ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0302/00

från Hartmut Nassauer (PPE-DE) till kommissionen

(11 februari 2000)

Ämne: Europaparlamentets resolution av den 15 april 1999 om kommissionens rapport om Tjeckiens framsteg på vägen mot anslutning (1998)

I sin resolution om den återkommande rapporten (1998) från kommissionen om Tjeckiens framsteg på vägen mot anslutning (A4-0157/1999)(1) har Europaparlamentet den 15 april 1999 uppmanat den tjeckiska regeringen att upphäva de lagar och dekret från 1945 och 1946 som ännu är i kraft och som rör fördrivning av enskilda folkgrupper från före detta Tjeckoslovakien.

I sin rapport av 1999 konstaterar kommissionen att den vid utarbetandet av rapporten tagit hänsyn till denna resolution från parlamentet. Kan kommissionen meddela om den i anslutning till nämnda resolution fört några samtal med den tjeckiska regeringen om dessa lagar och dekret och hur kommissionen vid anslutningsförhandlingarna tänker beakta detta krav från Europaparlamentet?

(1) EGT C 219, 30.7.1999, s. 443.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0293/00, E-0294/00, E-0295/00, E-0296/00, E-0297/00, E-0298/00, E-0299/00, E-0300/00, E-0301/00, E-0302/00, E-0303/00 och E-0398/00 ingivet av Günter Verheugen för kommissionen

(20 mars 2000)

Anslutningsförhandlingarna med Tjeckien rör främst dess godtagande av och anpassning till Europeiska unionens regelverk och dess förmåga att uppfylla de av Europeiska rådet fastställda villkoren för medlemskap. Tjeckien måste som medlemsstat anta och tillämpa alla delar av gemenskapslagstiftningen och gemenskapspolitiken, inklusive principerna om fri rörlighet för personer och fri etableringsrätt. Den fråga som togs upp av parlamentsledamoten måste i första hand ses mot bakgrund av detta, men de politiska kriterierna från Köpenhamn spelar givetvis också en roll, eftersom skyddet av de mänskliga rättigheterna och av minoriteternas rättigheter ingår i dessa. Kommissionen följer uppmärksamt utvecklingen när det gäller dessa frågor i samtliga kandidatländer.

Det är emellertid viktigt att observera att det problem som läggs fram i dessa frågor rör händelser som inträffade innan EG-fördraget trädde i kraft. De så kallade Benesch-dekreten kommer därför inte att ha någon betydelse i samband med anslutningsförhandlingarna. Dessutom anges det i artikel 295 (tidigare artikel 222) i EG-fördraget att fördraget inte i något hänseende skall ingripa i medlemsstaternas egendomsordning. Kommissionen har därför inte möjlighet att ingripa när det gäller frågor som rör återlämnande av egendom i en nuvarande eller framtida medlemsstat.

Tjeckien är dock ansluten till Europakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna sedan 1992. Genomförandet av konventionen är Europarådets ansvarsområde. Frågor med anknytning till denna konvention bör därför ställas till Europarådet.

Kommissionen ber dessutom att få hänvisa parlamentsledamoten till de relevanta bestämmelserna i den tjeckisk-tyska förklaring om ömsesidiga förbindelser som antogs den 21 januari 1997.

Av de olika skäl som anförts ovan finner kommissionen det svårt att inta en ståndpunkt beträffande de särskilda fall som parlamentsledamoten tar upp.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0271/00

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(7 februari 2000)

Ämne: Problem med hur den inre marknaden mellan Europeiska unionen och Schweiz fungerar på arbetslivsområdet

Den europeiske medborgaren Kosta Parlavanzas har översänt mig omfattande handlingar av vilka det framgår att Schweiz avsiktligt och systematisk bedriver en politik som syftar till att begränsa sysselsättningsmöjligheterna för utländska arbetstagare till en period på mellan 20 och 30 år. Efter denna tidsperiod utvisas arbetstagarna till sina ursprungsländer och garanteras inga pensionsöverföringar.

Förfogar Europeiska kommissionen över någon undersökning av de europeiska invandrarnas rättsliga ställning i Schweiz?

