ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0922/98 från Katerina Daskalaki (UPE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Återupptagande av verksamheten vid den teologiska skolan på Chalki

Frågan om att återuppta verksamheten vid den teologiska skolan på Chalki har vid olika tillfällen tagits upp både inom Europeiska kommissionen och Europaparlamentet. Nyligen begärde även det amerikanska kongressutskottet för säkerhet och samarbete i Europa direkt av den turkiske premiärministern Yilmaz att skolans verksamhet skulle återupptas.

Bedömer kommissionen det som att stunden äntligen är kommen för att även den skall agera i denna riktning inom ramarna för den ökade rörlighet den främjar i förbindelserna med Turkiet?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar (21 april 1998)

Kommissionen känner till den fråga om huruvida verksamheten vid den teologiska skolan i Chalki skall återupptas som parlamentsledamoten tar upp.

Frågan togs nyligen upp av den amerikanska understatssekreteraren Shattock vid dennes besök i Turkiet. Direktören för religiösa frågor vid inrikesministeriet har informerat kommissionens representation i Ankara om att en ändring av lagstiftningen för religiösa skolor förbereds.

Kommissionen kommer att uppmärksamt följa frågan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0622/98 från Angela Billingham (PSE) till kommissionen (9 mars 1998)

Ämne: Kurder som är politiska fångar i Turkiet

Känner kommissionen till de otroligt svåra förhållanden som de kurder lever under som är politiska fångar i Turkiet? De utsätts inte bara för omänsklig behandling - exempelvis tortyr med hjälp av elbatonger - utan förnekas även den läkarvård de behöver. Är det acceptabelt att ett land som vill ansluta sig till Europeiska unionen handlar på detta sätt?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar (20 april 1998)

Kommissionen är väl medveten om situationen beträffande de mänskliga rättigheterna och demokratiseringsprocessen i Turkiet. I sin årliga rapport till Europaparlamentet om utvecklingen av förbindelserna med Turkiet sedan tullunionens ikraftträdande ((KOM(98) 147 slutlig. )), vilken antogs den 4 mars 1998, noterade kommissionen att Turkiet inte hade gjort några större framsteg på området under den period som gått sedan den förra rapporten lades fram. Denna bedömning gjorde kommissionen redan i det avsnitt av Agenda 2000 ((KOM(97) 2000 slutlig. )) som handlar om Turkiet.

Vid Europeiska rådets möte i Luxemburg, vilket hölls i december 1997, konstaterades att de ekonomiska och politiska förutsättningarna för att man skall kunna inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet inte förelåg. Rådet har dock ansett det av vikt att man utarbetar en europeisk strategi för att hjälpa Turkiet att närma sig gemenskapen på alla områden. Det meddelande som kommissionen antog den 4 mars 1998, Europeisk strategi för Turkiet - Inledande konkreta förslag från kommissionen ((KOM(98) 124 slutlig. )), är avsett att vara till hjälp för Turkiet i arbetet med de politiska och ekonomiska reformer som krävs för att landet skall kunna närma sig EU.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0871/98 från Gerhard Hager (NI) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Framsteg i kampen mot utnyttjande av barn

Kommissionen lade 1997 fram ett meddelande om kampen mot turism där barn utnyttjas sexuellt (KOM(96)0547) och en gemensam avsiktsförklaring om Europeiska unionens bidrag till förstärkning av kampen mot sexuellt utnyttjande av barn (C4-0556/96). I ett betänkande om frågan krävde parlamentet med bestämdhet att de medel som står till förfogande används.

1. Vad har kommissionen sedan dess gjort för att genomföra målen i meddelandet och avsiktsförklaringen?

2. Har kommissionen någon information om vilka åtgärder medlemsstaterna vidtagit i den här frågan den senaste tiden?

Svar avgivet av Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (24 april 1998)

Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0394/98 från Daniela Raschhofer (NI) till kommissionen (24 februari 1998)

Ämne: Användning av strukturmedel för uppfyllande av konvergenskriterierna

Europeiska revisionsrättens ordförande, Friedmann, uttalade sig nyligen om att Spanien och Portugal skulle använda strukturmedel för att uppfylla konvergenskriterierna.

