ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2260/00

från Pere Esteve (ELDR) till kommissionen

(7 juli 2000)

Ämne: Liberalisering av elsektorn

För närvarande pågår det i flera medlemsstater en liberalisering av elenergipriserna.

På kontinenten i sin helhet och i synnerhet på det spanska fastlandet kommer liberaliseringen att få positiva effekter. Däremot är det osäkert om effekterna blir positiva för Balearerna eftersom det i isolerade regioner, på grund av det geografiska läget, är omöjligt att skapa en helt liberaliserad marknad.

Inför detta eventuella framtidsscenario, där liberaliseringen inte kommer att få de önskade effekterna i form av prissänkningar skulle jag vilja ha svar på följande fråga: Avser kommissionen att vidta något slags åtgärder för att främja en fullständig liberalisering om det skulle visa sig att liberaliseringen av elsektorn inte kan genomföras i full skala i några europeiska regioner, t.ex. Balearerna?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(11 september 2000)

Enligt den information som kommissionen har tillgänglig består elförsörjningssystemet på de baleariska öarna av fem kraftverk varav tre finns på Mallorca, ett på Ibiza och ett på Minorca. De tre öarnas system är inte ihopkopplade och inget av dem är kopplat till nätet på det spanska fastlandet.

Med tanke på den på grund av det geografiskt läget mycket begränsade storleken på Balearernas elektricitetsförsörjningssystem, är det tydligt att de positiva effekterna av liberaliseringen på elpriser som har uppstått av den ökade konkurrensen inte kan förverkligas i samma omfattning som i större elmarknader. Fullständig liberalisering av isolerade system kan till och med framkalla negativa effekter, som prisökningar som uppstår från monopolistiskt eller oligopolistiskt beteende av de av naturliga skäl begränsat antal marknadsaktörer som är verksamma i sådana system. Om den spanska regeringen därför anser det olämpligt att liberalisera sådana små isolerade system, kan den hänvisa till artikel 24.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el(1) och ansöka om ett undantag till de viktigaste bestämmelserna i direktivet, samtidigt som de säkerställer lämpliga prisnivåer för slutkonsumenterna genom effektiv reglering av marknaden.

Kommissionen är fullt medveten om öarnas särskilda situation när det gäller energiförsörjning och detta diskuterades nyligen vid konferensen Energy in the Island Communities på Azorerna. Kommissionen håller för närvarande på att analysera situationen och undersöker möjliga lösningar och åtgärder, särskilt med tanke på främjandet av förnybara energikällor som ofta har särskilt stora möjligheter att expandera på öar som inte är kopplade till de nationella näten.

(1) EGT L 27, 30.1.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1503/00

från Ilka Schröder (Verts/ALE) till kommissionen

(12 maj 2000)

Ämne: Världshandelsorganisationens (WPO) nya förhandlingsrunda

Kommissionen anstränger sig för att skyndsamt få till stånd en ny förhandlingsrunda med Världshandelsorganisationen (WPO). Samtidigt överenskoms det med stater och sammanslutningar av stater om handelsavtal som berör flera handelsaspekter än dem som redan reglerats inom ramen för WPO (till exempel systemet för offentlig upphandling eller investeringar).

Föregriper kommissionen målmedvetet kommande WTO-avtal genom att ingå handelsavtal med enskilda stater eller sammanslutningar av stater?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(3 juli 2000)

Inledandet av en ny omfattande multilateral förhandlingsrunda är ett av de större viktiga målen för gemenskapens nuvarande handelspolitik och kommissionen arbetar hårt för att skapa samstämmighet kring detta i Världshandelsorganisationen (WTO). Till gemenskapens mål I samband med den nya förhandlingsrundan hör inrättandet av multilaterala bestämmelser beträffande investeringar och konkurrens och förtydligande av befintliga multilaterala bestämmelser rörande förbindelsen mellan målen för handel och andra viktiga delar av den allmänna politiken (t.ex. miljöskydd, konsumentskydd eller utveckling). Dessa mål är viktiga om WTO skall kunna anta utmaningen att utnyttja globaliseringen. Eftersom alla WTO-beslut måste vara enhälligt fattade måste inledandet av en ny förhandlingsrunda, en dagordning för denna och eventuella resultat förhandlas fram till organisationens alla 136 medlemmars belåtenhet.