Anser kommissionen det vara möjligt och önskvärt att fortsätta och fördjupa förbindelserna mellan Europeiska unionen och Schweiz, i synnerhet inom ramen för EES, utan att förvissa sig om att landet respekterar minimiregler för arbetslivsfrågor på den gemensamma marknaden?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(15 mars 2000)

Kommissionen instämmer i att den nuvarande rättsliga situationen för medborgare i gemenskapen som arbetar i Schweiz inte är tillfredsställande. Kommissionen har därför förhandlat fram ett omfattande avtal om fri rörlighet för personer i syfte att anpassa den schweiziska lagstiftningen till gemenskapens regelverk på detta område, inklusive den lagstiftning som rör socialförsäkringar och pernsionsrättigheter.

Avtalet undertecknades den 21 juni 1999 och kommer att träda i kraft efter parlamentets instämmande och efter det att de kontraktsslutande parterna har ratificerat det.

När avtalet väl har trätt i kraft kommer kommissionen att noggrant följa Schweiz genomförande av det och ta upp eventuella problem i den gemensamma kommitté som kommer att inrättas inom ramen för avtalet.

Avtalet om fri rörlighet för personer hänger ihop med sex andra sektorsavtal (om luft- och landtrafik, forskning, jordbruk, offentlig upphandling och ömsesidigt erkännande av bedömning av överensstämmelse), som endast kan träda i kraft gemensamt. Schweiz kommer därför inte att få några fördelar på andra områden om inte de överenskomna förbättringarna för gemenskapsmedborgare i Schweiz beviljas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1050/00

från Ole Krarup (EDD) till kommissionen

(4 april 2000)

Ämne: Kostnaden för övergången till euron

I anslutning till den allmänna diskussionen om att avskaffa nationella valutor och införa den gemensamma valutan, euron, har uppmärksamheten i en del medlemsländer riktats mot kostnaderna för övergången till detta system. Enligt den engelska advokatfirman Chantrey Vellacott DFK kommer det att kosta det engelska samhället 4,2 procent av ett års nationalprodukt att ställa om pundet till euron.

Mot denna bakgrund uppmanar jag kommissionen att ange om kommissionen på motsvarande sätt har utarbetat analyser av de enskilda medlemsländernas kostnader för omställningen till euron, och att i förekommande fall bifoga dessa uppgifter.

Känner kommissionen till motsvarande analyser som utarbetats av oberoende aktörer och som belyser eventuella kostnader för omställningen? Om så är fallet ombeds kommissionen att på motsvarande sätt bifoga dessa uppgifter.

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(16 maj 2000)

Kommissionen har inte analyserat hur mycket övergången till euron kommer att kosta för varje medlemsstat och har heller inga planer på att göra någon sådan analys. Enligt kommissionen kan studier om kostnaden för övergången till euron varken bli kompletta eller relevanta. Även om omställningen innebär kostnader måste man också framhålla vinsterna med övergången till euron. Rapporter som bara handlar om kostnaderna kan därför inte ge en komplett bild av frågan.

Det finns en rad analyser som gjorts av banker, bokföringsfirmor och advokatbyråer. Kommissionen varken kan eller bör dock rekommendera någon av dessa analyser.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1028/00

från Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (NI) till kommissionen

(29 mars 2000)

Ämne: Överträdelse av artiklarna 2.4 och 6.2 i Amsterdamfördraget

Den österrikiska koalitionsregeringen har utsatts för skarp kritik sedan den tillsattes i februari. I en klar önskan att understryka EU:s offentliga ståndpunkt marscherade tusentals européer på Wiens gator, uppmuntrade av samtliga EU-institutioners allmänna stöd.

Den 11 mars sände Paris polisstyrkor för att vid den spansk-franska gränsen som delar det baskiska folket förhindra baskiska medborgare att delta i ett demonstrationståg i staden Bayonne. Avsikten med denna sammankomst var att fördöma att de politiska baskiska fångarna spreds över hela Frankrike och Spanien samt att fördöma de brott som begås mot fångarnas och deras anhörigas rättigheter. Den franska regeringen, med Madrids fulla samtycke, tillämpade artikel 2 i Schengenavtalet som tillåter att gränser stängs i undantagsfall. Paradoxalt nog måste vi bevittna att marschen i Bayonne förbjöds medan den i Wien tilläts.

