SKRIFTLIG FRÅGA E-1360/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(10 april 2003)

Ämne: Leveranser av uran och anrikningsteknik från företaget Urenco till Iran och andra stater som vill utveckla kärnvapen

1. Känner kommissionen till att företaget Uranium Enrichment Company (Urenco) som har driftsställen i Capenhurst (Förenade kungariket), Gronau (Tyskland) och Almelo (Nederländerna) och som bildades 1970 på grundval av ett avtal mellan regeringarna i Förenade kungariket, Förbundsrepubliken Tyskland och Nederländerna för kommersiell utveckling av ultracentrifugteknik har en andel på mellan 12 och 15 procent av världsmarknaden för anrikat uran?

2. Känner kommissionen också till att Urenco på sjuttiotalet gjort sig kontroversiellt bl.a. genom att leverera anrikat uran till den dåvarande diktaturen i Brasilien, som var intresserad av att utveckla kärnvapen samt genom att stick i stäv med FN:s önskemål använda uran från gruvan Rössing i Namibia, som på den tiden var ockuperat av Sydafrika och genom att oavsiktligen hjälpa Pakistans regering att utveckla en egen atombomb genom industrispionage som bedrevs av medarbetaren Abdul Qadeer Kahn från företaget FDO som samarbetade med Urenco?

3. Kan kommissionen bekräfta att man vid inspektioner i Irak våren 1996 påträffat centrifugteknik och centrifugrotorer från Urenco i irakiska anläggningar och att de kan ha levererats via Pakistan eller Brasilien?

4. Levererar Urenco i dag, såsom det offentligen meddelats från Ryska federationens regerings sida, nukleära centrifuger och annan utrustning som lämpar sig för anrikning av uran till Iran? Har dessa leveranser alltid registrerats hos Internationella atomenergiorganet (IAEA) i Wien?

5. Håller kommissionen med Förenta staternas utrikesminister Powell, enligt vilken Iran har ett mera aggressivt nukleärt program än vad IAEA tror?

6. Vad gör kommissionen för att förhindra att Urenco med eller mot sin vilja kommer att bidra till att möjligheterna att framställa kärnvapen fortsätter att spridas till stater med odemokratiska regimer?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 juni 2003)

1. Frågeställarens siffror angående Urencos marknadsandel stämmer med den information som kommissionen har tillgång till.

2. Kommissionen har ingen ytterligare information om de punkter som frågeställaren tar upp utöver den offentliga information som har presenterats i media.

3. Kommissionen har inte deltagit i några inspektioner i Irak, men har tagit del av den offentliga information som har släppts ut i media.

4. Kommissionen känner inte till några sådana fall

5. Kommissionen känner till Förenta staternas farhågor. Medlemsstaterna diskuterar denna specifika fråga i lämpliga fora, särskilt i styrelsen för det internationella atomenergiorganet (IAEA) mot bakgrund av Dr. El Baradeis preliminära rapport. En slutrapport väntas föreligga i juni 2003.

6. Genom ett omfattande skyddssystem försöker kommissionen förhindra att kärnmaterial används för andra syften än de som uppges av användarna inom unionen. Kommissionen har på detta område ett nära samarbete med IAEA och stödjer dess internationella system för ickespridning.

Det bör dessutom nämnas att utrustning och teknik för anrikning av uran omfattas av riktlinjer framtagna av de länder som levererar kärnmaterial (NSG). Vid export av sådan utrustning och teknik krävs det därför en exportlicens utfärdad av de behöriga myndigheterna i varje medlemsstat. Alla medlemsstaterna deltar i NSG:s arbete. I rådets förordning (EG) nr 1334/2000 av den 22 juni 2000 om upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export av produkter och teknik med dubbla användningsområden(1) återfinns detta krav på exportlicens vilket gör det till en juridisk skyldighet på gemenskapsnivå.

(1) EGT L 159, 30.6.2000.