SKRIFTLIG FRÅGA E-2456/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(11 september 2001)

Ämne: Den spanska finansministerns uttalanden om de spanska autonoma regionernas befogenhet att instifta regler på skatteområdet

Den 27 juli 2001 undertecknade den spanska centralregeringen och regeringarna i de spanska autonoma regionerna ett finansieringsavtal som innebär en förnyelse och en ändring av det avtal som varit gällande under de föregående fem åren. Genom det nya avtalet överförs en viss andel av intäkterna från nya statliga skatter till de autonoma regionen. Det handlar i första hand om ett påslag på den statliga inkomstskatten (IRPF), som höjs från 30 till 33 procent, samt 35 procent av momsen och 40 till 100 procent (fossilbränslen, tobak och alkohol respektive elektricitet och registreringar) av vissa särskilda avgifter. Avtalet kan med rätta kritiseras för att det i praktiken gynnar de rikaste autonoma regionerna vars intäkter ökar snabbare och som därmed uppnår ett större ekonomiskt oberoende. Med avtalet kommer de rikaste regionerna att uppnå en dubbelt så hög grad av oberoende som de mindre utvecklade regionerna.

Avtalet kritiseras även för att det förvägrar de autonoma regionerna befogenheter att införa vissa regler på skatteområdet i samband med de nya avgifter som överlåts dem, nämligen med hänsyn till momsen och den särskilda avgiften på fossilbränslen. På denna kritik svarar den spanska finansministern att centralregeringen inte kan ge de autonoma regionerna större befogenheter att införa skatteregler eftersom detta skulle strida mot EU:s bestämmelser och har förbjudits av kommissionen. I sitt uttalanden har ministern uppenbarligen inte tagit hänsyn till att även om EU, enligt fördragen, ganska visst ansvarar för att konkurrensbestämmelserna för den fria marknaden efterlevs och därmed att beivra skatteprivilegier, är det inte i motsättning till vad ministern hävdat upp till EU:s gemensamma institutioner att avgöra vilka instanser inom landet statliga eller regionala skall ha befogenheten att reglera skatteområdet. Den frågan skall avgöras inom den enskilda staten. Kan kommissionen reda ut hur det förhåller sig i denna allvarliga fråga så att de autonoma regionerna, och i detta konkreta fall Galicien, ges möjlighet att agera i enlighet med såväl sin konstitutionella autonomi som EU:s regelverk?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(31 oktober 2001)

Inom ramen för reformeringen av finansieringssystemet för de autonoma regionerna (Communidades Autonomas) har de spanska myndigheterna vidtagit ett antal åtgärder på skatteområdet.

En av åtgärderna avser överföringen av en del av mervärdesskatteintäkterna och en del av intäkterna från den särskilda avgiften på råolja till dessa regioner. Det finns inga begränsningar på detta område i gemenskapsbestämmelserna. Medlemsstaterna får förfoga fritt över sina skatteintäkter och omfördela dem efter sina behov.

De flesta skattetekniska aspekterna av den typen av pålagor är harmoniserade. En verklig överföring av regleringsbefogenheter till de autonoma regionerna vore att ge dem möjlighet att stifta lagar om ändring av skattesatser. Enligt gällande gemenskapsbestämmelser om mervärdesskatt är det inte tillåtet för dessa autonoma regioner att fastställa differentierade mervärdesskattesatser. I artikel 12.3 a i sjätte momsdirektivet(1) föreskrivs att varje medlemsstat skall fastställa en enda grundskattesats. Medlemsstaterna får dessutom tillämpa en eller två reducerade skattesatser. Dessutom innebär principen om enhetlig mervärdesskattesats att skattesatsen i den enskilda medlemsstaten skall vara lika för omsättning av varor och tjänster. De enda avstegen från dessa principer är de noga angivna undantag av övergångsnatur som fastställs i artikel 28 i sjätte momsdirektivet(2) och som har godkänts enhälligt av rådet.

Enligt direktiven om punktskatter och domstolens praxis skall medlemsstaterna för varje produkt som omfattas av en harmoniserad punktskattestruktur på gemenskapsnivå tillämpa en enhetlig nationell skattesats som överstiger en minimiskattesats som fastställs i det berörda direktivet. Rådet får tillåta en medlemsstat att införa ytterligare regler om skattebefrielse eller nedsättning av skatten(3) om dessa är motiverade av social-, miljö- eller transportpolitiska hänsyn.

I mera allmänna ordalag bör det påpekas att enligt domstolens praxis(4) är medlemsstaterna i förhållande till gemenskapsrätten själva ansvariga för åtgärder som antagits av dess regioner. Det ankommer således på varje enskild medlemsstat att omgärda utövandet av lagstiftningsbehörigheten på detta område med tillräckliga garantier för att gemenskapsrätten respekteras, särskilt gemenskapsbestämmelserna om statligt stöd.

(1) Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, 13.6.1977) senast ändrat genom rådets direktiv 2001/4/EG av den 19 januari 2001 vad gäller den tidsperiod som grundskattesatsen för mervärdesskatt skall tillämpas (EGT L 22, 24.1.2001) samt rättelse (EGT L 26, 27.1.2001).

(2) Rådets direktiv 92/77/EEG av den 19 oktober 1992 med tillägg till det gemensamma systemet för mervärdesskatt och med ändring av direktiv 77/388/EEG (harmonisering av mervärdesskattesatser) (EGT L 316, 31.10.1992).

(3) Artikel 8.4 i rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor (EGT L 316, 31.10.1992), senast ändrat genom rådets direktiv 94/74/EG av den 22 december 1994 om ändring av direktiv 92/12/EEG om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, av direktiv 92/81/EEG om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor och av direktiv 92/82/EEG om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor (EGT L 365, 31.12.1994).

(4) Dom av den 14 oktober 1987 i mål C- 248/84, Tyskland mot kommissionen, rättsfallssamlingen s. 4013, och dom av den 8 mars 1988 i mål C-62/87 och 72/87, Exécutif régional wallon och SA Glaverbel mot kommissionen, rättsfallssamlingen s. 1573).