ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1815/00

från Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen

(8 juni 2000)

Ämne: Märkning av nougat

I Spanien har det uppstått viss förvirring kring tolkningen av bestämmelserna i direktiv 97/4(1) och 1999/10(2) om märkning av livsmedel och deras införlivande i spansk lagstiftning. Nougattillverkarna vet inte om innehållsangivelsen (mandel, honung och äggvita) skall röra mängden i det ögonblick ingredienserna tillsätts processen eller mängden i den färdiga produkten eftersom själva tillverkningsprocessen producerar visst svinn, inte minst vad gäller mandeln.

Vilket skede i tillverkningsprocessen av nougat bör mängdangivelserna hänvisa till enligt ovan nämnda direktiv mängden i det ögonblick ingredienserna tillsätts processen eller mängden i den färdiga produkten?

(1) EGT L 43, 14.2.1997, s. 21.

(2) EGT L 69, 16.3.1999, s. 22.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(24 juli 2000)

I artikel 7.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel(1) (som tar upp bestämmelserna i direktiv 97/4/EG) preciseras att mängden av en ingrediens eller en kategori av ingredienser som används vid tillverkningen eller tillagningen av ett livsmedel motsvarar mängden av ingrediensen eller ingredienserna då tillverkningen påbörjades.

De undantag som föreskrivs i kommissionens direktiv 1999/10/EG av den 8 mars 1999 omfattar särskilda fall som t.ex. flyktiga ingredienser, ingredienser som används i koncentrerad, torkad eller ombildad form vid tillverkningen, eller livsmedel som förlorat avsevärda mängder vatten. För alla andra ingredienser bör den mängd som används vid tillverkningen i princip vara om inte identisk så åtminstone ligga nära den mängd som finns i den färdiga produkten, angivet i procent av produktens totala vikt.

Kommissionen har ingen information om de tekniska anledningarna till minskningen av mängden mandel vid tillverkningen av nougat, eller hur stor minskningen är. Kommissionen anser dock att mängden mandel som står på etiketten nougat skall vara i princip identisk med mängden som produkten faktiskt innehåller, om inte särskilda tekniska anledningar berättigar att undantagsreglerna som föreskrivs i direktiv 1999/10/EG tillämpas.

(1) EGT L 109, 6.5.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1430/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(3 maj 2000)

Ämne: Befogenhet att granska Europeiska investeringsbanken

Kan kommissionen förklara bakgrunden till beslutet att dra Europeiska investeringsbanken inför EG-domstolen tidigare i år, och upplysa om den anser att förändringar av fördraget bör göras vid nästa regeringskonferens för att ge revisionsrätten befogenhet att granska all verksamhet inom Europeiska investeringsbanken?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(8 juni 2000)

Bakgrunden till den talan som kommissionen väckt mot Europeiska investeringsbanken (EIB) framgår av den detaljerade sammanfattning som har publicerats.(1)

EIB:s revisionsförfaranden i fråga om transaktioner som bekostas med egna medel framgår av bankens stadga, i synnerhet artiklarna 14 och 9. I artikel 14 anges uppgifterna för bankens revisionskommitté. I artikel 9 sägs att bankens råd skall godkänna årsrapporten samt balansräkningen och resultaträkningen. För att ändra stadgan och ge revisionsrätten behörighet att revidera EIB:s räkenskaper krävs en ändring av EG-fördraget (stadgan ingår i ett protokoll som fogats till EG-fördraget).

Det är medlemsstaterna som i sista hand avgör huruvida EIB fullt ut skall omfattas av revisionsrättens revision och huruvida EG-fördraget skall ändras.

De transaktioner som EIB genomför med fullmakt revideras av revisionsrätten enligt trepartsöverenskommelsen, som förnyades förra året.

(1) EGT C 122, 29.4.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2014/00

från Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) till kommissionen

(21 juni 2000)

Ämne: Turism och Europeiska stadgan för småföretag

Europeiska rådet i Lissabon uppmanade ministerrådet och kommissionen att utarbeta en europeisk stadga för småföretag och se till deras behov samt erkänna den betydelsefulla potential som dessa har i skapandet av sysselsättning.

