SKRIFTLIG FRÅGA P-3050/98

från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen

(2 oktober 1998)

Angående: Nederländska undersökningar om ftalater

1. Varför fastställde Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö i april 1998 ett högre värde för det acceptabla dagliga intaget (ADI) än 1994?

2. Varför ökades småbarns presumtiva vikt från fem till åtta kg i kommitténs rapporter under tiden från februari till april och minskades den presumtiva tiden då barnet suger från tolv till sex timmar? Varför betraktas numera endast två ftalater som potentiellt kritiska jämfört med tre sedan tidigare?

3. Vetenskapliga kommittén uppskattar att endast 10-30 procent av det totala intaget av ftalater kommer från leksaker. Varför använder kommissionen trots detta det fulla ADI-värdet (istället för endast 10-30 procent) som grund för rekommendationen för att inte använda ftalater och ignorerar därmed ett faktum som den tidigare själv hänvisat till?

4. Anser kommissionen att produkter som eventuellt förorsakar långvariga skador hos småbarn åtminstone borde dras tillbaka från marknaden tills man entydigt kunnat påvisa att produkten är ofarlig?

5. Kommissionen delar säkert min åsikt om att försök med barn inte etiskt sett är acceptabelt. Hur kan kommissionen trots detta tillåta att miljoner barn dagligen utsätts för ftalater under flera timmar då det i laboratorieförhållanden anses att två gånger femton minuter inte är etiskt acceptabelt?

6. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att förhindra att barn fortsättningsvis okontrollerat utsätts för de risker som ftalaterna innebär?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(23 oktober 1998)

1. Den vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö (SCTEE) beaktade tidigare uppgifter vid sin inledande utvärdering, framför allt vad gäller det acceptabla dagliga intaget (ADI) som fastställts av vetenskapliga livsmedelskommittén (SCF). De flesta uppgifter har behandlats i uttalanden från SCF under 1996. I bedömningen av effekterna (som ingick i SCTEE:s uttalande om ftalater i leksaker av den 24 april 1998) ansåg SCTEE att nya uppgifter har framkommit som ersätter de äldre uppgifterna.

2. I sin första rapport från februari 1998 hade SCTEE med utgångspunkt från ett utkast till rapport från CEN (Europeiska standardiseringskommissionen) förutsatt en exponeringsperiod på tolv timmar och en kroppsvikt på fem kg. Efter att ha fått kritik för dessa antaganden, gick SCTEE på nytt igenom kriterierna och drog i april 1998 slutsatsen att dessa värden var för konservativa för spädbarn som använder polyvinylkloridbaserade (PVC) bitringar och beslutade att ange en exponeringsperiod på sex timmar och en kroppsvikt på åtta kg.

3. SCTEE har framhävt att det är nödvändigt att beakta andra källor till ftalatexponering som barn kan utsättas för förutom leksaker och barnavårdsartiklar. Kommittén har dock understrukit den osäkerhet som är förenad med kvantifiering av dessa källor.

10-30 % för andra källor gäller alla ftalater och utgör inte tillräckligt underlag för justering av de ftalat-specifika ADIs som nämns i SCTEE:s uttalande. Kommissionen har därför i sin rekommendation 98/485/EG av den 1 juli 1998 om barnavårdsartiklar och leksaker som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år, och som är tillverkade av mjuk PVC-plast som innehåller vissa ftalater(1) som orientering angivit de riktvärden för ftalater i leksaker som rekommenderas av SCTEE, utan justering, samtidigt som den fäster medlemsstaternas uppmärksamhet på att det är nödvändigt att beakta hela uttalandet när produkterna i fråga skall värderas och när beslut skall fattas om vilka åtgärder som bör vidtas.

I rekommendationen anges faktiskt att vid prövning av dessa produkter skall medlemsstaterna inom ramen för lämpliga undersökningar kontrollera migrationsnivåerna för dessa ämnen, med beaktande av SCTEE:s uttalande av den 24 april 1998 och framför allt de gränsvärden för migration av ftalater från dessa produkter som kommittén rekommenderat och som är medtagna i bilagan.

Mot denna bakgrund bör riktvärdena i rekommendationen betraktas som vägledande övre gränser, och medlemsstaterna bör vara mycket försiktiga vid värdering av specifika produkters säkerhet.

4. Kommissionen anser att det bör finnas ett förbud mot saluföring av barnavårdsartiklar och leksaker som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år, och som är tillverkade av mjuk PVC-plast som innehåller ftalater och att sådana artiklar bör tas bort från marknaden när det finns indikationer om att de kan skada barns hälsa, särskilt med beaktande av uppgifterna i SCTEE:s uttalande. Då det inte finns någon specifik gemenskapslagstiftning på detta område är det upp till medlemsstaterna att bedöma de risker som vissa produkter kan medföra och att fatta beslut om de åtgärder som bör vidtas i enlighet med den skyldighet som fastställts i rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet(2) enligt vilken endast säkra produkter skall saluföras. Medlemsstaterna skall säkerställa att sådana eventuella åtgärder är rimliga och står i proportion till riskerna.

5. Kommissionen anser att små barn inom gemenskapen inte skall få utsättas för ftalater som kan medföra en risk. Kommissionen har för avsikt att så snart som möjligt föreslå gemenskapslagstiftning på detta område. I avvaktan på att sådan lagstiftning träder i kraft anmodar kommissionen medlemsstaterna att kontrollera marknaden för dessa produkter och att vidta lämpliga åtgärder på nationell nivå. Frågan om försök med spädbarn är en separat fråga som gäller överväganden som går långt utöver de specifika produkterna och riskerna i fråga.

6. De åtgärder kommissionen har vidtagit eller planerat har nämnts ovan. I detta sammanhang bör noteras att kommissionen ånyo har konsulterat SCTEE för att erhålla ett uppdaterat uttalande mot bakgrund av de nya studier i ämnet som nyligen har publicerats. När kommissionen har fått SCTEE:s uppdaterade uttalande, kommer kommissionen att överväga om den har behov av att ändra sin nuvarande politik på detta område.

(1) EGT L 217, 5.8.1998, s. 35.

(2) EGT L 228, 11.8.1992.