SKRIFTLIG FRÅGA E-0695/03

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(10 mars 2003)

Ämne: Pensionerna inom EU och den öppna samordningsmetoden

För flera medlemsstater inom EU är den största svagheten hos stabilitetsprogrammet nu liksom tidigare statsfinansernas hållbarhet på lång sikt, eftersom risken för obalans i budgeten inte kan uteslutas, framför allt beroende på att utgifterna för statliga pensioner kommer att öka i framtiden.

Kan kommissionen ange hur den öppna samordningsmetoden tillämpas på pensionsområdet?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(3 april 2003)

Den öppna samordningsmetoden infördes av Europeiska rådet vid dess möte i Lissabon (juni 2000) som ett kompletterande instrument till de fördragsbaserade förfaranden för att uppnå de nya strategiska mål för EU som fastställdes i Lissabon 2000. Metoden är tänkt att användas på områden

där det inte finns några andra gemenskapsförfaranden eller politiska instrument, inte att ersätta befintliga instrument eller förändra ansvaret för beslutsfattarna på europeisk och nationell nivå. Syftet är att förbättra det politiska samarbetet mellan medlemsstaterna. En allmän grund för anpassning av åtgärder som syftar till att uppmuntra sådant samarbete finns i artikel 137 i Nice-fördraget, där det föreskrivs att gemenskapen skall stödja och komplettera medlemsstaternas verksamhet inom vissa områden, inklusive när det gäller modernisering av systemen för socialt skydd.

Den öppna samordningsmetodens tillämpning i fråga om pensioner definierades i den gemensamma rapport som kommittén för social trygghet och kommittén för ekonomisk politik lade fram för Europeiska rådet i december 2001. I denna rapport anges att målet för den öppna samordningsmetoden är att hjälpa medlemsstaterna att utveckla sina egna nationell strategier, att detta inte ändrar det ansvar som åligger beslutsfattarna på europeisk och nationell nivå och att metoden ingår bland en rad väl fungerande EU-förfaranden som bland annat omfattar pensionsfrågor. I rapporten omnämns dessa andra förfaranden, bland annat de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken samt stabilitets- och tillväxtpakten. I fråga om pensioner innebär den öppna samordningsmetoden på ett mer konkret plan att man kommer överens om övergripande gemensamma mål för pensionssystemen (tillräckliga, hållbara och tidsenliga pensionssystem), rapporterar om nationella strategier för att uppnå dessa mål, regelbundet kontrollerar framstegen och enas om indikatorer. Det finns ingen möjlighet att lämna rekommendationer till medlemsstaterna inom ramen för denna process.

Till skillnad från den öppna samordningsmetoden, är samordningen av den ekonomiska politiken fördragsbaserad. Den grundar sig på artikel 99 i EG-fördraget. Stabilitets- och konvergensprogrammen grundar sig på stabilitets- och tillväxtpakten, som ingår i den sekundärrätt som bygger på artiklarna 99.4 och 104.5 i EG-fördraget. Inom de vidare ramar som gäller för de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken omfattar dessa program även pensionsfrågor, särskilt vad gäller pensionsfrågornas betydelse för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet och de övergripande effekterna på gemenskapens ekonomier. I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Stockholm (mars 2001) uppmanades till en översyn av de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, inklusive de förväntade problemen till följd av den demografiska utvecklingen, mot bakgrund av stabilitets- och konvergensprogrammen och inom ramen för de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Budgeteffekterna av en åldrande befolkning undersöks således inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten, och de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken kan hjälpa medlemsstaterna att reformera sina pensionssystem så att dessa håller också på längre sikt och bidra till att göra de offentliga finanserna hållbara på ett övergripande plan.