ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0684/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Tullkvoter för tonfiskfilé för 1999

Under fördelaktiga tullvillkor uppgår försörjningskapaciteten för tonfiskfilé med ursprung i länderna inom det allmänna preferenssystemet, AVS-länderna och gemenskapens medlemsstater till ungefär 129 500 ton. Denna kvantitet är tillräcklig för att tillgodose den europeiska marknadens behov med hänsyn till nuvarande konsumtionsstruktur. Till detta faktum kan man tillägga att gemenskapens import av tonfiskfilé uppgick till 38 940 ton 1997, vilket innebär att försörjningsbehoven helt klart är tryggade. Kan kommissionen mot denna bakgrund informera om på grundval av vilka kvantitativa kriterier den ansöker om att öppna en tullkvot för 1999 som är oförsvarlig med hänsyn till de kvantiteter som de facto finns att tillgå, samtidigt som vissa delegationer från EU-länderna t.o.m. skulle vara beredda att anta en kompromiss till stöd för ett kontraktbaserat system mellan fiskeindustrin och den italienska bearbetningsindustrin, som har behov produkter till internationella priser, och på så sätt garantera råvaruförsörjningen för denna italienska industri?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(4 maj 1999)

Kommissionen kan inte bekräfta den siffra som anges av parlamentsledamoten beträffande de tillgängliga kvantiteterna tonfiskfilé med ursprung i länderna inom det allmänna preferenssystemet (GSP), AVS-länderna och gemenskapens medlemsstater. De siffror som medlemsstaternas producenter av tonfiskfilé har meddelat kommissionen är lägre än den siffra som nämns av parlamentsledamoten.

Kommissionens förslag att öppna autonoma tullkvoter grundades på anhållanden från medlemsstaterna och den situation som då rådde på gemenskapsmarknaden.

Beträffande tullkvoten för tonfiskfilé har kommissionen konstaterat att gemenskapens produktion av tonfiskfilé inte räcker för att täcka behoven inom gemenskapen. I själva verket behöver gemenskapens konservindustri mer och mer lita till import från tredje land. Detta konstaterande har bekräftats av de siffror som den 15 januari 1999 tillhandahölls av den spanska producentorganisationen "Asociación Nacional de Fabricantes de Conservas de Pescado y Marisco" (Anfaco). Denna statistik visar att Spanien, som är den medlemsstat som huvudsakligen producerar tonfiskfilé, själv inte kan försörja sin industri.

Kommissionen har också lagt märke till att importen från de länder som kommer i åtnjutande av en preferensordning (AVS-länderna och GSP), när denna import görs enligt reglerna om ursprung, något som parlamentsledamoten med rätta lägger stor vikt vid, inte räcker till för att försörja gemenskapens konservindustri.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0605/99

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(4 mars 1999)

Angående: Sammandrabbningar mellan jordbrukare och polis

Nyligen drabbade jordbrukare från hela Europa samman med polisen i Bryssel. Europaparlamentet befann sig i "belägringstillstånd", och höll stängt med anledning av demonstrationerna.

Med anledning av detta vill jag ställa följande frågor till kommissionen:

1. Kan det inte vara så att parlamentets stängning och fientliga inställning till demonstranterna var en bidragande faktor till att demonstrationen urartade och att jordbrukarna drabbade samman med polisen?

2. Innebär inte denna händelse att företrädare för en viktig ekonomisk grupp i Europa har fått sin demokratiska rätt till demonstrationsfrihet beskuren?

3. Vad är kommissionens allmänna bedömning av händelsen?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(23 mars 1999)

Kommissionen kan inte uttala sig om ett beslut som fattats av parlamentet.

Kommissionen höll inte stängt den 22 februari 1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0338/99

från Karla Peijs (PPE) till rådet

(25 februari 1999)

Angående: Nationella sidor på euromynten

1. Känner rådet till antalet nationella motiv på euromynten från de 11 EU-stater som deltar i EMU?

2. Österrike och Italien har så många som åtta olika motiv. Håller inte rådet med om att det stora antalet nationella motiv kommer att förvirra användarna? Om inte, varför inte?

