SKRIFTLIG FRÅGA E-3916/98

från Viviane Reding (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Vertikala begränsningar inom sektorn för öl

Kommissionen har som bekant för avsikt att, inom ramen för den planerade reformen vad gäller tillämpningen av EG-fördragets konkurrensregler, föreslå en generell skärpning av de vertikala begränsningarna.

Är kommissionen medveten om att den föreslagna begränsningen till 40 % av marknadsandelarna kan få till följd att samtliga bryggerier i Luxemburg får upphöra med sin verksamhet? Enskilda bryggerier besitter där mer än 40 % av marknadsandelarna och kommer alltså i fortsättningen inte att kunna ingå undantagskontrakt. Konkurrerande företag i större regioner vars marknadsandelar understiger 40 %-gränsen men vars produktion med råge överstiger hela Luxemburgs, kommer däremot att kunna ingå sådana kontrakt. De små luxemburgska bryggerierna klarar då inte längre konkurrensen med och kampen om överlevnad mot de "stora" som har stora medel till sitt förfogande. Detta kan inte vara målsättningen med bestämmelserna och bör beaktas av kommissionen.

Har kommissionen för avsikt att anpassa sin definition av marknaden till verkligheten, det vill säga definiera den som inre marknad (och då naturligtvis med ett lägre referensvärde för marknadsandelen) så att en verklig konkurrens mellan företagen slutligen kan äga rum? Om inte, vore det inte lämpligt att ta de överregionala aspekterna av reformen i betraktande?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(10 februari 1999)

Parlamentsledamoten ställer en rad frågor om kommissionens förslag om att ändra konkurrensreglerna när det gäller vertikala begränsningar. Nedan redogörs för innehållet i förslagen.

Den 30 september 1998 antog kommissionen ett meddelande(1) där det framgår vilka ändringar som den vill göra i reglerna om vertikala begränsningar. Förslaget innebär en omläggning mot ett mer ekonomiskt synsätt. Detta har allmänt stöd och har blivit nödvändigt till följd av en rad strukturella svagheter i de nuvarande gruppundantagsförordningarna, däribland den som gäller ölleveranskontrakt.

Den största svagheten ligger i att de gällande gruppundantagsförordningarna gör undantag utan hänsyn till företagens marknadsmakt. Det görs ingen skillnad mellan en femprocentig och en nittiofemprocentig marknadsandel. Detta är inte god konkurrenspolitik och måste ändras. Kommissionens erfarenhet är att vertikala begränsningar kan antas ha enbart gynnsamma effekter i de fall företagen inte har någon marknadsmakt. I de fall där företag faktiskt har marknadsmakt kan vertikala begränsningar emellertid utnyttjas i såväl positiva och konkurrensfrämjande syften som i konkurrensbegränsande syften, exempelvis till att utestänga konkurrenter från marknaden.

Kärnan i kommissionens förslag1 är en gruppundantagsförordning som kommer att omfatta alla former av vertikala begränsningar i alla branscher och såväl slutprodukter som produktionsvaror och tjänster. Det nya ekonomiskt inriktade synsättet kräver att gruppundantag begränsas till att omfatta företag som har marknadsmakt. Det enda kriterium som är praktiskt användbart och som allmänt används i konkurrenspolitiken världen över är marknadsandelen på den relevanta marknad där karteller eller monopolistiska beteenden förekommer (den s.k. antitrust-marknaden) eller index som beräknas på grundval av marknadsandelar. Samtidigt som det erkänns att marknadsandel och marknadsmakt inte är samma sak, kan det förstnämnda begreppet användas för att definiera en skyddad marknad, det vill säga ge en antydan om när en brist på betydande marknadsmakt kan förmodas föreligga.

Att som kriterium välja den relevanta antitrust-marknaden innebär inte någon diskriminering av företag som är verksamma på mindre marknader. Det behandlar företag med liknande marknadsandelar på samma sätt, oberoende av om de är verksamma på samma eller olika marknader. Det vore inte bra att, som parlamentsledamoten föreslår, begränsa marknaden utifrån geografiska kriterier.

I meddelandet föreslås att ett eller två tröskelvärden för marknadsandelar skall införas och begränsa gruppundantagen. I förslaget lämnas frågan öppen om man skall införa ett system med ett eller två tröskelvärden och storleken på värdena. Kommissionen föreslår 20 % och 40 % i ett system med två tröskelvärden och ett tröskelvärde någonstans mellan 25 % och 35 % om man väljer ett system med ett tröskelvärde. Detta skapar trygghet för företag med marknadsandelar under tröskeln. Det återskapar avtalsfriheten och gör det möjligt för företag att välja de distributionsformer som är kommersiellt mest intressanta. Eftersom de flesta marknader är konkurrensutsatta och det stora flertalet företag har blygsamma marknadsandelar kommer rättssäkerheten att öka och de administrativa kostnaderna att minska. Resultatet kommer inte att bli att antalet avtal om vertikala begränsningar minskar och det är inte heller avsikten.

Det föreslagna nya gruppundantaget kommer inte att medföra att bryggare med marknadsandelar över tröskelvärdet nödvändigtvis behöver frukta att deras avtal blir ogiltiga eller att anmälningsskyldighet införs.

Att en vertikal begränsning inte omfattas av gruppundantaget innebär inte en presumtion om att den är olaglig. Begränsningen i fråga kanske inte alls är konkurrensbegränsande eller den omfattas kanske inte av artikel 85.1 i EG-fördraget. Begränsningen kanske omfattas av artikel 85.1, men något av undantagen i artikel 85.3 kan vara tillämpligt. Kommissionen kommer att ge ut riktlinjer för tillämpningen av konkurrensreglerna ovanför tröskelvärdet för att klargöra sin framtida politik mot denna typ av företag.

Företag med marknadsmakt över tröskelvärdet kanske måste anpassa vissa avtal om det, vid en granskning av deras marknad, visar sig att detta är nödvändigt för att säkra tillträdet till och konkurrensen på marknaden. Men ett sådant skydd för konkurrensen kommer att vara bra för konsumenterna och, på längre sikt, för sysselsättningen genom att näringslivets konkurrenskraft säkras.

(1) KOM(98) 544 slutlig.