ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3410/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(17 november 1998)

Angående: Diskriminering av medborgare i provinsen Bolzano/Bozen

I den självständiga provinsen Bolzano/Bozen diskuterar man för närvarande den provinsiella lagen 131/97 om skattelättnader för byggande av bostäder i provinsen. I artikel 4 i denna lag står det att personer som har flyttat utomlands och dessförinnan har bott minst fem år i provinsen samt deras nuvarande makar då de flyttar tillbaka omfattas av lagen på samma sätt som personer som är bosatta i provinsen. Denna artikel, som medför förmåner för personer som har flyttat utomlands, innebär att personer som av motsvarande skäl har tvingats lämna provinsen för att flytta till en annan italiensk provins diskrimineras. De förra återfår sina tidigare rättigheter när de återvänder och likställs därmed med provinsens invånare, medan de senare förvägras samma rättigheter.

Även om dessa bestämmelser vid första anblicken verkar drabba hela befolkningen i denna region (italiensktalande, tysktalande och rätoromansktalande), är det tydligt att de italiensktalande berörs i högre grad eftersom de personer som tillhör denna språkgrupp - antingen på grund av universitetsstudier (i italienska universitetsstäder) eller på grund av sitt arbete (statstjänstemän, anställda inom armén etc.) - tvingas flytta till en annan italiensk stad där de, även om de endast bor där en dag, förlorar rätten att komma i fråga för en subventionerad bostad för de närmaste fem åren.

Kan kommissionen svara på om ovannämnda artikel i den provinsiella lagen 131/97 inte innebär att vissa europamedborgare diskrimineras eftersom de inte får samma möjligheter som andra?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(22 januari 1999)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på hennes skriftliga fråga E-3040/98(1).

(1) Se s. 40.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3507/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Gemenskapens statistiska program

Nedanstående fråga ställs mot bakgrund av förslaget till rådets beslut om gemenskapens statistiska program 1998-2002 (KOM(97) 0735 slutlig - 98/0012 CNS) och (CES 800/98-98/0012 CNS). Förslaget till rådets beslut och kommissionens val av prioriteringar godkänns, med tanke på att den budgetpost som avsatts för Eurostat är inadekvat.

Kan kommissionen se till att ekonomisk och social sammanhållning läggs till de tre prioriteringar som formulerats i artikel 2 i förslaget till beslut?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(5 februari 1999)

I Europaparlamentets slutgiltiga yttrande, som avgavs vid sammanträdet den 9 oktober 1998 och som har överlämnats till kommissionen och rådet, ingick inte något förslag om ändring i enlighet med parlamentsledamotens synpunkt. När rådets arbetsgrupp i detalj gick igenom parlamentets yttrande, föreslogs emellertid en ändring i så måtto att ekonomisk och social sammanhållning skulle tas med bland de politikområden som skall beaktas särskilt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2762/98

från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(10 september 1998)

Angående: Stöd till klosterrepubliken Athos (Grekland)

I klosterrepubliken Athos i Grekland pågår för närvarande ett omfattande arbete med konservering och renovering.

1. Stämmer det att klosterrepubliken Athos i Grekland mottar stödmedel ur gemenskapens budget?

2. Om så är fallet, från vilka program kommer medlen och vilka belopp och vilka syften handlar det om?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(23 oktober 1998)

Klostren i Athos får internationellt stöd och stöd från gemenskapen, huvudsakligen för projekt med syfte att bevara och restaurera byggnaderna och det kulturella arvet.

På gemenskapsnivå bidrar Europeiska regionala utvecklingsfonden inom gemenskapsstödramen för Grekland 1994-99, särskilt genom dennas operativa program "Miljö" och "Centrala Makedonien". Aktuella belopp uppgår till 6,1 miljoner ecu.

Inom ramen för kommissionens handlingsplan för att skydda, bevara och iståndsätta särskilt betydelsefulla kulturminnesmärken i Europa, mottog klostren i Athos 300 000 ecu år 1995, 350 000 ecu år 1996 och 350 000 ecu år 1997.

