloppsvatten från slamsugning, systematiskt dumpas på vissa ställen i kanalen, i synnerhet i området S. Lucia.

Även andra olagliga avloppsutsläpp sker i samma kanal och vatten för bevattning av kringliggande områden avleds, även detta i strid med lagen.

Rapporter från företrädare för övervakningsorganet för fiske, flora och miljö (Nucleo di Vigilanza Ittico Faunistico Ambientale) har beträffande dessa problem rapporterat förekomsten av ett vitaktigt skum som är mycket förorenande, bland annat med tanke på att området ligger så nära havet och badstränderna i Barletta.

Kan kommissionen mot denna bakgrund vidta åtgärder och ange vilka typer av kontroller som bör genomföras i de områden som kanalen Ciappetta-Camaggio rinner igenom och hur de berörda organen kan uppmanas genomföra dessa kontroller på lämpligt sätt, så att de ansvariga för denna miljöförstöring kan identifieras?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(30 mars 2001)

Problemet tycks främst röra uppsamling och rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, och bero på att rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse(1) inte tillämpas korrekt. Enligt direktivet skall medlemsstaterna ta hand om och rena avloppsvattnet, med sekundär rening, dvs. biologisk rening, om inte ytterligare rening (t.ex. genom avlägsnande av näringsämnen eller desinficering med hjälp av ultraviolett strålning eller ozon) krävs enligt andra direktiv, t.ex. badvattendirektivet(2).

Enligt de uppgifter som Italien inkommit med i enlighet med badvattendirektivet klarar badvattnet i Barletta direktivets strängare (rikt-)värden.

Enligt subsidiaritetsprincipen är det medlemsstaten som avgör vilken myndighet som skall ansvara för bevakning av efterlevnad och genomförande när det gäller de båda nämnda direktiven.

Om EG-lagstiftningen överträtts skall talan väckas vid inhemsk domstol. Först sedan de nationella besvärsmedlen uttömts kan överklagandet läggas fram inför kommissionen.

(1) EGT L 135, 30.5.1991.

(2) Rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten, EGT L 31, 5.2.1976.