ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1640/98

från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen

(29 maj 1998)

Angående: RAI:s kryptering av radio och tv

Europeiska unionen skall - i enlighet med artikel F.2 i fördraget - som allmänna principer för gemenskapsrätten respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

När det gäller tillhandahållande av offentliga radio- och tv-tjänster bör medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att skydda rätten till information och säkerställa medborgarnas tillgång till sändning av nationella och internationella evenemang av stor vikt för samhället, såsom OS, världscupen och EM i fotboll, på ett sätt som är förenligt med gemenskapsrätten och i syfte att reglera sändningarna. Unionen bör dessutom ta hänsyn till de kulturella aspekterna av sina handlingar i enlighet med artikel 128.4 i fördraget.

De offentliga tjänsterna ingår i det tv-utbud som man har "fri tillgång" till och alla åtgärder för att begränsa mottagning och/eller dra in tv-sändningar regleras genom direktiv 89/552/EEG(1) ändrat genom direktiv 97/36/EEG(2) och att inte följa dessa bestämmelser innebär en överträdelse mot gemenskapsrätten.

Kan kommissionen verifiera om det statliga bolaget RAI respekterar artiklarna 2.1, 2.2, 2a.1, 3a.1, 11.1, 18 och 22a i direktivet, och kan den vidta åtgärder för att få RAI att upphöra med systematisk kryptering av program avsedda för utlandet?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(20 juli 1998)

Enligt artikel 3 i direktiv 89/552/EEG (senast ändrat genom direktiv 97/36/EG), det s.k. "Television utan gränser"-direktivet, är det medlemsstaternas uppgift att se till att programföretagen inom deras jurisdiktion uppfyller direktivets bestämmelser. Det gäller även de bestämmelser som parlamentsledamoten nämner i sin fråga. Enligt artikel 155 i EG-fördraget är det kommissionens uppgift att övervaka dels att gemenskapsrätten - i detta fall direktivet "Television utan gränser" - genomförs i nationell lagstiftning, dels att den tillämpas korrekt. Därför undersöker kommissionen alla klagomål som framförs. Inga klagomål som gäller den nu aktuella frågan har emellertid inkommit.

Kommissionen har inga möjligheter att på rättslig väg hindra att vissa av det italienska TV-bolaget RAI:s program sänds i krypterad form till utlandet. Detta är en fråga som regleras i avtal mellan TV-bolaget och rättighetsinnehavarna.

(1) EGT L 298, 17.10.1989, s. 23.

(2) EGT L 202, 30.7.1997, s. 60.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 050 , 22/02/1999 s. 0112



SKRIFTLIG FRÅGA E-1908/98 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (16 juni 1998) Angående: EU-politik för fysisk planering och strukturfonderna Skulle kommissionen kunna informera om samtliga projekt på området fysisk planering som till dags dato samfinansierats av Europeiska kommissionen inom ramen för gemenskapsinitiativ samt de projekt som kommer att finansieras fram till slutet av nuvarande programplaneringsperiod, med specificering av gynnade regioner, totalkostnaden för genomförande och gemenskapens samfinansiering? Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1907/98 och E-1908/98 ingivna av Monika Wulf-Mathies för kommissionen (24 juli 1998) På grund av svarets längd, inräknat ett antal tabeller, sänder kommissionen det direkt till ledamöterna och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2361/98

från Angela Billingham (PSE) till kommissionen

(15 juli 1998)

Angående: UEFA-regel om fotbollsklubbar med samma ägare

Är kommissionen medveten om att idrottsorganisationer i monopolställning inför regler som påverkar idrotter i hela Europa utan att de drabbade varken fått någon förklaring eller rådfrågats i förväg? Det senaste exemplet är UEFA:s nya regel, som infördes retroaktivt och utan samråd, att förbjuda fotbollsklubbar med samma ägare att delta i samma Europa-cuptävling.

Kommissionen instämmer säkert i att det är oacceptabelt, att idrottsorganisationer i monopolställning kan fortsätta att bortse från principerna om öppenhet och samråd i det beslutsfattande, som påverkar idrottens ekonomiska utveckling i Europa.

Svar avgivet av Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(3 september 1998)

Kommissionen är medveten om att UEFA (Union of European football associations) nyligen antog bestämmelser som reglerar deltagandet i europeiska tävlingar av klubbar med samma ägare.

Vid första anblicken förefaller dessa bestämmelser ha tillkommit av omtanke om sporten och för att bibehålla osäkerheten kring tävlingarnas utgång. EG-domstolen fastställde i sin dom av den 15 december 1995 i Bosman-målet(1) att detta är ett legitimt syfte. Det är uppenbart att det kan verka som om resultaten kanske är uppgjorda i förväg om klubbar med samma ägare kan delta i samma tävlingar, oavsett om dessa är nationella eller internationella.

