ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-3713/97 från Franco Malerba (UPE) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Praxis i Genuas hamn

Mot bakgrund av artiklarna om kommissionens beslut rörande illegal praxis för tjänster i Genuas hamn (avgifter för lotstjänster och tillhandahållande av tillfällig arbetskraft) undrar jag följande:

Anser kommissionen att det fortfarande (efter att den italienska lagstiftningen har reformerats och denna hamns ställning och förvaltning har förändrats under de senaste åren) är lagligt att tillämpa denna praxis, som kommissionen har bedömt vara negativ för konkurrensen och utvecklingen av hamnverksamheten i Genua?

Har kommissionen belägg för att situationen i Genuas hamn är identisk med den som råder i andra italienska och europeiska hamnar (och har den fattat något beslut i denna fråga)?

Förfogar kommissionen över statistik rörande avregleringen i de europeiska hamnarna och uppgifter om huruvida denna övergång till fri konkurrens har lett till att trafiken och sysselsättningen har ökat eller minskat?

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta under den närmaste tiden och med hjälp av vilka instrument skall den italienska regeringen och Genuas hamn förmås att genomföra en avreglering?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (9 december 1997)

Parlamentsledamoten hänvisar till två beslut, 97/744/EG av den 21 oktober 1997 angående de arbetsrättsliga bestämmelserna i den italienska hamnlagstiftningen och 97/745/EG av den 21 oktober 1997 om lotsavgiften i Genuas hamn ((EGT L 301, 5.11.1997. )).

I det första av dessa beslut uppmanar kommissionen de italienska myndigheterna att ändra lagarna nr 84/94 och nr 647/96 om hamnreform. Ändringen innebär visserligen att marknaden delvis avregleras, men fortfarande förbehålls de gamla hamnbolagen det betydande privilegiet att tillhandahålla tillfällig arbetskraft, vilket ger dem otillbörliga konkurrensfördelar. I det andra av dessa beslut uppmanar kommissionen de italienska myndigheterna att upphöra med avgiftssystemet som medför diskriminering mellan olika färjeoperatörer. Det är de italienska myndigheternas uppgift att senast två månader efter det att beslutet delgivits dem vidta lämpliga åtgärder för att efterkomma kommissionens beslut.

Kommissionen har inte tagit emot andra klagomål rörande liknande överträdelser i Europa. Kommissionen förfogar inte heller över specifika statistiska studier om de ekonomiska effekterna av avregleringen i denna sektor. Trots detta konstaterar kommissionen att sysselsättningen inom hamnsektorn i Italien stadigt har minskat (med mer än 15 000 arbetstillfällen) så länge de gamla hamnbolagens monopol har varit i kraft. Det verkar dessutom som om att aktiviteten i Genuas hamn ökat kraftigt, som en följd av de första åtgärder för avreglering av sektorn som de italienska myndigheterna vidtagit efter domen i fallet ¨Genuas hamn¨ ((Mål C-179/90, Merci Convenzionali Porto di Genova, REG 1991, s. I-5889. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3254/97 från Carmen Díez de Rivera Icaza (PSE) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Lagstiftning om bullerminskning

I juni månad antogs i plenum enhälligt en resolution i vilken kommissionen uppmanades att före detta års utgång lägga fram ett ramdirektiv om bullerbekämpning och ett integrerat direktiv om flygtrafiksbuller.

Kan kommissionen klargöra om den har för avsikt att uppfylla detta åtagande?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (19 november 1997)

I anslutning till resultaten av det samråd som kommissionen anordnade angående grönboken Framtidens bullerpolitik ((KOM(96) 540. )), och särskilt till den resolution som antogs av parlamentet, har kommissionen börjat förbereda ramdirektivet om bullerbekämpning. För närvarande förefaller det som om flera ämnen inte är tillräckligt väl definierade och därför behövs i tekniskt och vetenskapligt avseende ytterligare överläggningar för att man skall kunna förbereda ett välgrundat förslag. Dessa förberedelser skall genomföras under 1998 och förslaget skall fastställas i början av 1999.

