ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1629/00

från Lousewies van der Laan (ELDR) till kommissionen

(29 maj 2000)

Ämne: Personskiften inom Europeiska kommissionen

Den 4 maj 2000 underrättade kommissionsledamoten Kinnock Europaparlamentet om kommissionens personalpolitik med hänsyn till utnämningar till högre tjänster.

Kandidater för tjänster i kategorierna A1 och A2 intervjuas av en panel av högre tjänstemän som numera bistås av en rådgivande utomstående sakkunnig med erfarenhet av hur man väljer personal till ledande poster. Denna panel gör en objektiv skattning av de sökandes yrkeskunskap och ledarförmåga samt av övriga färdigheter av relevans med tanke på den ifrågavarande tjänsten och rekommenderar en förteckning på kandidater för det slutliga urvalet (en så kallad shortlist). De kandidater som uppförts i denna förteckning intervjuas sedan av den kommissionsledamot som i kraft av sitt ansvarsområde har största direkta beröring med tjänsten (och i fråga om A1-tjänstemän, också av kommissionsledamoten med ansvar för personalfrågor). Kommissionsledamoten med ansvar för personalfrågor uppför sedan på formellt förslag inför kommissionen den kandidat om vilken överenskommelse träffats mellan den kommissionsledamot, under vars ansvarsområde den för tillsättning avsedda tjänsten sorterar, samt kommissionens ordförande.

Kan kommissionen förklara hur detta förfarande iakttogs vid gårdagens utnämningar av O'Sullivan, Trojan, Petite och Levi?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(18 juli 2000)

Det förfarande för omplacering av poster som på ett riktigt sätt tillämpades i fallet Ricardo Levi, som var föremål för parlamentsledamotens skriftliga fråga P-1557/00, tillämpades också i fallen O'Sullivan som ny generalsekreterare i kommissionen, och Trojan som ny delegationschef i Genève, endast med den skillnaden att Levis utnämning är tidsbegränsad till Prodis ämbetsperiod, medan O'Sullivans och Trojans inte är tidsbegränsade.

Som påpekades för parlamentsledamoten i svaret på frågan P-1557/00, är förfarandena i artiklarna 4 och 29 inte tillämpliga vid förflyttningar till poster som inte är lediga.

Enligt det normala förfarandet enligt tjänsteföreskrifterna, som tillämpas för poster i kabinett och som innehas av tjänstemän i kommissionen, har Petite avdelats till att bli Prodis kabinettschef. Utnämningen är tidsbegränsad till Prodis ämbetsperiod.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2618/00

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(1 augusti 2000)

Ämne: Tvångsmatningen av ankor och gäss vid framställning av ank- och gåsleverpastej

I rapporten från Vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande om välbefinnandeaspekten vid framställning av ank- och gåsleverpastej, vilken offentliggjordes i december 1998, drogs slutsatsen att tvångsmatningen i sin nuvarande form står helt i strid med fåglarnas välbefinnande. Den betonade också att det är mycket viktigt för den framtida vidareutvecklingen av produktionen av ank- och gåsleverpastej, att man inför alternativ teknik som inte omfattar tvångsmatning.

Har kommissionen för avsikt att utan dröjsmål lägga fram ett förslag till direktiv för att förbjuda tvångsmatning av ankor och gäss vid framställning av ank- och gåsleverpastej?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2183/00 och E-2618/00 ingivet av David Byrne för kommissionen

(11 september 2000)

Två rekommendationer för skydd av ankor och gäss som föds upp för produktion av leverpaté antogs i juni 1999 inom ramen för Europeiska konventionen om skydd av animalieproduktionens djur. Kommissionen och medlemsstaterna deltog aktivt i utarbetandet och antagandet av dessa rekommendationer.

Den rapport som parlamentsledamoten nämner användes som referensmaterial vid slutförandet av arbetet med ovannämnda rekommendationer.

I rekommendationerna anges att fåglarna måste hållas i flock och man förbjuder användningen av de små individuella burar som för närvarande används. Detta förbud kommer att träda i kraft den 31 december 2004 för nya utrymmen eller utrymmen som ersätts, och för alla utrymmen senast den 31 december 2010.