Icke desto mindre är det nödvändigt att undersöka huruvida dessa UEFA-bestämmelser är begränsade till vad som är absolut nödvändigt för att uppnå målet att säkerställa osäkerheten kring resultaten, och om det inte finns mindre begränsande sätt att uppnå det målet. Denna typ av bestämmelser omfattas inte av konkurrensreglerna i EG-fördraget, under förutsättning att de står i proportion till det mål som av hänsyn till sporten eftersträvas.

Kommissionen har för närvarande inte tillgång till all den information den behöver för att bedöma bestämmelsernas förenlighet med artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget. Det är utan betydelse för denna bedömning om UEFA har samrått med andra organ eller inte.

(1) Mål C-415/93, REG 1995, s. I-4921, punkt 106.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1532/98

från Dietrich Elchlepp (PSE) till kommissionen

(18 maj 1998)

Angående: Bestämmelserna om ett avstånd på 250 km i samband med EU:s stödprogram för partnerskap mellan städer

I det tysk-franska gränsområdet längs den södra delen av Övre Rhen existerar ett stort antal partnerskap mellan städer. Lokalt ställer man sig emellertid oförstående inför att det inom EU:s stödprogram för partnerskap mellan städer krävs ett minimiavstånd på 250 km mellan partnerstäderna för att kommissionen skall anse dem vara stödberättigade inom åtgärdsområde 1.

Jag undrar om kommissionen kan ange vilka skäl som ligger till grund för denna regel och önskar att man överväger att avskaffa denna otrevliga inskränkning.

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(1 juli 1998)

Gemenskapsprogrammet för vänortsförbindelser mellan europeiska städer, som har begränsade budgetmedel, upprättades för att främja vänortsverksamhetens innehåll och geografiska bredd och för att framförallt ge stöd i de fall där svårigheterna är som störst. Därför prioriteras de städer som ligger längst ifrån varandra liksom de möten inom ramen för partnerskapen som sker mellan kommuner som ligger i missgynnade regioner (till exempel mål 1 - områden) och ytterområden inom unionen. Ömsesidiga partnerskap vid gränsområden inom unionen åtnjuter alltså ingen prioritet. I dessa fall innebär ett regelbundet utbyte mellan medborgarna relativt låga kostnader för transport och kommunikation. De flesta vänorter som hittills fått stöd ligger mer än 100 mil från varandra.

Däremot finns det inga regler om minimiavstånd för att organisera arrangemang om ämnen som beslutats av vänorterna eller för fortbildningen av de ansvariga för partnerskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2786/98

från Ana Palacio Vallelersundi (PPE) till kommissionen

(17 september 1998)

Angående: Möjligheterna att delta i allmänna uttagningsprov för kategori A/LA inom Europeiska gemenskapernas administration för personer med den spanska examen "Ingeniero Técnico"

Genom den dokumentation som bifogats till Vicente Alonso Morales talan om ogiltigförklaring den 1 december 1997 inför Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (T-299/97) har kommissionen fått kännedom om att en spanjor med examen "Ingeniero Técnico", Roberto Arce Recio, beviljats tillträde till doktorandstudier vid Paul Sabatier-universitetet i Toulouse i Frankrike, en titel som han erhöll den 24 juni 1998 med betyget "med beröm godkänt". Hur kan det då komma sig att kommissionens ledamot Erkki Liikanen i sitt svar av den 10 februari 1998 på den skriftliga frågan E-4186/97(1), som ingiven av Barbara Dührkop Dührkop, slår fast att ett av de skäl som kommissionen anför för att inte bevilja personer med den spanska examen "Ingeniero Técnico" tillträde till kategorin A/LA inom Europeiska gemenskapernas administration är att denna examen inte ger tillträde till doktorandstudier?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(13 oktober 1998)

Kommissionen har redan påpekat i svaren till andra skriftliga frågor att den inte kan uttala sig i en fråga som är föremål för ett rättsligt förfarande.

Enligt den tillämpliga spanska lagstiftningen(2) är universitetsstudierna i Spanien uppdelade i tre nivåer. När den första nivån har avslutats med godkänt resultat får studenterna de officiella examensbevisen för diplomado, ingeniero técnico eller arquitecto técnico. Dessa examensbevis ger behörighet till den andra nivån som efter avslutade studier utmynnar i de officiella examensbevisen för licenciado, arquitecto eller ingeniero. Dessa ger i sin tur behörighet till den tredje nivån, dvs. doktorandstudier. De studenter som har ett examensbevis för Ingeniero Técnico från den första nivån kan inte direkt fortsätta till doktorandstudier.