Kommissionen förutses anta ramdirektivet om buller från utrustning som används utomhus i slutet av detta året.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3425/97 från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen (31 oktober 1997)

Ämne: De norska odlingarna av lax i kassar i Tanafjorden

Norska staten har i strid mot de regionala miljömyndigheternas samt den finsk-norska gränsvattenkommissionens rekommendationer beviljat tillstånd att odla lax i kassar i Tanafjorden. Särskilt märkvärdig blir odlingen av lax i kassar i Tanafjorden av att norska staten tillsammans med en norsk naturskyddsorganisation krävde att en fiskodling i Enare skulle stängas eftersom den utgjorde ett hot mot den vilda laxen i Tana. Finska staten stängde denna fiskodling.

Efter detta har norska staten visat prov på stor ansvarslöshet genom att tillåta odling av lax i kassar i Tanafjorden. Odlingarna i kassar ökar riskerna för att laxsjukdomar skall spridas och för att arvsmassan hos den vilda laxen i Tana skall försämras. Norrmännens åtgärder hotar framför allt den vilda laxen i Tana, men även fiskeri- och turismnäringen i Tana älvdal. En utrotning av beståndet av vild lax skulle ha oanade följder för hela älvdalen.

Vilka åtgärder kan kommissionen vidta för att utreda fiskerisituationen i Tana, för att skydda beståndet av vild lax i Tana och för att skydda hela älvdalen från förstörelse?

Svar avgivet av Emma Bonino på kommissionens vägnar (11 december 1997)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-2907/97 från Heidi Hautala ((EGT C 134, 30.4.1998, s. 35. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3397/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (23 oktober 1997)

Ämne: Mänskliga rättigheter

¨Bestämmelserna här är oklara, både vad gäller rätten att fotografera kvinnor och andra frågor¨. Detta är den första kommentaren från Emma Bonino, ledamot av kommissionen med ansvar för mänskliga rättigheter, som under en tjänsteresa i Kabul blev kvarhållen under några timmar av den talibanska fundamentalistiska militärregimen. Bonino berättade för den amerikanska TV-kanalen CNN att hon hade gripits tillsammans med hela den delegation som ledsagade henne, i närheten av ett kvinnosjukhus som de just hade besökt. Det förefaller som om gripandet skedde till följd av att några medlemmar ur delegationen hade fotograferat och filmat kvinnorna, vilket är förbjudet enligt talibanernas islamiska lag.

Kan kommissionen så snart som möjligt redogöra för omständigheterna kring gripandet?

Är det sant att några medlemmar hade tagit foton och gjort filmupptagningar som är förbjudna enligt lag?

Kommer slutligen Echo-programmet att förbli oförändrat?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (2 december 1997)

Den händelse som inträffade den 29 september 1997 när ledamoten av kommissionen med ansvar för humanitär hjälp och hennes delegation besökte ett sjukhus i Kabul berodde på ett missförstånd mellan de företrädare för pressen som ledsagade henne och den religiösa polisen. Händelsen avslutades med att två företrädare för den talibanska förvaltningen bad om ursäkt.

Under sitt besök för att bedöma det humanitära läget i Afghanistan kunde ledamoten av kommissionen konstatera att behovet av humanitär hjälp fortfarande är mycket omfattande och att det därför är ytterst angeläget att fortsätta stödet till Afghanistans folk, både i det landområde som kontrolleras av talibanerna och i det område som kontrolleras av Norra alliansen.