En annan medfinansieringskälla är "Europeiska miljöbyråns finansieringsfond" som sedan starten på de grekiska myndigheternas begäran avsatt mer än 16 miljoner ecu för projekt på Athos. Dessa fonders anslagstilldelning beslutas av fondstyrelsen, där även kommissionen deltar. Projekten utvärderas av Europeiska investeringsbanken innan de antas. För godkända projekt följer banken också hur kontraktsvillkoren efterlevs.

Kommissionen vill klargöra att ifrågavarande stöd inte beviljas Athos "heliga gemenskap" utan klostren, som lämnar in individuella ansökningar till olika organ.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3671/98

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(7 december 1998)

Angående: Reskostnadsersättning för EU-tjänstemän

Enligt informationer i pressen finns det planer på att höja reskostnadsersättningarna för EU-tjänstemän med upp till 30 %.

1. Existerar verkligen dessa planer?

2. Hur motiveras denna höjning?

3. Hur ska höjningen konkret utformas?

4. Vilka ytterligare kostnader kommer detta att innebära för EU-budgeten?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(12 januari 1999)

Om parlamentsledamoten menar ersättningen för den årliga hemresan till ursprungsorten så avser kommissionen inte höja denna ersättning för EU-tjänstemännen. Villkoren för beviljande av ersättning har skickats direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat. Även om ingen höjning av ersättningen har planerats så kommer det sammanlagda beloppet som skall täcka dessa kostnader att vara något högre för 1998 (uppskattat till 14,3 miljoner ecu) än för 1997 (13 miljoner ecu). Detta beror på att tågbiljetterna har blivit dyrare samt på att tjänstemän, till följd av utvidgningen, nu rekryteras från ursprungsorter som ligger längre bort från tjänstgöringsorten.

Om parlamentsledamoten menar ersättningen för tjänsteresor så föreskrivs i artikel 13 i bilaga VII att rådet med kvalificerad majoritet och på förslag av kommissionen kan ändra dagtraktamenten för tjänsteresor. Den senaste anpassningen av traktamentena för tjänstemän och övriga anställda i gemenskapsinstitutionerna beslutades av rådet för sju år sedan, närmare bestämt den 22 juli 1991. Den 17 juli 1998 lades ett förslag(1) om en justering av traktamentena för tjänsteresor fram. Syftet var att beakta de prishöjningar som har skett i hotell- och restaurangbranschen sedan 1991. Den höjning som detta medför är lägre än de som tillämpas av nationella förvaltningar och av övriga internationella organisationer. Höjningen förekommer redan i det preliminära budgetförslaget för 1999 och avser samtliga institutioner (utom Europaparlamentet som redan fattat beslut om och tillämpar traktamenten som ligger på samma eller högre nivå än de som kommissionen föreslagit). Ett anslag på 8,6 miljoner ecu, motsvarande de förväntade ekonomiska följderna av detta förslag har förts in under kapitel A 100(2).

(1) KOM(98) 455.

(2) Preliminära anslag för olika budgetposter under kapitel A7: Utgifter för stödpersonal och decentraliserade administrativa utgifter.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2561/98

från Christine Oddy (PSE) till kommissionen

(29 juli 1998)

Angående: Vapen till Indonesien

Känner kommissionen till att bomber, stridsvagnar, stridsflygplan och maskingevär fortfarande exporterats till Indonesien det senaste året?

Mot bakgrund av vad som nyligen skett i Östra Timor undrar jag vilka åtgärder kommissionen kommer att vidta för att motverka vapenexporten till Indonesien?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar

(17 september 1998)

Kommissionen har varken några direkta upplysningar om vapenexporten i fråga eller något direkt ansvar i detta avseende. Den har med tillfredsställelse noterat att de flesta medlemsstaterna har tillkännagivit att de kommer att föra en restriktiv politik i samband med utfärdande av exportlicenser för militärutrustning till Indonesien, särskilt på grundval av den nyligen antagna uppförandekodexen för vapenexport.