3. ECB har sagt att inte bara eurosedlarna utan även euromynten kan komma att bli föremål för förfalskning. Håller rådet inte med om att det stora antalet nationella motiv kommer att underlätta förfalskning? Om inte, varför inte?

4. Varför beslutade inte rådet att varje land som deltar i EMU skulle välja ett enda nationellt motiv för euromynten?

5. Vilka åtgärder kommer rådet att vidta för att förmå myntverken att begränsa antalet nationella motiv till ett per medlemsstat?

Svar

(26 april 1999)

I rådets förordning nr 975/98 av den 3 maj 1998 om valörer och tekniska specifikationer för mynt i euro som skall sättas i omlopp(1), senast ändrad genom rådets förordning nr 423/1999 av den 22 februari 1999(2), fastställes enhetliga regler för utgivning av dessa mynt som är tillämpliga i alla berörda medlemsstater. Det enda beaktansvärda undantaget från dessa för övrigt enhetliga regler berör utformningen av den nationella sidan, vilken kommer att variera alltefter utgivande medlemsstat.

I detta sammanhang ansåg rådet att "Att ha en europeisk och en nationell sida på myntet är ett lämpligt sätt att uttrycka tanken bakom den europeiska monetära unionen mellan medlemsstaterna och skulle på ett betydelsfullt sätt kunna öka de europeiska medborgarnas benägenhet att godta mynten" (tionde skälet i ingressen till förordning nr 975/98).

Rådet har därför uppfattningen att de olika utformningarna av de nationella sidorna, snarare än att skapa förvirring för konsumenterna kommer att öka deras benägenhet att godta dem genom att man, åtminstone till en del, tar hänsyn till medlemsstaternas olika traditioner när det gäller utformningen av mynt.

Dessutom anser rådet inte att det faktum att det finns mer än en utformning av den nationella sidan av euromynten kommer att underlätta förfalskning. I detta sammanhang bör man ha i minnet att särskilda enhetliga säkerhetsdetaljer på grund av det höga värdet är tillämpliga när det gäller utformning av mynt i valörerna en och två euro.

Sammanfattningsvis ser rådet för närvarande inte att det finns anledning att modifiera förordning nr 975/98 i detta avseende.

(1) EGT L 139, 11.5.1998, s. 6.

(2) EGT L 52, 27.2.1999, s. 2.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 370 , 21/12/1999 s. 0021



SKRIFTLIG FRÅGA E-0145/99 från Brigitte Langenhagen (PPE) till kommissionen (11 februari 1999) Angående: EU-bidrag till landsbygdskommunen Rotenburg/Niedersachsen Vilken typ av bidrag har landsbygdskommunen Rotenburg/Niedersachsen fått från Europeiska unionen under valperioden 1994-1999? Vilka belopp handlar det om och hur ser tilldelningen ut fördelat på bidragsområde?
SKRIFTLIG FRÅGA E-0760/99

från Roberto Speciale (PSE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Medborgerliga och politiska rättigheter på Kuba

På Kuba har man nyligen inlett en "rättegång" mot fyra politiska oliktänkande som redan suttit häktade över 18 månader utan något skydd för sina rättigheter. Samtidigt har man i förebyggande syfte anhållit eller häktat tiotals oliktänkande, uppenbarligen för att förhindra alla slags offentliga demonstrationer.

Dessa personer (intellektuella och journalister) anklagas för att ha uttryckt sina åsikter och i synnerhet för att ha utarbetat en text med den talande titeln "Fosterlandet är allas".

1. Vad har kommissionen gjort och vad ämnar den göra för att inför de kubanska myndigheterna ge uttryck för Europeiska unionens orubbliga motstånd mot ett tillvägagångssätt som kränker de grundläggande medborgerliga och politiska rättigheterna och för att kräva att oliktänkandena skall befrias?