Gemenskapen är förutom i WTO parti i regionala handelsavtal med många andra länder och grupper av länder. Förhandlingarna fortsätter med flera andra partner. Det faktum att bestämmelser i regionala avtal kan vara ambitiösare än tidigare ingångna multilaterala avtal visar bara hur olika de (bilaterala) sammanhang är i vilka förhandlingarna om regionala avtal äger rum. Flera av gemenskapens regionala avtal innehåller t.ex. bestämmelser om konkurrenspolitik vilket är ett område som ännu inte omfattas av det övergipande WTO-samarbetet.

I WTO-bestämmelserna föreskrivs uttryckligen att regionala avtal kan ingås mellan medlemmarna (Artikel XXIV Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) och Artikel V Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS)) och anges en rad krav som sådana avtal måste uppfylla. Om dessa krav är uppfyllda bör enligt kommissionens mening regionala handelsavtal anses stödja det multilaterala handelssystemet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2337/00

från Astrid Thors (ELDR) till kommissionen

(4 juli 2000)

Ämne: Djurtransporter

Färska rapporter tyder på att man inom EU fortfarande bryter mot direktivet om djurtransporter: vilotider respekteras inte, transportfordonen är inte utrustade på det sätt som direktivet förutsätter och övervakningen av att direktivet efterföljs är bristfällig eller saknas helt.

Tänker kommissionen inleda överträdelseförfaranden mot länder som i officiella övervakningsrapporter (Mission report on a veterinary mission to France, 26.41.5.1998, Mission report on a veterinary mission to Belgium, 13.918.9.1998, Mission report on a veterinary mission to Greece, 12.1016.10.1998) konstateras inte uppfylla kraven i direktiv 91/628/EEG(1), ändrat genom direktiv 95/29/EG(2)? Kommer kommissionen att göra en analys av jordbruksstödens djurskyddsaspekter?

(1) EGT L 340, 11.12.1991, s. 17.

(2) EGT L 148, 30.6.1995, s. 52.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(20 september 2000)

Alla medlemsstater har i sin nationella lagstiftning genomfört rådets direktiv 91/628/EEG av den 19 november 1991 om skydd av djur vid transport och ändring av direktiv 90/425/EEG och 91/496/EEG, i dess lydelse enligt direktiv 95/29/EG av den 29 juni 1995(1).

Kommissionen är dock medveten om att transporter som strider mot bestämmelserna i direktivet fortfarande äger rum.

Medlemsstaterna ansvarar för det dagliga genomförandet av gemenskapslagstiftningen. Kommissionens experter gör dock regelbundna kontroller på platsen för att se till att direktivet tillämpas på ett enhetligt sätt och att medlemsstaterna gör lämpliga kontroller för att se till att kraven uppfylls.

Dessa kontroller har tillsammans med de belägg som djurskyddsorganisationerna har fått fram visat att några medlemsstater har vissa brister när det gäller att uppfylla kraven i gemenskapslagstiftningen. Som ett resultat av detta har överträdelseförfaranden grundade på artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget inletts mot flera medlemsstater.

I protokollet om djurskydd och djurens välfärd som är bilagt till EG-fördraget(2) föreskrivs att gemenskapen och medlemsstaterna fullt ut skall ta hänsyn till djurens välfärd vid utformning och genomförande av gemenskapens politik i fråga om jordbruk, transporter, inre marknad och forskning. Även innan protokollet trädde i kraft föreskrevs i kommissionens förordning (EG) nr 615/98 av den 18 mars 1998 om särskilda tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag när det gäller levande nötkreaturs välbefinnande vid transport(3) att exportbidrag för levande nötkreatur utbetalas under förutsättning att rådets direktiv 91/628/EEG följs vid transport fram till första lossningsplats i destinationslandet.

Kommissionen kommer att före årets slut utarbeta en detaljerad rapport om tillämpningen av gemenskapsbestämmelserna om djurtransporter.

