SKRIFTLIG FRÅGA E-1569/01

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(29 maj 2001)

Ämne: Riskbedömning avseende pyrotekniska föremål inom EU

Inom ramen för undersökningarna efter explosionsolyckan i Enschede den 13 maj 2000 konstaterades att

- klasserna 1.1 till 1.4 enligt ADR (europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg) är utformade för riskbedömning vid transport och endast i begränsad omfattning är tillämpliga för riskbedömning vid lagring av explosiva föremål

- klassindelningen av pyrotekniska föremål enligt ADR sker i tillverkningsstaterna och vid kontroller konstaterades felindelningar

- av det skälet är det bara vissa medlemsstater som omprövar indelningen av pyrotekniska föremål vid import.

1. Vilka möjligheter ser kommissionen att revidera testerna för bedömning av pyrotekniska föremål på gemenskapsnivå, OECD- eller FN-nivå och eventuellt komplettera detta med ett test där föremålen i inneslutet tillstånd utsätts för en brand för att beakta det faktum att pyrotekniska föremål företrädesvis transporteras och även lagras i containrar?

2. Mot bakgrund av det faktum att klassindelningen av pyrotekniska föremål sker i tillverkningsländerna, varvid en indelning i klasserna 1.3 och 1.4 delvis är obligatorisk för saluföring, och medlemsstaterna kontrollerar denna indelning i olika omfattning, ser kommissionen någon möjlighet att ålägga medlemsstaterna att låta laboratorier som är ackrediterade i gemenskapen utföra tester för att kontrollera denna indelning av alla föremål före en import?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(27 juli 2001)

Den 28/29 mars 2001 hölls en workshop om explosiva och pyrotekniska ämnen vid Gemensamma forskningscentret (GFC) i Ispra, Italien. Som redan nämnts i svaret på frågeställarens skriftliga fråga E-1568/01(1) framförde experter då åsikten att man i det klassifikationssystem som inrättats i enlighet med Förenta nationernas europeiska överenskommelse om transport av farligt gods på väg (UN/ADR) på ett bättre sätt uttrycker riskerna hos vissa typer av explosiva ämnen, i synnerhet de som används i fyrverkeripjäser, än genom de riskangivelser som nu finns i rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996(2) (om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår), i fortsättningen benämnt Seveso II-direktivet. Med hjälp av de risktester som skall göras enligt direktivet bestämmer man ett begränsat intervall av risknivåer för råvaror, men dessa riskintervall täcker inte helt in de faror som är förknippade med transport eller lagring av explosiva eller och pyrotekniska produkter. Klassifikationssystemet i UN/ADR ger däremot möjlighet till en mycket mer omfattande bedömning av faror som under olika förhållanden är förknippade med såväl explosiva ämnen som artiklar där sådana ämnen ingår.

Det framhölls också att det är möjligt att man med de metoder och kriterier för testning som nu används vid klassificering enligt UN/ADR-systemet inte i tillräcklig utsträckning tar hänsyn till faror i lagringsutrymmen. I själva UN/ADR-protokollen konstateras att det är möjligt att de inte täcker in alla förpacknings- och transportförhållanden som kan förekomma. Forskning i Förenade kungariket beträffande förpackade artiklar som förvaras löst eller under stark inneslutning har visat att farorna under sådana förhållanden kan vara mycket större än vad testerna enligt UN/ADR-protokollen ger vid handen, eftersom de sistnämnda testerna är avsedda enbart för förhållanden vid transport. Därför befarar man att man med de tester som görs i enlighet med UN/ADR-protokollen inte med visshet kan bestämma den risknivå som råder i stationära lagringsutrymmen. Trots detta förbehåll ansåg experterna att man med klassifikationssystemet UN/ADR kan göra en god bedömning av explosionsfaran i de flesta situationer. Systemet har dessutom fördelarna att det är internationellt vedertaget och att dess användning är mycket spridd. Dessutom reviderar man det med jämna mellanrum för att följa med i informations- och teknikutvecklingen. Systemet är också en god grundval för utveckling av ännu exaktare kriterier för bedömning av farorna hos explosiva ämnen i framtiden. I det sammanhanget kan man behöva göra ytterligare tester för att försäkra sig om att klassificeringen av explosionsfarorna är tillämpliga på alla slags lagringssituationer.

Explosiva och pyrotekniska produkter som importeras från tredje land till EU är ofta felaktigt klassificerade och märkta. I alla medlemsstater krävs tillstånd för tillverkning och lagring av pyrotekniska och explosiva ämnen. Vidare grundas medlemsstaternas inhemska lagar för lagring av pyrotekniska och explosiva produkter på klassifikationssystemet UN/ADR. Det råder emellertid betydande skillnader inom EU när det gäller vem som skall utföra klassificeringen och hur den skall göras: Existerande klassificering av importerade fyrverkeriartiklar godtas direkt, verksamhetsutövaren gör själv en omklassificering, eller så görs klassificeringen med hjälp av ett system som helt och hållet ligger på en tredje parts ansvar. Det finns inga harmoniserade behörighetsvillkor som omfattar hela EU för de organ som utför klassificeringen (vanligtvis myndigheter).

Kommissionen är emellertid angelägen om att se till att fyrverkeripjäser som säljs i EU är säkra att använda. Som frågeställaren säkert känner till omfattar rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet(3) bland en mängd andra produkter även fyrverkeripjäser. Enligt direktivet är tillverkarna skyldiga att sörja för att de saluförda produkterna uppfyller godtagbara säkerhetskrav. Enligt direktivet skall medlemsstaten också övervaka produkter som finns på marknaden och underrätta övriga medlemsstater om eventuella problemprodukter så att de vid behov kan åläggas försäljningsförbud.

Med hänsyn till farhågorna beträffande klassificering och märkning kommer kommissionen ändå att utreda ett införande av ändamålsenliga metoder i syfte att se till att klassificeringen och märkningen av explosiva och pyrotekniska produkter, särskilt de som importeras från tredje land, är ordentligt utförd och därigenom visar den verkliga risknivån hos produkterna.

(1) EGT C 364 E, 20.12.2001, s. 148.

(2) EGT L 10, 14.1.1997.

(3) EGT L 228, 11.8.1992.