1. Kan EU:s medlemsstater bestämma vilka mänskliga rättigheter de europeiska medborgarna får försvara?

2. Kan Schengenbestämmelserna, så som de tillämpades av den franska regeringen, fullständigt upphäva de grundläggande rättigheterna så som de garanteras i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och principen om fri rörlighet för personer inom EU?

3. Är det möjligt för baskerna att leva i ett EU utan sin eviga järnridå?

Svar från Antonio Vitorino på kommissionens vägnar

(28 april 2000)

I artikel 2.2 i Schengenavtalet tillåts å ena sidan en medlemsstat, genom att iaktta vissa förfaranden som anges i Schengenavtalets bestämmelser, att under en begränsad period införa kontroll av personer vid de inre gränserna när den allmänna ordningen eller nationens säkerhet står på spel. Enligt gällande gemenskapslagstiftning om EU-medborgarnas fria rörlighet tillåts begränsningar som berättigas av den allmänna ordningen eller säkerheten(1).

Å andra sidan kan utövandet av vissa grundläggande rättigheter som tryck- och åsiktsfrihet, mötes- och föreningsfrihet för fredliga ändamål, enligt artiklarna 10.2 och 11.2 i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, enligt lagen underkastas vissa restriktioner som i ett demokratiskt samhälle utgör nödvändiga åtgärder för att bevara den nationella säkerheten och den allmänna ordningen.

(1) Se bland annat artiklarna 39.3, 46.1 och 55 i EG-fördraget, samt rådets direktiv 64/221/EEG av den 25 februari 1964 om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa (EGT 56 av den 4.4.1964).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0565/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Konfidentiella handlingar

Kan kommissionen bekräfta att den omedelbart skulle avskeda vem det än må vara av sina anställda som visade sig ha låtit intresserade parter ta kännedom av en överlagd ståndpunkt eller annan kvasi-rättslig handling innan denna offentliggjorts? Har detta någonsin inträffat?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(28 mars 2000)

I enlighet med artikel 17 i tjänsteföreskrifterna och kommissionens beslut om allmänhetens tillgång till kommissionens handlingar, skall en tjänsteman iaktta fullständig tystnadsplikt vad gäller de uppgifter och den information som kommer till hans kännedom under eller i samband med tjänsteutövningen. Denna skyldighet innebär dock inte att det är förbjudet att ge tillgång till interna handlingar på det uttryckliga villkoret att det sker i enlighet med de förfaranden och de regler som anges i kommissionens beslut(1). Tillgång kommer att nekas om dokumentet omfattas av något av de undantag som uttryckligen anges i uppförandekodexen.

Om de skyldigheter som anges i tjänsteföreskrifterna inte uppfylls kan disciplinära förfaranden komma att inledas. Beslut om huruvida överträdelser har ägt rum och i så fall vilka påföljder som är lämpliga fattas inom ramen för dessa förfaranden. Avsättning från tjänsten för tjänsteman eller annan anställd är den strängaste påföljd som anges i artikel 86 i tjänsteföreskrifterna. Denna påföljd tillämpas därför enbart i de fall där det är proportionerligt mot den yrkesmässiga överträdelsen i fråga.

Under de senaste fem åren har ingen tjänsteman eller annan anställd avsatts från sin tjänst för att denne har givit tillgång till konfidentiella handlingar enligt ovan till en berörd part innan de har offentliggjorts.

(1) EGT L 46, 18.2.1994. Kommissionens beslut (94/90/ECSC/EG/Euratom) av den 8 februari 1994 om allmänhetens tillgång till kommissionens handlingar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0277/00

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(7 februari 2000)

Ämne: Integrering av utlänningar i Schweiz

I Schweiz verkar en utomparlamentarisk kommitté, förbundskommittén för utlänningar, vars huvuduppgift består av att behandla frågor relaterade till integreringen av utlänningar. Denna kommitté består av 28 medlemmar, av vilka sju är utlänningar som företräder de olika befolkningsgrupperna i landet (bland dessa återfinns företrädare för befolkningsgrupper från områden som hör till Europeiska unionens medlemsstater), medan övriga medlemmar företräder regeringen och olika intressegrupper.