(1) EGT L 148, 30.6.1995.

(2) EGT C 340, 10.11.1997.

(3) EGT L 82, 19.3.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1443/00

från Carmen Cerdeira Morterero (PSE) till rådet

(12 maj 2000)

Ämne: Artikel 13 och regeringskonferensen

I den nya artikel 13 som infördes i samband med översynen av Amsterdamfördraget föreskrivs klart och tydligt garanterade åtgärder från Europeiska unionens sida i syfte att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.

Artikel 13 tillåter emellertid inte enskilda att anhängiggöra mål vid de nationella domstolarna då de utsätts för diskriminering på grund av något av de ovannämnda motiven.

Ämnar rådet inför nästa regeringskonferens förse artikel 13 med en direkt tillämplighet så att artikeln kan tillämpas av de europeiska medborgarna inför deras nationella domstolar?

Svar

(18/19 september 2000)

Den ärade parlamentsledamoten är säkert medveten om att rådet inte har någon roll att spela i konferensen mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar och därför inte kan kommentera det arbete som görs vid konferensen. Europaparlamentet har å sin sida två observatörer som är nära involverade i konferensens arbete på förberedande nivå.

Ordförandeskapet erinrar om att regeringskonferensen för närvarande överväger eventuella ändringar av fördraget för att säkerställa att unionens institutioner kan fortsätta att fungera effektivt efter utvidgningen. Hitintills har inte något förslag lagts fram om den särskilda fråga som den ärade parlamentsledamoten tar upp.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1796/00

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(8 juni 2000)

Ämne: Får Sverige ha ett tak för koldioxidskatten

Akzo Nobels karbidfabrik Sveriges enda karbidfabrik med 50 anställda i Stockvik utanför Sundsvall hotas av nedläggning om EU:s regelverk förbjuder Sverige att ha ett tak för koldioxidskatten. En höjning av koldioxidskatten skulle leda till att karbidfabriken inte längre är lönsam. Sverige har EU:s högsta koldioxidskatt, men för att inte energiintensiv industri skulle drabbas för hårt infördes ett tak för koldioxidskatten 1997.

Men enligt uppgifter i media anser kommissionen att taket för skatten i Sverige är ett statsstöd som strider mot EU:s konkurrensregler. Stämmer den uppgiften och kan kommissionen i så fall motivera sitt ställningstagande?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(19 juli 2000)

År 1997 godkände kommissionen ett svenskt förslag till en lägre skattesats för koldioxidskatt på bränsle för energikrävande industriverksamhet och uppvärmning av växthus i samband med affärsmässig växthusodling. Godkännandet byggde på gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön(1). Det är alltså riktigt att kommissionen anser att taket för koldioxidskatten utgör statligt stöd.

En nedsättning av en allmän skatt faller under artikel 87.1 (f.d. artikel 92) i EG-fördraget om den är riktad mot vissa företag och detta i sin tur påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Den svenska skattenedsättningen beräknades gynna ca 60 företag och som framgår av frågan påverkar den handeln mellan medlemsstaterna.

I punkt 1.5.3 i miljöriktlinjerna anges att införandet av miljöskatter och -avgifter under vissa förutsättningar kan motivera statligt stöd i form av lättnader i miljöbeskattningen. Detta kan vara fallet om vissa sektorer inte omedelbart kan bära den extra ekonomiska bördan och behöver tillfälliga skattelättnader. Ett sådant stöd utgör driftsstöd. Det kan ha formen av att vissa medlemsstater inför nedsättningar av miljöskatter, om detta är nödvändigt för att förhindra att deras företag hamnar i ett ofördelaktigt läge i förhållande till sina konkurrenter i länder som inte har sådana miljöbestämmelser.

I fråga om stödets förenlighet med den gemensamma marknaden anges i punkt 3.4 i riktlinjerna att kommissionen normalt inte godkänner driftsstöd som befriar företagen från kostnader till följd av den förorening de orsakar. Kommissionen kan dock godkänna en tillfällig befrielse från nya miljöskatter om det är nödvändigt som kompensation för förlorad konkurrenskraft, framför allt på internationell nivå. I princip skall stödet vara avtagande. En ytterligare faktor som skall beaktas är vad de berörda företagen i gengäld måste göra för att minska föroreningarna. Den sänkta koldioxidskatten på kol och naturgaser som används i industriell tillverkning godkändes till och med utgången av 1999. Kommissionen har just mottagit ytterligare upplysningar från de svenska myndigheterna om den planerade förlängningen av stödordningen, och kommer nu att bedöma dessa(2).

