ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3672/97 från Patricia McKenna (V) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Transport av kärnavfall från Hamburg, Tyskland till Sellafield, Storbritannien

En behållare med kärnavfall skall inom nästa vecka lämna Krummel kärnkraftverk i Hamburg, Tyskland. Avfallet skall skeppas till den brittiska kärnenergianläggningen i Sellafield för upparbetning.

Det rapporteras att Krummel inte har tillräckligt utrymme för att lagra sina 150 använda bränslestavar och därför vill kärnkraftverkets tekniker att de skall upparbetas.

Har kommissionen försetts med detaljerad information om denna omfattande transport? Har den undersökt säkerhetsaspekterna kring transporten och är den övertygad om att avfallet kommer att skeppas i lämpliga behållare? Vilka säkerhetsåtgärder har kommissionen slutligen för avsikt att vidta med anledning av denna transport?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (30 januari 1998)

Det använda kärnbränsle som transporteras från Krümmel kärnkraftverk till Sellafield (Förenade kungariket) skall genomgå upparbetning. Transporterna är ett resultat av långsiktiga kontrakt med Sellafield för att återvinna de återvinningsbara produkterna.

Transporter av radioaktivt material lyder under de europeiska direktiven om grundläggande säkerhetsnormer 96/29/Euratom och 80/836/Euratom i vilka strålskyddsreglerna fastställs ((EGT L 159, 29.6.1996, EGT L 246, 17.9.1980. )). Vid transporter på land tas det hänsyn till dessa regler genom gemenskapslagstiftningen om transport av farligt gods på väg och järnväg (rådets direktiv 94/55/EG och 96/49/EG) ((EGT L 319, 12.12.1994 och EGT L 235, 17.9.1996. )). Sjötransporten regleras genom Internationella sjöfartsorganisationens (IMO:s) IMDG-kod ((Internationella koden för sjötransport av farligt gods - klass 7 (radioaktivt material). )). Båda regelsamlingar grundas på Internationella atomenergiorganets rådgivande bestämmelser för en säker transport av radioaktivt material ((Säkerhetsserie nr 6 - 1985 års upplaga (ändrad 1990). )). Dessutom uppfyller fartyg som transporterar förpackningar med använt kärnbränsle INF-koden ((INF-koden ¨Säkerhetsföreskrifter för sjötransport av bestrålat kärnbränsle, plutonium och högaktivt avfall i tunnor¨, antagen genom IMO-resolutionen A. 748 (18). )) som har antagits av IMO.

Det är avsändarens ansvar att i enlighet med ovannämnda bestämmelser lämna in förpacknings- och transportintyg för godkännande till myndigheterna i de inblandade medlemsstaterna.

Genom ovan nämnda direktiv vilka tillämpas genom medlemsstaternas lagstiftning garanteras en god säkerhetsnivå och ingen ytterligare åtgärd föreslås för närvarande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3878/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (5 december 1997)

Ämne: Konkurrenspolitik och vertikala begränsningar

Denna fråga ställs mot bakgrund av grönboken om vertikala begränsningar i EG:s konkurrenspolitik (KOM(96)0721).

Systemet med gruppundantag, som grundar sig på olika former av distribution, är alltför strikt och omfattar inte distributionssätt som innebär en dynamisk anpassning till förändringen av marknaden.

Kan kommissionen se över och anpassa de nuvarande gruppundantagen, som är alltför strikta och ofta svårtolkade, i syfte att uppnå en större flexibilitet?

Svar avgivet av Karel Van Miert på kommissionens vägnar (14 januari 1998)

Kommissionen hänvisar till sitt svar på ledamotens föregående skriftliga fråga E-3877/97 ((Se s. 149. )).

Kommissionen kan försäkra ledamoten om att kommissionen inom ramen för sin övergripande granskning av politiken om vertikala begränsningar även gör en översyn av befintliga system med gruppundantag och inte endast de som nämns i kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpningen av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal ((EGT L 145, 29.6.1995. )) för motorfordon.