Kommer rådet i detta sammanhang att ta hänsyn till den särskilda karaktär som företag inom turistindustrin har på grund av deras säsongsbetoning och särskilda betydelse i att stärka sysselsättningen och utvecklingen av missgynnade regioner i Europa?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(20 juli 2000)

På Europeiska rådets möte i Feira den 1920 juni 2000 välkomnade stats- och regeringscheferna Europeiska stadgan för småföretag. Detta understryker att det på högsta nivå finns ett starkt engagemang för behoven hos småföretagen, vilka betraktas som ryggraden i EU:s ekonomi. I EU uppfattas småföretagen, även resebyråer, som en drivkraft för tillväxt och en källa till sysselsättning i alla branscher. I stadgan anges gynnsamma villkor för att småföretag skall utvecklas och växa, även i mindre gynnade EU-regioner. Stadgan omfattar således alla små och medelstora företag i alla sektorer, i alla regioner, vilket definitivt betyder att även turistnäringen omfattas i sin helhet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2181/00

från Bertel Haarder (ELDR) till kommissionen

(3 juli 2000)

Ämne: Vilken myndighet är ansvarig för kontrollen av CE-märkta fritidsbåtar?

1. Ponera att en fritidsbåt är byggd i ett medlemsland, CE-märkt av ett behörigt organ i ett annat medlemsland, och att en medborgare i ett tredje medlemsland väcker talan i detta land rörande allvarliga brister i båtens konstruktion. Kan kommissionen tala om vilken myndighet som är ansvarig i detta fall och vilka principer som gäller?

2. Det svenska sjöfartsverket tolkar artikel 7.1 i direktiv 94/25/EG(1) på så sätt att myndigheterna endast är skyldiga att kontrollera produkter innan de släpps ut på marknaden eller i samband med att de släpps ut på marknaden. Kan kommissionen bekräfta att denna tolkning av direktivet är korrekt? Om så är fallet, ger CE-märkningen då det konsumentskydd som direktiv 94/25/EG är avsett att ge?

(1) EGT L 164, 30.6.1994, s. 15.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(7 september 2000)

1. I det fall frågeställaren tar upp skall tillverkaren eller dennes ombud i den medlemsstat där båten först släpptes ut på marknaden svara för att produkten följer gällande lag.

De principer som är tillämpliga i en tvist mellan säljare och köpare om köp av en påstått defekt produkt är de som gäller för allmänt produktansvar, i enlighet med de normala civilrättsliga förfaranden som anges i köpeavtalet.

Om dessutom de allvarliga brister i båtens konstruktion som frågeställaren nämner är sådana att båten inte uppfyller säkerhetskraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/25/EG av den 16 juni 1994 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar i fråga om fritidsbåtar(1), får behörig nationell myndighet i den medlemsstat där produkten först släppts ut på marknaden vidta skyddsåtgärder enligt artikel 7 i direktivet.

2. Som svar på frågeställarens andra fråga om tolkningen av artikel 7.1 i direktivet kan kommissionen bekräfta att de nationella tillsynsmyndigheternas uppgift, i enlighet med direktiven enligt den nya metoden (varav direktiv 94/25/EG är ett), är att kontrollera produkterna efter det att de släppts ut på marknaden men innan de tagits i bruk, dvs. så länge de befinner sig i distributionskedjan. Tyvärr är frågeställarens formulering i samband med inte tillräckligt tydlig för att låta kommissionen avgöra huruvida den nämnda tolkningen är korrekt.

Under alla omständigheter anbringas CE-märkningen av tillverkaren som tecken på att produkten följer kraven i fritidsbåtsdirektivet, vilket i sin tur grundas på artikel 95 i fördraget (f.d. artikel 100a), och detta ger sammantaget ett starkt konsumentskydd.

(1) EGT L 164, 30.6.1994, s. 15.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1612/00

från Gorka Knörr Borràs (Verts/ALE) till kommissionen

(29 maj 2000)

Ämne: Mål 2-områden

För några dagar sedan blev det känt att 62 procent av Spanien inte längre kommer att tilldelas några medel ur strukturfonderna på grund av den kommande utvidgningen av EU.

Är kommissionen medveten om vilka effekter utvidgningen kommer att få i och med detta och hur den rent konkret kommer att påverka de områden i Spanien som idag är mål 2-områden?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(10 juli 2000)

När det gäller Spanien fastställdes vilka områden som skulle omfattas av strukturfondernas mål 2 under programplaneringsperioden 20002006 genom kommissionens beslut 2000/264/EG av den 14 mars 2000(1). I artikel 4.11 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(2) slås fast att denna förteckning över områden skall gälla till och med den 31 december 2006. Om det uppstår en allvarlig kris i en region får kommissionen på förslag av en medlemsstat under år 2003 göra ändringar i förteckningen över områden, men utan att utöka befolkningsandelen inom varje region.