Förbundsrådet i Schweiz beslutade nyligen att integrera denna utlänningskommitté i förbundsdirektoratet för utlänningar, ett organ som sorterar direkt under ministeriet för rättsliga och polisiära frågor och som är ansvarigt för utlänningspolisens tjänster, tilldelning av kvoter för utlänningars arbetstillstånd och visumbeviljningar. Detta beslut har mött starkt motstånd från utlänningskommittén och dess ordförande (som under tiden har begärt att få avgå) samt från över 650 utlänningsorganisationer i Schweiz som föreslår att denna kommitté verkar under inrikesministeriet eller en oberoende representant.

Anser inte kommissionen att denna nya ledning av förbundskommittén för utlänningar står i strid med andan i avtalet om fri rörlighet för personer mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Schweiz å andra sidan?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(10 mars 2000)

Det avtal med Schweiz om fri rörlighet för personer som undertecknades den 21 juni 1999 har ännu inte trätt i kraft. Det måste först godkännas av parlamentet och ratificeras av de avtalsslutande parterna.

I avtalet finns inga bestämmelser om hur de avtalsslutande parternas skall organisera sin interna förvaltning.

Kommissionen har för egen del inga skäl att tro att den nya interna förvaltningsorganisationen i Schweiz skulle strida mot andan i avtalet.

Sedan avtalet väl trätt i kraft kommer kommissionen dock att noga följa dess genomförande och ta upp eventuella problem med de schweiziska myndigheterna i den gemensamma kommitté som skall inrättas genom avtalet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0973/00

från Ioannis Souladakis (PSE) till rådet

(30 mars 2000)

Ämne: Förbindelserna mellan EU och Iran

Valresultatet i parlamentsvalet i Iran visade att de iranska väljarna hett önskar att landet skall ta sig ur den mångåriga internationella isolering som det befunnit sig i. EU:s reaktioner på de förändringar som nu kan noteras i Iran har hittills varit mycket begränsade.

Har rådet för avsikt att utnyttja det gynnsamma läget för att förbättra förbindelserna med Iran och på detta sätt understödja det öppnande mot västvärlden som det iranska samhället eftersträvar?

Svar

(26 juni 2000)

EU anser utvecklingen i Iran vara uppmuntrande, däribland resultaten av den första omgången av parlamentsvalen i februari.

Efter dessa val erinrade Europeiska unionen om sitt långvariga intresse av en konsolidering och utvidgning av den övergripande dialog som den för med Iran och upprepade sin beredskap att främja upprättandet av närmare förbindelser med den iranska regeringen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0469/00

från Isabelle Caullery (UEN) till kommissionen

(24 februari 2000)

Ämne: Europeiska unionens insatser i regionen Ile-de-France

Kan kommissionen, i form av tabeller och utförliga sifferuppgifter, informera om alla stöd och bidrag av olika slag som regionen Île-de-France och dess departement erhöll för perioden 19941999 från olika europeiska fonder (ESF, ERUF, EUGFJ etc.), EIB, stadspolitiken och olika finansiella instrument, liksom från andra källor?

Kan kommissionen precisera i vilken utsträckning alla dessa insatser har påverkat sysselsättningsnivån i regionen Île-de-France och uppskatta, och till och med ange i precisa tal, per verksamhetssektor, direkt eller indirekt hur många arbetstillfällen som har skapats eller räddats genom dessa insatser?