Finns det konkreta belägg för att det förekommer att stater använder strukturmedel för att uppfylla konvergenskriterierna?

Om det förhåller sig på detta sätt, vilka stater gäller detta för?

Om det inte förhåller sig på detta sätt, hur kan man då förklara Friedmanns uttalande?

Har någon utredning av denna fråga gjorts?

Har revisionsrättens undersökningar givit några resultat som skulle kunna tyda på att det förhåller sig på detta sätt?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0219/98 och E-0394/98 ingivna av Yves Thibault de Silguy för kommissionen (22 april 1998)

Kommissionen känner inte till några undersökningar som utförs av revisionsrätten i detta hänseende och inte heller några andra bevis som kan stödja det uttalande som tillskrivs revisionsrättens ordförande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0809/98 från Hedy d'Ancona (PSE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Undersökningsrapporten med titeln ¨An appraisal of technologies of political control - interim study¨ från STOA (bedömning av vetenskapliga och tekniska alternativ) inom Europaparlamentet (PE 166.499/Int.St.)

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta med anledning av de rekommendationer, i synnerhet avseende (nya) förhörs- och tortyrmetoder, som ges i undersökningsrapporten med titeln ¨An appraisal of technologies of political control - interim study¨ från STOA (bedömning av vetenskapliga och tekniska alternativ) inom Europaparlamentet (PE 166.499/Int.St.)?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0807/98, E-0808/98 och E-0809/98 ingivna av Jacques Santer för kommissionen (7 maj 1998)

Kommissionen anser sig inte ha någon behörighet i denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0308/98 från Daniel Féret (NI) till kommissionen (5 februari 1998)

Ämne: Furstendömet Monaco och euron

De fördelar som Furstendömet Monaco beviljats sedan början av detta århundrade förvånar fortfarande.

Det senaste privilegiet för furstendömet gäller den framtida gemensamma valutan. Trots att Monaco är en del av Europeiska gemenskapens tullområde är det inte medlem av Europeiska unionen.

Så snart som euron kommer att införas som gemensam valuta kommer Monaco att omfattas, och detta till följd av skickliga juridiska undanflykter genom en specialklausul om valutaförbindelserna mellan Monaco och Frankrike vid tillämpningen av Maastrichtfördraget.

Idag, när alla de länder i Europeiska unionen som avser att delta i den gemensamma valutan gör enorma insatser för att uppfylla de kriterier som Europeiska unionen fastställt för att bli godkända att införa euron, kan Monaco nöja sig med att lugnt invänta datumet, och omfattas av euron utan att anstränga sig eller göra uppoffringar.

Anser kommissionen att denna enorma fördel, som fursten erhållit, är rättsligt och moraliskt korrekt?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (2 mars 1998)

I förklaring nr 6 i EG-fördraget anges att gemenskapen åtar sig att underlätta de omförhandlingar av den nuvarande ordningen som kan bli nödvändiga på grund av att den gemensamma valutan införs.

Syftet med denna förklaring är att säkerställa att den nuvarande ordningen består, det vill säga de nuvarande monetära relationerna mellan Monaco och Frankrike. Det är i själva verket tämligen vanligt att stater eller områden med liten befolkning använder sig av ett grannlands valuta som nationell valuta. Som framgår av förklaringens titel omfattar förklaringen även de monetära relationerna mellan San Marino och Vatikanstaten och Italien.

