ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2032/98

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(7 juli 1998)

Ämne: Förenta staternas tull på tonfiskkonserver i olja

I sitt svar på min skriftliga fråga E-1201/98(1) påpekar kommissionen att det inte kan uteslutas att USA:s högre tullsats på tonfiskkonserver i olja gör Europeiska gemenskapen till en attraktivare marknad för icke-medlemsstater eftersom tullsatsen här är lägre. Kommissionen säger vidare att då USA uppfyller sina åtaganden i förhållande till GATT/WTO i fråga om tullsatser har gemenskapen ingen grund för att ifrågasätta denna tullsats inom ramen för WTO, samtidigt som kommissionen framhåller att saken kommer att kunna tas upp i samband med nästa multilaterala förhandlingsomgång om tullsatser.

Kan kommissionen säga när nästa multilaterala förhandlingsomgång om tullsatser skall äga rum?

Kommer kommissionen i nämnda multilaterala förhandlingsomgång om tullsatser att ta upp det problem som orsakas av USA:s högre tullsats för tonfiskkonserver i olja jämfört med den lägre tullsatsen inom gemenskapen?

Svar från sir Leon Brittan på kommissionens vägnar

(4 augusti 1998)

Gemenskapen ställer sig positiv till en ny multilateral förhandlingsomgång. Beslutet om att anordna en sådan omgång, som gemenskapen skulle vilja se omfatta förhandlingar om tullsänkningar, kan dock bara fattas av de avtalsslutande parterna till Världshandelsorganisationen (WTO). Det är kommissionens förhoppning att detta skall kunna ske vid WTO:s ministermöte 1999.

När man väl har kommit överens om att inleda sådana förhandlingar och under förutsättning att de omfattar förhandlingar om tullsänkningar, skulle den fråga som parlamentsledamoten tar upp kunna behandlas.

(1) EGT C 354, 19.11.1998, s. 77.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1744/98

från Graham Mather (PPE) till kommissionen

(5 juni 1998)

Ämne: Tullkontroller i Gibraltar

Brittiska ledamöter av Europaparlamentet mottar med jämna mellanrum klagomål om förseningar som människor råkat ut för vid utresa från Gibraltar till Spanien.

Av tullskäl behandlas Gibraltar som tredje land och därför leder de tillämpliga tullkontrollerna ofrånkomligen till fler förseningar än vad kontrollerna mellan medlemsstater gör.

Trots detta är det uppenbart att omfattningen av de förseningar som EU-medborgare råkar ut för vid passering av denna gräns inte överensstämmer med proportionalitetsprincipen.

Vilka redskap förfogar kommissionen över för att övervaka denna situation? Har kommissionen några kommentarer att ge när det gäller läget i de bilaterala förhandlingarna mellan Förenade kungariket och Spanien, som omfattar denna fråga? Avser kommissionen att vidta några åtgärder för att främja dessa förhandlingar?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(28 juli 1998)

När det gäller tull och indirekt beskattning behandlas Gibraltar som tredje land enligt avsnitt 4 i bilaga I till anslutningsakten för Förenade kungariket från 1972.

Det finns inga gemenskapsbestämmelser som anger hur medlemsstaterna skall genomföra sina tullkontroller av resande som reser in i eller lämnar gemenskapens tullområde. Enligt EG-fördraget och sekundärrätten krävs endast att medlemsstaternas förvaltningar skall vidta nödvändiga åtgärder för att se till att gemenskapsbestämmelserna tillämpas på ett effektivt sätt.

Kommissionen övervakar inte läget vid den aktuella gränsen och är inte part i några bilaterala förhandlingar mellan Förenade kungariket och Spanien beträffande kontroll av tull- eller skatteskäl av resande mellan Spanien och Gibraltar. Kommissionen meddelade 1996 att rättsliga åtgärder hade vidtagits mot Spanien, eftersom de spanska myndigheterna vid den berörda gränsövergången föreföll att tillämpa gemenskapsbestämmelserna på ett oriktigt sätt beträffande tull- och skattefrihet för varor som medfördes av resande vid inresa till tullområdet. Det rättsliga förfarandet lades dock ned sedan de spanska myndigheterna hade visat att de handlade i överensstämmelse med gemenskapsrätten.

