ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2519/98

från Marco Cellai (NI) till kommissionen

(28 juli 1998)

Angående: Det fyraåriga ramprogrammet 1999-2003

Under 1998 löpte Europeiska kommissionens fjärde ramprogram med medel till forskning och teknisk utveckling ut. Dessa anslag har utgjort de viktigaste bidragen till forskningsverksamheten på grundnivå. Med tanke på den ständiga bristen på statliga bidrag till grundforskning (cirka 3 procent av BNP i Europa) kan man med fog hävda att kommissionens program har bidragit till en god balans mellan grundforskning och tillämpad forskning.

För närvarande diskuterar men riktlinjerna för ramprogrammet för perioden 1999-2003.

Stämmer det att kommissionen har antagit en ny inriktning till förmån för den tillämpade forskningen, vilket skulle innebära att grundforskningen kom att missgynnas? Om detta stämmer skulle den europeiska forskningen hamna i ett ogynnsamt läge och antalet europeiska forskare som flyttar till andra länder skulle öka. Om det skärs ner på anslagen till grundforskning i det kommande ramprogrammet finns det även en risk för att den europeiska forskningen begränsas till tillämpad forskning och teknisk utveckling medan innovationen, som är ett resultat av kreativiteten inom den europeiska forskningen, skulle missgynnas allvarligt.

Svar från Edit Cresson på kommissionens vägnar

(22 september 1998)

Kommissionens förslag till Femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling(1) syftar till att bemöta de ekonomiska och sociala utmaningar som Europa står inför i dag, t.ex. sysselsättningen, livskvaliteten och företagens konkurrenskraft.

Europaparlamentet har liksom rådet givit sitt stöd till denna inriktning. I sin gemensamma ståndpunktuttalar sig rådet dock för ett sammanlagt anslag på 14 miljarder ecu, vilket innebär att gemenskapens insatser på forsknings- och teknikutvecklingsområdet (FoTU) minskar, jämfört med dagens siffror. Kommissionen och Europaparlamentet kämpar däremot för ett sammanlagt anslag på 16,3 miljarder ecu.

Nyckelåtgärderna, som utgör det nya ramprogrammets skelett, har formulerats utifrån noga fastställda socioekonomiska mål som berör de utmaningar som nämns ovan. För att dessa mål skall kunna uppnås krävs en samordnad, tvärvetenskaplig och sektorsövergripande verksamhet som möjliggör en god jämvikt mellan grundforskning, tillämpad forskning och demonstrationsverksamhet.

Utgående från denna målsättning kommer grundforskningen inte att bli lidande. Tvärt om bör dess resultat bättre komma till sin rätt i ansträngningarna att uppnå Femte ramprogrammets mål. Vetenskaplig och teknisk kvalitet ligger till grunden för gemenskapens forskningspolitik, och kommer naturligtvis även i fortsättningen att vara en grundprincip i det kommande ramprogrammet, som skall tillämpas inom alla programmets verksamhetsområden.

(1) KOM(97) 142 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2612/98

från Mirja Ryynänen (ELDR) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Stabiliteten i medlemsstaternas finanspolitik

I EU:s olika medlemsstater finns det stora skillnader i de institutionella ramarna för finanspolitiken, men andra ord för hur den årliga budgeten utarbetas samt för hur splittrad eller svag utarbetningsprocessen är. Efter beslutet om EMU:s tredje etapp bör man i de olika länderna säkerställa den inre stabiliteten i den monetära unionen. Detta kan till exempel leda till störningar i ett lands expansiva finanspolitik, där verkliga utgiftsökningar "gömts" i budgetutgifterna.

Som en följd av denna risk borde det vara möjligt att jämföra de institutionella ramarna som bestämmer den offentliga sektorns finanser för den finanspolitik som bedrivs.

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att göra det möjligt att på EU-nivå jämföra de olika medlemsstaternas finanspolitik?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(27 oktober 1998)

Det stämmer att budgetsammanställningen ser olika ut i olika medlemsstater. Detta är naturligt eftersom budgetförfarandena är resultaten av år av budgetarbete och skisseras för att passa olika traditioner och institutionella ramar. Dessa skillnaders betydelse bör emellertid inte överdrivas. Man kan dessutom se en tendens till samstämmighet i enlighet med kraven i artikel 3 i protokoll 5 om protokollet om förfarandet vid alltför stora underskott genom vilken medlemsstaterna är skyldiga att säkerställa att de nationella budgetförfarandena tillåter dem att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget inom detta område. Exempelvis utarbetar nuförtiden nästan alla medlemsstater sina budgetar baserat på kalenderår istället för räkenskapsår.