Monaco berörs inte direkt av konvergenskriterierna, eftersom furstendömet inte utgör en del av gemenskapen och således inte har undertecknat EG-fördraget. I gengäld har Monaco inte deltagit i beslutsprocessen rörande införandet av den gemensamma valutan och kommer inte att aktivt få delta i Europeiska centralbankens (ECB) arbete med att utforma den monetära politiken och i medlemsstaternas samordning av den ekonomiska politiken inom rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0849/98 från Marco Cellai (NI) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Kommissionens besvär till EG-domstolen

Enligt uppgifter i pressen i december 1997 har kommissionen beslutat att inge besvär till EG-domstolen i syfte att inleda ett överträdelseförfarande mot den italienska regeringen, eftersom det i lag nr 236/95 enligt uppgift saknas ett övergångssystem till skydd för redan uppnådda rättigheter för de utländska språkmedarbetare (¨collaboratori linguistici¨), som tidigare kallades lärare i främmande språk (¨lettori di lingua straniera¨), och som redan är anställda vid de italienska universiteten i enlighet med presidentdekret nr 382/90. Genom denna åtgärd ignorerar kommissionen till stora delar innehållet i domstolens dom av den 20 november 1997 (sektion V). Även detta besvär grundar sig uppenbarligen på en sammanblandning av termerna 'lecturer' och 'lettore'. Kommissionen har inte heller alls motiverat på vilket sätt den italienska regeringen skulle ha undanlåtit att respektera de ¨uppnådda rättigheterna¨, eftersom de bestämmelser som införs genom lag nr 236/95 säkerställer skydd av de rättigheter som de berörda personerna har uppnått inom den tidigare rättsliga ramen, och de säkerställer dessa personer generellt en bättre behandling.

Kan kommissionen uppge:

1. om och i vilken grad kommissionens beslut har påverkats av artiklar i pressen eller uttalanden från europeiska parlamentsledamöter,

2. vilken är den rättsliga grunden för detta besvär?

Svar avgivet av Mario Monti på kommissionens vägnar (5 juni 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1397/98 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (6 maj 1998)

Ämne: Frågor om rättshjälp till EU-medborgare som hålls fängslade i Marocko

1. Känner rådet till hur hopplös situationen är för misstänkta EU-medborgare i Marocko som inte talar landets språk och som inte erhåller adekvat rättshjälp, hjälp med professionell tolkning och lämpligt humanitärt stöd?

2. Inser rådet vilka allvarliga konsekvenser en sådan brist på professionellt stöd kan få för EU-medborgare under ett rättsligt förfarande?

3. Känner rådet till att det bland de EU-medborgare som fängslats i Marocko även finns ett antal människor som är äldre än 70 år och som lever i kulturell isolering under vilken de lider omotiverat mycket?

4. Är rådet medvetet om att det nederländska utrikesministeriet efter besöket av den nederländska tjänstemannadelegationen under ledning av Damoiseaux, chef för Afrika inom utrikesministeriet, sedan oktober 1997 inte tagit någon ytterligare kontakt med de marockanska myndigheterna i syfte att förhandla fram ett avtal om överflyttning av interner för att dessa skall kunna avtjäna de utdömda straffen i ett nederländskt fängelse?

5. Kan rådet meddela varför man inte följt upp erbjudandet från oktober 1997 från Marockos regering om att förhandla om ett avtal som skulle ge nederländska medborgare möjlighet att avtjäna utdömda straff i sin egen kulturella miljö, det vill säga i Nederländerna? Marockos regering har dessutom slutit avtal med motsvarande innebörd med Frankrike, Förenade kungariket, Spanien, Portugal, Malta och Belgien. Under 1997, under loppet av mindre än 6 månader, förhandlade Marockos regering fram och undertecknade den slutliga versionen av ett sådant avtal med Belgiens regering. Varför skall det behöva ta längre tid att sluta motsvarande avtal mellan Marocko och Nederländerna?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1396/98 och E-1397/98 (6 juli 1998)

De ämnen som tas upp av den ärade parlamentsledamoten i den skriftliga frågan nr 1396/98 och under punkterna 4 och 5 i den skriftliga frågan nr 1397/98 ligger utanför rådets kompetensområde.