(1) EGT C 72, 10.3.1994.

(2) Statligt stödärende nr N 2/2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1529/00

från Torben Lund (PSE) till kommissionen

(12 maj 2000)

Ämne: Råttgiftet Ratin och salmonella

Enligt tillverkaren Rentokil i London(1) har man använt salmonellaodlingar i råttgiftet Ratin. Tillverkaren säger till tidningen Politiken att giftet exporterades från England till Spanien och Italien ända fram till 1992.

Redan 1961 tog man bort produkten från den danska marknaden eftersom man var rädd för spridning av salmonella.

Kommissionen uppmanas mot denna bakgrund uppge följande:

- Har det varit tillåtet att framställa, exportera och använda Ratin ända fram till 1992?

- Kan man garantera att salmonella, till följd av användning av Ratin, inte har spridits från Italien och Spanien till andra medlemsländer i EU?

- Finns det ett samband mellan användning av Ratin och spridning av salmonellainfektioner i EU?

(1) Salmonellagift solgt i 90'erne. Politiken, 10.4.2000.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(3 juli 2000)

Ett beslut om att godkänna eller förbjuda användningen av Ratin grundades på nationell lagstiftning fram till antagandet av rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden. I enlighet med detta direktiv anordnar kommissionen ett omprövningsprogram avseende alla aktiva ingredienser i växtskyddsmedel som då fanns på marknaden. Ingen medlemsstat informerade kommissionen om att Ratin användes som växtskyddsmedel inom gemenskapen. I parlamentets och rådets direktiv 1998/8/EG av den 16 februari 1998 om utsläppande av biocidproducter på marknaden(1) fastställs idag ramarna för godkännande av biocidprodukter, inbegripet rodenticider, som inte omfattas av det ovannämnda direktivet. För att en produkt som Ratin skall kunna saluföras inom gemenskapen krävs godkännande antingen enligt 91/414/EEG eller 1998/8/EG, eller enligt båda dessa direktiv, beroende på användningsområdet. Det är idag inte tillåtet att använda Ratin.

Utvärderingen av den faktiska risken för kontaminering av miljön på grund av användning av Ratin är en mycket problematisk fråga. I den vetenskapliga litteraturen anges att produkten består av bakterien salmonella enteritidis phagetype 6a. Salmonella enteritidis har främst anknytning till fjäderfäprodukter, särskilt bordsägg. Både antalet ägg som smittats med enteritidis-bakterien och antalet fall av salmonella hos människor som orsakats av denna bakterie, inbegripet andra serotyper än 6a, började öka i slutet av 1980talet, dvs. ungefär 30 år efter det att man slutade använda Ratin i de flesta medlemsstater. Det bör också framhållas att salmonella enteritidis blir allt vanligare i hela världen, framför allt i USA. Man kan därför dra slutsatsen att en rad olika faktorer bidrar till spridningen av salmonella enteritidis.

Kommissionen vill framhålla att det inte är lämpligt att avsiktligt släppa ut patogena bakterier i miljön. Under det senaste årtiondet har en enhetlig gemenskapslagstiftning utarbetats på detta område (se ovan).

(1) EGT L 123, 24.4.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1231/00

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(14 april 2000)

Ämne: Utnyttjande av floden Ullas flodområde för vattenkraft (Galicien)

Galiciens regering (Xunta) är, genom sitt autonoma organ för vattenfrågor (Aguas de Galicia), i färd med att analysera en ansökan från elföretaget Unión Fenasa S.A. om utbyggnad av hela floden Ullas flodområde. Det framlagda projektet innebär att man bygger 12 dammar som allvarligt skulle påverka naturen i flodområdet, om tillstånd ges. I några fall skulle anslutningen av våtmarksområden innebära att hela floden försvinner på långa sträckor (damm 1, 2 och 3 i floden Ulla). I andra fall medför projektet att floden leds bort i kanaler (damm 14 i Deza-floden). Befolkningen i området protesterar mot projektet och har sänt in 5000 skrivelser till Aguas de Galicia med krav på att ansökan avslås.

