SKRIFTLIG FRÅGA E-0820/00

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(21 mars 2000)

Ämne: Artikel 211 i den amerikanska lagen Omnibus Appropriation Act

Kan kommissionen besvara följande frågor angående tvisten mellan EU och USA om artikel 211 i den amerikanska lagen Omnibus Appropriation Act från 1998.

- Bör Trips-avtalen, som ligger till grund för kommissionens påstående om oförenlighet med artikel 211, tolkas i den meningen att de gör det möjligt för de deltagande staterna att erkänna den extraterritoriella effekten när det gäller immateriell äganderätt som konfiskerats utan att de rättmätiga ägarna fått lämplig ersättning?

- Hade kommissionen innan den beslutade att hänskjuta fallet till WTO:s panel genomfört de djupgående undersökningar som behövdes för att avgöra om artikel 211, sett utifrån de övriga amerikanska lagarna om expropriation av egendom utan ersättning, verkligen diskriminerar kubanska medborgare i förhållande till medborgare från övriga länder?

- Bör inte diskussionen med USA återupptas i syfte att komma fram till en formulering av artikel 211 för att inte ge intryck av att man genom att hänskjuta fallet till panelen i själva verket taktikerar för att främja en enskild person eller en tredje stat? Denna formulering bör leda till att den rättsliga princip som artikeln grundas på bibehålls samtidigt som kommissionens tolkning av Trips-avtalen tillfredsställs.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0820/00 och E-0821/00 ingivet av Pascal Lamy för kommissionen

(14 april 2000)

Ledamoten hänvisar till flera aspekter avseende tvisten med Förenta staterna om artikel 211 i Förenta staternas Omnibus Appropriations Act från 1998 är förenlig med bestämmelserna i Världshandelsorganisationens (WTO:s) avtal om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs).

Vad beträffar länders erkännande av utländska expropriationer utan ersättning rör den aktuella WTO-tvisten inte frågan om huruvida utländska expropriationer utan ersättning skall erkännas av andra tredje länder. I själva verket kunde inte amerikanska varumärken exproprieras av den kubanska regeringen, och så skedde inte heller. Privatpersoner och företag vars egendom hade exproprierats av den kubanska regeringen förblev ägare av egendom utanför Kuba. Särskilt deras rättigheter till varumärken som registrerats i Förenta staterna lämnades opåverkade av den kubanska revolutionen.

WTO-tvisten hänger snarare samman med behandlingen av amerikanska varumärken som övergavs av sina tidigare kubanska ägare och vilka endast på vissa villkor kan registreras, förnyas och göras gällande i Förenta staterna av de nya ägarna. Dessa villkor anges i artikel 211 som Förenta staterna antog nästan 40 år efter den kubanska revolutionen. Artikel 211 varken innehåller eller förstärker principen om icke-erkännande av utländska expropriationer, vilken ledamoten hänvisar till.

Efter en ingående analys av artikel 211 drog kommissionen slutsatsen att artikeln strider mot vissa bestämmelser i WTO:s TRIPs-avtal, i synnerhet dess bestämmelser om nationell behandling, varumärken och kontroll av efterlevnaden av immateriella rättigheter. Denna slutsats delades av alla medlemsstater.

Beträffande frågan om artikel 211 har en diskriminerande verkan skulle kommissionen på nytt vilja framhålla att WTO-tvisten inte rör frågan om expropriationer av varumärken utan ersättning. Gemenskapen och dess medlemsstater är av den åsikten att villkoren i artikel 211 när det gäller registrering och kontroll av efterlevnaden av varumärken strider mot TRIPs-avtalet, i synnerhet såtillvida som artikel 211 endast rör så kallade utvalda medborgare, däribland kubaner och kubanska företag. Förenta staterna visade inte under de WTO-samråd som hölls i september och december 1999 att liknande villkor ställs på medborgare från Förenta staterna eller andra tredje länder än Kuba.

Med tanke på att artikel 211 skulle kunna påverka alla europeiska företag som har affärer med Kuba är kommissionens främsta målsättning i WTO-tvisten alltjämt att Förenta staterna genomför och tillämpar WTO:s TRIPs-avtal korrekt. Det borde ligga i gemenskapens och dess medlemsstaters intresse att se till att bestämmelserna i WTO:s TRIPs-avtal efterlevs av samtliga WTO-medlemmar.

Gemenskapen och dess medlemsstater har vid flera tillfällen tagit upp frågan om att artikel 211 är oförenlig med WTO:s TRIPs-avtal med Förenta staterna, bland annat vid de tre tidigare toppmötena mellan EU och Förenta staterna och i WTO:s TRIPs-råd i syfte att försöka nå fram till en uppgörelse i godo beträffande frågan. Den amerikanska förvaltningen vägrade emellertid konsekvent att inleda någon verklig diskussion. I juli 1999 krävde gemenskapen och dess medlemsstater samråd enligt WTO-överenskommelsen om regler och förfaranden för tvistlösning. Två samrådsrundor hölls i september och december 1999 men Förenta staterna stod fast vid sin uppfattning att artikel 211 är förenlig med landets internationella åtaganden.

Efter att ha utvärderat resultaten av WTO-samråden och de ekonomiska och politiska intressen som berörs drog kommissionen slutsatsen att gemenskapens och dess medlemsstaters enda sätt att se till att WTO:s TRIPs-avtal tillämpas korrekt av Förenta staterna är att ansöka om att ärendet tas upp av en WTO-panel.

Med hänvisning till ett europeiskt företags uttalade intresse av tvisten, vilket påstås påverka kommissionens beslutsprocess, skulle kommissionen vilja upprepa att den fortfarande är oroad över att Förenta staterna inte genomför och tillämpar WTO:s TRIPs-avtal korrekt. Även om artikel 211 hittills endast har tillämpats en gång, kan den påverka alla europeiska företag som har affärer med Kuba. Kommissionen försäkrar ledamoten om att den fortsätter att stå emot alla försök från en berörd parts sida att manipulera dess ståndpunkt.