Kommissionen kommer också i lämpliga forum att medverka till att uppmuntra medlemsstaterna till en strikt tillämpning av uppförandekodexens principer för vapenexport.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3189/98

från Arthur Newens (PSE) till kommissionen

(27 oktober 1998)

Angående: Humanitärt bistånd till den kurdiska befolkningen i det irakiska Kurdistan

Kan kommissionen utförligt redogöra för de olika slag av bistånd från EU som årligen beviljats den kurdiska befolkningen i det irakiska Kurdistan sedan upprättandet av säkerhetszonerna och jämföra dessa med de bistånd som erhållits från andra givare?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(11 december 1998)

Gemenskapen är sedan 1991 den största givaren av humanitärt bistånd till Irak. Biståndsbeloppet uppgår till 240 miljoner ecu. Det humanitära biståndet är avsett för alla sårbara befolkningsgrupper.

År 1991, före inrättandet av Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd, ECHO, anslogs 111,5 miljoner ecu för stöd till Irak (flyktingar och fördrivna: 94 miljoner ecu, den interna konflikten i Irak: 5 miljoner ecu, Gulfkriget: 12,5 miljoner ecu). Sedan 1992 har ECHO:s bidrag till Irak uppgått till sammanlagt 116,17 miljoner ecu (87,03 miljoner ecu för landets norra del och 29,14 miljoner ecu för de centrala och södra delarna). Ett ytterligare anslag på 13 miljoner ecu har nästan i sin helhet gått till den norra delen av landet.

Den huvudsakliga källan till humanitärt bistånd är det s.k. "olja mot livsmedel"-programmet, som grundar sig på FN:s säkerhetsråds resolution nr 986/1995 och som medger export av olja till ett värde av 2 miljarder USD för varje period på 180 dagar. Av denna summa avsätts 1,32 miljarder USD till humanitärt bistånd, varav 260 miljoner USD (13 %) går till norra Irak och 1,06 miljarder USD (53 %) till mellersta och södra Irak. Resten, 780 miljoner USD (34 %), används för att finansiera FN:s verksamhet i Irak och betala krigsskadeståndet till följd av Gulfkriget. De första inkomsterna från oljeförsäljningen inkom den 15 januari 1997 på FN:s spärrade konto för Irak. Genom FN:s säkerhetsråds resolution nr 1153 höjdes den 3 juni 1998 de kvantiteter olja som får säljas till motsvarande 5,26 miljarder USD.

Med ett anslag på 5,256 miljarder ecu tillhandahålls genom "olja för livsmedel"-uppgörelsen bistånd till ett värde av 455 USD per person och år i landets norra del (3 miljoner invånare) och 293 USD per person och år i de centrala och södra delarna (19 miljoner invånare).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2198/98

från Bill Miller (PSE) till kommissionen

(14 juli 1998)

Angående: Bidrag till vinindustrin

Kommissionen har nyligen sagt att man överväger ett nytt bidrag till vinindustrin. Skulle kommissionen kunna räkna upp alla bidrag som vinindustrin överhuvudtaget skulle kunna få?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 oktober 1998)

Gemenskapens investeringsstöd till vinindustrin har hittills beviljats inom ramen för den enda existerande stödordningen, nämligen rådets förordning (EG) 951/97 om förbättring av villkoren för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter(1).

Strukturåtgärden måste ingå i det fleråriga program som en intresserad medlemsstat framlägger och kommissionen beslutar att godkänna. Investeringar för vilka ett offentligt stöd beviljas måste dessutom följa kommissionens beslut 94/173/EG av den 22 mars 1994 om de urvalskriterier som skall fastställas för investeringar avsedda att förbättra villkoren för förädling och saluföring av jordbruks- och skogsbruksprodukter(2).

Medlemsstaternas genomförande av program för jordbrukets livsmedelsindustri (1994-99), som ingår i strukturfondernas programplanering inom vinsektorn, ser för den aktuella perioden ut som följer (belopp i miljoner ecu):

>Plats för tabell>

I samband med Agenda 2000(3) förekommer denna stödtyp inom ramen för kommissionens förslag till förordning om "landsbygdens utveckling", som lades fram den 18 mars 1998(4).

