ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0748/00

från John McCartin (PPE-DE) till kommissionen

(13 mars 2000)

Ämne: Brandsäkerhetslagstiftning för televisionsapparater

Det finns mycket som tyder på att vissa TV-apparater på EU-marknaden lättare antänds vid brand och sålunda kraftigt minskar den tid som behövs för evakuering av människor. Detta får allvarliga följder för varje hushåll med en TV-apparat i Europa och i synnerhet för sjukhus vars brandföreskrifter inte möjliggör en omedelbar evakuering av patienter.

Har kommissionen någon statistik om bränder inom EU, som antingen uppstått på grund av TV-apparater eller där TV-apparater varit inblandade?

Om statistik om TV-apparaters brandsäkerhet för närvarande inte finns tillgänglig, kommer kommissionen att åta sig att tillse att räddningstjänsterna i fortsättningen registrerar de brandtillfällen då TV-apparater varit inblandade?

Kommer kommissionen att åta sig att hålla ett register över specifika modeller av TV-apparater som är inblandade i bränder så att vi får en bättre uppfattning om vilka typer av TV-apparater som kan utgöra en brandfara i europeiska hem?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(18 april 2000)

Brandsäkerhet är en fråga som kommissionen prioriterar högt.

Kommissionen förfogar ännu så länge inte över någon statistik över bränder som vållats av TV-apparater.

TV-apparaters säkerhet regleras i direktiv 73/23/EEG om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser (lågvoltsdirektivet)(1). Med anledning av parlamentsledamotens fråga kommer kommissionen att ta upp ärendet med de nationella myndigheter som svarar för överförandet av ovannämnda direktiv vid det möte om förvaltningssamarbete i fråga om lågvoltsdirektivet, vilket planeras äga rum den 2627 april 2000.

Vid mötet kommer det också att bli tillfälle för medlemsstaterna att utbyta information om bränder som inträffat med TV-apparater.

Det skall påpekas att det är medlemsstaternas uppgift att utarbeta och vidta åtgärder för brandskydd. I detta arbete kan även ingå att insamla statistiskt material.

Om det visar sig att en produkt som omfattas av lågvoltsdirektivet kan utgöra en brandfara, kommer kommissionen att samordna de åtgärder som de nationella myndigheterna måste vidta med tillämpning av lågvoltsdirektivet.

För ytterligare information hänvisas frågeställaren till kommissionens svar på den skriftliga frågan P-0828/00 från Chris Davies(2).

(1) EGT L 77, 26.3.1973.

(2) EGT C 330 E, 21.11.2000, s. 216.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0546/00 från William Newton Dunn (ELDR) till kommissionen. Värphöns' välfärd.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 046 E , 13/02/2001 s. 0011 - 0012



SKRIFTLIG FRÅGA E-0546/00 från William Newton Dunn (ELDR) till kommissionen (28 februari 2000) Ämne: Värphöns' välfärd Om EU misslyckas med att säkerställa en välfärdsklausul i de kommande WTO- förhandlingarna, vad kommer kommissionen då att göra för att säkerställa att producenterna skyddas från en översvämning av billiga importer från tredje länder? Svar från David Byrne på kommissionens vägnar (12 maj 2000) Som ledamoten känner till mötte gemenskapens förslag om att inkludera djurs välbefinnande i dagordningen för nästa runda handelssamtal starkt motstånd under Världshandelsorganisationens (WTO) ministerkonferens i Seattle. Det är tydligt att mycket av detta motstånd grundades på ett missförstånd om våra målsättningar. Kommissionen kommer att fortsätta att arbeta aktivt, dels för att inleda en omfattande runda av handelssamtal och dels för att skapa en bättre förståelse för vår oro rörande djurs välbefinnande för att kunna uppnå ett tillfredsställande resultat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0180/00

från Paul Rübig (PPE-DE) till kommissionen

(31 januari 2000)

Ämne: Olaf:s kompetensområde

Olaf, EU:s organ för att bekämpa bedrägerier, har i sista minuten protesterat mot artiklarna 66 och 73 i Dok. XXI/1402/97-Rev.8, och kräver att känsliga varor skall undantas från att omfattas av rättsinstitutet tillåtna avsändare respektive mottagare (Institut des zugelassenen Versenders bzw. Empfängers), annars anser man att målsättningen med att bekämpa bedrägerier hotas.

Sedan detta blev känt har de europeiska näringslivsorganisationerna yttrat sig och förklarat att de förenklade förfarandena bör vara baserade på den huvudansvariges tillförlitlighet; detta utgör en av huvudorsakerna till reformen. Också tullmyndigheterna i de flesta av medlemsstaterna är negativa till framstöten från Olaf.

