SKRIFTLIG FRÅGA E-1315/03

från Bernard Poignant (PSE) till kommissionen

(7 april 2003)

Ämne: Olika hög skatt på oljeprodukter i olika regioner av Frankrike

Republiken Frankrike är en enda och odelad stat. All behörighet som kommer an på statsmakterna utövas av republikens president och regeringen, samt parlamentet i frågor som berör omröstningarna om lagarna. Inom franska staten finns sedan offentligrättsliga samfund (regioner, departement, kommuner, mellankommunala offentliga inrättningar ), till vilka det delegerats befogenheter med stöd av statsmakternas lagar och förordningar.

Frankrike har redan under ett antal år försökt decentralisera makten till förmån för olika förvaltningsorgan på det lokala planet. Regeringen har framlagt ett flertal förslag. Ett av dem handlar om att regionerna själva skulle få bestämma om hur höga punktskatterna på oljeprodukter skall vara.

Premiärminister Jean-Pierre Raffarin har gjort detta uttalande i frågan:

() Vi skall bekosta överföringen av befogenheter med att överföra beskattningsrätt och inte med hjälp av några gåvor.

() Vi kommer att låta en del av punktskatterna på oljeprodukter tillfalla departementen och regionerna.

() Vi kommer att ge regionerna en möjlighet att ha olika höga skattesatser på dessa regionala punktskatter, när vi en gång har rett ut de juridiska svårigheterna med Europeiska unionen, men vi kommer att klara det, eftersom vissa länder inom unionen redan gjort det ().

Ger gemenskapslagstiftningen regionerna rätt att själva bestämma om nivån på sådana skatter? Sker en sådan överföring av befogenheter redan i de medlemsstater som kommit längre med sin decentralisering? Vilka länder har i dag sådana skillnader i beskattningshänseende mellan olika regioner?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 maj 2003)

Enligt rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor(1) och rådets direktiv 92/82/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor(4) samt domstolens rättspraxis skall medlemsstaterna för varje produkt som omfattas av en harmoniserad punktskatt tillämpa en enhetlig nationell skattesats som överstiger ett lägsta värde som fastställts på gemenskapsnivå(2).

Enligt det förfarande som fastställs i artikel 8.4 i direktiv 92/81/EEG får emellertid rådet, på förslag av kommissionen, genom enhälligt beslut tillåta en medlemsstat att införa ytterligare regler om skattebefrielse eller nedsättning av skatten som motiveras av speciella hänsyn.

Vissa medlemsstater, bl.a. Frankrike, tillämpar differentierade punktskattesatser på mineraloljor inom vissa regioner, t.ex. differentierade punktskattesatser inom ramen för vissa politiska åtgärder som har till syfte att hjälpa avfolkningsbygder. Dessa skattesatser gäller i allmänhet för vissa särskilda områden och produkter. Italien har t.ex. rätt att tillämpa nedsatta punktskattesatser för eldningsolja avsedd för ångproduktion och på dieselbrännolja som används i torkugnar för aktivering av molekylära filter i regionen Kalabrien.

Dessa undantag är inte allmänna till sin natur och de är dessutom begränsade i tiden.

I slutet av 2001 antog Spanien en lag(3) som gör det möjligt att tillämpa en differentierad skattesats på motorbränsle på regional nivå. Intäkterna från denna skatt kommer enligt Spanien att användas till att finansiera sjuk- och hälsovårdssystemet, för vilket regionerna numera har ansvaret. Kommissionen undersöker för närvarande om denna lag är förenlig med gemenskapslagstiftningen.

Kommissionen understryker att det är medlemsstaterna som beslutar om vad intäkterna från dessa punktskatter skall användas till.

(1) EGT L 316, 31.10.1992. Direktivet senast ändrat genom direktiv 94/74/EG (EGT L 365, 31.12.1994).

(2) Kommissionen noterar även att denna allmänan princip kommer att utgöra en av hörnstenarna i det nya direktiv om energibeskattning som finansministrarna nådde politisk enighet om den 20 mars 2003.

(3) Lag 24/2001 av den 27 december 2001 (Spaniens författningssamling av den 31 december 2001).

(4) EGT L 316, 31.10.1992. Direktivet senast ändrat genom direktiv 94/74/EG (EGT L 365, 31.12.1994).