Att göra de befintliga bestämmelserna för gruppundantag mer flexibla är en av de möjligheter som diskuteras i punkterna 282 till 285 i grönboken om vertikala begränsningar i EG:s konkurrenspolitik. Det är för tidigt att kommentera grönbokens resultat, eftersom kommissionen för närvarande formulerar sin egen ståndpunkt som en reaktion på alla uppgifter, kommentarer och synpunkter som inkommit under samråden. Därför kan kommissionen för närvarande inte säga om dessa gruppundantag skall vara mer flexibla eller inte. Kommissionen hoppas att man skall kunna klargöra sin ståndpunkt under 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4165/97 från Alman Metten (PSE) till kommissionen (7 januari 1998)

Ämne: Statligt stöd leder till att bolag roffar åt sig beställningar av andra bolag

1. Känner kommissionen till en sändning av TV 2 i Nederländerna den 15 december 1997, där det med stöd av dokument sagts att Frankrikes regering år 1994, bland annat genom att efterskänka hälften av Vietnams skuld till Frankrike och omstrukturera den andra hälften, fått till stånd att en flygplansbeställning som Vietnam Airlines ingått med Fokker kunnat omvandlas till en beställning av flygplan från ATR?

2. Anser inte kommissionen att kvittande av skulder i utbyte mot beställningar från det statliga näringslivet i andra nationer utgör en form av statligt stöd?

3. Delar inte kommissionen min åsikt om att ett sådant beteende innebär en snedvridning av konkurrensen på den inre marknaden inom Europeiska unionen, i synnerhet när avsikten med det är att roffa åt sig beställningar som i annat fall skulle ha gått till ett konkurrerande företag inom Europeiska unionen? Det är ju frågan om beställningar som kommit in från tredje land och har en avgörande betydelse för företagens hälsa eller rentav överlevnad (såsom i fallet Fokker) inom Europeiska unionen.

4. Vilka åtgärder är kommissionen beredd och kapabel att vidta för att sätta punkt för sådana här vildavästernfasoner?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (3 februari 1998)

Kommissionen känner inte till de förhållanden som påtalas av parlamentsledamoten. Kommissionen genomför en undersökning i de berörda medlemsstaterna för att inhämta de upplysningar som krävs för att granska frågan. Om det skulle visa sig att företaget ATR har mottagit statligt stöd inom ramen för det vietnamesiska flygbolagets beställning, kommer kommissionen att granska om stödet är förenligt med den gemensamma marknaden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3272/97 från Gianni Tamino (V) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Femte ramprogrammet

Med anledning av svaret på min skriftliga fråga E-1873/97 ((EGT C 45, 10.2.1998, s. 115. )) av den 29 maj 1997 skulle jag ånyo vilja ställa den fråga som redan uttrycks i den andra punkten men som jag inte fått något tillfredsställande svar på, nämligen: ¨Kommer man att godkänna projekt med beaktande av principen att djurförsöken skall minskas med 50 %, vilket kommissionen utlovade i det femte åtgärdsprogrammet för miljön?¨

Svar från Édith Cresson på kommissionens vägnar (13 januari 1998)

Vid godkännandet av forskningsprojekt i samband med Femte ramprogrammet för forskning skall kriterierna i bilaga I till kommissionens förslag ((KOM(97) 142 slutlig. )) tillämpas. Dessutom fastställer kommissionen i sitt förslag att djurförsök i största möjliga utsträckning bör ersättas av in vitro-försök eller andra alternativa metoder. Kommissionen fäster stor vikt vid målsättningen att maximalt minska antalet djurförsök. I detta syfte kommer kommissionen under utvärderingen av forskningsprojekt som lämnas in inom ramen för Femte ramprogrammet att ta hänsyn till i vilken utsträckning de etiska kraven vid djurförsök uppfylls, dvs. ersättning, minskning och optimering. Dessa principer anförs också av den rådgivande gruppen för etik inom biotekniken i dess utlåtande nr 10 offentliggjort den 11 december 1997 beträffande de etiska aspekterna av Femte ramprogrammet.