I rekommendationerna efterlyser man också ytterligare forskning för att utarbeta alternativa metoder som inte kräver tvångsmatning för produktion av leverpaté. Man har enats om att leverpaté ska produceras bara där sådan produktion redan finns och endast i enlighet med vad som föreskrivs i nationell lag, tills nya vetenskapliga rön om alternativa metoder och deras aspekter vad gäller djurens hälsa och välbefinnande finns tillgängliga.

I rådets direktiv av 98/58/EG av den 20 juli 1998(1) fastställs de viktigaste principerna för skydd av alla djur i animalieproduktion i gemenskapen. Direktivet utgör ett juridiskt instrument för utarbetandet av ytterligare förslag för djurs hälsa och välbefinnande i vilka man ser till att Europarådets konvention i denna fråga tillämpas på ett enhetligt sätt i gemenskapen.

För närvarande tas i direktivet upp de krav på välbefinnande som ska tillämpas för skydd av djur som hålls för olika slags produktion, däribland produktion av leverpaté. Med ledning av detta direktiv måste den person som äger eller håller djuren se till att minimikraven för välbefinnande efterlevs.

Om nödvändigt kommer kommissionen att i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 5 i direktiv 98/58/EG, lägga fram för rådet ytterligare lämpliga förslag för en enhetlig tillämpning av ovannämnda rekommendationer.

(1) EGT L 221, 8.8.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2051/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(27 juni 2000)

Ämne: Märkning av vin, starksprit och övriga alkoholdrycker

Kan kommissionen ange varför det inte finns något krav om att märka innehållet, inklusive tillsatsämnena, i vin, starksprit och övriga alkoholdrycker i motsats till vad som gäller för livsmedel?

Kan kommissionen också ange huruvida den har planer på att öka mängden av information som framgår av alkoholdryckers etiketter för att konsumenterna bättre skall kunna bedöma innehållet i den produkt de dricker?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(15 september 2000)

I artikel 6.2 i ursprungsversionen av direktiv 79/112/EEG(1) föreskrivs följande: I fråga om drycker som innehåller mer än 1,2 volymprocent alkohol skall rådet på förslag av kommissionen inom fyra år från anmälan av detta direktiv bestämma reglerna för hur ingredienser och eventuellt alkoholhalten skall anges.

På grund av produkternas specifika karaktär är det inte möjligt att utan vidare tillämpa bestämmelserna i direktivet när det gäller angivelse av livsmedelsingredienser i allmänhet.

I oktober 1982 lade kommissionen därför fram ett första förslag till rådet om angivelse av alkoholhalten och om en förteckning över ingredienser när det gäller märkning av alkoholhaltiga drycker. Den del av förslaget som rörde ingrediensförteckningen antogs dock inte. Denna punkt fördes fram på nytt i samband med ett nytt förslag som lades fram för rådet i april 1992, men fick inte heller denna gång stöd av en kvalificerad majoritet.

I februari 1997 lade kommissionen således fram ett nytt förslag för parlamentet och rådet(2). Efter första behandlingen i parlamentet i februari 1999 överlämnade kommissionen ett ändrat förslag till rådet i juli 1999(3).

Rådet har ännu inte behandlat förslaget. Kommissionen håller med parlamentsledamoten om att det är nödvändigt att ge konsumenterna mer information om ingredienserna i alkoholhaltiga drycker.

Eftersom det är svårt att genomföra en harmonisering på det här området kan medlemsstaterna i enlighet med EG-fördraget införa nationella bestämmelser med krav på angivelse av ingredienser för vissa alkoholhaltiga drycker som inte omfattas av särskild EU-lagstiftning i fråga om märkning.

(1) Rådets direktiv 79/112/EG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel EGT L 33, 8.2.1979 kodifierat genom parlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 EGT L 109, 6.5.2000.

(2) EGT C 106, 4.4.1997.