Om parlamentsledamoten kan lägga fram detaljer beträffande fall där han anser att de förseningar som omnämns i hans fråga skulle kunna undvikas och att dessa kan bero på avsiktliga handlingar från endera av de berörda medlemsstaternas myndigheters sida, kommer kommissionen givetvis vara villig att undersöka omständigheterna och, om den bedömer det nödvändigt, ta upp frågan med dessa myndigheter.

Beträffande den andra punkten i parlamentsledamotens fråga kan kommissionen erinra om att det inte längre förekommer några regelbundna tullkontroller alls av resande mellan medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1733/98

från Joaquim Miranda (GUE/NGL) och Honório Novo (GUE/NGL) till rådet

(8 juni 1998)

Ämne: Uppförande av en depå för kärnavfall i Aldeiadâvila (Spanien)

Den spanska regeringen föreslog nyligen den spanska senaten att en kommission skulle inrättas för att undersöka möjligheten att uppföra en depå för kärnavfall i området Ávila de la Ribera och härigenom återuppta ett tidigare projekt som då liksom nu väckte stort motstånd bland befolkningen.

Det är ingen tvekan om att uppförandet av denna "atomkyrkogård" är ett mycket riskfyllt företag med tanke på att den föreslagna platsen ligger i ett område med mycket granit. Det skulle medföra stora hälso- och miljörisker, riskera regionens ekonomi och innebära att internationella normer överskreds, eftersom platsen ligger mindre än hundra kilometer från gränsen mellan Spanien och Portugal. Kan rådet så snabbt som situationen kräver det upplysa om hur man tänker förhålla sig till detta projekt?

Svar

(24 september 1998)

Rådets direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1) är tillämpligt när det gäller anläggningar som enbart är avsedda för permanent lagring eller slutförvaring av radioaktivt avfall. Enligt artikel 4.1 skall denna typ av anläggning i princip underställas en miljökonsekvensutredning. I artikel 7 i direktivet föreskrivs dessutom förfaranden för samråd om ett sådant projekt kan antas medföra en betydande inverkan på miljön i en annan medlemsstat. Samråd skall äga rum antingen på den projekterande medlemsstatens initiativ eller på begäran från den andra medlemsstaten.

Dessutom föreskrivs det i artikel 37 i Euratomfördraget att varje medlemsstat skall tillhandahålla kommissionen, som skall yttra sig inom sex månader, sådana allmänna upplysningar om varje projekt för deponering av radioaktivt avfall av alla slag, som gör det möjligt att fastställa om planens genomförande kan medföra en radioaktiv kontamination av vatten, jord eller luft i någon annan medlemsstat.

Rådet anser att det genom en korrekt tillämpning av gemenskapslagstiftningen bör kunna säkerställas att gällande normer för miljö- och hälsoskydd respekteras när det gäller det projekt som de ärade parlamentsledamöterna åsyftar.

(1) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1735/98

från Sören Wibe (PSE) till rådet

(8 juni 1998)

Ämne: Vilka är fördragets herrar?

Den tyska federala domstolen och den danska högsta domstolen har som bekant granskat EG-bestämmelsernas förenlighet med nationella författningar och befogenheter som överlåtits till EG.

Officiellt sägs att de nationella parlamenten i medlemsstaterna, och därmed dess medborgare, är fördragets herrar. Det är ju dock så att det är det Europeiska rådet som är förslagsställaren, och det har då inflytande, för att inte säga makten över fördraget.

Min fråga är nu följande: Antag att en nationell domstol beslutar att ett EU-fördrag bryter mot nationell lagstiftning. Vad har då företräde, EU eller den nationella domstolen?