Av ovannämnda bestämmelser framgår att den totala befolkningen som omfattas av mål 2 i Spanien fram till slutet av år 2006 inte kommer att påverkas av utvidgningen. När det gäller perioden efter år 2006 kommer man i den andra sammanhållningsrapporten som kommissionen skall anta i slutet av detta år, i enlighet med artikel 159 i EG-fördraget (f.d. artikel 130b), att analysera regionernas situation i en utvidgad union samt lägga fram ett antal förslag till riktlinjer för den framtida sammanhållningspolitiken.

(1) EGT L 84, 5.4.2000.

(2) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2180/00

från Jaime Valdivielso de Cué (PPE-DE) till kommissionen

(7 juli 2000)

Ämne: Varvsindustrin

Den 18 maj 2000 upprepade kommissionsledamoten för konkurrensfrågor Mario Monti att stöden till varvsindustrin inte kommer att kunna förlängas efter år 2000.

Den illojala konkurrens som vi får utstå från länder som Korea har påvisats i var och en av de rapporter som Europeiska kommissionen utarbetat i detta ärende och särskilt i den rapport som utgavs den 14 april 2000. Vilka åtgärder skall vidtas för att stärka produktionen och konkurrenskraften vid våra varv inom Europeiska unionen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(13 september 2000)

Kommissionen vill understryka att konkurrenskommissionärens uttalanden om stöd vid rådets (industri) möte den 18 maj 2000 endast gällde driftstöd till varv inom gemenskapen. Enligt rådets förordning nr 1540/98 om fastställande av nya regler för stöd till varvsindustrin(1) skall denna stödform avskaffas senast i slutet av 2000. I förordningen finns emellertid bestämmelser om flera andra stödformer som på vissa villkor kan ges till varvsindustrin fram till 2003, bland annat nedläggnings- och omstruktureringsstöd, stöd till forskning och utveckling, innovationsstöd samt regionalt investeringsstöd för att förbättra och modernisera befintliga varv.

Kommissionen är också oroad över illojal konkurrens från Korea. Rådet välkomnade det nyligen träffade bilaterala avtalet med Korea som ett första steg mot att återupprätta rättvisa konkurrensvillkor. Rådet ansåg vidare att avtalet, och om nödvändigt andra lämpliga bilaterala åtgärder och handelsåtgärder, skall genomföras kraftfullt för att uppnå detta. Kommissionen har redan inlett ett samrådsförfarande i enlighet med avtalet och kommer att rapportera till rådet före september månads utgång.

Kommissionen anser att de stöd som nämnts ovan är bättre lämpade för att hjälpa gemenskapens varv att förbättra sin produktivitet och konkurrenskraft än fortsatta driftstöd.

(1) EGT L 202, 18.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2242/00

från Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) och Maria Martens (PPE-DE) till kommissionen

(5 juli 2000)

Ämne: Medlemsstaternas lagstiftning om utlåning av museiföremål

Vet kommissionen om att det är förenat med särskilda svårigheter för museerna i de olika medlemsstaterna av EU att arrangera gemensamma tältutställningar, eftersom medlemsstaterna har en mycket restriktiv lagstiftning för utlåning av museiföremål?

Det frisiska museet i Leeuwarden måste exempelvis använda två år för att kunna arrangera tältutställningen Koningin van de Noordzee (Nordsjöns drottning), till följd av denna restriktiva lagstiftning inom EU:s medlemsstater.

Är kommissionen beredd att verka för att lagstiftningen skall kunna harmoniseras på ett sådant sätt att det skall gå lättare att låna ut museiföremål och arrangera gemensamma tältutställningar inom unionen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(8 september 2000)

Kommissionen vill fästa parlamentsledamotens uppmärksamhet vid det faktum att överflyttningar av konstverk mellan muséer i olika medlemsstater kan stöta på hinder i form av gällande nationella lagstiftningar som tillkommit för att skydda nationella konstskatter. Med stöd av artikel 30 (f.d. artikel 36) i EG-fördraget godkänns nämligen åtgärder som förbjuder eller begränsar import, export eller transitering av gods, om de kan rättfärdigas av behovet av att skydda nationella konstskatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde, och under förutsättning av att de står i proportion till det mål man vill uppnå. Kommissionen vill understryka att sedan den 1 januari 1993 kan dessa åtgärder inte längre innefatta kontroller vid gemenskapens inre gränser. Det är därför gemenskapen har antagit rådets förordning (EEG) nr 3911/92 om export av kulturföremål(1), och rådets direktiv 93/7/EEG om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium(2).

Kommissionen vill underrätta parlamentsledamoten om att den inom ramen för den inre marknadens genomförande och funktion är beredd att rikta särskild uppmärksamhet på de svårigheter som har att göra med överflyttningar mellan muséer, även om den för närvarande ännu inte har påbörjat översynen av en eventuell harmonisering av lagstiftningarna när det gäller lån av konstverk mellan muséer.