De frågor som tas upp under punkterna 1, 2 och 3 i den skriftliga frågan nr 1397/98 har inte diskuterats inom rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0630/98 från Johanna Maij-Weggen (PPE) och Jan Sonneveld (PPE) till kommissionen (9 mars 1998)

Ämne: Upprustning av järnvägen mellan Enschede (Nederländerna) och Gronau (Tyskland)

Den nederländska provinsen Overijssel och nederländska kommunen Enschede önskar i likhet med den tyska kommunen Gronau och den tyska delstaten Nordrhein-Westfalen återupprätta den gamla järnvägsförbindelsen mellan Enschede och Gronau för att stimulera det gränsöverskridande samarbetet.

Kostnaden för att rusta upp denna förbindelse (8 kilometer) uppgår till cirka NLG 25 miljoner.

Har Europeiska kommissionen redan mottagit någon ansökan från Euroregionen och Nederländernas regering om ekonomiskt stöd till detta projekt?

Vilka möjligheter har Europeiska kommissionen att bidra ekonomiskt till detta projekt och hur kan Euroregionen göra anspråk på ekonomiskt stöd från unionen?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (29 april 1998)

Kommissionen känner till de önskemål som provinsen Overijssel och kommunen Enschede i Nederländerna å ena sidan och delstaten Nordrhein-Westfalen och kommunen Gronau i Tyskland å andra sidan hyser om återuppbyggnad av den järnväg som förbinder dessa två kommuner inom Euregio-området. Inom ramen för det operativa program som inlämnades av Nederländerna och Tyskland för gemenskapsinitiativet Interreg II-A, riktade de nationella myndigheterna kommissionens uppmärksamhet på denna brist i järnvägsnätet mellan de två medlemsstaterna. När det gäller förbättring av infrastrukturen för att dra till sig ekonomiska aktörer innehåller dock åtgärd 1 i nämnda operativa program endast skapandet av ramförutsättningar och lösning av problemet med befintliga flaskhalsar. Någon formell begäran om medfinansiering av denna järnvägslinje har för övrigt inte inlämnats till kommissionen.

I enlighet med meddelandet till medlemsstaterna om riktlinjer för de operativa programmen inom ramen för Interreg II-A ((EGT C 180, 1.7.1994, (punkt 14 j). )), kan förbättring av transporter och andra kommunikationssystem inom och mellan gränsregionerna erhålla medfinansiering på vissa villkor och i områden där det råder särskild brist på infrastrukturer, genom skapande eller modernisering av infrastrukturer. En begäran enligt Interreg II-A för Euregio om medfinansiering av järnvägslinjen i fråga måste inlämnas av den projektansvarige till Euregios sekretariat och godkännas av programmets styrgrupp (Stuurgroep/ Lenkungsausschuß).

Härvid bör erinras att en medfinansiering enbart av järnvägssträckan på den nederländska sidan enligt det samlade programplaneringsdokumentet för de regioner som omfattas av mål 2 i provinsen Overijssel är utesluten eftersom det samlade programplaneringsdokumentet, när det gäller järnvägs-infrastrukturer, endast avser dem som har direkt anknytning till ekonomisk verksamhet (förbindelser till industriområden, fraktterminaler etc.).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0282/98 från Mark Watts (PSE) till kommissionen (17 februari 1998)

Ämne: Efterlevnaden av direktivet om hamnstatskontroll (95/21/EG)

Hur många kvalificerade inspektörer har ansvar för att efterlevnaden av direktivet om hamnstatskontroll (95/21/EG) ((EGT L 157, 7.7.1995, s 1. )) säkerställs i varje medlemsstat?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0281/98 och E-0282/98 ingivna av Neil Kinnock för kommissionen (30 mars 1998)

