SKRIFTLIG FRÅGA E-2010/01

från Nelly Maes (Verts/ALE) till kommissionen

(6 juli 2001)

Ämne: Kontroll av belgiska visa

Inom ramen för Europeiska unionens tredje pelare (rättsliga och inrikes frågor) förtjänar det urskillningslösa utfärdandet av belgiska visa att uppmärksammas, framför allt eftersom ett tillfälligt uppehållstillstånd i den belgiska federationen omedelbart ger tillträde till alla Schengenländer. Sådana uppehållstillstånd är guld värda för kriminella och gör migrationssektorn ytterst känslig för korruption.

Som svar på två frågor till rådet om detta (E-0621/01 och E-0622/01(1)) förklarade rådet den 30 maj att visering, asyl och invandring föll under gemenskapens behörighet enligt avdelning IV i EG-fördraget till följd av Amsterdamfördragets ikraftträdande. Därför ålåg det kommissionen att som övervakare av fördragen granska om medlemsstaterna uppfyller sina förpliktelser beträffande sådana angelägenheter.

Under det gångna året utfärdade Belgien cirka 9 500 visa till marockanska sökande; cirka 88 procent av dessa visa (både kort- och långvariga) utfärdas av utlänningspolisen i Belgien trots negativa utlåtanden från konsulaten i Marocko. Detta negativa utlåtande ignoreras alltså systematiskt för att det inte motsvarar kriterierna.

Vissa sökande säger öppet att de inte tänker resa till Belgien utan till ett annat Schengenland, där utfärdandet av visa handläggs på ett striktare sätt. Detta resulterar i ett negativt utlåtande som sänds till utlänningspolisen. Denna sänder alltid tillbaka ett meddelande att visa ändå skall utfärdas till de sökande. Man har anledning att frukta att allt fler människosmugglare kommer att försöka ta sig in i EU.

Detta kommer att omintetgöra EU:s ansträngningar att sätta stopp för lukrativa människosmugglingsvägar.

Har kommissionen - med hänsyn till de ovan angivna uppgifterna - hos de belgiska myndigheterna insisterat på väsentliga förebyggande åtgärder i sin visumpolitik, såsom ett rotationssystem för känsliga funktioner, dubbelkontroll och systematisk undersökning av tjänstemän?

Om ja - när riktade kommissionen denna uppmaning till den belgiska federationen?

Om nej - varför har kommissionen inte ännu insisterat på väsentliga förebyggande åtgärder i den belgiska federationens visumpolitik med tanke på dess betydelse för Europeiska unionens tredje pelare (rättsliga och inrikes frågor) och Schengenländernas politik?

Kommer kommissionen ändå att insistera på sådana åtgärder?

(1) EGT C 261 E, 18.9.2001, s. 163.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2009/01 och E-2010/01 ingivet av António Vitorino för kommissionen

(6 september 2001)

Förfarandena och villkoren för utfärdande av viseringar för kortare vistelse framgår av de gemensamma konsulära anvisningarna(1) i Schengenregelverket som nu har införlivats inom Europeiska unionens ramar. Viseringar för längre vistelse ingår i varje medlemsstats behörighetsområde och omfattas därför inte av de konsulära anvisningarna.

Anvisningarna innehåller de kriterier som skall uppfyllas för att fastställa vilken medlemsstat som är behörig att pröva ansökan om visering för kortare vistelse. Behörigheten ligger i första hand hos den medlemsstat där det enda eller huvudsakliga resmålet är beläget. Om det inte går att avgöra vilket som är resans huvudmål går behörigheten till den medlemsstat där första inresan äger rum.

I anvisningarna konstateras visserligen att organisationen av viseringsmyndigheten faller under varje medlemsstats behörighet, men där anges ett antal principer för god organisation riktade till cheferna för de olika beskickningarna: personalen får inte utsättas för någon lokal påtryckning och bör regelbundet byta arbetsplats för att undvika att vanor uppstår.

När det gäller förhållandet mellan beskickningarna och de centrala myndigheterna är det upp till varje medlemsstat att vidta de åtgärder den anser nödvändiga i fråga om organisation, förvaltning och kontroll.

Kommissionen känner inte till de fakta som parlamentsledamoten nämner och tänker därför vända sig till de belgiska myndigheterna för att begära ytterligare information.

(1) EGT L 239, 22.9.2000.