Svar

(24 september 1998)

Det är inte rådets sak att diskutera eventuella konsekvenser av de nationella domstolarnas rättspraxis. Rådet noterar att ingen av de domstolar som den ärade ledamoten hänvisar till har förklarat någon gemenskapslagstiftning oförenlig med nationell författning. Rådet påminner om att medlemsstaterna genom att ratificera fördragen om upprättandet av Europeiska gemenskaperna och om Europeiska unionen har åtagit sig att respektera dessa fördrag.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2203/98

från Honório Novo (GUE/NGL) till kommissionen

(10 juli 1998)

Ämne: Snabbgående spårvagn i Porto - anbudsförfarande

Jag skulle vilja tacka för kommissionens svar på mina skriftliga frågor P-0591 och P-1659. Där fick jag veta att kommissionen efter mötet med de nationella myndigheterna den 15 juni 1998 skulle besluta om möjligheten att inleda ett förfarande på grundval av artikel 169 i fördraget. Vidare fick jag veta att detta projekt skall finansieras av Europeiska investeringsbanken. Kommissionen får emellertid inte glömma att detta projekt även kommer att vara föremål för en betydande samfinansiering från den nuvarande gemenskapsstödramen.

Mot bakgrund av detta och det faktum att klagomålet sannolikt arkiveras, ber jag kommissionen att denna gång besvara en fråga som jag ställt tidigare men hittills inte fått besvarad: Är kommissionen beredd att stå för de ytterligare kostnaderna på grund av förseningarna i arbetena - över fem månader - som i sin tur beror på beslutet om att ogiltigförklara anbudsförfarandet? Vilka konkreta ekonomiska och administrativa åtgärder är kommissionen beredd att vidta för att motverka de negativa följderna av förseningarna?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(3 september 1998)

Kommissionen har förståelse för de olägenheter som har uppstått till följd av att urvalsprocessen under tredje fasen i anbudsförfarandet för tunnelbanebygget i Porto har stoppats. Det måste emellertid noteras att detta är ett viktigt och komplext ämne som kräver en detaljerad analys, och att kommissionen inte hade skött sin uppgift om den inte hade reagerat på att det förelåg risk för ett överträdande av vissa gemenskapsregler.

Som ledamoten känner till, ansvarar kommissionen, i enlighet med artikel 155 i EG-fördraget, för att reglerna i detta fördrag följs och att de bestämmelser som utfärdats av institutionerna också tillämpas. I detta sammanhang kan kommissionen tillgripa överträdelseförfarandet som anges i artikel 169 i EG-fördraget. Dessutom har kommissionen en särskild skyldighet att ingripa i en situation som denna, i vilken inte bara ett klagomål på urvalsförfarandet har lämnats in, utan där också gemenskapsmedel är inblandade.

På grundval av de upplysningar som kommissionen fick på det bilaterala mötet i Portugal den 16 juni 1998, där detta ärende diskuterades med de portugisiska myndigheterna, beslutade kommissionen att avsluta ärendet, eftersom det inte var fråga om någon överträdelse av gemenskapsrätten.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 402 , 22/12/1998 s. 0113



SKRIFTLIG FRÅGA E-1337/98 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen (29 april 1998) Ämne: Finansiering av en försöksanläggning för MOX-bränsle Följdfråga till det svar som gavs på skriftlig fråga nr E-2891/97(1): Kan kommissionen ange vilket organ som ansvarar för att fastställa normerna för tester i försöksanläggningen för ämnen med låg dispersionsgrad? Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (23 juni 1998) Utformningen av ett material som ämnen med låg dispersionsgrad ("LDM - low dispersible material") skall först godkännas av de berörda behöriga myndigheterna. Det kommer an på dessa säkerhetsmyndigheter att fastställa vilken metod som skall användas för kvalificering av LDM enligt de kriterier som rekommenderas av Internationella atomenergiorganet (IAEA), eventuellt i en försöksanläggning. Gemensamma forskningscentret (GFC) skulle kunna vara en sådan anläggning. (1) EGT C 158, 25.5.1998, s. 17.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1029/98

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(6 april 1998)

Ämne: EU:s lagstiftning om arbete som utförs vid bildskärmar

Det är ett känt faktum att arbete framför bildskärmar är en stor hälsobelastning för människor som arbetar med datorer.