Denna omständighet visar hur mäktigt detta organ för bedrägeribekämpning är, som motsätter sig såväl kommissionen som de flest av medlemsstaterna.

Vad gör kommissionen för att i detta sammanhang se till att Olaf:s krafter snarare koncentreras till det verkställande området än till lagstiftningsområdet?

På vilket sätt kommer kommissionen att försöka styra Olaf:s kompetensområde till att endast gälla det verkställande området?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(17 mars 2000)

Kommissionen påminner först och främst om att dess handlande styrs av kollegialitetsprincipen, och betonar att bedrägeribekämpningen alltid finns med på den politiska dagordningen.

Vad beträffar reformerna av förfarandet för gemenskapstransitering(1) (och de parallella reformerna av förfarandet för gemensam transitering) var syftet med vissa av kommissionens förslag som diskuterades i sektionen för transitering i tullkodexkommittén att undanta cigaretter och alkohol starkare än 40o från delar av de förenklade förfarandena (tillåten avsändare respektive mottagare). Kommissionen erinrar om att de omfattande bedrägerierna i samband med dessa varor var ett av motiven bakom den undersökningskommitté i Europaparlamentet som tillsattes i december 1995.

Kommissionen vill inte avge något förhastat omdöme om de pågående diskussionerna.

I fråga om den europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) och dess kompetensområde vill kommissionen understryka att byrån enligt de bestämmelser som antogs 1999(2) inte bara har i uppgift att genomföra utredningsuppdrag och understödjande verksamhet. OLAF ansvarar bland annat också för utformningen av åtgärder rörande bedrägeribekämpning samt förberedelse av kommissionens lagstiftning och andra regleringsåtgärder (även när det gäller instrument som omfattas av avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen). Byrån företräder för övrigt kommissionen i de berörda formerna.

(1) Utkast till förordning om ändring av kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, EGT L 253, 11.10.1993.

(2) Se kommissionens beslut av den 28 april 1999 om inrättande av en europeisk byrå för bedrägeribekämpning (OLAF), särskilt artikel 2 i detta. EGT L 136, 31.5.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0851/00

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(21 mars 2000)

Ämne: De yttersta randområdena

Kommissionen lovade att före slutet av 1999 lägga fram ett förslag till förordning om specifika åtgärder i de yttersta randområdena för att uppfylla bestämmelserna i artikel 299 i Amsterdamfördraget. Vi är nu början av mars 2000 och vi har fortfarandet inte sett till något förslag till förordning.

1. Vad beror det på att godkännandet av förslaget till förordning om särskilda åtgärder i de yttersta randområdena försenats?

2. När kommer förslaget att godkännas och sändas till parlamentet?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(28 april 2000)

Den 14 mars 2000 antog kommissionen den rapport som begärdes av Europeiska rådet i Köln om åtgärder för att genomföra artikel 299.2 i fördraget om Europeiska unionens yttersta randområden(1).

Rapporten överlämnades till parlamentet den 15 mars 2000. Rapporten skulle ursprungligen ha antagits i december 1999, men kommissionen föredrog att skjuta upp antagandet för att kunna göra en grundlig granskning av de dokument som överlämnades av de tre berörda medlemsstaterna i månadsskiftet novemberdecember 1999 samt av de ståndpunkter som lades fram vid partnerskapsmötet den 23 november 1999.

(1) KOM(2000) 147 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0149/00

från Brigitte Langenhagen (PPE-DE) till kommissionen

(31 januari 2000)

Ämne: Trafiksepareringssystem tolkning av bestämmelserna om förhindrande av kollision i Tyska bukten

När det gäller tolkningen av bestämmelserna om förhindrande av kollision i Tyska bukten har det, framför allt bland tyska segelsällskap, uppstått irritation över de böter som ofta utfärdas på grund av brott mot bestämmelserna.

1. I vad mån är bestämmelserna om förhindrande av kollision i Tyska buktens trafiksepareringssystem internationellt erkända?

2. Övervakar internationella organisationer att bestämmelserna följs?

3. Känner kommissionen till att enskilda medlemsstater tolkar dessa bestämmelser olika?

4. Vilka möjligheter finns, enligt kommissionens uppfattning, att göra tolkningen och tillämpningen av bestämmelserna om förhindrande av kollision enhetliga på europeisk nivå?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(2 mars 2000)

All slags fartygsnavigering (inklusive fritidsbåtar och lustjakter) regleras genom konventionen om internationella regler till förhindrande av kollisioner till sjöss (konventionen).