Följande fyra punkter visar ytterligare hur allvarliga problem som projektet orsakar:

1. Samtidigt som ansökan om utbyggnad behandlas (och redan i ganska framskridet stadium), har galiciska regeringens miljöråd i beslut av den 28 oktober 1999 flodsystemet Ulla-Deza som naturskyddsområde, med det slutliga målet att införliva det i nätverket Natura 2000.

2. Detta flodområde finns med i programmet Leader-Protodemouros (I, II), och har mottagit gemenskapsmedel för utveckling av områdets potential för naturturism. Om man förstör den värdefulla miljö som motiverade investeringarna genom gemenskapsprogrammet Leader II, skulle det innebära en förskingring av EU:s medel.

3. Projektet utgör vidare ett allvarligt hot mot regionens historiska och kulturella värden, i synnerhet de romanska klosterbyggnaderna i Carboeiro nära vägen till Santiago.

4. Vad gäller energiproduktion är projektet utan betydelse för Galicien, där det redan finns mycket större kraftverk.

Med tanke på ovanstående: kan Europeiska kommissionen vidta de åtgärder som krävs för att spanska staten och galiciska regeringen skall avstå från att förstöra flodområdet Ulla-Deza och granska den eventuella användningen av gemenskapsmedel för att finansiera Unión Fenasa S.A.:s vattenkraftprojekt?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(13 juni 2000)

Kommissionen känner inte till de fakta frågeställaren nämner.

Området Sistema fluvial Ulla-Deza har av de spanska myndigheterna förts in i den nationella förteckningen över områden av gemenskapsintresse som i framtiden kan komma att ingå i Natura 2000nätet enligt villkoren i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(1).

Kommissionen har begärt information av de spanska myndigheterna för att undersöka om projektet kan få betydande inverkan på området i fråga, med tanke på målen i rådets direktiv 92/43/EEG. I så fall måste förfarandet i artikel 6 i det direktivet tillämpas.

I vilket fall som helst kommer kommissionen, som fördragens väktare, att vidta nödvändiga åtgärder för att se till att gemenskapsrätten följs i det aktuella fallet.

(1) EGT L 206, 22.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1760/00

från Joaquim Miranda (GUE/NGL) till kommissionen

(31 maj 2000)

Ämne: Dricksvattenkvaliteten i Azorerna

Kommissionen har uppmanat de portugisiska myndigheterna att vidta åtgärder för att se till att gemenskapens normer för vattenkvalitet följs i Azorerna. Kommissionen gick ut med en uppmaning efter det att den hade genomfört en undersökning i Azorerna där det framgick att rådets direktiv 80/778/EEG(1) inte följdes.

Kan kommissionen svara på följande, för att skapa fullständig klarhet i frågan:

1. Bekräftar kommissionen att ovannämnda upplysningar är korrekta?

2. Kan kommissionen i så fall ange

- antalet påminnelser den har riktat till de portugisiska myndigheterna (nationella och regionala) angående denna fråga,

- innehållet i motiveringen i den skrivelse som kommissionen har sänt till de portugisiska myndigheterna,

- om kommissionen har någonting att tillägga angående denna fråga?

(1) EGT L 229, 30.8.1980, s. 11.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 juli 2000)

Kommissionen kan bekräfta att den portugisiska regeringen flera gånger uppmanats att vidta erforderliga åtgärder för att, i den självstyrande regionen Azorerna, tillämpa direktiv 80/778/EEG av den 15 juli 1980 om kvaliteten på vatten avsett att användas som dricksvatten(1).