Viktiga insatser har gjorts inför den ekonomiska och monetära unionen både av EG och av medlemsstaterna för att få till stånd tydliga och jämförbara budgetsiffror. Det bör i detta sammanhang påminnas om att de siffror som kommissionen använder vid sina budgetgranskningar har tagits fram i enlighet med räkenskapsregler som är gemensamma för alla medlemsstaterna (Europeiska nationalräkenskapssystemet, ENS). Detta betyder att kommissionen även när budgetförfarandena skiljer sig åt har tillgång till analysredskap som behövs för att kunna analysera finanspolitikens inriktning och den ekonomiska politikens sammansättning i medlemsstaterna och i gemenskapen som helhet.

Kommissionen avser nu att komplettera de viktiga insatser som har gjorts för att ta fram årliga siffror genom att förbättra jämförbarheten för de kortsiktiga indikatorerna för offentliga finanser. De förväntade resultaten kommer att underlätta en lämplig och riktig analys av finanspolitikens inriktning och den ekonomiska politikens sammansättning i gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2655/98

från Antoinette Spaak (ELDR) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Språkanvändningen inom Europeiska unionens institutioner

1. Hur många sidor originaltext producerades tidigare på ett av Europeiska unionens språk, hur många produceras nu, och till vilka språk översätts de?

2. Vilken ståndpunkt intar de europeiska institutionerna i språkfrågan inför utvidgningen?

3. Vilka språk används under förhandlingarna i Världshandelsorganisationen, med länderna i Central- och Östeuropa, med Cypern, med baltstaterna samt med de länder som uppstått ur före detta Sovjetunionen?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(26 oktober 1998)

1. Under 1997 mottog kommissionens översättningstjänst ungefär 250 000 sidor för översättning till ett, flera eller alla officiella språk. De huvudsakliga källspråken var engelska och franska. Antalet översatta sidor under samma period var något över 1 100 000, varav över 700 000 till samtliga officiella språk. För vissa språkkombinationer var dock volymen översatta sidor mycket liten.

2. Den språkpolitiska inriktning som gäller är fortfarande den som fastställs genom förordning nr 1 från 1958, ändrad genom efterföljande anslutningsakter. Den kan ändras genom förfarandet i artikel 217 i EG-fördraget.

Vid utformningen av förslagen inom ramen för Agenda 2000 har kommissionen arbetat från utgångspunkten att kandidatländernas språk skall inbegripas i det nuvarande systemet. Kommissionen har fastställt ett utbildningsprogram för att kunna fylla de nya översättningsbehoven.

Vad gäller tolkning är kommissionen övertygad om att en utvidgad tolkning är möjlig, främst genom att man använder anpassningsbara tolkkabiner i kombination med asymmetrisk tolkning, lämplig intensivutbildning och målinriktad rekrytering. Härtill har den omorganisering av Gemensamma tjänsten för tolkning och konferenser (SCIC) inom kommissionen som påbörjades under andra halvåret 1996 gjort det möjligt för kommissionen att åta sig att inom fem år och med samma budget som 1998 tillhandahålla täckning av ytterligare 500 passiva språk (språk från vilka tolkning sker) och tolkning till de eventuella nya officiella språken till minimal kostnad. Kommissionen har också från och med i år beslutat att göra en särskild ansträngning vad gäller utbildning i de central- och östeuropiska språken.

3. Förhandlingsspråken i Världshandelsorganisationen (WTO) är engelska, franska och spanska.

I anslutningsförhandlingarna med Cypern, Estland, Ungern, Polen, Tjeckien och Slovenien är den språkliga situationen den följande: Förhandlingarna inleddes med en analytisk granskning av den befintliga gemenskapslagstiftningen. Förhandlingarna förs kapitel för kapitel. Under sammanträdena kan kandidatländernas företrädare tala sitt eget språk. Om så är fallet sker tolkning till tyska, engelska och franska. När ett kapitel i förhandlingarna gåtts igenom presenterar kandidatländerna sina formella ställningstaganden inför de fortsatta förhandlingarna. Tillhörande dokument har hittills samtliga avfattats på engelska.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3130/98

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Tillstånd för användning av läkemedel på djur

EU har fastställt gränsvärden för högsta tillåtna restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med animaliskt ursprung, vilket är nödvändigt för att minska risken för restmängder i näringskedjan. Förordningen skall emellertid tillämpas utan att särskild hänsyn tas till dess följder för hästar. Hästar anses som livsmedelsproducerande djur men slaktas sällan i Förenade kungariket i syfte att tjäna som livsmedel. Detta har lett till att man befarar att de tillåtna substanser som används för att bedöva och stilla smärta hos djur kommer att bli ineffektiva, eftersom man inte längre kommer att ha tillgång till de verksamma substanserna.

