SV Europeiska unionens officiella tidning CE 88/50

(2004/C 88 E/0053)

SKRIFTLIG FRÅGA P-1923/03

från Helena Torres Marques (PSE) till kommissionen

(3 juni 2003)

Ämne: Anslag från EU till turistbranschen i Västindien (en uppföljning av det svar som Nielson gav på fråga P-0743/03 på kommissionens vägnar)

Kommissionens svar av den 26 mars 2003 (på fråga P-0743/03 (1)) var tämligen vagt och därmed en besvikelse.

Därtill innehöll det två kommentarer som man omedelbart bör reagera på:

— Målsättningen att uppnå minskad fattigdom kan inte tillämpas på de flesta öar i Västindien, vilka ekonomiskt sett befinner sig på samma nivå som vissa europeiska länder.

— Påståendet att Västindien är ett speciellt turistmål och därmed knappast en direkt konkurrent till merparten av de europeiska marknaderna vittnar om en fullständigt felaktig uppfattning om turistbranschen. Dessutom motsäger hela den paragraf från vilken denna mening citeras rådets resolution av den 21 maj 2002 om den europeiska turismens framtid (2) i vilken rådet erkänner att Europas ledande ställning som turistmål på global nivå sakta försvagas.

Kan kommissionen ompröva de två yttrandena ovan och i tydliga ordalag förklara hur den å ena sidan kan uttrycka sin oro för den europeiska turistbranschens minskade konkurrenskraft, och å andra sidan stödja konkurrerande turistmål?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(8 juli 2003)

Kommissionen är fast besluten att fortsätta att stödja utvecklingen av turistnäringen, eftersom denna bidrar till att ekonomin utvecklas och därmed till att fattigdomen minskar. Kommissionen stöder sig därvid på Cotonouavtalet, i vilket turistnäringens betydelse klart anges. (I artikel 24 i avtalet sägs följande: ”AVS-staternas ansträngningar att skapa eller förbättra de rättsliga och institutionella förutsättningarna för utarbetande och genomförande av strategier och program för hållbar turism och att mobilisera resurser för detta skall stödjas genom samarbetsprogrammen och samarbetsprojekten; programmen och projekten skall också vara inriktade på förbättring av sektorns konkurrenskraft, särskilt de små och medelstora företagens konkurrenskraft, på understödjande och främjande av investeringar, på produktutveckling, även utveckling av de kulturer som AVS-staternas ursprungsbefolkningar är bärare av, och på förstärkning av samspelet mellan turism och andra sektorer av näringslivet.”). Det är på dessa områden som kommissionen understöder insatser som länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS) själva gör.

Den genomsnittliga bruttonationalprodukten per capita i de västindiska AVS-länderna är ca 4 500 euro. Två av länderna tillhör gruppen med ”de minst utvecklade länderna” (Least Developed Countries). Fattigdomen är utbredd i länder som Haiti, Guyana, Dominikanska republiken och Jamaica. Mer än 85 % av den totala befolkningen i de västindiska AVS-länderna bor i dessa fyra länder, däremot endast 3,5 % i de länder som tillhör det övre skiktet av gruppen länder med medelhög BNP per capita (Upper Middle Income Countries). De västindiska länderna är dessutom mycket beroende av turistnäringen. Denna svarar direkt och indirekt för 900 000 arbetstillfällen. Ländernas inkomster från turismen varierar kraftigt och deras ekonomier är mycket känsliga.

Kommissionen anser att ett effektivt stöd till utvecklingen av turistnäringen i AVS-länderna, inbegripet de som specifikt tas upp i frågan, det vill säga länderna i Västindien, kan bidra till den socioekonomiska utvecklingen i dessa länder och i förlängningen till att fler länder integreras i världsekonomin så att denna blir mer sammanhängande. Dess strategi för utvecklingen av turistnäringen i Västindien är inriktad på dessa mål.

De begränsade resurser som kommissionen gör tillgängliga för utvecklingen av turistnäringen i Västindien — en region som för närvarande har endast 3 % av det samlade turistflödet och fortfarande är en nischmarknad — är inte av den storleksordningen att de kan undergräva de europeiska turistmålens utsikter. Utsikterna för de europeiska turistmålen måste förbättras genom att privata och offentliga aktörer vidtar lämpliga åtgärder för att förbättra kvaliteten på de produkter som erbjuds (genom innovation och differentiering) och för att marknadsföra produkterna på ett effektivt sätt, inte genom att sektorn skyddas och genom att vårt stöd till utvecklingsländerna begränsas.

(1) EUT C 33 E, 6.2.2004, s. 76.

(2) EGT C 135, 6.6.2002, s. 1.