SKRIFTLIG FRÅGA E-3529/02

från Bartho Pronk (PPE-DE) till kommissionen

(10 december 2002)

Ämne: Lagstiftning om semesterersättning

I Belgien har en arbetstagare som till exempel under 2001 inte arbetade i Belgien ingen rätt till betald semester 2002. Den som från och med den 1 januari 2002 för första gången gick in på den belgiska arbetsmarknaden har under detta år ingen som helst rätt till betalt semester. Detta gäller inte bara personer med belgiskt medborgarskap utan också för dem från andra medlemsstater som vill utnyttja den fria rörligheten för arbetstagare inom gemenskapen (artikel 39 i fördraget), dock med skillnaden att detta gäller oberoende av tidigare arbete. Detta innebär diskriminering på grund av nationalitet. Kommissionen har också kunnat konstatera denna företeelse(1), men det är oklart vad kommissionen har vidtagit för åtgärder eftersom dessa bestämmelser fortfarande gäller i dag. Denna lagstiftning återfinns i det belgiska kungliga beslutet av den 30 mars 1967 om fastställande av genomförandebestämmelser för lagar om arbetstagares årliga semester och kungligt beslut av den 28 juni 1971 med anpassning och samordning av lagbestämmelser för arbetstagares årliga semester.

1. Står inte denna lagstiftning i strid med EU-lagstiftning, närmare bestämt artikel 39 i fördraget och artikel 7 i arbetstidsdirektivet (93/104/EG(2))?

2. Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit med anledning av sitt konstaterande i KOM(2000) 787?(3)

3. Kan kommissionen ange hur det inom EU ligger till med möjligheterna att överföra rätt till semesterersättning?

4. Har kommissionen för avsikt att lägga fram förslag om att (bättre) samordna de olika bestämmelserna i medlemsstaterna?

(1) KOM(2000) 787.

(2) EGT L 307, 13.12.1993, s. 18.

(3) KOM(2000) 787.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(20 januari 2003)

I artikel 7 i rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden(1) föreskrivs att varje arbetstagare har rätt till årlig betald semester under minst fyra veckor i enlighet med de villkor för intjänande och beviljande som föreskrivs i nationell lagstiftning eller praxis.

Enligt kommissionen överensstämmer den belgiska lagstiftningen med artikel 7 i direktivet. I denna artikel hänvisas uttryckligen till de villkor för intjänande och beviljande som föreskrivs i nationell lagstiftning eller praxis.

Enligt domstolens dom av den 26 juni 2001 i mål C-173/99(2) innebär en bestämmelse i en medlemsstat, vari stadgas om ett villkor för rätt till årlig betald semester som är sådant att det utgör hinder för själva uppkomsten av denna rätt för vissa arbetstagare, inte bara att en individuell rättighet som uttryckligen följer av direktiv 93/104/EG blir innehållslös, utan den står även i motsatsförhållande till målsättningen med direktivet (punkt 48 i domen). I den belgiska lagstiftningen begränsas emellertid inte rätten till en kortaste anställningsperiod, men det faktiska utövandet av denna rätt skjuts upp till påföljande kalenderår. Enligt kommissionens åsikt omfattas detta av artikel 7.1, slutet.

Beträffande frågan om överföring av rätt till betald semester föreligger det inte någon gemenskapslagstiftning om detta, och kommissionen har i nuvarande skede inte för avsikt att lägga fram förslag till ny lagstiftning på detta område.

(1) EGT L 307, 13.12.1993.

(2) Dom (sjätte avdelningen) av den 26 juni 2001. The Queen mot Secretary of State for Trade and Industry, ex parte Broadcasting, Entertainment, Cinematographic and Theatre Union (BECTU). Begäran om förhandsavgörande: High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Crown Office), Förenade kungariket. REG 2001 s. I-4881.