Anser kommissionen att den oro som den brittiska veterinärföreningen upplever är befogad rörande följderna av dessa bestämmelser för hästar? För det fall frågan besvaras jakande, vilka åtgärder planeras för att komma till rätta med denna situation?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Martin Bangemann

(11 november 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1902/98

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(16 juni 1998)

Angående: Särskilda bestämmelser om kvalitetsviner producerade i vissa regioner

För närvarande inväntar man domen i målet C388/95 där Belgien har väckt åtal mot Spanien. Kan kommissionen förklara varför den lägger fram ett förslag om att ändra förordning (EG) 823/87(1), så att medlemsstaterna, förutsatt att vissa kriterier uppfylls, kan tillåta att särskilda beteckningar används som förhindrar att bulkpartier av kvalitetsviner sprids utanför vissa bestämda regioner?

Kan kommissionen, med tanke på denna situation, förklara varför ett förslag om en kontrollerad distribution av vin som bulkvara, som syftar till att slå vakt om vinernas äkthet, har legat obehandlat hos kommissionen under en tidsperiod som sträcker sig längre tillbaka i tiden än målet C388/95?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 juli 1998)

Beträffande den första delen av frågan, så kan kommissionen meddela parlamentsledamoten att vad gäller buteljering av kvalitetsvin framställt inom ett specificerat område (fso), har det nu beslutats att både inkomma med ett yttrande till EG-domstolen i mål C-388/95 mellan Belgien och Spanien och att se över lagstiftningen.

Kommissionen har för rådet framlagt ett förslag(2) till rådets förordning om ändring av förordning (EG) 823/97 om särskilda bestämmelser om kvalitetsvin framställt inom specificerade områden(3). Syftet är dels att föreslå en gemenskapsram för detta område, dels se till att åtgärden vidtas på goda grunder och i samförstånd med majoriteten av aktörerna på området. Vad gäller förslagets innehåll, hänvisas parlamentsledamoten till det svar som getts på parlamentsledamot Buffetauts skriftliga fråga P-1657/98(4).

Vad gäller andra delen av frågan, som gäller varför förslaget om kontrollerade sändningar av bulkvin inte har godkänts, så kan kommissionen meddela parlamentsledamoten följande: förslaget har inte fått stöd av de producerande medlemsstaterna, då förslaget innebar en för stor arbetsbörda och inte kunde tillämpas generellt på allt bulktransporterat kvalitetsvin fso. Att låta åtgärden bli obligatorisk för allt kvalitetsvin fso ansågs vara överdrivet. För även om det skulle förbättra äkthetskontrollen av transporterat bulkvin, skulle det inte kunna garantera den särskilda inneboende egenskapen och ursprunget för varje flaska kvalitetsvin fso.

(1) EGT L 84, 27.3.1987, s. 59.

(2) EGT C 108, 7.4.1998.

(3) EGT L 84, 27.3.1987.

(4) EGT C 31, 5.2.1999, s. 65.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2944/98

från Gianfranco Dell'Alba (ARE) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: B7-6601 - Avtal om samarbete med tredje land

På initiativ av Europaparlamentet finns det i Europeiska unionens budget anslag för 1,6 miljoner ecu under punkt B7-6601, avtal om samarbete med tredje land, avsedda för bland annat samfinansiering av externa åtgärder tillsammans med Republiken Kina i syfte att integrera Taiwan i Världshandelsorganisationen.

Den 31 juli 1998, det vill säga 7 månader efter det att budgeten antogs av den budgetansvariga myndigheten, hade endast 19 % av åtagandebemyndigandena ingåtts.

Kommissionen har i sitt preliminära förslag till budget tagit upp denna budgetpost med samma anmärkningar och rådet har lämnat denna oförändrad vid första behandlingen. Mot bakgrund av detta, vad krävs för att kommissionen skall utnyttja denna budgetpost?

Svar från Sir Leon Brittan på kommissionens vägnar

(4 november 1998)

Som frågeställaren säkert känner till finns det för närvarande inte någon rättslig grund för åtgärder vad gäller Taiwan enligt budgetpost B7-6601 som är avsedd för avtal om samarbete mellan gemenskapen och tredje land. Kommissionen söker aktivt möjligheter att genomföra denna del av budgetposten i praktiken, men det viktigaste på det här stadiet måste vara att inrätta en rättslig grund, utan vilken åtgärder som vidtas enligt denna budgetpost riskerar att annulleras i ett senare skede.