(3) KOM(1999) 339, slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2268/00 från Nirj Deva (PPE-DE) till kommissionen. AVS-länderna.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 053 E , 20/02/2001 s. 0203 - 0203



SKRIFTLIG FRÅGA E-2268/00 från Nirj Deva (PPE-DE) till kommissionen (7 juli 2000) Ämne: AVS-länderna I vilka länder i Afrika, Västafrika och Stillahavsområdet har EU fasta kontor? Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2265/00, E-2266/00, E-2267/00 och E-2268/00 ingivet av Christopher Patten för kommissionen (28 augusti 2000) Kommissionen sänder de efterfrågade upplysningarna direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1650/00

från Kurt Lechner (PPE-DE) till kommissionen

(29 maj 2000)

Ämne: Bestämmelser om rätt till uppehållstillstånd i EU för äkta makar från tredje land (kandidatländer)

Som känt är stadgas det i den tyska utlänningslagen om begränsningar och tidsfrister i uppehållstillstånd, som måste följas om äktenskapet skulle misslyckas för äkta makar som är medborgare i tredje land. Den berörda maken måste i förekommande fall lämna Tyskland och har ingen egen rätt till uppehållstillstånd. I detta sammanhang uppkommer frågan om början på anslutningsförhandlingarna med länder som Polen och Ungern, där anslutningen alltså är tämligen nära förestående, redan ger anledning till en förbättring av situationen för den äkta maken från det berörda kandidatlandet.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(31 juli 2000)

1. Enligt gällande gemenskapsrätt är det medlemsstaternas lagstiftning som reglerar familjeåterförening för medborgare i tredje land. Detta gäller också för en makes förvärv av en självständig ställning i förhållande till den person som han eller hon har förenats med. Gemenskapsrätten omfattar däremot en medborgare i tredje land som är make till en unionsmedborgare som har utnyttjat sin rätt till fri rörlighet. Vid skilsmässa ger gemenskapsbestämmelserna dock inget skydd åt den make som är medborgare i tredje land, bland annat i fråga om uppehållstillstånd, som regleras av nationell lagstiftning. I Diatta-målet(1) fann EG-domstolen att artikel 11 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen(2) inte ger en självständig rätt till uppehåll för familjemedlemmar till en migrerande arbetstagare.

2. I december 1999 antog kommissionen ett förslag till rådets direktiv om rätt till familjeåterförening(3). Förslaget behandlas för närvarande i rådet och parlamentet. Det grundas på artikel 63.3 (tidigare artikel 73k.3) i EG-fördraget och reglerar rätten till familjeåterförening för medborgare i tredje land. Direktivförslaget innehåller bestämmelser om vilka familjemedlemmar som får återförenas, vilket förfarande som gäller (inbegripet rätten att överklaga) och vilka rättigheter familjemedlemmarna har, i synnerhet när det gäller förvärv av självständig ställning efter en viss tids vistelse i en medlemsstat. Kommissionens förslag innehåller också en bestämmelse om familjeåterförening för unionsmedborgare som inte utnyttjat rätten till fri rörlighet.

3. Det faktum att anslutningsförhandlingar har påbörjats med vissa länder i Central- och Östeuropa får inga omedelbara följder för den rättsliga ställningen för kandidatländernas medborgare. Deras rättsliga ställning kommer att ändras efter anslutningen, då de kommer att omfattas av bestämmelserna om fri rörlighet för unionsmedborgare.

(1) Dom av den 13 februari 1985 i mål 267/83.

(2) EGT L 295, 7.12.1968; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 33.

(3) KOM(1999) 638 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2224/00

från Béatrice Patrie (PSE) till kommissionen

(3 juli 2000)

Ämne: Erkännande av denturologin som yrke

Denturologin är ett medicinskt yrke som erkänts av ett flertal europeiska länder (Danmark, Finland, Nederländerna, Portugal, Spanien). Uppgifterna inom yrket består i att tillverka löstagbara tandproteser, antingen helproteser eller partiella sådana, samt att inpassa dem. Dit hör också all den mun- och tandvård som bruket av proteser kan kräva. I de länder där denturologin erkänts är den ett självständigt yrke, separat från tandläkekonsten och tandkirurgin eller stomatologin.