Kommissionen kommer att fortsätta bidra med medel till Förenta nationernas organ och program, till internationella nödhjälpsorganisationer och europeiska icke-statliga organisationer för att bistå Afghanistans befolkning under förutsättning att denna hjälp kan fördelas fritt, utan trakasserier och i enlighet med internationella humanitära konventioner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3032/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (1 oktober 1997)

Ämne: Gemenskapens miljölag

Angående ¨Meddelande från kommissionen: Genomförande av miljölag¨ (KOM(96)0500), (ESK 455/97), påpekas följande: Eftersom flera delar av gemenskapen visar bristfälliga resultat vad gäller att genomföra gemenskapens miljöföreskrifter, anser kommissionen det vara nödvändigt att intensifiera åtgärderna för att förbättra den aktuella situationen.

Kommissionens förslag om att utarbeta rekommendationer för harmonisering av miljöinspektionssystemet med hjälp av stöd från Impel och Europeiska miljöbyrån, bedöms positivt.

Kommissionen ombeds att stärka sina kontroll- och inspektionsbefogenheter (artikel 155 i EG-fördraget) genom att också använda sig av medel som förenklar detta.

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (13 november 1997)

I förslaget i meddelandet om genomförande av gemenskapens miljölag ((KOM(96) 500 slutlig, 22.10.1996. )) tillkännagavs att inspektörsmyndigheterna i medlemsstaterna kan skriva och offentliggöra årliga rapporter om sina erfarenheter i samband med inspektionerna, vilka i sig skulle styras av de riktlinjer kommissionen har fastställt. Arbetet med att förbereda dessa minimikriterier inleddes när IMPEL-nätet började användas. Rapporter om inspektörsmyndigheternas arbete med utgångspunkt från dessa kriterier möjliggör övervakning. Som klargjordes i meddelandet ¨kommer kommissionen att överväga om det kan finnas behov av ett mindre gemenskapsorgan med granskningsbefogenheter¨ när erfarenhet med minimikiterierna har samlats.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3458/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (31 oktober 1997)

Ämne: Gemensamma forskningscentret i Ispra

Efter idogt arbete har ett flertal anställda av olika nationalitet som arbetar vid GFC i Ispra lyckats ta en examen och har efter att ha klarat en rad uttagningar lyckats uppnå nivå A. Ett flertal italienska tjänstemän har, trots att de innehar ovanstående kvalifikationer, inte lyckats klara dessa uttagningar. Dessutom är fackföreningar som verkar i Ispra, liksom generaldirektören vid GFC på det hela taget positivt inställda till den italienska personalen. Därmed uppstår spontant följande fråga till kommissionen: I artikel 24 i tjänsteföreskrifterna uppmuntras tjänstemännen att fortbilda sig och enligt samma artikel skall sådan skolning beaktas i samband med befordringar. Varför sker detta inte, eller sällan, vad gäller den italienska personalen, i motsats till vad gäller personal av andra nationaliteter?

Hur förklarar kommissionen denna situation, inte minst mot bakgrund av den vitbok i vilken kommissionen förespråkar fortbildning, som emellertid inte visat sig leda till förbättrade karriärmöjligheter?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (11 december 1997)

Genom ett särskilt förfarande ser kommissionen varje år till att de mest meriterade tjänstemännen väljs ut för befordran. På samma sätt ser kommissionen till att både fast och tillfälligt anställda med jämna mellanrum kan genomgå ett provförfarande genom vilket man bedömer de anställdas förutsättningar för övergång från en kategori till en annan. De anställda kan också, oavsett nationalitet, utnyttja de utbildningsmöjligheter som kommissionen erbjuder och som gör det möjligt för de anställda att öka sin kompetens och få sina kvalifikationer värderade.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3304/97 från Raymonde Dury (PSE) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Minska antalet trafikolyckor

Kan kommissionen göra en uppskattning av den ekonomiska kostnaden för de dödsfall som har inträffat i Belgien till följd av trafikolyckor, och kan den föreslå lösningar för att minska antalet döda och skadade i hela Europa?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3304/97 och E-3305/97 ingivna av Neil Kinnock för kommissionen (15 december 1997)

1994 dödades 1 543 personer i trafikolyckor i Belgien och 73 338 skadades. Om man ser till antalet dödade per miljoner invånare under perioden 1991-1994 är Belgiens situation sämre än det europeiska genomsnittet och sämre än i sju andra medlemsstater. Det är emellertid svårt att göra några exakta jämförelser mellan medlemsstaterna eftersom flera faktorer, t.ex. infrastrukturens kvalitet, inte är jämförbara.