2. Hur ämnar kommissionen gå till väga för att återigen med kraft anmoda USA att upphäva den orimliga och skadliga ekonomiska blockad som landet inledde för 40 år sedan och för att få det kubanska samhället att öppnas för politisk pluralism samt tanke- och yttrandefrihet - något som Europaparlamentet flera gånger klart har efterlyst?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(21 april 1999)

Vladimiro Roca, Felix Antonio Bonne, René Gomez och Marta Roque, medlemmar av den s.k. "interna dissidentgruppen", har av kubansk domstol dömts till fem, fyra, fyra respektive tre och ett halvt års fängelse. De dömdes för att ha utövat sin rätt till yttrandefrihet, en allmänt erkänd rättighet.

Omedelbart efter offentliggörandet av utslaget av rättegången avgav unionen en förklaring i vilken den uttryckte sitt djupa beklagande över den fällande domen mot de fyra politiskt oliktänkande och över de omständigheter under vilka rättegången hade utspelat sig och krävde ett snabbt frigivande av de fyra.

Med hjälp av de instrument den förfogar över och inom ramen för den gemensamma ståndpunkten av den 2 december 1996 kommer kommissionen att fortsätta att positivt understödja övergången till en pluralistisk demokrati och att främja respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

Kommissionen följer i detta sammanhang med stor uppmärksamhet hur situationen beträffande grundläggande fri- och rättigheter utvecklas i Kuba. Kommissionen beviljar vidare humanitärt bistånd och bedriver ett riktat ekonomiskt samarbete som syftar till att stödja en öppning av landets ekonomi.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0373/99

från Olivier Dupuis (TDI) till rådet

(17 februari 1999)

Angående: Oroande hälsotillstånd för Ukshin Hoti samt försvinnanden och frihetsberövanden utan rättegång i Jugoslavien

I en trängande resolution av den 14 maj 1998(1) begärde parlamentet att rådet skulle göra allt som stod i dess makt för att få myndigheterna i Belgrad att frige den kosovoalbanske professorn Ukshin Hoti, som 1995 dömdes av de jugoslaviska myndigheterna till fängelse för sina åsikter. Sedan dess har den fortfarande fängslade Ushin Hotis hälsotillstånd allvarligt försämrats till följd av mycket svåra fängelseförhållanden.

Kan rådets ordförandeland genom sin ambassadör i Belgrad eller på annat sätt undersöka, direkt på plats, vilka fängelseförhållanden och medicinska förhållanden Hoti tvingas lever under samt vidta alla tänkbara åtgärder för att Hoti skall friges genast och inte först då hans strafftid löper ut i maj nästa år?

Kan rådets nuvarande ordförandeland också på ett mer allmänt plan också uppge hur många åsiktsfångar som för närvarande sitter inspärrade samt ge en uppskattning av hur många personer som har frihetsberövats utan rättegång eller försvunnit i Jugoslavien sedan början av 1998?

Svar

(26 april 1999)

Rådet delar helt den ärade parlamentsledamotens oro för Ukshin Hotis hälsa.

Ordförandeskapet har därför gett sin ambassadör i Belgrad i uppdrag att kontakta de lokala företrädarna för Internationella rödakorskommittén (ICRC) för att undersöka under vilka medicinska förhållanden Ukshin Hoti lever och hur förhållandena är i fängelset samt bedöma möjligheterna till en tidig frigivning. Företrädare för ICRC kunde träffa Hoti den 1 mars 1999. Ordförandeskapet försöker hålla parlamentet underrättat om alla upplysningar som ICRC:s företrädare kommer att göra tillgängliga för dess ambassadör i Belgrad.

Rådet vill emellertid varna den ärade parlamentsledamoten för att vara alltför optimistisk eftersom förbindelserna mellan Belgrad och Europeiska unionen är mycket ansträngda framför allt på grund av den aktuella krisen i Kosovo och de krav som rådet har ställt på myndigheterna i Belgrad när det gäller denna fråga.