Den målsättning som parlamentsledamoten nämner finns med bland de allmänna villkoren i kommissionens förslag om det femte miljöhandlingsprogrammet ((KOM(92) 23. )) som kommissionen lade fram 1992. Även om denna målsättning inte togs med i rådets resolution om femte handlingsprogrammet, är den av avgörande betydelse för kommissionen vid godkännandet av projekt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3361/97 från Anita Pollack (PSE) till kommissionen (22 oktober 1997)

Ämne: Miljöutbildning

Vilka eventuella medel, under vilken budgetpost, finns att tillgå för miljöutbildning i utvecklingsländer som till exempel Indien, Bangladesh och Nepal?

Om några sådana medel finns, exakt vad används dessa till?

Svar avgivet av Manuel Marin på kommissionens vägnar (6 november 1997)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på hennes skriftliga fråga E-3197/97 ((EGT C 158, 22.5.1998, s. 55. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-4010/97 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Kvalitetskrav för skiffer från gemenskapen

För närvarande finns det inga gemenskapsbestämmelser som särskilt reglerar kvalitetskontrollerna avseende den skiffer som produceras i gemenskapen respektive skiffer importerad från tredje land.

Skulle kommissionen kunna informera om vilka åtgärder den vidtagit och vilka den planerar att vidta för att under harmoniserade former kontrollera kvaliteten på skiffer producerad inom EU respektive kvaliteten på skiffer importerad från tredje land?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-4006/97, E-4007/97 och E-4010/97 ingivna av Martin Bangemann för kommissionen (6 februari 1998)

I sin rapport till rådet om genomförandet av de slutsatser om utvinningsindustrin (utom energiproduktion) ((SEK(96) 852. )) som drogs vid rådets möte den 18 november 1993 fastställde kommissionen att gemenskapslagstiftningen som sådan endast påverkar miljökostnaderna minimalt, om man jämför med de nationella och regionala eller lokala lagstiftningsinitiativen. Kommissionen förnekar inte att sektorn spelar en stor roll regionalt sett, och att den bör ha tillgång till strukturfonderna. Kommissionen förfogar dock inte över några ekonomiska styrmedel för att ersätta sådana kostnader.

Kommissionen förfogar inte heller över medel för att direkt främja skifferprodukter, men anser att detta i första hand bör vara yrkesförbundens uppgift. Kommissionen vill dock påpeka att vissa aktiviteter inom yrkesutbildningssektorn, utförda i samarbete med andra aktörer inom konstruktions- och byggsektorn eller inom forskningsområdet skulle kunna främja verksamheten.

Genomförandet av rådets direktiv av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter ((EGT L 40, 11.2.1989. )), som berör sektorn i samband med standardiseringsåtgärderna, kommer troligtvis att påverka produktbilden positivt, och även öka gemenskapstillverkarnas internationella konkurrenskraft. Slutligen kan det nämnas att kommissionen den 20 november 1997 till följd av det positiva yttrandet från Ständiga byggkommittén antog beslut 97/808/EG om förfarandet för bestyrkande av överensstämmelse av byggprodukter enligt artikel 20.2 i rådets direktiv 89/106/EEG beträffande golvbeläggningar ((EGT L 331, 3.12.1997. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3969/97 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Arbetslöshet bland unga trots kompletterande yrkesutbildning

Av uppgifter som har publicerats i Eurostat (No 6897/6-1097) framgår att arbetslösheten i Grekland bland unga med kompletterande utbildning är högre (20 %) än bland dem som endast har grundutbildning (14,3 %), medan genomsnittet för motsvarande grupper av arbetslösa i EU uppgår till 11,5 % respektive 23,5 %.