Kommissionen vill dock betona att den även i fortsättningen kommer att upprätthålla starka och sunda ekonomiska och handelsmässiga förbindelser med Taiwan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2710/98

från Marie-Noëlle Lienemann (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Tvätt av svarta pengar och eurons införande

Hur ämnar kommissionen förstärka bestämmelserna för att bekämpa svarta pengar och den svarta ekonomin?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 oktober 1998)

Den 1 juli 1998 antog kommissionen sin andra rapport(1) till parlamentet och rådet om genomförandet av rådets direktiv 91/308/EEG om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar(2).

I rapporten ges en utvärdering av den aktuella situationen för gemenskapens insatser för att bekämpa penningtvätt, och det meddelas också att kommissionen för närvarande utarbetar ett förslag till ett nytt direktiv som skall uppdatera och utvidga 1991 års direktiv. Detta är ett svar på parlamentets önskemål i dess betänkande och resolution från 1996(3) och på rekommendationerna i den Handlingsplan för bekämpande av den organiserade brottsligheten som antogs av Europeiska rådet i Amsterdam(4). Det nya förslaget kommer att syfta till ett mer omfattande förbud mot penningtvätt och till ett utsträckande av skyldigheterna i direktivet till att även omfatta viss icke-finansiell verksamhet samt till ett förbättrat samarbete mellan de myndigheter i medlemsstaterna som bekämpar penningtvätt.

Vad gäller insatserna för att bekämpa penningtvätt vid övergången till euro vill kommissionen hänvisa frågeställaren till sitt svar på den muntliga frågan nr H-501/98 från Richard Corbett under frågestunden vid parlamentets delsession i juni 1998(5).

(1) KOM(98) 401, slutlig.

(2) EGT L 166, 28.6.1991.

(3) Dokument A4-0187/96 och EGT C 198, 8.7.1996, s. 245.

(4) EGT C 251, 15.8.1997.

(5) Europaparlamentet, Förhandlingsdokument (juni 1998).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2402/98

från Olivier Dupuis (ARE) till rådet

(28 juli 1998)

Angående: Karadzics ekonomiska transaktioner

Enligt en notis i veckotidningen Nezavisne Novine i Banja Luka, vilken även publicerades i Corriere della Sera den 22 juni 1998, fördes i mars 1997 17 miljoner mark (ett belopp motsvarande 17 miljarder lire) över från Republika Sprskas nationalbank till banken Nuova Banca di Credito i Trieste (även känd under det slovenska namnet Trzaska Kreditna Banka). Denna överföring verkar har utförts av krigsförbrytaren Radovan Karadzics män strax innan Republika Sprskas förra regering tvingades lämna plats för den nuvarande premiärministern Milorad Dodiks "moderata" regering. Man förmodar att det kapital som förts över kommer från bosnienserbernas plundringar under den så kallade etniska rensningen och från förskingringen av Republika Sprskas tillgångar.

- Vilka upplysningar kan rådet skaffa om verksamheten vid bolaget Sarnos Establishment i Liechtenstein, som verkar användas av Karadzics "klan" som täckmantel för kapitalöverföring?

- Vilka upplysningar kan rådet skaffa om verksamheten vid Ispeco (ett internationellt institut för politiska och ekonomiska studier för utvecklingssamarbete) som har sitt säte i Rom och leds av Gianfranco Oliveiro? Detta institut verkar har inrättats i juni 1995 för att fungera som Radovan Karadzics politiska och ekonomiska lobbyorgan i Italien.

- Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att förhindra att krigsförbrytaren Radovan Karadzic får direkt eller indirekt hjälp i sin brottsliga verksamhet i framtiden, och för att stärka de europeiska institutionernas samarbete med den krigsförbrytardomstol som skall utreda de brott som begåtts i före detta Jugoslavien?

Svar

(14 december 1998)

Rådet tackar den ärade parlamentsledamoten för att ha uppmärksammat rådet på denna fråga. Rådet beklagar att den begärda informationen inte kan lämnas på grund av frågans natur. Rådet har emellertid vidarebefordrat frågan till myndigheterna i Italien och Lichtenstein som undersöker saken.

När det gäller att stärka de europeiska institutionernas samarbete med den internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien (ICTY) önskar rådet påpeka att samarbetet med ICTY först och främst är ett ansvar för medlemsstaterna själva. Icke desto mindre har rådet alltid uttalat sitt politiska stöd för ICTY:s arbete och anser att samarbetet med tribunalen är en viktig uppgift för att bedöma om staterna i f.d. Jugoslavien följer Dayton-avtalet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2665/98

från Ilona Graenitz (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Ramdirektiv om livsmedel

I sitt yttrande om Breyers betänkande (livsmedelstillsatser - A4-0248/98) tog kommissionsledamot Bangemann den 14 juli 1998 upp diskussionen om ett ramdirektiv för livsmedel. Parlamentet krävde ett sådant direktiv i sin resolution av den 10 mars 1998 (A4-0009/98).