För att besluta om ett examensbevis kan godtas för offentlig tjänst måste kommissionen stödja sig på lagstiftningen i det land där de sökande har genomfört sina studier, i detta fall Spanien.

(1) EGT C 304, 2.10.1998, s. 15.

(2) Ley Organica 11/1893, 25.8, från Reforma Universitaria och LOGSE 1/1990, 3.10.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1783/98

från Concepció Ferrer (PPE) till kommissionen

(11 juni 1998)

Angående: Andorra

I februari 1998 godkände ministerrådet en utvidgning av handelsavtalet med Andorra. Dessa avtal har emellertid inte ännu trätt i kraft och det verkar som om de lagts på is.

Kunde kommissionen förklara av vilka orsaker nämnda avtal inte kunnat träda i kraft?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar

(16 juli 1998)

Det är inte riktigt att rådet i februari 1998 skulle ha godkänt en utvidgning av handelsavtalet med Andorra.

Förbindelserna mellan Andorra och gemenskapen bygger på avtalet om tullunion av den 28 juni 1990. Avtalet trädde i kraft den 1 juli 1991.

Den 24 februari 1997 antog rådet förhandlingsdirektiv med bemyndigande för kommissionen att inleda förhandlingar om ett samarbetsavtal med Andorra. Europaparlamentet underrättades om detta. Kommissionen slutförde förhandlingarna om samarbetsavtalet den 19 januari 1998. Avtalet täcker ett stort antal ämnesområden, bland annat miljö, kommunikation, information, kultur, transport, regionalt och gränsöverskridande samarbete samt sociala frågor. Avtalet påverkar inte tillämpningen av avtalet om tullunion. Avtalen är tänkta att tillämpas parallellt under överinseende av samma gemensamma kommitté. Paraferingen av det nya avtalet är för närvarande uppskjutet till dess en tillfredsställande lösning i tobaksfrågan har kunnat nås.

Kommissionen är mycket bekymrad över hur omfattande och allvarlig tobakssmugglingen är och önskar en snabb lösning på detta för gemenskapen och dess medlemsstater oacceptabla förhållande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0779/98

från Jens-Peter Bonde (I-EDN) till kommissionen

(18 mars 1998)

Angående: Medlemsstaternas egen vattenförsörjning

Ämnar kommissionen säkerställa att medlemsstaterna alltid kan ställa strängare krav på sin egen vattenförsörjning än vad som beslutas i gemenskapens bestämmelser?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(18 juni 1998)

Gemenskapens vattenlagstiftning grundas på artikel 130s i EG-fördraget och där fastläggs således minimikraven. Samtidigt fastslås i artikel 130t i EG-fördraget att skyddsåtgärder som antas enligt artikel 130s inte skall hindra någon medlemsstat från att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder. Sådana åtgärder måste vara förenliga med EG-fördraget och framförallt inte diskriminerande.

Detta gäller för både gällande dricksvattendirektiv och det föreslagna nya dricksvattendirektivet (rådets direktiv 80/778/EEG av den 15 juli 1980 om kvaliteten för vatten avsett att användas som dricksvatten(1), kommissionens förslag av den 4 januari 1995(2), parlamentets ståndpunkt av den 12 december 1996, kommissionens ändrade förslag av den 4 juni 1997(3) och den gemensamma ståndpunkten antagen av rådet den 19 december 1997).

Mot bakgrund av artiklarna 130s och 130t i EG-fördraget fastställde rådet i sin gemensamma ståndpunkt om det nya direktivet om dricksvatten följande i ingressen:

".....

(18) Medlemsstaterna ges utrymme att vid behov fastställa värden för andra parametrar som inte anges i bilaga 1 om detta kan anses nödvändigt för att säkerställa kvalitet i fråga om produktion, distribution och kontroll av vatten avsett att användas som dricksvatten.

(19) Om medlemsstaterna anser det nödvändigt att anta hårdare normer än dem som anges i bilaga 1 del A och B eller normer för fler parametrar som inte ingår i bilaga 1 men som krävs för att skydda människors hälsa, skall de anmäla dessa normer till kommissionen.

(20) När medlemsstaterna inför eller behåller striktare skyddsbestämmelser är de bundna att följa EG-fördragets principer och regler enligt EG-domstolens tolkning....."