Gemensamt kompletterande svar på de skriftliga frågorna E-0469/00 och E-0470/00 ingivet av Romano Prodi för kommissionen

(5 maj 2000)

På grund av svarets längd, inräknat ett antal tabeller, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1409/00

från David Sumberg (PPE-DE) till kommissionen

(5 maj 2000)

Ämne: Konsumentskydd brandskydd i bostäder

Mot bakgrund av det förhållande som råder mellan elektriska apparater i hemmen och brandfaran, samt av att detta skapar ett behov av konsumentupplysning om vad som kan orsaka brand i bostäder, ställs följande fråga till kommissionen: Vilka uppgifter om TV-bränder inom Europeiska unionen förfogar kommissionen över och kan kommissionen precisera vilka modeller av TV-apparater som oftast varit inblandade i bränder?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(16 juni 2000)

Brandsäkerhet är en fråga som kommissionen prioriterar högt.

TV-apparaters säkerhet regleras främst av lågvoltsdirektivet, rådets direktiv 73/23/EEG av den 19 februari 1973 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser(1). Brandsäkerhetsfrågor som gäller TV-apparater behandlas närmare i den harmoniserade standarden EN 60065:1998 Audio-, video- och liknande elektronisk utrustning Säkerhet som antagits av den europeiska standardiseringsorganisationen Cenelec.

Hittills har kommissionen inte fått några uppgifter från de nationella myndigheterna om vilka typer av TV-apparater som är mest benägna att orsaka bränder. Kommissionen är medveten om att det gjorts undersökningar i Sverige, men den slutliga rapporten

kommer inte att finnas tillgänglig före hösten 2000. Kommissionen tog upp uppgifter om TV-apparater som orsakat bränder med de nationella myndigheter som svarar för genomförande och uppföljning av lågvoltsdirektivet vid deras möte den 2627 april 2000. Kommissionen har uppmanat medlemsstaterna att lämna mer detaljerade uppgifter i detta ärende.

Behovet av ytterligare åtgärder kommer att övervägas på grundval av de uppgifter som medlemsstaterna lämnar.

(1) EGT L 77, 26.3.1973.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0292/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(11 februari 2000)

Ämne: Zimbabwes försvar av asbestindustrin

EU:s medlemsstater har till och med år 2005 på sig att avlägsna all vit asbest från marknaden. Hur skall kommissionen ställa sig till påståendet från den zimbabwiska regeringen att gruvan där vit asbest bryts är säker?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(29 februari 2000)

I augusti 1999 skrev den tidigare ledamoten av kommissionen med ansvar för utvecklingssamarbete, João de Deus Pinheiro, på ordförandens för kommissionen vägnar till Zimbabwes minister för industri och handel, Nathan Shamuyarira, med anledning av en ansökan om stöd till en omstrukturering av asbestindustrin och de samhällen som drabbats av gemenskapens förbud mot asbest.

Kommissionen hävdade på nytt att gemenskapens förslag att förbjuda krysotilasbest byggde på välgrundade vetenskapliga rön och att vederbörlig hänsyn hade tagits till den oberoende vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö som hävdat att det inte går att fastställa något säkert gränsvärde för krysotil asbest, till den omständigheten att det inte finns några belägg som motsäger att alla typer av asbest kan orsaka lungcancer och mesoteliom, en cancerform som angriper lungvävnaden, och till att det finns belägg för att de främsta ersättningsprodukterna för krysotilasbest troligtvis är mindre farliga och därför alltid bör användas.

När det gäller Zimbabwes ansökan om bistånd till övergångsordningar för asbestindustrin föreslog kommissionen att den nationella tillståndsmyndigheten tar direkt kontakt med chefen för kommissionens delegation i Harare för att vidare diskutera de möjligheter och de biståndsmedel som står till buds inom ramen för det vägledande nationella programmet eller systemet för stabilisering av exportinkomster inom gruvsektorn (Sysmin). Hitintills har Zimbabwes regering inte svarat på detta erbjudande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0581/00

från Mark Watts (PSE) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Hållbar europeisk transportpolitik

Vilka problem har traditionella konflikter i förbindelserna mellan myndigheter på nationell och lokal nivå i EU:s medlemsstater gett upphov till vad avser utvecklingen av projekt för transeuropeiska nät?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(10 april 2000)

