SKRIFTLIG FRÅGA E-3113/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(30 oktober 2002)

Ämne: Religionsfrihet i Laos

Kan kommissionen bekräfta att sedan den nya religionslagen infördes i Laos den 6 juli 2002 har ett ökande antal kristna över hela landet tvångsförflyttats eller på annat sätt förföljts för sin tro och att ett stort antal kyrkor har stängts? Kan kommissionen vidare bekräfta att kristna lantbrukare, av kommunistpartiet, har förhindrats från att arbeta under planteringssäsongen på sina egna lantbruk, som de själva och deras familjer är beroende av, och i stället tvingats arbeta på lantbruk som tillhör anhängare av andra religioner? Har kommissionen kännedom om rapporter om att vice-guvernören för Savannakhet-provinsen kom till Ban Dongphoong med polis och en liten lastbil för att arrestera tre kristna ledare eller att kristna fängslade i Udomsay-fängelset har dött på grund av brist på riktig föda eller medicinsk behandling under de senaste tre åren? Om så är fallet, kan kommissionen ange vilka framställningar den gjort till den laotiska regeringen och huruvida några internationella organisationer, exempelvis Röda Korset, ges tillträde till fängelserna i landet?

Slutligen, hur mycket ekonomiskt bistånd får Laos av Europeiska unionen och ges detta bistånd på något sätt under förutsättning att landet respekterar olika religiösa uppfattningar eller att det rent allmänt ansluter sig till normer för mänskliga rättigheter?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(21 november 2002)

Kommissionen känner väl till rapporterna om att religionsfriheten i Laos fortfarande är begränsad, inbegripet rapporterna om att medlemmar av kristna grupper förföljs eller frihetsberövas på grund av sin religiösa tillhörighet.

Även om rätten och friheten att ha eller inte ha en religion fastställs i den laotiska författningen inskränks denna rättighet uppenbarligen i praktiken av myndigheterna, särskilt för icke-buddistiska samfund.

Toleransnivån när det gäller utövandet av relligioner varierar mellan regionerna. Det har rapporterats om arresteringar och frihetsberövanden av troende och deras andliga ledare utan åtal. Kristna har även dömts för samling i syfte att skapa social oro. I vissa fall rapporteras även om svårigheter för religiösa grupper som söker etablera nya gudstjänstlokaler.

Kommissionen, kommissionens delegation i Bangkok (som handhar förbindelserna med Laos), och medlemsstaternas diplomatiska beskickningar följer mycket noga denna och andra frågor rörande mänskliga rättigheter i Laos. När det gäller de speciella händelser som nämns i frågan har efterfrågningar inom unionen och bland andra partner i Laos ännu inte gett någon tillförlitlig bekräftelse.

För närvarande har internationella organisationer inte tillträde till laotiska fängelser för att kontrollera förhållandena. Kommissionen har vid flera tillfällen tagit upp denna fråga med de laotiska myndigheterna och har föreslagit att Internationella rödakorskommittén skall få tillstånd att utföra sådan kontroll. Tyvärr har detta förslag ännu inte gett något resultat.

I artikel 1 i samarbetsavtalet EGLaos fastställs att respekten för mänskliga rättigheter och demokratiska principer utgör grundvalen för parternas samarbete. Frågor rörande respekten för och främjandet av mänskliga rättigheter tas upp vid mötena i gemensamma kommittén kommissionenLaos, som inrättats genom samarbetsavtalet.

Behovet av att förbättra respekten för medborgerliga och politiska rättigheter, inbegripet religionsfriheten, i Laos togs upp i unionens förklaring i samband det 58:e mötet i FN:s kommission för mänskliga rättigheter i mars 2002. Kommission gav också uttryck för sin oro i gemensamma kommittén kommissionenLaos när denna sammanträdde den 15 maj 2001. När kommissionen öppnar en delegation i Laos i början av 2003 kommer den att ytterligare kunna intensifiera dialogen om mänskliga rättigheter med Laos regering.

Enligt det nationella vägledande programmet för Laos uppskattas gemenskapens bistånd till landet för perioden 20022004 uppgå till sammanlagt 14 miljoner euro. Med hänsyn till landets fattigdomsprofil kommer stödet att koncentreras till de mest utsatta grupperna bland befolkningen, i synnerhet etniska minoriteter. Landsbygdsutveckling, hälsa och grundutbildning kommer även fortsättningsvis att vara de viktigaste områdena för EG:s utvecklingsbistånd. Särskild uppmärksamhet kommer också att fästas vid mänskliga rättigheter och gott styre.