Rådet kan inte exakt redogöra för hur många personer som för närvarande sitter fängslade på grund av sina åsikter och som har frihetsberövats utan att åtal har väckts eller som har försvunnit. Enligt de siffror som släpptes av ICRC i augusti 1998 utredde organisationen fallen med 138 serber och montenegriner som skall ha bortförts av Kosovos befrielsearmé och mer än 400 albaner som uppgavs hållas fängslade av serbiska styrkor. FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) har under sina efterforskningar kunnat spåra totalt 400 av de personer vars öde är oklart. UNHCR tror att ungefär 200 av dessa för närvarande är gripna av polisen.

(1) EGT C 167, 1.6.1998, s. 197.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0374/99

från Antoni Gutiérrez Díaz (GUE/NGL) till kommissionen

(17 februari 1999)

Angående: Planerna på att bygga väg C-37 från Torrelló till Valle de En Bas, Katalonien, Spanien

Planerna på att anlägga en genomfartsled mellan städerna Vic och Olot i Katalonien har under de senaste åren givit upphov till kraftiga protester från såväl miljöorganisationer som ett stort antal politiska och sociala organisationer i dessa regioner.

Av miljökonsekvensbeskrivningen (MKB) framgår att detta projekt, som även omfattar anläggandet av en tunnel förbi Bracons mellan orten Torelló och Valle de En Bas, kommer att få allvarliga konsekvenser för området.

Trots detta, och trots att motståndet mot projektet bara har växt, har den katalanska regeringens departement för regionalpolitik och offentliga arbeten beslutat att inleda de administrativa förfarandena för projektets genomförande, och man har även ansökt hos den spanska regeringen om att det skall införlivas i Europeiska unionens transeuropeiska transportnät (TEN).

Kan kommissionen informera om huruvida den spanska staten inkommit med en ansökan om att vägen skall införlivas i de transeuropeiska transportnäten? Är det i så fall tänkt att den skall finansieras med medel från Sammanhållningsfonden?

Känner kommissionen till miljökonsekvensbeskrivningen? Vad har kommissionen för åsikt om den? Anser kommissionen att de effekter som projektet enligt miljökonsekvensbeskrivningen får för områden av särskilt naturvårdsintresse kan stå i strid med gemenskapslagstiftningen om detta?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(22 mars 1999)

Spanien har inte begärt att få inkludera denna vägsträcka - motorvägen C-37 från Torello till Valle da En Bas i Katalonien i det transeuropeiska nätet. Det planeras ingen finansiering av denna vägsträcka inom ramen för Sammanhållningsfonden och budgeten för det transeuropeiska nätet. Det kan påpekas att Sammanhållningsfonden har finansierat två andra sträckor av den motorväg som är känd som "Eje de Cataluña", nämligen sträckan mellan Rajadell och Artés(1) och sträckan mellan Artés och Sta. Maria de Oló(2).

Kommissionen känner inte till resultaten från den miljökonsekvensbeskrivning som har genomförts av Spanien.

Enligt de uppgifter som parlamentsledamoten har översänt kommer vägen att korsa ett område som av Spanien har föreslagits ingå i nätet Natura 2000 (Sistema Transversal Catalá, nr ES51110005). Kommissionen kommer att vända sig till de spanska myndigheterna för att begära information om de förfaranden som tillämpas för att se till att artikel 6.3 och 6.4 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(3) efterlevs.

(1) Kommissionens beslut C(95)3068 av den 11 december 1995, ändrat genom beslut C(96)3776 av den 12 december 1996.

(2) Kommissionens beslut C(96)2626 av den 23 september 1996.

(3) EGT L 206, 22.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0260/99

från Maartje van Putten (PSE) till kommissionen

(5 februari 1999)

Angående: Genomförande av CITES-bestämmelser i Grekland

I september 1998 skickade CITES-konventionens sekretariat ut en not i vilken konventionens samtliga signatärstater uppmanades att tillfälligt avbryta sin handel med Grekland, på grund av att Grekland inte lagt ned tillräcklig möda på att införliva CITES-konventionen och tillhörande gemenskapslagstiftning i sin nationella lagstiftning.