Enligt kommissionens beräkningar är den direkta kostnaden för vägtrafikolyckor (inklusive kostnader för polis- och utryckningstjänster, fordonsreparationer och produktionsbortfall) 45 000 miljoner ecu per år för hela gemenskapen. Om denna siffra divideras med det totala antalet förolyckade (45 000) i vägtrafiken i gemenskapen under ett år ger detta en genomsnittlig kostnad på 1 miljon ecu per dödsfall.

Kommissionen har antagit ett meddelande med titeln ¨Ökad vägtrafiksäkerhet i Europa - Programmet för åren 1997-2001¨ ((KOM(97) 131 slutlig. )) i vilket den redogör för sina planer att bygga vidare på det framgångsrika första handlingsprogrammet som omfattade perioden 1993-1996. Kommissionens åtgärder kommer att koncentreras till tre områden: att samla in och sprida information för att fastställa och övervaka situationen, att initiera och stödja åtgärder för att undvika olyckor, med tonvikt på den mänskliga faktorn och dess koppling till miljön, samt att initiera och stödja åtgärder för att minska konsekvenserna av olyckor. Om de åtgärder som föreslås i programmet genomförs tror kommissionen att det är möjligt att minska det årliga antalet vägtrafikolyckor med dödlig utgång med 18 000 till år 2010.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3383/97 från Riccardo Garosci (UPE), Livio Filippi (PPE), Giacomo Santini (UPE), Danilo Poggiolini (PPE), Antonio Trizza (NI), Monica Baldi (UPE) och Luisa Todini (UPE) till kommissionen (23 oktober 1997)

Ämne: Märkning av olivolja och förslag till reform från Internationella olivoljerådet

Har kommissionen för avsikt att vända sig till behöriga instanser för att motarbeta Internationella olivoljerådets planer på att reformera bestämmelserna om märkning av olivolja? Det verkar vara det internationella organets avsikt att under dess kommande sammanträde i Turkiet den 18 november 1997, ändra påskriften på etiketten vad gäller produktionslandet.

Det nya förslaget skulle i praktiken tillåta att en olja som har importerats till ett land, oavsett ursprung, betecknas med detta lands namn, på enda villkor att den har behandlats (till exempel filtrerats) där och att en liten procentdel olja från det landet har tillsatts.

Det är uppenbart att detta strider mot logiken i att försvara tydlig information och kvaliteten till förmån för konsumenterna och oljeproducenterna i EU själva.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3201/97 och E-3383/97 ingivna av Franz Fischler för kommissionen (17 november 1997)

Det är lämpligt att först klargöra att det enligt Internationella olivoljerådets handelsnorm för olivolja och olivolja av pressrester för närvarande tillåts att olivoljan, genom den praxis som parlamentsledamöterna nämner, får sitt ursprung i det land där den filtreras och blandas med olivolja från samma land.

Det är just för att undvika att denna praxis fortlever som kommissionen har bett Internationella olivoljerådet att undersöka denna norm för att bland annat införa mer restriktiva och tydliga villkor när det gäller att fastställa ursprung.

Omarbetningen av Internationella olivoljerådets handelsnorm angående begreppet ursprungsland kommer att granskas vid arbetet under detta råds 77:e session som äger rum i Turkiet den 17 - 21 november 1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3325/97 från Maartje van Putten (PSE) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Genomförandet av Europaparlamentets resolution om brott mot ursprungsbefolkningarnas rättigheter och om skövling av den tropiska skogen på ön Yamdena, Indonesien

Kan kommissionen med anledning av Europaparlamentets resolution B4-0065 och 0130/97 ((EGT C 85, 17.3.1997, s. 147.)) besvara följande frågor:

1. Känner kommissionen till huruvida Indonesiens regering redan dragit in de tillstånd som den tilldelat PT Inhutani och PT Mohtra Agung för att avverka 164 000 hektar tropisk regnskog på ön Yamdena i den moluckiska övärlden?