Antalet fartyg, som kvarhållits per medlemsstat efter ikraftträdandet av rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll) (1 juli 1996 till 31 december 1997), är som följer:

>TABLE>

Tillgänglig statistik från Parisavtalets sekretariat täcker hela 1996 och 1997 och inbegriper vissa icke medlemsstater. Av tillgängliga uppgifter framgår att antalet kvarhållande per fartygstyp i procent räknat är som följer:

>TABLE>

I enlighet med artikel 17 i direktiv 95/21/EG har medlemsstaterna inlämnat följande uppgifter om antalet hamnstatsinspektörer (i heltidstjänster) som arbetat för dem sedan direktivet trädde i kraft:

>TABLE>

Uppdaterad information skall inkomma till den 1 oktober 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0976/98 från Armelle Guinebertière (UPE) till kommissionen (30 mars 1998)

Ämne: Lagligheten enligt den europeiska konkurrenslagen vad gäller den rättsliga fjärdedel i kontrakt som den franska staten och de franska kommunerna reserverar arbetarproducentkooperativ (Sociétés Coopératives Ouvrières de Production, SCOP)

I de franska lagarna om offentlig upphandling fastställs det att en del skall reserveras för arbetarproducentkooperativ.

Sålunda gynnas arbetarproducentkooperativ vid statliga och kommunala kontrakt (artiklarna 62ff. och 260 ff. om offentlig upphandling) på så sätt att de automatiskt tilldelas en fjärdedel av varje kontrakt.

Även om de franska lagarna kan tillämpas på europeiska företag, och arbetarproducentkooperativ från Europeiska unionens medlemsstater kan lämna in anbud, undrar jag om man kan tillåta att en stat i princip reserverar 25 procent av en marknad för särskilda företag. Med andra ord, undermineras inte konkurrensen för alla företag inom EU, eftersom hela marknaden i Frankrike inte är öppen på samma villkor för alla?

Svar avgivet av Mario Monti på kommissionens vägnar (5 juni 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela henne resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0356/98 från Mirja Ryynänen (ELDR) till kommissionen (6 februari 1998)

Ämne: EU-medborgares rättssäkerhet i Ryssland

Landsvägstransporten från EU-länderna till Ryssland har snabbt ökat i takt med att Ryssland öppnats och västhandeln tilltagit. Trafiken är särskilt livlig mellan Finland, som är det enda landet i EU som gränsar till Ryssland, och Ryssland.

Det har under den senaste tiden skett många olyckor i den ryska trafiken som lett till att den finska parten har häktats i långa tider i väntan på domstolens beslut, även om olyckan inte berott på chaufförens agerande. Den häktade har exempelvis inte getts möjlighet att kontakta sina anhöriga.

Jag skulle vilja veta följande:

Hur säkerställer kommissionen att Ryssland inte genom egna bestämmelser diskriminerar unionens medlemsstater och deras medborgare? Vad ämnar kommissionen göra för att påverka Rysslands myndigheter att garantera rättssäkerheten för de EU-medborgare som arbetar i Ryssland?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar (27 februari 1998)

Kommissionen delar parlamentsledamotens oro beträffande EU-medborgares rättssäkerhet i Ryssland.

Med stöd av sina respektive diplomatiska beskickningar i Ryssland är det medlemsstaterna som har behörighet vad gäller EU-medborgares rättssäkerhet i Ryssland.

Kommissionen berörs å andra sidan också av frågan, särskilt vad gäller rättssäkerheten för de EU-medborgare som arbetar inom projekt för tekniskt och humanitärt bistånd i Ryssland, samt i ökande omfattning vad gäller ekonomiska aktörer.

Kommissionen har därför tagit upp frågan om rättssäkerhet för EU-medborgare som arbetar i Ryssland vid sammanträden i gemensamma kommittén EG - Ryssland. Vidare behandlades specifika frågor om säkerhet för transportörer från gemenskapen på ryska vägar vid ett möte i arbetsgruppen för handelsförbindelser mellan gemenskapen och Ryssland i oktober 1997.