Kan kommissionen, mot bakgrund av att dessa uppgifter visar att kompletterande yrkesutbildning i Grekland inte leder till något, uppskatta orsakerna till detta motsägelsefulla fenomen?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (2 februari 1998)

Kommissionen är medveten om att förhållandet mellan sysselsättningsnivån och utbildningsnivån inte är enhetlig inom gemenskapen. I Grekland, men också i Portugal, har man inte observerat någon minskad risk för arbetslöshet vid höjd utbildningsnivå, vilket verkar gälla inte bara för ungdomar utan även för yngre vuxna i arbetsför ålder (29*49 år), särskilt män, i dessa båda medlemsstater. Detta framgår av rapporten ¨Sysselsättning i Europa 1996¨ som överlämnats direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

Den relativa försämringen av situationen för personer med högskoleexamen kan iakttas i många medlemsstater och beror på flera faktorer. I samtliga medlemsstater deltar allt fler i allmän utbildning och yrkesutbildning sedan ett tiotal år tillbaka, samtidigt som utbildningstiden blir allt längre. Detta kan göra det svårt för den yngre och högre utbildade generationen att finna sin plats i arbetslivet om inte efterfrågan i fråga om kunskap och utbildningsnivå samtidigt utvecklas. Utvecklingen av sysselsättningsstrukturen i samband med den europeiska ekonomins omvandling mot en högt kvalificerad tjänsteekonomi gör att man ända kan tro att dessa svårigheter för yngre högutbildade är övergående. Omvandlingen sker inte i samma takt i alla medlemsstater, och det är möjligt att Grekland, i likhet med andra medlemsstater i Sydeuropa, fortfarande har en stor andel av mer traditionella yrkesverksamhet.

Den relativt höga arbetslösheten bland unga högskoleutbildade kan också återspegla det faktum att deras utbildning inte helt motsvarar vad som krävs och förväntas på arbetsmarknaden. Också här kan man tänka att det rör sig om ett problem som inte är begränsat till Grekland, även om det är möjligt att landet lider större brist än andra medlemsstater på personer med högre yrkesutbildning i förhållande till personer med universitetsutbildning i mer traditionella ämnen.

Under alla omständigheter är det en viktig fråga som parlamentsledamoten ställt och den bör beaktas vid alla de analyser som kommissionen kan komma att utföra i samband med uppföljningen av riktlinjerna för sysselsättning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3605/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Den sociala dialogen och åtgärder som verkar emot arbetstagarna

På europeisk nivå talas det numera mycket om hur användbar den sociala dialogen är, särskilt efter det att det sociala protokollet har införlivats i Europeiska unionens nya fördrag.

Men trots det finns det fortfarande få utvägar för arbetstagarna och färre blir de, utan att man kan skönja något hopp om att de skall bli fler under överskådlig framtid.

Jag skulle vilja få Europeiska kommissionens bedömning av vilka resultat som hittills uppnåtts genom den sociala dialogen i medlemsstaterna, och om kommissionen väntar sig att denna skall generera några framsteg vad gäller arbetstagarnas sysselsättning, samtidigt som de åtgärder som verkar emot dem blir allt fler och utgör ett hot mot deras i vilket fall som helst låga inkomster och de arbetslösa inom EU är på god väg att komma upp i 20 miljoner.

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (19 januari 1998)

Dialogen mellan arbetsmarknadens parter är ett kraftfullt redskap för att förändra de ekonomiska och sociala förhållandena. Den har blivit en av de viktigast grundstenarna i vår samhällsmodell. I samtliga medlemsstater är information till och samråd med arbetsmarknadens parter, liksom parternas dialog eller förhandlingar, erkända principer.

På europeisk nivå har den sociala dialogen utvecklats på ett betydande sätt. Avtalet om socialpolitik som fogades till Fördraget om Europeiska unionen har medfört betydande framsteg på avtalsområdet. Arbetsmarknadens parter har undertecknat två avtal, det ena om föräldraledighet 1996 och det andra om deltidsarbete i juni 1997.

Kampen mot arbetslösheten står i centrum för de frågor som förts fram på gemenskapsnivå under de senaste åren. För första gångens hölls ett extra möte i Europeiska rådet som helt ägnades sysselsättningen den 21 november 1997 i Luxemburg.

