SKRIFTLIG FRÅGA E-3930/00

från Joaquim Miranda (GUE/NGL) och Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Skydd av den europeiska varvsindustrin

Vi känner väl till de svårigheter som den europeiska varvsindustrin går igenom, i synnerhet i Portugal. Oberoende av denna situation beslutade emellertid det portugisiska företaget Soflusa, som ingår i CP-gruppen och som ansvarar för färjeförbindelsen mellan Lissabon och Barreiro, att köpa in åtta nya färjor av katamarantyp. Dessa köptes av ett australiskt företag (Austral Ships) för ett totalbelopp som uppgick till nästan 10 miljarder escudos. Av detta belopp finansierades 60 procent delvis genom anslag ur gemenskapens fonder.

I den internationella anbudsinfordran som anordnades lämnades det bästa anbudet av Estaleiros Navais do Mondego i Portugal. Nämna företag fick t.o.m. meddelande om saken, men Soflusa valde att inte beakta resultatet av anbudsinfordran.

Vi ber därför kommissionen att informera oss om följande:

1. Hur kommer kommissionen att förhålla sig till det beslut som fattats av det portugisiska företaget Soflusa som föredrog ett australiskt varv även om detta val stod i strid med resultaten av en internationell anbudsinfordran?

2. Hur har kommissionen för avsikt att försvara intressena hos de europeiska varven, inbegripet de portugisiska, i situationer som den ovannämnda?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(1 mars 2001)

De uppgifter som frågeställarna lämnar är inte tillräckliga för att kommissionen skall kunna uttala sig om lämpligheten i det tillvägagångssätt som det portugisiska företaget Soflusa följt vid en upphandling av katamaranfartyg som tilldelades ett australiskt företag (Austral Ships).

Enligt gemenskapsrätten är direktiven för offentlig upphandling(1) tillämpliga om upphandlingen överstiger ett visst värde och den upphandlande enheten utgör en upphandlande myndighet i direktivens bemärkelse. Som upphandlande myndigheter i medlemsstaterna räknas stat, kommun och andra offentligrättsliga organ som definieras i direktiven.

Inget hindrar den upphandlande myndigheten från att tillåta att ekonomiska aktörer från länder utanför gemenskapen får tillträde till upphandlingen på samma villkor som aktörer som är etablerade i gemenskapen.

I det fall som frågeställarna nämner ligger visserligen upphandlingens värde gott och väl över tröskeln för tillämpning av direktiven om offentlig upphandling, men det framgår inte huruvida Soflusa är att anse som en upphandlande myndighet och därför skyldig att följa direktiven. Även om direktiven gäller, är det på grund av den ofullständiga dokumentationen inte möjligt att avgöra huruvida upphandlingen skett korrekt.

Kommissionen är fullt medveten om det kritiska läget för världens varvsindustri, vilket främst orsakats av illojal sydkoreansk affärspraxis, och dess inverkan på gemenskapens varv.

Kommissionen konstaterade i sin rapport av den 15 november 2000(2) att driftsstöd i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1540/98 av den 29 juni 1998 om fastställande av nya regler för stöd till varvsindustrin(3) inte löst problemet med den sydkoreanska praxisen. Bland de olika åtgärder som kommissionen föreslog åtog den sig dock att utreda möjligheterna att föreslå åtgärder för att lösa det sydkoreanska problemet i enlighet med förordningen.

Vid sitt sammanträde den 29 november 2000 bekräftade kommissionen att den motsätter sig alla förlängningar av driftsstöd. Den uttalade också att om den inte inom ramen för handelshinderförordningen kan förhandla fram en lösning med Sydkorea som är godtagbar för gemenskapen, kommer den att rapportera till rådet senast den 1 maj 2001 och föreslå att ärendet hänskjuts till Världshandelsorganisationen (WTO) och att gemenskapen där söker få gottgörelse för den illojala sydkoreanska praxisen. Dessutom kommer kommissionen samtidigt att föreslå en tillfällig, defensiv stödmekanism som är särskilt avsedd att motverka Sydkoreas illojala konkurrens under den tid det tar att handlägga ärendet inom WTO.

Kommissionen förklarade sig också villig att tillåta större användning av statligt stöd till forskning och utveckling inom varvsindustrin, och erinrade om att omfattande medel finns tillgängliga inom gemenskapens ramprogram för forskning. Vidare kan gemenskapens varv fortfarande utnyttja andra stödmöjligheter såsom investeringsstöd till innovation, regionalt investeringsstöd för modernisering av befintliga varv samt stöd till omstrukturering och nedläggning där så krävs för att stödja strukturanpassning och övergång till annan verksamhet.

Dessa åsikter framfördes till rådet (industri) den 5 december 2000. Rådet välkomnade kommissionens beslutsamhet att ta itu med den illojala sydkoreanska konkurrensen och uppmärksammade kommissionens förslag i frågan.

Det operativa programmet för regionen Lisboa e Vale do Tejo omfattar i sitt område III, åtgärd 3.17 projekt för förbättrade inre vattenvägar mellan Tejos båda stränder i höjd med Lissabon. Projekten har ännu inte anmälts till kommissionen. Den kan därför varken bekräfta eller förneka den andel på 60 % gemenskapsfinansiering som frågeställarna nämner. Eftersom gemenskapens finansiering av åtgärden i genomsnitt uppgår till 48,8 % och eftersom projekten antagligen kommer att generera intäkter, kan andelen för finansiering av just dessa projekt under inga omständigheter överskrida 50 %.

(1) Det direktiv som eventuellt skall tillämpas på denna upphandling är rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 199, 9.8.1993 i dess ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/52/EG av den 13 oktober 1997 om ändring av direktiven 92/50/EEG, 93/36/EEG och 93/37/EEG om samordning av förfarandena vid tilldelning av kontrakt vid offentlig upphandling av tjänster, varor samt bygg- och anläggningsarbeten, EGT L 328, 28.11.1997.

(2) KOM(2000) 730, slutlig.

(3) EGT L 202, 18.7.1998.