2. Känner kommissionen till huruvida Indonesiens regering redan inlett en process för att dela ut markrättigheter till den inhemska befolkningen på ön Yamdena?

3. Delar kommissionen ut stöd till gräsrotsorganisationer i den moluckiska övärlden som har som mål att stödja utvecklingen av den inhemska befolkningen?

4. Om så är fallet, i vilken form delas detta stöd ut?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (14 november 1997)

Kommissionen har fört intensiva samtal med den indonesiska regeringen om hur Europaparlamentets resolution av den 20 februari 1997 om Yamdena bör följas upp. Det har överenskommits att en grupp skall sändas till Yamdena på gemensamt identifieringsuppdrag före årets slut. Resultatet av detta uppdrag kommer att diskuteras så att det kan fastställas vilken strategi som är lämpligast för att stödja ursprungsbefolkningen i Yamdena i syfte att lindra nöden och stödja en integrerad och hållbar utveckling i Yamdena. I dessa diskussioner har Europaparlamentets resolution legat till grund för kommissionen ställningstagande.

De uppgifter som kommissionen förfogar över beträffande avverkningstillstånden tyder på att PT Inhutan I och PT Mohtra Agung Persada fortsätter sin verksamhet. Man bör dock hålla i minnet att tillståndet faktiskt omfattar 2 500 hektar skyddad skog, 84 375 hektar skog med begränsad produktion och 77 125 hektar produktionsskog.

Kommissionen känner inte till om det nyligen har skett någon positiv utveckling i frågan om markrättigheter. Kommissionen har regelbunden kontakt med en europeisk icke-statlig organisation som med användning av gemenskapsmedel bistår ett antal lokala samhällen, däribland sex byar i Yamdena, med utvecklings- och utbildningsverksamhet. Det här är emellertid en fråga som kommer att undersökas mera noggrant under förberedelserna för och genomförandet av uppdraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2891/97 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Transport av blandad uranoxid i IAEA:s (Internationella atomenergiorganet) kolvar av typ B

Kan kommissionen bekräfta att den ger finansiering till British Nuclear Fuels Limited och andra företag inom kärnkraftsnäringen för utbyggnad av en testanläggning avsedd för att få blandad uranoxid och plutoniumoxid (MOX-bränsle) klassificerade som ämnen med låg dispersionsgrad så att de kan transporteras i IAEA:s kolvar av typ B efter år 2001?

Känner kommissionen till att allvarliga säkerhetsaspekter står på spel om IAEA:s kolvar av typ B används kontinuerligt för detta ändamål?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (6 november 1997)

Kommissionen har i flera år finansierat studieuppdrag rörande säker transport av radioaktivt material. Den undersökning som ledamoten hänvisar till är en del av det handlingsprogram som inleddes 1996. För att genomföra undersökningen leder British nuclear fuels Ltd. (BNFL) ett konsortium med deltagande av andra europeiska samarbetspartner från industrin i Belgien, Frankrike och Tyskland. Detta konsortium fick ett begränsat ekonomiskt bidrag för att inleda arbetet med att utveckla bedömningsmetoder för klassificering av ämnen med låg dispersionsgrad. Dessa bedömningsmetoder gör det nödvändigt att konstruera en försöksanläggning och att utföra ett antal tester för att exempelvis simulera förhållandena vid flygolyckor.

När bedömningsmetoderna har fastställts kan de användas på alla sorters ämnen, inklusive blandoxidbränsle (MOX-bränsle), för att undersöka om dessa kan klassificeras som ämnen med låg dispersionsgrad.