Europeiska rådet uppmanade arbetsmarknadens parter på alla olika ansvars- och verksamhetsnivåer att spela sin roll fullt ut för att genomföra en integrerad och samordnad sysselsättningsstrategi. Vid tillämpningen av de riktlinjer som beslutades i Luxemburg skall arbetsmarknadens parter knytas nära till varje steg i processen.

Utvecklingen på senare tid i sysselsättningsfrågan har bidragit till att ge liv åt den sociala dialogen på nationell nivå. Trepartssamråd mellan offentliga myndigheter och arbetsmarknadens parter har lett fram till nationella pakter för sysselsättning i flera medlemsstater. Vidare fortgår kollektivförhandlingarna mellan fackföreningar och arbetsgivarföreningar på olika nivåer om hur man kan främja sysselsättningen och anpassa de regler som styr arbetsmarknaden i samtliga medlemsstater.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 174 , 08/06/1998 s. 0153



SKRIFTLIG FRÅGA E-3897/97 från Amedeo Amadeo (NI) till rådet (10 december 1997) Ämne: Övergrepp begångna i Somalia av soldater från EU:s medlemsstater Jag hänvisar till skriftlig fråga E-2488/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE), i vilken rådet anmodas att uppge hur det ¨avser att reagera på dessa exempellösa illdåd som begåtts av soldater från unionens medlemsländer (och för övrigt från medlemsstater som var med och grundade gemenskapen), något som allvarligt skadar unionens anseende och som gör dess uttalanden om ¨skydd av de mänskliga rättigheterna¨ till tomma uttalanden utan innehåll¨. Kan rådet besvara frågan omgående även mot bakgrund av resultaten av en undersökning utförd av det italienska försvarsdepartementet och efter det, att direktören för ¨Panorama¨ har erkänt att han tillhandahållit felaktig information, för att fredstrupper som sänts ut till Somalia och i synnerhet soldaterna vid det välkända Folgore inte skall kränkas? Svar (26 februari 1998) Den fråga som den ärade parlamentsledamoten har ställt ligger inte inom rådets kompetensområde.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2921/97 från Bertel Haarder (ELDR) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Utvecklingsbistånd till tredje land

Det har i flera EU-länder varit nästan omöjligt att skicka tillbaka utvisade asylsökande (som inte är flyktingar) till deras hemländer eftersom regeringarna vägrar att ta emot landets egna medborgare. En del av dessa länders regeringar är samtidigt stora mottagare av EU:s utvecklingsbistånd.

Kan kommissionen allvarligt fundera på om man kan stoppa utvecklingsbiståndet till regeringar i u-länder som inte tar emot sina egna medborgare när dessa får avslag på sin asylansökan i ett EU-land?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar (11 november 1997)

I fråga om utvecklingsbistånd tillämpar kommissionen rådets resolution av den 5 juni 1997 om samordning. För närvarande pågår möten med experter från medlemsstaterna för att utreda alla övergripande frågor som rör sambandet mellan migration och utveckling.

Kommissionen är medveten om de problem som uppstår när tredje land vägrar eller försenar mottagande av sina egna medborgare som olagligen vistats på medlemsstaternas territorium. Kommissionen anser att dessa problem kan behandlas inom ramen för gemenskapens bilaterala förbindelser med berört tredje land. Från fall till fall kan rådet besluta att i gemenskapens avtal eller blandade avtal med tredje land särskilt hänvisa till problemet med personer som inte mottas i det egna landet. Enligt rådets bemyndigande förhandlar kommissionen därför om sådana hänvisningar i avtalen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3750/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (21 november 1997)