Kan kommissionen ange hur den under den närmaste framtiden kommer att göra för att förmå Grekland att trots allt genomföra en nationell lagstiftning baserad på CITES och är kommissionens villig att stödja Grekland i detta arbete?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(12 mars 1999)

Kommissionen beslutade i oktober 1998, efter att ha konstaterat att Grekland inte har vidtagit de åtgärder som krävs för att genomföra förordning (EG) 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem(1) och mot bakgrund av artikel 169 i EG-fördraget, att föra ärendet vidare till domstolen.

Under tiden har de grekiska myndigheterna informerat kommissionen om lag 2637/98 av den 27 augusti 1998 genom vilken det i Grekland införs ett nytt regelverk om skydd av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem, i enlighet med Konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter(2). En analys pågår av huruvida denna text är förenlig med konventionen.

(1) EGT L 61, 3.3.1997.

(2) EGT L 384, 31.12.1982.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0354/99

från Marco Formentini (NI) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Oegentligheter vid tilldelningen av strukturfondsanslag i regionen Ligurien

Den 30 mars 1998 ansökte kommunen Chiavari (Genua) hos regionen Ligurien om ett icke återbetalningsbart anslag för mål 2 för ett projekt för att förbättra den historiska stadskärnan med avseende på stadsplanering, turism och handel. Ansökan inlämnades inom den tidsfrist som anges i förfarandebestämmelserna.

Genom dekret nr 321 av den 4 september 1998 godkändes listan över de inlämnade förslagen samt anslagsbeviljandet. Förslagen från kommunerna Genua, Caro Montenotte och Sarzana befanns vara tillåtliga även om projekten till sin karaktär inte var helt adekvata, vilket framgår av ovan nämnda dekret. Förslaget från kommunen Chiavari, som var fullständigt vad gäller såväl projektdelen som den formella delen, godkändes inte.

Till följd av detta har kommunen Chiavari lämnat in en skriftlig framställning till den rättsliga myndigheten. Ärendet är fortfarande under behandling.

Anser inte kommissionen att det vore lämpligt att kontrollera att regionen Ligurien inte har antagit diskriminerande kriterier som strider mot principerna om objektivitet, korrekthet och öppenhet vid hanteringen av gemenskapens finansiella resurser, och i samband härmed inleda en undersökning?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(15 mars 1999)

Med hänsyn till subsidiaritetsprincipen är parlamentsledamotens fråga är i första hand ett ärende för de italienska myndigheterna.

Enligt de uppgifter som kommit från regionen Liguria, särskilt beträffande anbudsinfordringar för projekt med anknytning till åtgärd 3.5 "Infrastrukturer för upprustning av stadsområden", har ansökningarna rangordnats enligt ett poängsystem, där huvudkriterierna varit effekten av den föreslagna infrastrukturen på miljön och den lokala turismen, eventuella förbättringar och omläggningar av befintlig infrastruktur och antalet skapade arbetstillfällen. Kommunen Chiavaris projekt avslogs inte, men fick ett lägre poängantal än de projektförslag som inlämnats av de av parlamentsledamoten nämnda kommunerna.

Ansökningar om anslag inom ramen för åtgärd 3.5 överstiger för närvarande tillgängliga resurser. Men en enligt ett nytt utkast till mål 2-program som nyligen antogs av kommissionen, skall ytterligare medel avsättas till åtgärden. Chiavaris projekt är först på listan efter de projekt som redan beviljats anslag och har därför goda utsikter att få ta del av dessa nya medel.

Mot bakgrund av de uppgifter som kommissionen har, tycks det inte finnas någon grund för att inleda en undersökning i frågan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0437/99

från Brigitte Langenhagen (PPE) till kommissionen

(4 mars 1999)

Angående: Tolkning och tillämpning av direktiv 92/43/EEG

Vilka kriterier eller förutsättningar är i detalj avgörande för att överväganden i samband med betydelsefulla konsekvenser för miljön i enlighet med artikel 6.4 andra stycket i direktiv 92/43/EEG(1) skall kunna göras gällande när det gäller projekt för spårbunden trafik?