Kommissionen kan informera frågeställaren om det som offentliggjordes i pressmeddelandet den 12 maj 2000, nämligen att det motiverade yttrande som delgetts Portugal inom ramen för överträdelseförfarande nr 98/5083 gällde det faktum att de regionala myndigheterna på Azorerna inte antagit de nödvändiga åtgärderna för att tillämpa direktiv 80/778/EEG i den självstyrande regionen och att de gränsvärden som föreskrivs i ovan nämnda direktiv inte följts för dricksvattnet i kommunen Ribeira Grande.

Det bör påpekas för frågeställaren att kommissionen fäster största vikt vid att direktiven om dricksvattenkvaliteten tillämpas på ett korrekt sätt och att kommissionen därför även i fortsättningen kommer att använda alla de medel som står till buds, bland annat genom att fullfölja ovan nämnda överträdelseförfarande, för att se till att de portugisiska myndigheterna vidtar nödvändiga åtgärder för att direktiv 80/778/EEG skall tillämpas på ett korrekt sätt i den självstyrande regionen Azorerna.

(1) EGT L 229, 30.8.1980, senast ändrat genom EGT L 224, 3.9.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1790/00

från Mauro Nobilia (UEN) till kommissionen

(8 juni 2000)

Ämne: Ömsesidigt erkännande mellan olika arbetslöshetskassor för byggnadsarbetare

Artikel 37 i italiensk lag nr 109/94 föreskrev beträffande arbetslöshetskassor för byggnadsarbetare att berörda arbetsmarknadsparter före den 5 mars 1995 skulle ingå ett lämpligt avtal, vilket skulle gynna arbetstagarnas rörlighet genom att deras inbetalningar till de olika arbetslöshetskassorna erkändes ömsesidigt.

Vid avsaknaden av ett sådant avtal föreskrev ovan nämnda artikel att det automatiskt skulle ske ett ömsesidigt erkännande mellan arbetslöshetskassorna av arbetstagarnas samtliga rättigheter, avgifter, förmåner och inbetalningar i deras respektive arbetslöshetskassor.

Enligt lag nr 415/98 förlängdes tidsfristen enligt föregående lag för ingående av ett avtal om ömsesidighet till den 16 maj 1999.

Under tiden mellan de två ovan nämnda lagarna inrättade de sardiska och sicilianska allmänna hantverkssammanslutningarna (Confartigianato sarda e siciliana) tillsammans med fackföreningen UGL två regionala arbetslöshetskassor för byggnadsarbetare i hantverksindustrin som beviljar medlemmarna exakt samma rättigheter som de som gäller i andra arbetslöshetskassor för byggnadsarbetare, genom att strikt tillämpa alla bestämmelser som fastställts i det nationella kollektivavtalet för sektorn.

Den 18 december 1998, på uppmaning av arbetsmarknadsministeriet skrev ANCE, hantverksindustrins sammanslutningar och CGIL, CISL och UIL under det avtal som då föreskrevs i lag 109/94, varvid UGL och ovan nämnda regionala hantverkssammanslutningar uteslöts.

I juli 1999 sammankallade statssekreterare Viviani på nytt parterna och bekräftade uteslutandet av UGL och de sardiska och sicilianska hantverkssammanslutningarna.

Den 9 september 1999, efter ovan nämnda möten, ingicks ett nytt avtal där arbetsmarknadsministeriet noterar skyldigheten för de organisationer som inte skrivit under protokollet av den 18 december 1998 att med liknande bestämmelser genomföra avtalet om ömsesidighet mellan likvärdiga organ före den 30 september 1999.

Hittills har varken UGL eller de sardiska och sicilianska hantverkssammanslutningarna kallats till möte.

Kan kommissionen med beaktande av ovanstående besvara följande frågor:

- Anser kommissionen att dessa fakta överensstämmer med verkligheten?

- Kan kommissionen vid behov ingripa för att få arbetsmarknadsministeriet att undanröja eventuell diskriminering samt sådan eventuell illojal konkurrens som skulle kunna bli en följd av att de uteslutna parterna inte kan erhålla det nödvändiga intyget om fullgjort erläggande av betalning som föreskrivs i lag nr 415/98?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Diamantopoulou

(19 juli 2000)

Det ligger utanför kommissionens behörighet att behandla denna fråga, som handläggs uteslutande av berörda nationella myndigheter.