Jag vill fråga Europeiska kommissionen om det finns någon gemenskapslagstiftning som ger arbetstagarna på detta område rätt till extra skadeersättning och som också ger dessa arbetstagare större möjlighet till rekreation, till exempel genom extra ledighet.

Svar avgivet av Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(13 maj 1998)

Gemenskapsrätten innehåller ingen bestämmelse om skadestånd för arbetstagare som använder sig av bildskärm eller om att ge dem ytterligare ledighet. Sådana åtgärder faller inom medlemsstaternas behörighetsområde.

I direktiv 90/270/EEG(1) om bildskärmsarbete föreskrivs däremot att arbetsgivaren skall planera arbetstagarnas verksamhet så att det dagliga arbetet med bildskärm regelbundet avbryts genom pauser eller annan verksamhet så att arbetsbelastningen vid bildskärmen minskar.

(1) EGT L 156, 21.6.1990.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1107/98

från Panayotis Lambrias (PPE) till kommissionen

(8 april 1998)

Ämne: Påskyndande av undersökningsförfarandena vid fall av brott mot gemenskapsrätten

Europaparlamentet, vissa yrkesförbund och icke statliga organisationer har uppmanat kommissionen att påskynda förfarandet vid undersökning av brott mot gemenskapsrätten. Snabbhetstakten är, trots de åtgärder som kommissionen vidtagit fram till dags dato, inte tillfredsställande, vilket resulterar i motiverade krav på ersättning från de berörda parterna.

Jag vill fråga kommissionen vilka åtgärder den ämnar vidta för att:

1. förkorta den tidsperiod som krävs för att höra den medlemsstat som eventuellt underlåtit att uppfylla en skyldighet, innan man börjar tillämpa artikel 169 i Fördraget om Europeiska unionen.

2. klart definiera längsta möjliga tidsfrist för en medlemsstat när det gäller att besvara en formell underrättelse eller ett motiverat yttrande, eller samtycka till åtal inför EG-domstolen.

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(15 maj 1998)

Kommissionen fäster stor vikt vid sin uppgift som fördragens väktare och gör allt för att det förfarande som anges i artikel 169 i EG-fördraget skall fungera bättre. Som påvisades i den fjortonde rapporten om gemenskaprättens tillämpning(1) har den vidtagit en rad interna åtgärder för att påskynda förfarandet vid underlåtelse att uppfylla en skyldighet enligt artikel 169.

När ett klagomål har inkommit till kommissionen anstränger den sig därför för att fatta ett materiellt beslut, dvs. att sända en formell underrättelse eller avskriva ärendet, inom ett år. För att kunna hålla denna frist har kommissionen kraftigt dragit ned på skriftväxlingen med medlemsstaten i fråga innan överträdelseförfarandet inleds. Den försöker också undvika att förfarandet försenas av förlikningsmötena med medlemsstaten. Som framgår av den femtonde rapporten om gemenskapsrättens tillämpning, som inom kort kommer att föreläggas parlamentet, har dessa åtgärder gjort att ärendena nu behandlas snabbare.

Å andra sidan ger kommissionen i princip en frist om två månader i sina formella underrättelser. I fråga om ett motiverat yttrande beviljas medlemsstaten ingen svarstid utan bara en frist inom vilken den åläggs att se till att den konstaterade överträdelsen åtgärdas. I brådskande fall minskas denna till en månad eller till och med två veckor. I praktiken tillämpar kommissionen allt kortare tidsfrister.

(1) KOM(97) 299 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0553/98

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(4 mars 1998)

Ämne: Det regionala operativa programmet för Attika - delprogram 1, åtgärd 2

Åtgärd 2 i delprogram 1 till det regionala operativa programmet för Attika gäller avfallshantering och i verksamheten ingår åtgärder för återanvändning av avfall, avfallsdeponi och system för packning och omlastning av avfall.

Enligt tidsschemat borde 19 591 miljoner ecu ha utnyttjats som offentliga medel före 1997.