Kommissionen vill för övrigt påpeka, att då gemensamma utställningar mellan muséer anordnas, finns det möjlighet att få stimulansåtgärder för det kulturella området från gemenskapen. Men dessa insatser kan inte, i kraft av artikel 151 (tidigare artikel 128) i EG-fördraget, bestå av en harmonisering av medlemsstaternas lagar och förordningar.

(1) EGT L 395, 31.12.1992.

(2) EGT L 74, 27.3.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1099/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(7 april 2000)

Ämne: Medel till Kosovo

Anser kommissionen att anslagen för att på nytt bygga upp och utveckla Kosovo kan komma att påverka EU:s förmåga att tillhandahålla absolut nödvändiga medel åt de fattigaste länderna i världen?

Svar från Chris Patten på kommissionens vägnar

(25 maj 2000)

Kommissionen tror inte att den föreslagna anslagsnivån för återuppbyggnaden av Kosovo kommer att påverka gemenskapens förmåga att tillhandahålla nödvändiga medel åt de fattigaste länderna i världen.

Vid förslaget till anslag för Kosovo har hänsyn tagits till följande tre faktorer:

- Den prioritering som gemenskapen ger till närliggande länder i Europa.

- Programmens inriktning på fattigdomsbekämpning. Exempelvis har ökningarna av anslagen till programmen i Asien kunnat vidmakthållas eftersom dessa program är starkt inriktade på att lindra fattigdomen.

- De olika programmens tidigare och nuvarande resultat i fråga om upptagningsförmåga och utvecklingseffekter.

De totala anslag som föreslagits till budgetrubrik 4 för perioden 20002006 utgör en ökning jämfört med den förra perioden (19931999).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0896/00

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(22 mars 2000)

Ämne: Föroreningar från en betongfabrik i O Corgo (Lugo, Galicien)

I O Corgo (Lugo, Galicien) håller man på att uppföra en betongfabrik utan arbets- och verksamhetstillstånd. Fabriken släpper dagligen ut 7 500 liter förorenat vatten, direkt i floderna Chamoso och Da Lama. Samtidigt håller de lokala myndigheterna på att konstruera en strand vid floderna.

Strandanläggningen får stöd från gemenskapsfonderna (Proder-programmet, programmet för utveckling och diversifiering av landsbygdsområden, som delvis finansierades med medel från gemenskapsfonderna EUGFJ-garantisektionen och ERUF, Europeiska regionala utvecklingsfonden, mellan åren 19961999. Detta projekt förvaltas nu av Proder Minho under provinsregeringen i Lugo. Anser kommissionen att EU måste ingripa så att naturen respekteras?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(24 maj 2000)

Kommissionen önskar påpeka för parlamentsledamoten att insatser inom ramen för projekt som är samfinansierade av gemenskapsmedel måste uppfylla kraven enligt gällande förordningar, i synnerhet förordning (EG) nr 1260/1999 om allmänna bestämmelser

för strukturfonderna(1), i fråga om skydd och förbättring av miljön. Kommissionen kommer att överlämna innehållet i uppgifterna till de spanska myndigheterna. Enligt rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö(2) krävs att förorening genom utsläpp av 17 ämnen upphör (förteckning I) samt att förorening genom ett stort antal andra ämnen minskas (förteckning II). Ytterligare information krävs för att bedöma om överträdelse skett av direktivets bestämmelser i just detta fall.

I gemenskapslagstiftningen om badvattnets kvalitet längs stränder (sötvatten eller havsvatten) (rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten(3)) ställs kvalitetsmål upp för badvatten. Medlemsstaterna åläggs att respektera dessa samt att regelbundet övervaka kvaliteten för alla badområden och de skall varje år rapportera om utfallet av övervakningen till kommissionen. Dessutom uppmanas kommissionen att offentliggöra det årliga utfallet av övervakningen av kvaliteten i hela gemenskapen (senaste rapporten i maj 1999, nästa rapport i maj 2000). Rapporten finns även tillgänglig på Internet.

Beträffande Lugoområdet längs floden Mino i Galicien finns för närvarande fem områden identifierade som badområden och de övervakas regelbundet. I den senaste rapporten, som offentliggjordes 1999, visas att vattenkvaliteten för alla fem uppfyller direktivets krav. En industriell verksamhet medför inte något undantag från medlemsstaternas skyldighet att vidta varje åtgärd för att uppfylla kvalitetskraven. Genom direktivet om badvatten ges två alternativ antingen är vattenkvaliteten säkrad även under de nya omständigheterna eller så måste stranden stängas, dvs. ett formellt badförbud skall utfärdas.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.