Således bekräftar kommissionen att medlemsstaterna får införa strängare normer för sina vattenförsörjningssystem (kranvatten) under förutsättning att de ovannämnda principerna följs. Efter ratificeringen av Amsterdamfördraget skall dessa bestämmelser i EG-fördraget inte ändras. Den miljölagstiftning som faller under artikel 130s.1 skall dock antas enligt medbeslutandeförfarandet i stället för det nuvarande samarbetsförfarandet.

(1) EGT L 229, 30.8.1980.

(2) EGT C 131, 30.5.1995.

(3) EGT C 213, 15.7.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2253/98

från Miguel Arias Cañete (PPE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: EUGFJ-garantisektionen i Förenade kungariket, 1986-1995

Kan kommissionen ange det totalbelopp som via EUGFJ-garantisektionen betalades ut till Förenade kungariket under perioden 1986-1995, och samtidigt ange:

- fördelningen per kapitel (jordbruksgrödor, socker, spånadsväxter och silkesmaskar, andra vegetabiliska sektorer eller produkter, produkter inom vinsektorn, tobak, mjölk och mjölkprodukter, nötkött, fårkött och getkött, griskött, ägg och fjäderfäkött, andra åtgärder till stöd för animaliska produkter, bidrag för förädlade jordbruksprodukter, bidrag i samband med livsmedelshjälp från gemenskapen, utdelning av jordbruksprodukter till de sämst ställda inom gemenskapen, kompletterande åtgärder, åtgärder för landsbygdsutveckling kopplade till marknadernas funktion, övriga åtgärder, inkomststöd samt Europeiska garantifonden för fisket)?

- fördelningen per stödtyp (exportbidrag, kompensatoriskt prisstöd, arealbidrag, kreatursbidrag, orienteringsbidrag, stöd till privat lagerhållning, uttag ur produktion och liknande åtgärder, kompensationsbelopp, kompletterande åtgärder i samband med översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken samt utgifter för offentlig lagerhållning)?
SKRIFTLIG FRÅGA E-1724/98

från Brendan Donnelly (PPE) till kommissionen

(5 juni 1998)

Angående: Rådets direktiv 85/374/EEG och förslag till ändring av direktivet i KOM(97) 478

Kan kommissionen ange om den accepterar att fluorid i vatten betraktas som en "lös sak" enligt direktiv 85/374/EEG(1) och i förslaget till ändring av det här direktivet, och att det därför kan bli föremål för skadeståndsanspråk i de fall då fluorid i vatten orsakar sjukdom?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(17 juli 1998)

Enligt artikel 2 i rådets direktiv 85/374/EEG av den 25 juli 1985 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister skall inom ramen för direktivet varje "lös sak" betraktas som en produkt. De enda undantagen är jordbruksråvaror och jaktprodukter, såvida de inte har genomgått en första bearbetning.

Kommissionen lade den 1 oktober 1997 fram ett förslag om ändring av direktiv 85/374/EEG(2) i syfte att utvidga direktivets räckvidd till att även omfatta jordbruksråvaror och jaktprodukter. Förslaget följer parlamentets rekommendation att, i samband med BSE-frågan (bovin spongiform encefalopati)(3), utvidga direktivet till jordbruksråvaror.

Direktivet innehåller ingen definition av "lös sak". Tolkningen av fördraget och de rättsakter som antagits i enlighet med detta är en fråga för EG-domstolen. Med detta förbehåll ankommer det på den nationella lagstiftaren att ange huruvida dricksvatten som innehåller flourid bör betraktas som en produkt enligt artikel 2 i direktivet.

Vattenleveransärendet Camelford (Förenade kungariket) från 1988(4) kan kanske intressera parlamentsledamoten. Efter leverans av 20 ton aluminiumsulfat till ett vattenreningsverk där det fylldes i fel tank fick de offentliga vattenleveranserna till ca 11 500 personer en mycket hög surhetsgrad (upp till 3 000 gånger det tillåtna gemenskapsvärdet). I en grupptalan om ersättning för personskador framfördes argumentet att vattnet hade säkerhetsbrister enligt del I "Produktansvar" i konsumentskyddslagen ("Consumer Protection Act") från 1987. Vattenmyndigheterna erkände att de var ansvariga och frågan begränsades till att fastställa ersättningens storlek(5).

(1) EGT L 210, 7.8.1985, s. 29.

(2) EGT C 337, 7.11.1997.

(3) Resolution om resultaten från arbetet i den tillfälliga undersökningskommittén om BSE, EGT C 85, 17.3.1997. Se även kommissionens första halvårsrapport om uppföljning av BSE, KOM(98) 282 slutlig.

(4) Rapport för kommissionen om tillämpningen av direktiv 85/374/EEG om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister (undersökningskontrakt nr ETD/B5-3000/MI/06).

