SKRIFTLIG FRÅGA E-0504/98 från Dominique Souchet (I-EDN) till rådet (27 februari 1998)

Ämne: Förbud mot drivgarnsfiske

Enligt kommissionens senaste förslag bör drivgarnsfiske förbjudas ute på öppna havet i Atlanten men fortsätta att vara tillåtet längs med kusterna.

Detta skulle innebära att drivgarnsfiske skulle vara förbjudet för franska fiskare som fiskar tonfisk av det slag som förekommer ute på öppna havet (den azoriska varianten), men tillåtet för spanska fiskare eftersom en av de vandringsvägar som används av tonfisken (den iberiska varianten) går utmed den kantabriska kusten i Spanien.

Med andra ord skulle drivgarnen vara ett ¨bra fiskeredskap¨ (alltså ett som är selektivt och inte heller stör vare sig sjöfarten eller tonfiskens naturliga vandringar) så länge de inte används på längre avstånd från kusterna än 12 sjömil och ett ¨dåligt fiskeredskap¨ om de används vid fiske inom internationella fiskezoner som ligger längre ut från kusterna än 500 km.

Kan rådet förklara om det finns någon vetenskaplig, ekologisk eller teknisk logik som motivering till ett sådant här system, utan att förklaringen får de franska fiskarna att tro att systemet favoriserar Spanien och Portugal på deras bekostnad?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0502/98, E-0504/98, E-0506/98, E-0508/98 och E-0510/98 (6 juli 1998)

Vid sitt möte den 8 juni 1998 antog rådet förordningen om förbud mot drivgarnsfiske från och med den 1 januari 2002. Under en övergångsperiod får fiskefartygen ha ombord eller bedriva fiske med drivgarn som är högst 2,5 km långa, om de har tillstånd från den medlemsstat vars flagg de för.

Med undantag av Östersjöns, Bältens och Öresunds vatten tillämpas denna förordning på alla vatten som omfattas av medlemsstaternas suveränitet eller jurisdiktion och utanför dessa vatten på alla gemenskapens fiskefartyg.

Som den ärade parlamentsledamoten känner till krävs det i resolution nr 44/225, som antogs av Förenta nationernas generalförsamling den 22 december 1989 och som har bekräftats genom senare resolutioner, senast genom generalförsamlingens resolution nr 51/36 av den 9 december 1996, ett fullständigt genomförande av ett globalt moratorium för allt storskaligt pelagiskt fiske med drivgarn på öppet hav.

I Östersjön bedrivs laxfiske med drivgarn enligt de fiskeriregler som den behöriga regionala organisationen, Fiskerikommissionen för Östersjön, har fastställt och som har införlivats i gemenskapslagstiftningen genom förordning nr 88/98 ((EGT L 9, 15.1.1998. )).

Rådet önskar dessutom att den ärade parlamentsledamoten uppmärksammar Europaparlamentets resolutioner av den 28 juli 1994 ((PE 182.123/9. )) och den 12 juli 1995 ((PE 192.559/67*68. )).

Rådet och kommissionen oroar sig för de ogynnsamma ekonomiska och sociala konsekvenser som förbudet mot drivgarnsfiske på kort sikt kommer att få för vissa fiskeflottor och har enats om behovet av att på gemenskapsnivå planera en lämplig serie insatser och särskilda kompletterande åtgärder till förmån för fiskare som tjänstgör ombord och fartygsägare. Åtgärderna i fråga bör likväl behålla sin karaktär av undantag och i vilket fall som helst finaniseras via budgeten för de berörda medlemsstaternas nuvarande strukturprogram.

Kommissionen kommer därför att snarast möjligt förelägga rådet ett förslag till ad hoc-beslut, grundat på artikel 43 i fördraget, om ett paket av kompletterande åtgärder. De nämnda åtgärderna får bl.a. omfatta ombyggnad av fartyg för att möjliggöra en omställning mot säkrare och mer selektiva fiskemetoder, särskilt i fråga om samma arter och med uteslutande av överexploaterade arter, ersättning till fiskare som tjänstgör ombord och fartygsägare för att kunna möta de ekonomiska konsekvenserna av att fisket med drivgarn upphör, omskolning av fiskare till annan verksamhet än fiske eller höjning av deras kompetens samt uppläggning av fartyg som bedrivit fiske med drivgarn.