I enlighet med subsidiaritetsprincipen är medlemsstaterna ansvariga för genomförande av nätet på sitt eget territorium. De nationella, regionala och lokala regeringarnas respektive roller i utvecklingen av infrastrukturprojekt varierar mellan medlemsstaterna men i varje fall äger förhandlingarna mellan de olika nationella aktörerna rum inom den berörda medlemsstaten utan direkt inblandning av kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0620/00

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(3 mars 2000)

Ämne: Utbildning av tolkar i grekiska

Universitetet i Mainz (Tyskland) har en filial i staden Germersheim i vars undervisningsprogram en förträfflig tolkutbildning ingår där man utbildar tolkar till och från olika europeiska språk. Jag har nu nåtts av uppgifter om att nämnda universitet, trots att tolkstuderande till och från nygrekiska är flera tiotal till antalet, hyser planer på att lägga ner tolkutbildningen till och från detta språk. Samtidigt har jag också hört att universitet erhåller finansiellt stöd från Europeiska unionen i det uttalade syftet att stärka sin tolkutbildning.

Skulle kommissionen, inte minst mot bakgrund av den sistnämnda uppgiften, kunna upplysa mig om de planer som Universitetet i Mainz har för sin tolkutbildning i grekiska?

Eftersom det inte verkar finnas någon vettig anledning till att lägga ner denna utbildning undrar jag också om kommissionen skulle kunna rikta en begäran till universitetsstyrelsen för Universitetet i Mainz om fortsatt undervisning i nygrekiska eftersom detta är av stor betydelse med tanke på gemenskapsorganens och många andra europeiska organisationers och företags funktion.

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(14 april 2000)

Kommissionen håller med parlamentsledamoten om det grekiska språkets betydelse som officiellt EU-språk. När det gäller tolkning gör kommissionens gemensamma tjänst för tolkning och konferenser (SCIC) stora insatser för att främja flerspråkighet och samma ställning för alla språken. Kommissionen kan dock inte agera istället för nationella myndigheter när det gäller tolkutbildning.

Enligt EG-fördraget är det i själva verket medlemsstaterna som ansvarar för innehållet i undervisningen och utbildningssystemets organisation. Det är därför universitetsmyndigheterna och i sista hand den berörda medlemsstaten som har befogenhet att besluta att inte längre undervisa i tolkning till och från grekiska.

I det berörda fallet förefaller dock parlamentsledamoten ha fått fel uppgifter. Universitetet i Mainz har bekräftat att grekiska aldrig har funnits bland de språk som ingått i tolkutbildningen. Kommissionen bidrar för övrigt inte heller till tolkutbildningen vid detta universitet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1495/00

från Per Gahrton (Verts/ALE) till kommissionen

(11 maj 2000)

Ämne: Angående Infeuro

Vad kostar utgivningen av Infeuro på samtliga språk?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P-1411/00, E-1495/00 och E-1496/00 ingivet av Viviane Reding för kommissionen

(9 juni 2000)

Informationsbrevet Infeuro ges ut på 11 språk i sammanlagt 380 000 exemplar. Den svenska versionen trycks i 7 000 exemplar. Kostnaden för att ge ut och sprida ett nummer uppgår till 65 000 euro för prepressarbeten, 45 000 euro för tryckning och 70 000 euro för distribution (adressregister). Detta ger en sammanlagd kostnad på 180 000 euro per nummer (0,47 euro per exemplar).

I fråga om övergripande budgetfrågor kan parlamentsledamoten ta del av de tabeller som skickas direkt till honom och till parlamentets generalsekretariat. I dessa tabeller återfinns detaljuppgifter om de överenskommelser som träffats med de medlemsstater som beslutat att delta i samarbetet med unionen. Tabellerna visar också fördelningen mellan olika kostnadsslag för den verksamhet som planeras under 2000 och fördelningen av utgifterna under de två senaste budgetåren.

De viktigaste av de produkter som tagits fram återfinns som bilaga till kommissionens meddelande om informationsstrategin inför den sista fasen i genomförandet av EMU(1), som antogs den 2 februari 2000.

(1) KOM(2000) 57 slutlig.