I Frankrike erkänns denturologin inte som yrke, något som inte bara skapar en bristande överensstämmelse på marknaden för tandvård men likaså en bristande överensstämmelse i fråga om erkännandet av yrken och examensbevis på europeisk nivå.

Känner kommissionen till denna bristande överensstämmelse inom Europeiska unionen?

Har kommissionen för avsikt att göra så alla medlemsstater skall erkänna denturologin som yrke samt de examensbevis som sammanhänger med den?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(28 juli 2000)

Kommissionen känner till att tandteknikeryrket inte är ett erkänt yrke i alla medlemsstater. Att denna situation kan leda till skillnader både när det gäller marknaden för tandvård och erkännandet av examensbevis ändrar inte det faktum att det är medlemsstaternas behörighet att erkänna yrket officiellt och reglera det. I denna fråga vill kommissionen hänvisa parlamentsledamoten till det svar som kommissionen gav på den skriftliga frågan E-2564/99 från Bart Staes(1), som rörde just detta yrke.

Vad beträffar en harmonisering av yrket på gemenskapsnivå genom särskilda direktiv som skulle föreskriva en samordning av utbildningen och ömsesidigt erkännande av examensbevis, så har kommissionen i enlighet med det system som införs genom direktiven om en generell ordning för erkännande av examensbevis (direktiv 89/48/EEG(2) och 92/51/EEG(3)) inga planer på att föreslå en harmonisering som skulle gälla ett särskilt yrke, detta sagt med undantag för exceptionella fall och endast på följande villkor: dels skulle i så fall förslaget till direktiv i väsentlig grad behöva förbättra förutsättningarna för den fria rörligheten för yrkesutövarna ifråga, vilket skulle innebära att direktiv 89/48/EEG och 92/51/EEG hade visat sig vara otillräckliga för att garantera erkännandet av examensbevis och den fria rörligheten för dessa yrkesutövare, dels skulle tillräcklig konsensus krävas både bland yrkesutövarna i samtliga medlemsstater och mellan medlemsstaterna beträffande de grundläggande principerna och väsentliga delar av de planerade harmoniseringsåtgärderna.

(1) EGT C 225 E, 8.8.2000.

(2) EGT L 19, 24.1.1989.

(3) EGT L 209, 24.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2122/00

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till rådet

(30 juni 2000)

Ämne: EU:s sysselsättningspolitik

Åtgärder såsom att Frankrike har infört 35-timmarsarbetsvecka med goda resultat förtjänar att generaliseras. Funderar rådet på möjligheten att ta upp frågan om EU:s sysselsättningspolitik vid den fördragsöversyn som skall göras av regeringskonferensen, för att gå ännu längre än vad som tidigare beslutats i Amsterdam?

Svar

(23 oktober 2000)

Den ärade ledamoten torde vara medveten om att rådet inte har någon som helst roll under överläggningarna i konferensen med företrädare för medlemsstaternas regeringar och därför inte kan kommentera arbete som konferensen håller på att genomföra. Europaparlamentet har å andra sidan två observatörer som är djupt engagerade i konferensens överläggningar på förberedande nivå.

För en mer omfattande överblick över regeringskonferensens arbete hänvisas den ärade parlamentsledamoten till den rapport som utarbetats av ordförandeskapet till Europeiska rådet i Feira och till slutsatserna från Europeiska rådet i Feira.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2244/00

från Josu Ortuondo Larrea (Verts/ALE) till kommissionen

(29 juni 2000)

Ämne: Tonfiske i Nordatlanten

Kommissionen har lagt fram sitt förslag till förordning om tekniska åtgärder för att avhjälpa situationen för vissa bestånd av ständiga vandrande arter.

I förordningen införs bland annat rekommendationerna från Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbeståndet i Atlanten (ICCAT) från 1998 och 1999 om restriktioner för fiskeverksamheten eller fiskeansträngningen när det gäller vit tonfisk genom begränsningar av antalet fartyg som hädanefter får fiska inom ramen för referensgenomsnittet för perioden 19931995.