(5) A.B. och övriga mot South West Water Services Ltd. [1993] 2 W.L.R. 507, C.A.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1697/98

från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen

(29 maj 1998)

Angående: Stängning av kärnkraftverket i Tjernobyl

Ett viktigt finansieringsprojekt med tanke på unionsmedborgarnas säkerhet är stängningen av kärnkraftverket i Tjernobyl innan år 2000. Fram till dags dato har man bland annat använt Tacis-medel som beviljats Ukraina för de problem som uppstått till följd av reaktorerna i Tjernobyl.

Jag frågar därför kommissionen: Hur stor del av Tacis-medlen för 1997 har använts för projekt som syftar till att stänga Tjernobyl, men inte till att förbättra reaktorerna, och har medel i fråga om reaktorerna använts för åtgärder som syftar till att fortsätta verksamheten?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(1 juli 1998)

Kommissionen har avsatt Tacis-medel för följande projekt som är direkt knutna till stängningen av Tjernobyl:

- Förberedelser för avveckling av enheterna 1-3 (1,5 miljoner ecu).

- Miljökonsekvensanalys av Tjernobyls avvecklingsplan (0,04 miljoner ecu).

- Stöd till kärnkraftverket i Tjernobyl för genomförandet av avvecklingen av enheterna 1-3 (5,5 miljoner ecu).

- Planering och uppförande av anläggningar för återupptagning, sortering och bearbetning av låg- och medelaktivt avfall som uppstår vid avvecklingen av enheterna 1-3 (33 miljoner ecu).

- Planering och uppförande av en förvaringsanläggning för låg- och medelaktivt avfall (5,5 miljoner ecu).

- Utformning och inrättande av ett kontor för kommersiell utveckling i Slavutich/Tjernobyl (0,35 miljoner ecu).

Inga Tacis-medel för fortsatt utnyttjande av reaktorerna har använts.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2255/98

från Miguel Arias Cañete (PPE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: EUGFJ-garantisektionen i Portugal, 1986-1995

Kan kommissionen ange det totalbelopp som via EUGFJ-garantisektionen betalades ut till Portugal under perioden 1986-1995, och samtidigt ange:

- fördelningen per kapitel (jordbruksgrödor, socker, spånadsväxter och silkesmaskar, andra vegetabiliska sektorer eller produkter, produkter inom vinsektorn, tobak, mjölk och mjölkprodukter, nötkött, fårkött och getkött, griskött, ägg och fjäderfäkött, andra åtgärder till stöd för animaliska produkter, bidrag för förädlade jordbruksprodukter, bidrag i samband med livsmedelshjälp från gemenskapen, utdelning av jordbruksprodukter till de sämst ställda inom gemenskapen, kompletterande åtgärder, åtgärder för landsbygdsutveckling kopplade till marknadernas funktion, övriga åtgärder, inkomststöd samt Europeiska garantifonden för fisket)?

- fördelningen per stödtyp (exportbidrag, kompensatoriskt prisstöd, arealbidrag, kreatursbidrag, orienteringsbidrag, stöd till privat lagerhållning, uttag ur produktion och liknande åtgärder, kompensationsbelopp, kompletterande åtgärder i samband med översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken samt utgifter för offentlig lagerhållning)?
SKRIFTLIG FRÅGA E-2251/98

från Miguel Arias Cañete (PPE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: EUGFJ-garantisektionen i Spanien, 1986-1995

Kan kommissionen ange det totalbelopp som via EUGFJ-garantisektionen betalades ut till Spanien under perioden 1986-1995, och samtidigt ange

- fördelningen per kapitel (jordbruksgrödor, socker, spånadsväxter och silkesmaskar, andra vegetabiliska sektorer eller produkter, produkter inom vinsektorn, tobak, mjölk och mjölkprodukter, nötkött, fårkött och getkött, griskött, ägg och fjäderfäkött, andra åtgärder till stöd för animaliska produkter, bidrag för förädlade jordbruksprodukter, bidrag i samband med livsmedelshjälp från gemenskapen, utdelning av jordbruksprodukter till de sämst ställda inom gemenskapen, kompletterande åtgärder, åtgärder för landsbygdsutveckling kopplade till marknadernas funktion, övriga åtgärder, inkomststöd samt Europeiska garantifonden för fisket)?

- Kan den också ange fördelningen per stödtyp (exportbidrag, kompensatoriskt prisstöd, arealbidrag, kreatursbidrag, orienteringsbidrag, stöd till privat lagerhållning, uttag ur produktion och liknande åtgärder, kompensationsbelopp, kompletterande åtgärder i samband med översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken samt utgifter för offentlig lagerhållning)?