(2) EGT L 129, 18.5.1976.

(3) EGT L 31, 5.2.1976.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1675/00

från Jillian Evans (Verts/ALE) till kommissionen

(29 maj 2000)

Ämne: Rörelsehindrade flygresenärer

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit för att se till att rörelsehindrade flygresenärer inte på något sätt diskrimineras när de reser med flygarrangörer inom Europeiska unionen? Vilka åtgärder har den i synnerhet vidtagit för att se till att rörelsehindrade har tillträde till flygplatser och kommersiella flygningar samt att man tillhandahåller service för rörelsehindrade?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(11 juli 2000)

Kommissionen prioriterar flygpassagerarnas rättigheter, och däribland även de funktionshindrade, och vill se till att dessa kan dra full fördel av gemenskapens luftfartspolitik. Därför antog man den 21 juni 2000 ett meddelande om skydd av flygpassagerarnas intressen i Europeiska unionen(1). Kommissionen föreslår lagstiftning som bland annat kommer att garantera gratis tillgång till särskild hjälp för funktionshindrade, t.ex. hjälp med att ta sig till och från flygplanet. Dessutom skall lagstiftningen garantera att de inte vägras gå ombord, förutsatt att de anmält sitt funktionshinder när de köpt biljetten, och erhållit bekräftelse. I meddelandet förespråkar kommissionen kraftigt att flygbolag och flygplatser antar frivilliga koder och tjänstekvalitetsnormer, som även täcker tjänster för personer med funktionshinder. Efter att ha granskat de ställningstaganden som kommit in till följd av meddelandet kommer kommissionen att föreslå konkreta åtgärder.

(1) KOM(2000) 365.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1441/00

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(10 maj 2000)

Ämne: Import av transgena bomullsfrön

Den 29 mars uppgav källor från organisationen Greenpeace att Spanien importerar transgena bomullsfrön. Det finns misstankar om att detta även förekommer i Grekland och Italien.

Vad ämnar kommissionen att vidta för åtgärder mot detta? Vilka kontrollmekanismer förfogar Europeiska gemenskapen över för att förhindra införsel av detta slags frön som inte är tillåtna av EU?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(30 juni 2000)

De grekiska myndigheterna har meddelat kommissionen om import av frön av ej genetiskt modifierade bomullstyper innehållande orenheter från genetiskt modifierade bomullsfrön. Kommissionen har inte fått sådana uppgifter från Spanien eller Italien.

Inga genetiskt modifierade bomullstyper har hittills godkänts för utsläppande på marknaden, enligt del C i direktiv 90/220/EEG av den 23 april 1990 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön(1). Två ansökningar gällande utsläppande på marknaden av insektsresistent och herbicidtolerant bomull har lämnats in till tillsynskommittén för utlåtande, men har inte mottagit något positivt yttrande.

Enligt gällande gemenskapslagstiftning är det förbjudet att saluföra och även importera frön som består av eller innehåller genetiskt modifierade material som inte har godkänts i gemenskapen enligt rådets direktiv 90/220/EEG eller liknande produktspecifika gemenskapsbestämmelser. Detta gäller även frösorter som innehåller orenheter av ej godkända, genetiskt modifierade material.

Kommissionen avser att i enlighet med i gemenskapen gällande frölagstiftning anta renhetsstandarder för tillfällig förekomst av genetiskt modifierade frön och även särskilda märkningskrav för frön vad gäller genetiskt modifierat material (bilaga till kommissionens vitbok om livsmedelssäkerhet(2), punkt 77). Detta skulle då garantera att dessa standarder och märkningskrav integrerades i det officiella tillståndsförfarandet för frön som producerats inom gemenskapen. Samma åtgärder skulle också införas i likvärdighetsordningen för frön som reglerar kraven på frön som importeras till gemenskapen.

Till dess skall medlemsstaterna, i enlighet med sin allmänna förpliktelse att tillse att gemenskapslagstiftningen följs, utvärdera riskerna för eventuell förekomst av ej godkända, genetiskt modifierade material. Vid misstanke därom skall de också utföra lämpliga tester med avsikt att stoppa smittade partier och förhindra dem från att saluföras och användas.

Förutom de obligatoriska kontrollerna enligt relevanta gemenskapsbestämmelser kan medlemsstaterna i förfarandena för import från tredje länder ensidigt införa ytterligare kontroller av om gemenskapslagstiftningen följs. De kan också vidta lämpliga åtgärder vid konstaterade överträdelser av gemenskapslagstiftningen.

(1) EGT L 117, 8.5.1990.

(2) KOM(1999) 719 slutlig.