1. Kommissionen känner till de rättsliga spörsmålen om kuststaternas exakta befogenheter när det gäller sjöfarten i Tyska bukten inom de områden som ligger utanför territorialvattnen. Kommissionen har dock ingen kunskap om några särskilda regler för Tyska bukten som skulle strida mot bestämmelserna i konventionen. Normalt är det nämnda konvention som skall tillämpas och följas i Tyska bukten.

2. Konventionens tillämpning övervakas inte av någon internationell organisation. Det är flaggstaten som har ansvaret för att de fartyg som seglar under dess flagg följer reglerna. Kuststaterna får övervaka efterlevnaden och beivra överträdelser i enlighet med sina nationella lagar, då fartyget anlöper en hamn.

3. Kommissionen är inte medveten om att medlemsstaterna tolkar konventionen på olika sätt, eftersom reglerna är resultatet av en lång utveckling, och Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) medlemsstater har dryftat reglernas innebörd och enats om hur de skall tolkas.

4. Enligt kommissionen finns det därför inget behov av en harmonisering av konventionens tillämpning i gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0218/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(4 februari 2000)

Ämne: Finansiellt stöd till den europeiska oljeindustrin

I sitt svar på fråga E-2126/99(1) meddelade Palacio att kommissionen sedan 1975 betalat ut ungefär 750 miljoner euro i stöd till kolvätesektorn.

Jag skulle gärna vilja se hur detta belopp per år fördelats på a) olja, b) gas och c) stenkol samt fördelningen enligt medlemsstater.

(1) EGT C 170 E, 20.6.2000, s. 145.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(16 mars 2000)

Efter den första oljekrisen 1973 inledde gemenskapen program för att ge finansiellt stöd till teknik för produktion av, prospektering efter och transport av kolväten. Vid den tidpunkten var det främsta målet att säkra tillförseln. Därför var det finansiella stödet också i första hand inriktat på teknik för att utveckla de egna resurserna i Nordsjön.

Under senare år har programmets mål dock utvidgats till att omfatta konkurrenskraft och miljöskydd. Man har prioriterat projekt som lett till minskade miljökonsekvenser av utvinningen av kolväten och som har främjat den europeiska teknologins konkurrensposition.

Under perioden 1975 till 1998 beviljades nära 750 miljoner euro i stöd till projekt för forskning, utveckling och demonstration av innovativ kolväteteknik. De 750 miljoner euro som redan nämnts i kommissionens förra svar på fru Maes skriftliga fråga E-2126/99 avser endast olje- och gasteknik (och omfattar inte stöd till projekt avseende kolteknik). I nedanstående tabell visas års- och landsfördelningen för perioden 19901998, som omfattades av Thermie-programmet. Dessutom har det sammanlagda stödet för perioden 19751989 tagits med i första kolumnen.

>Plats fÄHor tabell>

De relativt höga stödbelopp som tilldelats Förenade kungariket, Italien och Frankrike har att göra med det stöd som Förenade kungariket och Italien fick i samband med projekt för kolväteproduktion i Medelhavet och Nordsjön, och med det starka nätverk av tjänste- och leveransföretag som finns i Frankrike.

Vad beträffar uppdelningen mellan olja och gas är frågan något mer komplex. Innovativ borrutrustning och nya system för seismisk datainsamling kan användas både för olje- och gastillämpningar. I sådana fall kan man inte skilja mellan teknik för gas och teknik för olja. I andra fall förekommer dock teknik som endast används för gas, främst när det handlar om gasomvandling och transport. De projekt som endast berör gasteknik är relativt få, och man kan uppskatta att det finansiella stödet till sådana projekt utgör mindre än tio procent av den sammanlagda budgeten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0905/00 från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till rådet. Fördärvande av kulturarv i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 026 E , 26/01/2001 s. 0128 - 0128



SKRIFTLIG FRÅGA E-0905/00 från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till rådet (24 mars 2000) Ämne: Fördärvande av kulturarv i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien Enligt uppgift har man på senaste tiden gjort omfattande ingrepp i och förändringar av kyrkan Agios Dimitrios i staden Bitola (Monastiri) i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Det här innebär förstås att man klart och tydligt fördärvar dels detta historiska minnesmärkes kulturarv, dels hela områdets kulturarv. Känner rådet till detta? Vilka åtgärder tänker det vidta för att den här verksamheten omedelbart skall upphöra? Har det tagit eller har det för avsikt att ta några initiativ för att skydda de historiska minnesmärkena och kulturarvet på Balkan? Svar (26 juni 2000) Rådet påpekar att det den 24 januari 2000 utfärdade förhandlingsdirektiv till kommissionen för förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. I dessa direktiv anges det att det kommande avtalet skall innehålla bestämmelser om kulturellt samarbete och särskilt bevarande och restaurering av minnesmärken och städer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0249/00

från Daniel Hannan (PPE-DE) till kommissionen

(7 februari 2000)

Ämne: Pensionskostnader

Vilka är de nuvarande pensionskostnaderna för Europeiska gemenskapernas personal?