För att ge en allmän bild av vinsektorn skickar kommissionen direkt till parlamentsledamoten samt till parlamentets generalsekretariat en översikt över gemenskapens utgifter inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för vin för budgetåren 1989-1998 samt finansieringsöversikten för perioden 2001-2005 i det nya förslaget till reform av den gemensamma organisationen av marknaden för vin.

I förslaget till rådets förordning (EG) om den gemensamma organisationen av marknaden för vin(5) föreskrivs en höjning av de senaste regleringsårens genomsnittliga utgifter. Denna höjning beror främst på införandet av omställningsåtgärder, som inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden skall finansieras av garantisektionen vid EUGFJ.

Sedan en vinsektorn anpassats till de nya marknadsförutsättningarna, kan utgifterna inte mer än påverkas positivt.

(1) EGT L 142, 2.6.1997.

(2) EGT L 79, 23.3.1994.

(3) KOM(97) 2000 slutlig.

(4) EGT C 170, 4.6.1998.

(5) EGT C 271, 31.8.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3535/98

från Richard Corbett (PSE) till rådet

(25 november 1998)

Angående: Rådets bedömning av rättslig grund till förslag

Vid hur många tillfällen har rådet sedan Enhetsakten infördes ändrat den rättslig grund som kommissionen har föreslagit?

Vid hur många av dessa tillfällen är det rådets egen rättstjänst som har legat bakom förslag att ändra den rättsliga grunden och vid hur många tillfällen kom förslagen från en eller flera av rådets ledamöter?

Svar

(8 februari 1999)

Rådets granskning av den rättsliga grunden till ett förslag från kommissionen är en integrerad del av granskningen av hela förslaget.

Det händer att rådet anser att den rättsliga grund som kommissionen föreslår inte är korrekt och att rådet därför beslutar att ändra den. Eftersom den rättsliga grunden utgör en väsentlig del av en rättsakt samråder rådet i sådana fall ännu en gång med Europaparlamentet. Vid avgörandet av vilken rättslig grund som skall gälla för en rättsakt stödjer sig rådet mycket ofta på yttranden från den juridiska avdelningen.

Rådet har inga sådana uppgifter som den ärade parlamentsledamoten efterfrågar. Att upprätta sådan statistik skulle kräva personalresurser som rådet för närvarande inte har.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2863/98

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(14 september 1998)

Angående: EU-regler för djurjournaler

I Västerbotten i norra Sverige har den regionala jordbruksmyndigheten, länsstyrelsen, underkänt en jordbrukares stalljournal över nötkreatur. Detta medför att jordbrukarna inte anses vara berättigade till stöd från EU, något som allvarligt skadar deras ekonomi och verksamhet. Den aktuella jordbrukaren har journalfört alla uppgifter som krävs på ett korrekt sätt. Men journalen har av misstag förts i en annan bok. Det enda som skiljer böckerna åt är omslagets färg och layouten på sidorna.

De regionala myndigheterna hänvisar till EU:s regelverk, i det här fallet rådets förordning 820/97(1) och direktiv 92/102/EEG(2). Vid genomläsning av dessa regler är det dock svårt att finna stöd för myndigheternas agerande. Exempelvis anger förordningen uttryckligen att "det är av avgörande betydelse att det inte ställs överdrivna byråkratiska krav på producenten" och att "De påföljder som medlemsstaterna ådömer djurhållaren ska stå i proportion till hur allvarliga överträdelserna är". I detta fall riskerar jordbrukarna att gå i konkurs på grund av beslutet.

Anser kommissionen att EU:s regelverk på området tvingar myndigheterna att agera på detta sätt?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 oktober 1998)

Enligt rådets förordning (EG) 820/97 av den 21 april 1997 om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter(3) skall djurhållare föra ett anläggningsregister för identifiering av nötkreatur, och i samma förordning (artikel 7.4) fastställs att: "Registret skall vara i ett format som är godkänt av den behöriga myndigheten och föras för hand eller vara datoriserat och på begäran hela tiden vara tillgängligt i anläggningen för den behöriga myndigheten under en period som skall bestämmas av den behöriga myndigheten men som inte får vara kortare än tre år". Det ligger följaktligen inom medlemsstatens kompetensområde att avgöra vilket format anläggningsregistret skall ha.