Har ingående diskussioner om ett liknande direktiv redan inletts? Kan man räkna med att ett förslag till direktiv läggs fram under Europaparlamentets innevarande valperiod respektive den nuvarande kommissionens mandatperiod?

Kommer förslaget till ett sådant direktiv tidsmässigt att läggas fram på ett sådant sätt att kandidatländerna hinner införliva direktivet i gemenskapens regelverk?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(8 oktober 1998)

Kommissionen kan bekräfta för parlamentsledamoten att dess enheter snart kommer att påbörja förberedelserna för att färdigställa ett förslag till ramdirektiv om livsmedel.

På grund av att frågan är komplicerad och att det är nödvändigt att genomföra mycket omfattande samråd med alla berörda parter kan kommissionen för närvarande tyvärr inte uttala sig om hur lång tid det förmodligen kommer att ta att slutföra dessa förberedelser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2723/98

från Leonie van Bladel (UPE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Tvivel på säkerheten vid kärnkraftverk på Kuba

1. Känner kommissionen till att arbetet på ett kärnkraftverk i Juragua på Kuba satts i gång igen? Detta arbete inleddes 1981 och avstannade 1992. I en artikel som nyligen ingått i "The Independent" har konstruktionen betraktats som "undermålig"?

2. Är kommissionen beredd att införskaffa upplysningar, både om bygget och om reaktorerna som inom fyra år skall vara klara att tas i drift?

3. Vilka möjligheter med tanke på uppnående av en trygg lösning, för Kuba i synnerhet och för regionen och världen i allmänhet, öppnar sig i och med att Kuba har status av observatör inom AVS-länderna? Är kommissionen beredd att använda sig av dessa nya politiska förbindelser mellan EU och Kuba?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(9 oktober 1998)

Kommissionen känner till de kubanska myndigheternas planer på att färdigställa kärnkraftverket i Juragua.

Beträffande säkerheten vid kärnkraftverket är det Internationella atomenergiorganet (IAEA) som har befogenhet på området kärnsäkerhet. Emellertid är de säkerhetsföreskrifter som IAEA utfärdar endast rekommendationer och ligger inte till grund för några tvingande normer på internationell nivå.

Vad gäller det faktum att Kuba getts observatörsstatus inom samarbetet mellan AVS-länderna har rådet slagit fast att denna ynnest inte utgör något löfte om att Kuba skall få omfattas av Lomé-konventionen. Vidare önskar kommissionen uppmärksamma frågeställaren på det faktum att den gemensamma ståndpunkt beträffande Kuba som antogs den 2 december 1996 och bekräftades den 9 juni 1998 utgör den ram genom vilken förbindelserna mellan unionen och Kuba regleras.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2467/98

från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Avfall från Italien förs fortfarande till förbränningsanläggningen i Biebesheim i Tyskland

Sedan 1997 har myndigheterna i Darmstadt i ett flertal fall, i enlighet med artiklarna 4.2a och 5.1 i förordningen om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen, förordning EG nr 259/93(1), beviljat ansökningar från den italienska firman 3 R Servizi S.p.a. om att få föra avfall från Italien för att förbränna det i den förbränningsanläggning för specialavfall som finns i Biebesheim. Importen av avfallet ombesörjs av aktiebolaget Hessische Industriemüll GmbH, förkortat HIM.

Enligt situationen den 24 juni 1998 hade tillstånd beviljats för transport av minst 7 000 ton avfall från Italien till Tyskland. Företaget 3 R Servizi S.p.a. har tillkännagivit att ytterligare ansökningar om tillstånd kommer att följa. De behöriga myndigheterna i delstaten anser sig av europarättsliga grunder förhindrade att förbjuda denna avfallsimport.

Är det enligt avfallstransportförordningen tillåtet för mottagarlandet att i sin avfallsplan undantagslöst utesluta förbränning av avfall som har sitt ursprung i andra medlemsstater, såvida detta är förenligt med artiklarna 5 och 7 i direktiv 75/442/EEG? Kan de behöriga destinationsmyndigheterna komma med invändningar enligt avfallstransportförordningens artikel 4.3 b iii, om den regionala avfallsplanen inte tillåter införsel av avfall från andra stater?

(1) EGT L 30, 6.2.1993, s. 1.