Vilka kostnader beräknar man ha 2020?

Vilka reformer som skulle kunna leda till privata pensionssystem diskuteras?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(17 mars 2000)

Enligt en aktuell beräkning uppgår pensionskostnaderna för gemenskapernas personal, inklusive kommissionens, parlamentets och rådets personal, till 14 100 miljoner euro i slutet av 1997 och 22 200 miljoner euro (inflation ej inräknad) i slutet av 2020.

Uppskattningarna baseras på en försäkringsmatematisk beräkning i vilken man har utgått bl.a. från en realränta på 2,5 % för hela tidsperioden. Dödlighetstabellen för beräkningen har framtagits av aktuarie Klynveld Peat Marwick Goerdeler (KPMG).

Kostnaderna har fastställts vara den fastställda ersättningsskyldighet som skall redovisas i arbetsgivarens balansräkning enligt internationell redovisningsnorm 19.

Kommissionen överväger inte att lägga fram något förslag för pensionssystemet som skulle kunna leda till ett privat system.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1535/00

från Marie-Thérèse Hermange (PPE-DE) till kommissionen

(12 maj 2000)

Ämne: Familjens och barnens värn

I sin resolution A4-0004/1999(1) av den 28 januari 1999 om familjens och barnens värn uppmanade Europaparlamentet kommissionen att detta år anordna en konferens om situationen för barn i Europeiska unionen tillsammans med Europaparlamentet, icke-statliga organisationer och Europarådet.

Kan kommissionen ange vilken åtgärd den vidtagit, eller avser att vidta, för att realisera detta förslag?

(1) EGT C 128, 7.5.1999, s. 79.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1530/00, E-1531/00, E-1532/00, E-1533/00, E-1534/00, E-1535/00, E-1536/00 och E-1537/00 ingivet av Anna Diamantopoulou för kommissionen

(27 juni 2000)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1130/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(11 april 2000)

Ämne: Vitboken om livsmedelssäkerhet och den europeiska livsmedelsmyndigheten

I januari 2000 utkom vitboken om livsmedelssäkerhet (KOM(1999) 719). Kapitel 4 behandlar inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet. Kapitel 5 tar upp lagstiftningen kring livsmedelssäkerheten.

Livsmedelsmyndigheten skall bära ansvaret för vetenskaplig rådgivning och den måste skapa sig en ställning som en referensinstans som åtnjuter klar och tydlig aktning. Den måste finnas till hands för att informera konsumenterna om utvecklingen på livsmedelssäkerhetens område. Slutligen skall den bedriva ett nära samarbete med de nationella instanserna och därigenom skapa ett nätverk.

1. Hur är det meningen att samarbetet mellan livsmedelsmyndigheten och de nationella organen för upplysning skall förlöpa när det gäller informationen till konsumenterna? Är det tänkt att myndigheten och de nationella organen skall få klart avgränsade befogenheter, enligt vad som föreskrivs i subsidiaritetsprincipen?

2. Hur är det meningen att samarbetet mellan livsmedelsmyndigheten och de nationella organen för upplysning skall förlöpa när det gäller vetenskaplig rådgivning? Är det tänkt att myndigheten och de nationella organen skall få klart avgränsade befogenheter, enligt vad som föreskrivs i subsidiaritetsprincipen?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1121/00, E-1124/00, E-1126/00, E-1129/00, E-1130/00, E-1131/00, E-1132/00, E-1135/00, E-1136/00, E-1137/00, E-1138/00 och E-1139/00 ingivna av David Byrne för kommissionen

(8 juni 2000)

I vitboken om livsmedelssäkerhet(1) redogör kommissionen för de allmänna riktlinjer som skall antas avseende inrättandet av Europeiska livsmedelsmyndigheten. Dessutom anmodas alla berörda parter att yttra sig och bidra till diskussionen under samrådsperioden. När det gäller flera av de frågor som parlamentsledamoten tar upp kan kommissionen inte färdigställa förslagen eller närmare fastställa de operativa mekanismerna förrän man har fått möjlighet att beakta de yttranden som inkommit under samrådet.