Kommissionen är medveten om oron rörande den fortsatta användningen av kärl av typ B vid lufttransporter, och den följer noga den granskning av detta som görs av experterna i kommissionens ständiga arbetsgrupp för säker transport av radioaktivt material. Samma problem behandlas av Internationella atomenergiorganet (IAEA) inom ramen för dess rådgivande kommitté för säkerhetsnormer. Denna kommitté rekommenderade nyligen inrättandet av ett samordnat forskningsprogram om olyckor under flygtransporter av radioaktiva material. Kommissionen följer noga detta programs utveckling.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3200/97 från Giulio Fantuzzi (PSE) till kommissionen (16 oktober 1997)

Ämne: Korrekt tolkning av termen ¨kalv¨

Termen ¨kalv¨ används i de europeiska normsystemen som definition på en djurkategori som hela tiden skiljer sig åt med avseende på normer för skydd i uppfödning och transport, regler för import från tredje land, marknadsåtgärder samt kvalitetskrav vid åtgärder till förmån för gynnande av nötkött.

Kommissionen anmodas härmed att besvara följande frågor:

1. Finns det några särskilda bestämmelser som fastställer kännetecknen för djur vilkas kött marknadsförs som ¨kalvkött¨?

2. Finner inte kommissionen det nödvändigt att i de olika bestämmelserna harmonisera kännetecknen på de djur som klassas som ¨kalvar¨, i synnerhet beträffande vikt, ålder samt former för uppfödning och utfodring?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (14 november 1997)

1. I gemenskapen finns inga särskilda föreskrifter i vilka man enhetligt definierar nötkreatur enligt deras särskilda kännetecken. På grund av de särskilda problem som uppstått har man emellertid fastställt följande definitioner:

- För den gemensamma organisationen av marknaden: Kalvars levande vikt får till skillnad från fullvuxna nötkreaturs inte överstiga 300 kilo (artikel 1.2a i rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött ((EGT L 148, 28.6.1968. ))).

- För djurskydd: Med kalv avses ett nötkreatur som är högst sex månader gammalt (artikel 2 i rådets direktiv 91/629/EEG av den 19 november 1991 om fastställande av djurskyddskrav för kalvar ((EGT L 340, 11.12.1991. ))).

- För främjandet av köttkvalitet: En slaktkalv måste ges flytande föda som till minst 60 % består av mjölkprodukter, kalven får inte vara äldre än sex månader och dess slaktvikt får inte överstiga 140 kilo inbegripet samtliga organ från brösthålan och magen (jfr punkt 3.5 i bilaga 1 till kommissionens förordning (EEG) nr 1318/93 av den 28 maj 1993 som innehåller tillämpningsföreskrifter om rådets förordning (EEG) nr 2067/92 om åtgärder för att främja konsumtion och avsättning av kvalitetsnötkött ((EGT L 132, 29.5.1993. ))).

- För fastställandet av priser på gemenskapens representativa marknader: Bestämmelserna gäller antingen tjurkalvar som är mellan 8 dagar och 3 veckor gamla (artikel 8 i kommissionens förordning (EEG) nr 610/77 av den 18 mars 1977 om fastställande av priser på vuxna nötkreatur på gemenskapens representativa marknader och om uppföljning av priser på vissa andra nötkreatur inom gemenskapen ((EGT L 77, 25.3.1977. ))) eller i genomsnitt sex till tolv månader gamla tjurkalvar för gödning med en genomsnittlig vikt på högst 300 kilo (artikel 9 i ovannämnda förordning) eller också slaktkalvar som uteslutande fötts upp på mjölk eller mjölkblandningar och som slaktats vid cirka sex månaders ålder (artikel 10 i ovannämnda förordning).

2. Mot bakgrund av olika målsättningar har kommissionen inte för avsikt att fastställa en enhetlig definition för ¨kalvar¨ som skulle kunna användas i samtliga ovannämnda fall.