1. Inom vilka projekt har de största förseningarna förekommit och vilka är huvudorsakerna till dessa förseningar?

2. Gjordes ändringar, och i så fall vilka, i samband med revideringen av gemenskapsstödramen? Vad motsvaras dessa av procentuellt i relation till budgeten?

3. En hur stor del av medlen har utnyttjats fram till den 31 december 1997?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(7 maj 1998)

Enligt den finansiella översikt som ändrades den 21 oktober 1997 uppgår de offentliga medlen för åtgärd 1.2 i det operativa programmet "Attika" (Eeleonas) som programplanerats till och med 1997 till 5,3 miljoner ecu.

Vid det senaste möte som övervakningskommittén för gemenskapens stödramar (CCA) höll den 31 oktober 1997 gjordes inga ändringar av de regionala programmen.

För de tekniska detaljerna rörande den programplanerade verksamheterna samt kring deras framskridande och eventuella förseningar ber kommissionen parlamentsledamoten att vända sig till de regionala myndigheter i Attika som är ansvariga för genomförandet av CCA.

Det anslagsbelopp som hade använts vid slutet av 1997 överskrider den prognos för 1997 som ändrades den 21 oktober 1997 och det uppgår till 6,4 miljoner ecu.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0741/98

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(18 mars 1998)

Ämne: Byggnadsprojekt på ön Gavdopoula

Enligt en studie som inkommit till ministeriet för miljö, fysisk planering och offentliga arbeten planerar man att på ön Gavdopoula bygga en fabrik för tillverkning av containrar och en transitstation. Byggnadsplanen innehåller anläggningar och industribyggnader som täcker totalt 31 000 kvm samt bränsletankar för leverans till fartyg. Uppförandet av dessa byggnader och anläggningar förutsätter att marknivån på Gavdopoula, som i dag ligger 43 meter över havet, minskas till 6 meter över havet.

Mot bakgrund av:

a. att miljöorganisationer och lokala representanter har reagerat,

b. att man väntar på beslut från den centrala arkeologiska kommittén, på grund av att det finns arkeologiska lämningar på land och på havsbotten runtomkring,

c. att ansvariga grekiska myndigheter har föreslagit att Gavdopoula och Gavdos skall införlivas i Natura 2000, och

d. artikel 6 i direktiv 92/43/EEG(1) om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter,

tillfrågas kommissionen:

1. Omfattas detta projekt av någon gemenskapsfinansiering?

2. Avser kommissionen att begära upplysningar och klargöranden från ansvariga grekiska myndigheter om hur förslaget om att införliva Gavdopoula i Natura 2000 går ihop med detta projekt, som innebär en belastning för miljön?

3. Har det gjorts någon miljökonsekvensbeskrivning för projektet med betoning på den ekologiska dimensionen vad gäller bevarandet av naturen i detta område?

4. Kan kommissionen försäkra att den skall kontakta ansvariga grekiska myndigheter för att få till stånd en överenskommelse som grundar sig på en korrekt och balanserad förvaltning som stämmer överens med innebörden i direktiv 92/43/EEG vad gäller detta för Europa så viktiga ekosystem?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(22 april 1998)

1. Investeringen i fråga har inte varit aktuell för finansiering ur strukturfonderna.

2. Öarna Gavdos och Gavdopoula har av de grekiska myndigheterna föreslagits som plats av gemenskapsintresse enligt rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(2). Området hyser flera prioriterade livsmiljöer och arter som inte bör försämras eller störas eftersom området i framtiden skall ingå i nätverket Natura 2000.

3. och 4. Kommissionen undersöker de ärenden som parlamentsledamoten har tagit upp och ett brev kommer att skickas till de grekiska myndigheterna med begäran om exakta uppgifter om planerna att bygga en industriell produktionsenhet och en transitstation på ön Gavdopoula. Kommissionen kommer framförallt att undersöka om gemenskapslagstiftningen har följts (rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av miljöeffekterna av vissa offentliga och privata projekt(3) och 92/43/EEG).

(1) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

(2) EGT L 206, 22.7.1992.