Inte heller rådets direktiv 92/102/EEG av den 27 november 1992 om identifikation och registrering av djur(4) omfattar några bestämmelser beträffande formatet på anläggningsregistret.

Däremot fastställs i gemenskapens lagstiftning vilka uppgifter som måste finnas i anläggningsregistret (se artikel 8 i kommissionens förordning (EG) 2629/97 av den 29 december 1997 om närmare föreskrifter för tillämpningen av rådets förordning (EG) 820/97 avseende öronmärken, register på anläggningarna samt pass, inom ramen för systemet för identifiering och registrering av nötkreatur(5)).

Eftersom formatet på anläggningsregistret bestäms av de nationella myndigheterna, anser kommissionen, att de sanktioner som vidtas när bestämmelser beträffande formatet på registret inte efterlevs, är en fråga för medlemsstaterna.

(1) EGT L 117, 7.5.1997, s. 1.

(2) EGT L 355, 5.12.1992, s. 32.

(3) EGT L 117, 7.5.1997.

(4) EGT L 355, 5.12.1992.

(5) EGT L 354, 30.12.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3588/98

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: Oenighet mellan domstolar i EU:s medlemsstater

En grekisk man och en dansk kvinna ingick äktenskap i Grekland och fick ett barn med grekiskt medborgarskap. Äktenskapet upplöstes senare med båda parters samtycke. Skilsmässodomen uttalades i en dansk domstol, som gav modern vårdnaden om barnet, dock utan att fastställa klara regler för faderns umgängesrätt. Senare fastställde en grekisk domstol sådana regler. Detta beslut avvisades emellertid av den danska domstolen, något som har lett till att barnet inte längre har någon kontakt med sin far.

Kan kommissionen därför ge följande upplysningar:

1. Vilken domstol har behörighet att fatta beslut om vilken av föräldrarna som skall ha vårdnaden om barnet och att fastställa regler för barnets kontakt med den andra föräldern?

2. Har det tidigare förkommit fall där en av föräldrarna är missnöjd med vårdnadsbeslutet? Hur kan i så fall ett sådant beslut överklagas?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(21 januari 1999)

Kommissionen saknar behörighet att svara på parlamentsledamotens två frågor.

Påpekas skall dock att rådet den 28 maj 1998 antog konventionen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål(1). Denna konvention är grundad på artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen och har till syfte att reglera problem av den art som parlamentsledamoten nämner. Den ratificeras nu av medlemsstaterna enligt bestämmelserna i artikel 47 i konventionen.

(1) EGT C 221, 16.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2531/98

från Graham Mather (PPE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: EU-finansiering av projekt till förmån för föräldralösa barn i tredje land

1. Hur stora belopp ställer EU årligen till förfogande för projekt till förmån för föräldralösa barn och barnhem?

2. Genom vilken finansieringsmekanism tillhandahålls dessa medel?

3. Vilka tredje länder är berörda och hur stora belopp erhåller vart och ett av dem?

4. Vilka välgörenhetsorganisationer och övriga organisationer med säte i Förenade kungariket deltar i verksamheten?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(13 november 1998)

De projekt som kommissionen finansierar i utvecklingsländerna kan ibland täcka särskilda behov hos föräldralösa barn. Vanligtvis omfattar projekten dock barn och ungdomar som helhet. Denna typ av projekt kan finansieras antingen med medel från Europeiska utvecklingsfonden (EUF) eller motpartsmedel, eller genom särskilda bugetposter, t.ex. budgetposterna i kapitel B7-70 (europeiskt initiativ för demokrati och skydd av mänskliga rättigheter) eller budgetpost B7-6000 (gemenskapens deltagande i åtgärder till förmån för utvecklingsländer som genomförs av icke-statliga organisationer).