Kommissionen kommer att fortsätta att driva dessa frågor i de forum där så är lämpligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0745/98 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen (18 mars 1998)

Ämne: Bidrag beroende på ras

I Vitrolles har Front National som policy att utbetala 5 000 FF till vita franska familjer som får barn. Skulle kommissionen kunna undersöka detta för att säkerställa att det inte förekommer någon diskriminering av medborgare i Europeiska unionen, i synnerhet svarta unionsmedborgare som har oturen att bo i Vitrolles?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (16 april 1998)

Kommissionen har inte mottagit några specifika klagomål när det gäller rasistiska regler som fastställts av myndigheterna i Vitrolles mot mörkhyade européer.

Trots detta vill kommissionen påpeka att det i artikel 48 i EG-fördraget och i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen ((EGT L 257, 19.10.1968. )) fastställs att principen om lika behandling skall tillämpas när det gäller sociala förmåner för medborgare och andra europeiska arbetstagare och deras familjer. Alltså vore en diskriminering som att myndigheterna i Vitrolles vägrade att betala ut barnbidrag till arbetstagare med europeiskt men dock inte franskt ursprung, eller deras familjemedlemmar i strid med gemenskapslagen. Det är dock medlemsstaterna som har ansvar för att genomföra eventuell nationell lagstiftning som skulle förbjuda rasdiskriminering.

Dessutom ämnar kommissionen, som det meddelas i dess senaste handlingsplan mot rasism, att lägga fram ett lagförslag på detta område före utgången av 1999, under förutsättning att Amsterdamfördraget ratificeras.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1351/98 från Richard Corbett (PSE) till kommissionen (7 maj 1998)

Ämne: Bekvämlighetsinrättningar och service i samband med motorvägarna i Frankrike

Är kommissionen i stånd och beredd att med de franska myndigheterna diskutera bekvämlighetsinrättningarna på rastplatser vid motorvägarna i Frankrike med hänsyn till att flera miljoner EU-medborgare från de övriga medlemsstaterna varje år utnyttjar dessa?

Är kommissionen i synnerhet beredd att förmå de franska myndigheterna att inrätta ordentliga toaletter på dylika rastplatser? Känner man till kontrasten mellan den i allmänhet höga kvaliteten på dessa rastställen, varav många kännetecknas av god formgivning och arkitektonisk anpassning till landskapet, och de beklämmande förhållandena på de toaletter som tillhandahålls där besökare tvingas att sitta på huk över ett hål, istället för att använda en toalett med sits?

Svar avgivet av Jacques Santer på kommissionens vägnar (26 maj 1998)

Det ligger utanför kommissionens behörighet att behandla denna fråga, som handläggs uteslutande av berörda nationella myndigheter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0832/98 från Jesús Cabezón Alonso (PSE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Införlivande av Kuba i gruppen med AVS-länder inom Lomékonventionen

Kan kommissionen bekräfta att Kuba formellt har begärt att få ingå i gruppen med AVS-länder som undertecknat Lomékonventionen?

Är Kubas önskan att ingå i gruppen med AVS-länder som undertecknat Lomékonventionen förenligt med att kommissionen för två år sedan konstaterade att man inte kunde underteckna ett bilateralt avtal om samarbete mellan Kuba och Europeiska unionen?

Svar från Manuel Marin på kommissionens vägnar (7 april 1998)

Kommissionen har underrättats om att Kubas regering formellt har ansökt om anslutning till länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-länderna), vilka är parter i Lomékonventionen.

AVS-länderna skall emellertid först yttra sig om denna ansökan. Därefter skall parterna i Lomékonventionen (AVS-länderna och gemenskapen) vid behov gemensamt behandla ansökan i överensstämmelse med konventionens mål och principer samt gällande förfaranden i detta avseende.