Jag ställer denna fråga i anslutning till min fråga av den 25 juli 1998. Kommissionen har besvarat denna fråga genom sin ledamot Bjerregaard (E-2638/98)(2). I kommissionens svar lämnades den fråga som jag nu ställer öppen, respektive aktualiserades frågan.

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(1 april 1999)

I sitt svar till parlamentsledamotens skriftliga fråga 2638/98 har kommissionen redan redovisat sin syn och förklarat att frågan om betydelsefulla konsekvenser för miljön endast kan besvaras från fall till fall. Det finns inga generella formuleringar eller kriterier utöver de som redan fastställts i direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, och de allmänna miljömässiga fördelarna med tåg jämfört med andra transportformer kan inte ersätta behovet av en analys av projektet och av den särskilda platsen.

Endast domstolen kan ge en slutlig tolkning av direktivet och kommissionen beklagar att den inte kan ge parlamentsledamoten någon ytterligare vägledning än den som fanns i sitt tidigare svar.

(1) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

(2) EGT C 118, 29.4.1999, s. 110.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0451/99

från Giuseppe Rauti (NI) till kommissionen

(5 mars 1999)

Angående: Kvaliteten på livsmedelsbiståndet till Ryssland

Exakt vad handlar den dispyt om, som plötsligt uppstått beträffande EU:s livsmedelsbistånd till Ryssland, och som lett till att biståndet nu dragits in?

Enligt uppgifter i europeiska tidningar skall Ryssland, trots att landet som bekant varit i akut behov av detta bistånd, ha begärt att få livsmedel som uppfyller de ryska hygienbestämmelserna.

Enligt andra källor (Le Figaro, s. 3, av den 10 februari 1999) skall Ryssland endast ha begärt att livsmedelsbiståndets kvalitet skulle motsvara kvaliteten på de produkter som levereras i samband med vanlig handel, vilket tycks vara ett helt och hållet rimligt önskemål.

Kan kommissionen, mot bakgrund av orsaken till dispyten och samtidigt som den lämnar lämpliga uppgifter om de berörda företagen, bekräfta att EU-medlen förvaltas på ett sätt som innebär att de livsmedel som skickas till Ryssland håller ovannämnda kvalitet och att man inte försöker få Ryssland att acceptera produkter av låg kvalitet, samt att man inte på ett cyniskt sätt försökt att utnyttja det ryska folkets behov av hjälp?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(20 april 1999)

Som svar på frågan hänvisar kommissionen parlamentsledamoten till det svar som gavs på M. Giansilys muntliga fråga H-130/99 under frågestunden vid parlamentets möte i mars 1999(1).

Såsom anges i det meddelande som undertecknades den 20 januari 1999 mellan gemenskapen och Ryssland åtar sig gemenskapen att leverera varor som minst håller den minimikvalitet som krävs för interventionsköp.

Utom när det gäller griskött och helt slipat ris ingår de varor som skall levereras redan i lager som köpts till intervention och de skall redan vid uppköpstillfället ha uppfyllt minimikraven.

De aktörer som är inblandade i dessa transaktioner kommer endast att ansvara för transport från interventionslagren fram till de gränshamnar eller gränsövergångar som utsetts. De skall inte leverera varan. För griskött och helt slipat ris fastställs kvalitetskriterierna av kommissionen, på grundval av de förordningar genom vilka anbudsförfarandena öppnas.

De övervakningsföretag som utses av kommissionen kommer bland annat att ansvara för kontroll av att de varor som tas ut ur gemenskapens lager fortfarande håller den minimikvalitet som krävs vid intervention och för att kvaliteten på dessa varor, när de anländer till Ryssland, inte under transporten har förändrats väsentligt i förhållande till kvaliteten vid uttaget ur lagren.

Den minimikvalitet som krävs för intervention är godkänd för all form av handelsexport. Den kvalitet som krävdes av de ryska aktörerna överskred vida den kvalitet som gemenskapen kunde garantera.

(1) Parlamentets debatter (mars 1999).