Inom ramen för budgetpost B7-7020 (mänskliga rättigheter och demokrati i utvecklingsländerna) har ett antal åtgärder till förmån för barn kunnat stödjas under 1997 till ett sammalagt belopp av 368 060 ecu. Det har närmare bestämt rört sig om ett stödprojekt för att frigöra och återanpassa prostituerade tonårsflickor i Nepal (86 800 ecu), ett stödprojekt för unga gravida flickor, ensamstående mödrar och barn i Togo (150 000 ecu) samt ett projekt för stöd till ett program för förebyggande av pedofili och stöd till sexuellt utnyttjade barn i Sri Lanka (131 260 ecu). Det tredje av dessa projekt genomfördes av en brittisk icke-statlig organisation, International catholic child bureau.

För närmare upplysningar om alla dessa projekt som finansieras inom ramen för budgetpost B7-6000 hänvisas till kommissionens årsrapport om samarbete med de icke-statliga organisationerna.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 182 , 28/06/1999 s. 0062



SKRIFTLIG FRÅGA E-3305/98 från Kenneth Coates (GUE/NGL) till rådet (10 november 1998) Angående: Uppförandekod för vapenexport Medlemsstaterna har ännu inte kommit överens om en gemensam förteckning över utrustning som skall omfattas av uppförandekoden. De nu gällande nationella och internationella förteckningarna utelämnar en stor del av militär-, säkerhets- och polisutrustning som ofta används för att kränka mänskliga rättigheter. Kommer den gemensamma förteckningen att vara heltäckande och omfatta sådan utrustning?
SKRIFTLIG FRÅGA E-2838/98

från Niall Andrews (UPE) till kommissionen

(28 september 1998)

Angående: Långtidsarbetslöshet

Kan kommissionen upplysa mig om vilka framsteg som gjorts inom varje enskild medlemsstat för att tackla problemet med långtidsarbetslöshet?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(10 november 1998)

Långtidsarbetslösheten i gemenskapen har blivit allt svårare att lösa. De flesta medlemsstater har fått erfara att det vuxit fram en fast grupp av arbetslösa med långa arbetslöshetsperioder som leder till sämre kunskaper och brist på motivation. Genomsnittssiffran för långtidsarbetslösheten har i gemenskapen ökat från 4,6 % till 5,2 % mellan 1992 och 1997. I flertalet länder har även långtidsarbetslösheten ökat under samma period. Några medlemsstater har dock nått framgång när det gäller att lösa problemet, t.ex. Danmark, Irland, Förenade kungariket och i mindre utsträckning Nederländerna. I alla övriga medlemsstater har antalet procent av arbetskraften som genomgår mycket långa perioder av arbetslöshet ökat och i vissa fall (mest påtagligt är det i Belgien, Grekland, Spanien och Italien) legat kvar på mycket höga nivåer (se den tabell som har sänts direkt parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat).

Vid flera möten med Europeiska rådet efter Essen i december 1994 har man kommit överens om att förstärka insatserna för de grupper som är särskilt drabbade av arbetslöshet. De långtidsarbetslösa utpekades som en av dessa grupper.

I riktlinjerna för sysselsättning för 1998, som godkändes vid toppmötet i Luxemburg och som därefter antogs av rådet handlar två av de tre målen på gemenskapsnivå om förebyggande av långtidsarbetslöshet. I riktlinjerna ställer man upp som mål att varje långtidsarbetslös person bör erbjudas en ny start innan han eller hon har varit arbetslös mer än sex månader när det gäller ungdomar och tolv månader när det gäller vuxna. De nationella sysselsättningsplanerna för 1998 som därefter lämnades in av medlemsstaterna visar hos en minoritet av medlemsstaterna en klar svängning mot förebyggande och aktiveringsåtgärder i syfte att lösa problemet med långtidsarbetslösheten. En mer detaljerad beskrivning av nuvarande instrument och framtida policy för att minska antalet långtidsarbetslösa finns med i förslaget till den gemensamma sysselsättningsrapporten för 1998.