(3) EGT L 175, 5.7.1985.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1239/98

från Amedeo Amadeo (NI) och Salvatore Tatarella (NI) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Brott mot barn

FN:s förberedande kommitté för inrättande av en permanent internationell brottsmålsdomstol definierar brott mot mänskligheten som följande handlingar, vilka utförs systematiskt eller i stor skala: orsakande av lidande, utrotning, tortyr, slaveri, förföljelser av politiska, rasrelaterade, religiösa eller etniska skäl, systematisk diskriminering som innebär kränkning av de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna, godtycklig tvångsförflyttning av en befolkning, godtycklig internering, bortrövande av personer, påtvingande av prostitution och alla andra former av sexuellt våld, omänskliga handlingar som skadar den fysiska och psykiska integriteten, hälsan och den mänskliga värdigheten, såsom stympning och allvarlig misshandel.

Kan kommissionen utarbeta ett direktiv som föreskriver

1. att de organisationer som systematiskt orsakar barns lidande samt dödar och utnyttjar barn jämställs med alla andra former av organiserad brottslighet (narkotikahantering, vapensmuggling och bedrägerier),

2. att de brott som begås mot barn betraktas som brott mot mänskligheten,

3. att barnets omdömesförmåga eller påstådda samtycke blir en försvårande omständighet i definitionen av dessa brott?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(2 juni 1998)

Kommissionen delar parlamentsledamöternas avsky för de brott som räknas upp i deras fråga, särskilt när sådana brott begås mot barn.

I Europeiska unionen ligger behörigheten inom straffrätten, i synnerhet vad gäller rubriceringen av brott, hos medlemsstaterna. De är naturligtvis bundna av det ansvar och de förpliktelser som finns i internationella konventioner och avtal.

Kommissionen stöder aktivt den europeiska narkotikaenhetens bekämpning av människohandeln i enlighet med mandatet i den gemensamma åtgärd(1) som antogs av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 16 december 1996. Där utvidgades narkotikaenhetens mandat till att även omfatta människohandel.

(1) EGT L 342, 31.12.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1312/98

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Euro 1999

Tack vare stabilitets- och tillväxtpakten, som antogs av Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997, skall medlemsstaterna som medelfristiga mål uppnå "offentliga finanser som är nära balans eller i överskott". Om budgetanpassningen fortsätter under de närmaste åren, kommer medlemsstaterna att ha offentliga finanser som lättare kan stå emot budgetkonsekvenser orsakade av lågkonjunkturer.

Men, hur tror kommissionen att den aktuella situationen i Belgien skulle ha sett ut om stabilitets- och tillväxtpakten hade tillämpats under perioden 1992-97?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(2 juni 1998)

Stabilitets- och tillväxtpakten består av en resolution från Europeiska rådet av den 7 juni 1997(1), av rådets förordning (EG) 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken(2), samt av rådets förordning (EG) 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (2). Pakten syftar till disciplin beträffande de offentliga finanserna i den ekonomiska och monetära unionen (EMU) för att på så vis skapa de lämpliga stabilitetsvillkoren för en varaktig tillväxt. Pakten innehåller en kraftfull uppsättning incitament för att en medlemsstat inte skall ådra sig ett alltför stort underskott och snabbt korrigera det om en sådan situation skulle uppstå.

Det offentliga underskottet i Belgien var 6,9 % av bruttonationalprodukten (BNP) 1992 och 7,1 % av BNP 1993. Denna situation ledde till ett rådsbeslut av den 26 september 1994 om att det förelåg ett alltför stort underskott i Belgien (artikel 104c.6 i EG-fördraget). Under den period som omfattas av parlamentsledamotens fråga, dvs. 1992-1997, var Belgiens budgetpolitik huvudsakligen inriktad på konvergens, med andra ord på att korrigera situationen med ett alltför stort underskott och därmed uppfylla konvergenskriteriet om den offentliga sektorns finanser. Dessutom var inte artikel 104c.9 och 104c.11, som innehåller bestämmelser om sanktioner, tillämplig under etapp två av EMU.

(1) EGT C 236, 2.8.1997.

(2) EGT L 209, 2.8.1997.