Eftersom fiskeverksamheten redan har startat i detta område för den innevarande säsongen har kommissionen förmodligen erhållit de uppgifter som rör de enskilda medlemsstaterna som deltar i detta fiske. Kommissionen har förmodligen också kontrollerat och granskat dessa uppgifter för att kunna upprätta referensgenomsnittet för perioden 19931995, vilket skall ligga till grund för fastställandet av det högsta antalet fartyg som får tillstånd att fiska under år 2000.

Kan kommissionen därför ange för varje EU-medlemsstat det årliga totala antalet fartyg som fått tillstånd att bedriva fiske och som verkligen fiskat på ett kontinuerligt och komplett sätt under fiskesäsongerna för vit tonfisk i Nordatlanten för vart och ett av de år som ingår i referensperioden, det vill säga 1993, 1994 och 1995?

På grundval av ovanstående, vilket referensgenomsnitt har upprättats för varje medlemsstat gällande de fartyg som verkligen fiskat vit tonfisk på ett kontinuerligt sätt efter att ha erhållit tillstånd för perioden 19931995?

Hur många fartyg har, i varje medlemsstat, tillstånd att fiska vit tonfisk i detta område under år 2000?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(20 juli 2000)

Inom ramen för tillämpningen av rekommendationerna från Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbeståndet i Atlanten (ICCAT) vad avser antalet fartyg som fiskar nordatlantisk tonfisk, har kommissionen från medlemsstaterna fått in uppgifter om referensnivåer för perioden 19931995, liksom preliminära uppgifter om antalet fartyg de avser att ge tillstånd att delta i fisket under 2000.

Kommissionen kontrollerar för närvarande dessa uppgifter med medlemsstaterna, för att så snart som möjligt tillämpa ICCAT:s åtgärd. Så snart uppgifterna har bekräftats kommer de att översändas till parlamentsledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1155/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(11 april 2000)

Ämne: Vitboken om livsmedelssäkerhet och den europeiska livsmedelsmyndigheten

I januari 2000 utkom vitboken om livsmedelssäkerhet (KOM(1999) 719). Kapitel 4 behandlar inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet. Kapitel 5 tar upp lagstiftningen kring livsmedelssäkerheten.

Det finns behov av att uppdatera och förtydliga nuvarande lagstiftning om livsmedelskontroll och se till att den täcker alla steg i produktionen. Vissa utförliga krav på kontroll av kött måste ses över (stycke 85).

Avser kommissionen att i samband med köttkontrollen flytta tonvikten från rutinkontroller av slutprodukterna till kontroller av själva framställningsprocessen? Om så är fallet: har kommissionen redan vidtagit åtgärder med tanke på detta? Om så inte är fallet: varför ställer sig kommissionen avvisande till en sådan tyngdpunktsförskjutning?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1122/00, E-1127/00, E-1128/00, E-1140/00, E-1141/00, E-1142/00, E-1143/00, E-1144/00, E-1145/00, E-1146/00, E-1147/00, E-1148/00, E-1150/00, E-1151/00, E-1152/00, E-1153/00, E-1155/00, E-1156/00, E-1157/00, E-1158/00, E-1160/00, E-1161/00 och E-1162/00 ingivet av David Byrne för kommissionen

(9 juni 2000)

De frågor som parlamentsledamoten har tagit upp undersöks i syfte att man skall kunna lägga fram förslag till lagstiftning enligt den tidsplan som fastställts i vitboken om livsmedelssäkerhet.

Det skulle vara olämpligt att för närvarande föregripa detaljerna i varje förslag.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2104/00

från Daniel Hannan (PPE-DE) till kommissionen

(30 juni 2000)

Ämne: Lobbygrupper

Tisdagen den 6 juni 2000 hade ett antal lobbyorganisationer slagit läger på tredje våningen i Europaparlamentets byggnad i Bryssel. Bland dem fanns företrädare för Young European Federalists, European Movement och Union of European Federalists.