Ämne: Utförande av tjänster i anslutning till Alitalia SpA:s verksamhet

Det gemensamma svaret på frågorna E-1858/97 och E-1859/97 ((EGT C 60, 25.2.1998, s. 59.)) kräver ett förtydligande. De transporttjänster som avses är uttryckligen avsedda för Alitalia SpA:s personal och besättningar. Därför är det, för öppenhetens skull, nödvändigt att klargöra vilket förhållande som råder mellan Alitalia SpA och de företag som har ingått avtalen i fråga, Società Aeroporti Roma SpA och Alitalia Team SpA. Dessutom är Alitalia, oavsett vad som sägs i artikel 1 b i direktiv 92/59/EEG ((EGT L 209, 24.7.1992, s. 1.)) och i stycke 18 i ingressen till direktiv 93/38/EEG ((EGT L 199, 9.8.1993, s. 84.)), ett bolag vars aktiekapital till 90 % innehas av IRI, ett offentligägt holdingbolag. Ändå kan bolaget ingå avtal för tiotals miljarder utan att behöva bry sig om några regler om öppenhet och insyn, till skillnad mot andra liknande offentligägda företag, som till exempel det statliga järnvägsbolaget Ferrovie dello Stato SpA. Skälen till denna uppenbara inkonsekvens är uppriktigt sagt obegripliga.

Kan kommissionen mot denna bakgrund svara på följande:

1. Kan man anse att båda de avtal som avses i ovannämnda tidigare frågor har ingåtts av Alitalia SpA?

2. Vad är orsaken till den inkonsekvens som gör att Alitalia SpA, vars aktiekapital till 90 % kontrolleras av det offentligägda holdingbolaget IRI, inte omfattas av gemenskapsreglerna om offentlig upphandling? Detta leder till att Alitalia kan ingå avtal med allvarliga brister, som inte möjliggör insyn.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (6 januari 1998)

1. Parlamentsledamoten har i sina tidigare skriftliga frågor E-1858/97 och E-1859/97 påpekat att avtalen om passagerartransport och om transport av besättningar ingicks av Alitalia S.p.A, genom dess förvaltningskontor på flygplatsen i Fiumicino respektive dess företag Alitalia Team S.p.A.

2. Parlamentsledamoten hänvisas till svaret på de ovan nämnda skriftliga frågorna vad gäller tillämpningsområdet för direktiv 92/50/EEG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster och direktiv 93/38/EEG om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3884/97 från Amedeo Amadeo (NI) och Spalato Belleré (NI) till kommissionen (5 december 1997)

Ämne: Motorfordon och transport av farligt gods

Denna fråga ställs mot bakgrund av förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om motorfordon och släpvagnar till dessa fordon vad gäller transport av farligt gods på väg och om ändring av direktiv 70/156/EEG om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon (KOM(96)0555 - 96/0267(COD) ((EGT C 29, 30.1.1997, s. 17. )).

Kommissionen förtjänar uppskattning för sitt förslag om att fastställa bestämmelser för tillnärmning av lagstiftningarna vad gäller typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon genom ändring av direktiv 70/156/EEG ((EGT L 42, 23.2.1970, s. 1. )) och ett nytt särskilt direktiv om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon vad gäller transport av farligt gods på väg.

Kan kommissionen, med tanke på att rådet redan har antagit över 36 olika direktiv om typgodkännande av fordon i N-kategorin, även införliva typgodkännande av fordon för transport av farligt gods?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (21 januari 1998)

Kommissionen bekräftar att målet med det föreslagna direktivet är att fastställa tekniska krav för motorfordon och släpvagnar till dessa fordon vad gäller transport av farligt gods på väg.

Kommersiella fordon (kategori N) och släpvagnar till dessa fordon (kategori O) som uppfyller samtliga relevanta tekniska krav i detta direktiv kommer att säkerställas fri rörlighet på gemenskapens inre marknad.

När en fordonstyp godkänts i enlighet med detta direktiv kan en medlemsstat inte förbjuda att den säljs, registreras eller tas i bruk på grund av fordonets konstruktion.

Ovan nämnda direktiv kommer att bli ett av de separata direktiv som knyts till ramdirektivet genom direktiv 92/53/EEG av den 18 juni 1992 om ändring av direktiv 70/156/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon ((EGT L 225, 10.8.1992. )).