När det gäller frågan om befogenheter anges det i vitboken att det är livsmedelsmyndigheten som skall ansvara för riskbedömning, insamling av uppgifter och tillhandahållande av information till konsumenter på de områden som denna myndighet ansvarar för. Av juridiska skäl och med tanke på det demokratiska ansvaret anser kommissionen att det i nuläget inte är befogat att överföra regleringsbefogenheter till en oberoende myndighet. En eventuell framtida utvidgning av myndighetens befogenheter bör övervägas mot bakgrund av kommissionens bedömning av hur myndigheten fungerar och hur stort förtroende den får, utan att det utesluter möjligheten att vid behov ändra fördraget.

(1) KOM(1999) 719 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1124/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(11 april 2000)

Ämne: Vitboken om livsmedelssäkerhet och den europeiska livsmedelsmyndigheten

I januari 2000 utkom vitboken om livsmedelssäkerhet (KOM(1999) 719). Kapitel 4 behandlar inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet. Kapitel 5 tar upp lagstiftningen kring livsmedelssäkerheten.

Det insamlas en myckenhet information om livsmedelssäkerhet. Ofta blir denna information emellertid inte adekvat sammanförd och/eller analyserad. (De dagliga) riskanalyserna måste därför förbättras så att man tidigt skall kunna bemöta potentiella risker.

Hur kommer samarbetet mellan livsmedelsmyndigheten och kommissionen att organiseras a) med tanke på förfarandena och b) ur praktisk synvinkel, för att de höga kraven på (de dagliga) riskanalyserna skall kunna uppfyllas så att man kan reagera i tid på potentiella risker?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1121/00, E-1124/00, E-1126/00, E-1129/00, E-1130/00, E-1131/00, E-1132/00, E-1135/00, E-1136/00, E-1137/00, E-1138/00 och E-1139/00 ingivna av David Byrne för kommissionen

(8 juni 2000)

I vitboken om livsmedelssäkerhet(1) redogör kommissionen för de allmänna riktlinjer som skall antas avseende inrättandet av Europeiska livsmedelsmyndigheten. Dessutom anmodas alla berörda parter att yttra sig och bidra till diskussionen under samrådsperioden. När det gäller flera av de frågor som parlamentsledamoten tar upp kan kommissionen inte färdigställa förslagen eller närmare fastställa de operativa mekanismerna förrän man har fått möjlighet att beakta de yttranden som inkommit under samrådet.

När det gäller frågan om befogenheter anges det i vitboken att det är livsmedelsmyndigheten som skall ansvara för riskbedömning, insamling av uppgifter och tillhandahållande av information till konsumenter på de områden som denna myndighet ansvarar för. Av juridiska skäl och med tanke på det demokratiska ansvaret anser kommissionen att det i nuläget inte är befogat att överföra regleringsbefogenheter till en oberoende myndighet. En eventuell framtida utvidgning av myndighetens befogenheter bör övervägas mot bakgrund av kommissionens bedömning av hur myndigheten fungerar och hur stort förtroende den får, utan att det utesluter möjligheten att vid behov ändra fördraget.

(1) KOM(1999) 719 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0010/00 från Ole Krarup (EDD) till rådet. Skatt på EU-anställdas ränteinkomster.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 280 E , 03/10/2000 s. 0157 - 0157



SKRIFTLIG FRÅGA E-0010/00 från Ole Krarup (EDD) till rådet (20 januari 2000) Ämne: Skatt på EU-anställdas ränteinkomster Om rådet slutligen inför en beskattning av ränteinkomster i enlighet med slutsatserna om skattepaketet från toppmötet i Helsingfors (artikel 34), kommer beskattningen att omfatta anställda vid EU:s institutioner? Svar (28 mars 2000) Enligt artikel 13 i protokoll om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier är gemenskapens tjänstemän och övriga anställda endast befriade från nationella skatter på de löner och arvoden de får av gemenskaperna. Om en tjänsteman erhåller inkomster av sparande som faller inom ramen för förslagen skulle han därför påföras skatt på normalt sätt i enlighet med de skattelagar som gäller i den medlemsstat där tjänstemannen är skatterättsligt bosatt enligt artikel 14 i protokollet. En sådan skattelag skulle naturligtvis gälla de bestämmelser i direktivet om beskattning av sparande om och när det antas.