Tycker kommissionen det är på sin plats att sådana organisationer får bidrag från EU för att bedriva lobbyverksamhet i EU:s lagstiftande organ i sin strävan efter att uppnå ett politiskt mål? Vittnar inte detta om en rätt så egendomlig syn på begreppet demokrati?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(18 juli 2000)

De tre organisationer ledamoten nämner har fått stöd, två av dem på särskild begäran från budgetmyndigheten i anmärkningarna till budgetpost A-3021. Den första organisationen fick stöd för internationella icke-statliga ungdomsorganisationer enligt budgetpost A-3029 och de båda andra för organisationer som främjar Europatanken enligt budgetpost A-3021. Kommissionen har inga invändningar mot att organisationer som får gemenskapsstöd bedriver lobbyverksamhet för de mål de står för.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1341/00

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(4 maj 2000)

Ämne: Områden med bottentrålningsförbud utanför den kantabriska kusten

Den kantabriska fiskeriorganisationen Cofradías de Pescadores del Cantábrico oroar sig över bristen på information om de zoner där fiske med bottentrål skall vara förbjudet. Fiskarna anser att sådana förbudszoner omedelbart måste införas och att det, enligt vetenskapliga rön från det spanska havsforskningsinstitutet Instituto Español de Oceanografía, kan komma att leda till ett sammanbrott för bestånden av kummel om det inte vidtas några åtgärder för att skydda de områden där koncentrationer av kummelyngel uppträder. Generalsekreteraren för havsfiske i Spanien uppmanade i december 1999 kommissionen att ovillkorligen utgå med information som avråder från dylikt fiske.

Vilken är kommissionens ståndpunkt i fråga om översynen av de bestämda zoner nordväst om Kantabrien, där fiske med bottentrål skall vara förbjudet?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 juni 2000)

Kommissionen är väl medveten om det problem som parlamentsledamoten tar upp.

Kommissionens vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerisektorn har bedömt det vetenskapliga läget, och de spanska myndigheterna har kontaktat kommissionen i denna fråga.

Kommissionen är för närvarande i färd med att förbereda ett förslag till ändring av rådets förordning (EG) nr 850/98 av den 30 mars 1998 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer(1) och i detta sammanhang kommer man att beakta den fråga som tas upp av parlamentsledamoten. Man hoppas att kommissionens förslag skall föreligga före augusti månad i år.

(1) EGT L 125, 27.4.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1412/00

från Marietta Giannakou-Koutsikou (PPE-DE) till kommissionen

(3 maj 2000)

Ämne: Fallet Diamandis

Sedan ungefär ett år tillbaka hålls det odöpta barnet till Ioannis Diamandis, grekisk medborgare och ortodox kristen, olagligt kvar i Alexandria i Egypten av fadern till Diamandis egyptiska hustru (borgerlig vigsel har förrättats). Detta sker med godkännande av landets officiella myndigheter. Den sistnämnde ställer som villkor för att barnet skall lämnas tillbaka till sina lagliga föräldrar att fadern skall anta egyptiskt medborgarskap och konvertera till islam. Trots alla de försök som gjorts, av föräldrarna som är bosatta i Grekland, från grekiska inrikesministeriets (avdelningen för administrativa och rättsliga frågor) och från Interpols sida, har ingenting hänt. Detta helt makalösa fall utgör en uppenbar kränkning av de individuella grundläggande rättigheterna och berör på ett direkt sätt europeiska medborgare som utsätts för diskriminering på grundval av ursprung och religiös övertygelse.

Mot bakgrund av att undertecknandet av ett associeringsvatal mellan Europeiska unionen och Egypten också är aktuellt just nu, vill jag fråga den ansvariga kommissionsledamoten vilka åtgärder denna ämnar vidta för att så snabbt som möjligt få ett slut på denna olagliga kvarhållning av barnet ifråga.

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(22 maj 2000)

Kommissionen känner endast till vad som på sista tiden sagts i den omfattande pressbevakningen av detta fall i Grekland. På grundval av dessa uppgifter kan kommissionen inte uttala sig i detalj om de rättsliga aspekterna av fallet eller om huruvida det handlar om en ren bilateral konsulär fråga. Kommissionen har dock fått uppgift om att barnet nu har lämnats tillbaka till sina föräldrar. Om uppgiften stämmer förefaller fallet vara löst.