SKRIFTLIG FRÅGA E-3782/97 från Reimer Böge (PPE), Lutz Goepel (PPE), Agnes Schierhuber (PPE), Honor Funk (PPE), Christa Klaß (PPE), Hedwig Keppelhoff-Wiechert (PPE) och Xaver Mayer (PPE) till kommissionen (21 november 1997)

Ämne: Exportbidrag för avelsboskap (nötkreatur)

Exportbidragen för levande nötkreatur ges också - i proportion till deras vikt - till avelsboskap. Tilldelningsreglerna samt löptiden för exportlicensen motsvarar de som gäller för slaktdjur. De minskningar av exportbidragen som skett hittills och de kommande prissänkningar på nötköttsområdet som omtalas i Agenda 2000, som kommer att leda till ytterligare nedskärningar för exportbidragen, belastar även exporten av avelsboskap, trots att exportsituationen för avelsboskap i princip skall bedömas på ett annat sätt än situationen för slaktdjursexporter. Kommissionen anmodas meddela:

1. om bestämmelser som gör åtskillnad på avelsboskap och på nötkreatur till slakt kommer att föreskrivas för exportbidrag, och för tilldelning av licenser och dessas löptid, inom ramen för anpassningen av den gemensamma marknadsordningen för nötkött?

2. om avsikten inte är bestämmelser som gör åtskillnad, vilka skäl talar emot

- att exportbidragens ursprungliga storlek, som differentieras beroende på levande vikt, kommer att behållas för avelsboskap, eftersom dessa exporter avlastar den inre marknaden för nötkött och den huvudsakliga anledning för att skära ned exportbidragen - den höjda efterfrågan på exportlicenser för nötkreatur till slakt - inte gäller för avelsboskap?

- att förbättra tilldelningsreglerna och att förlänga exportlicenserna till att åtminstone gälla i fyra månader, eftersom tiden för att avsluta affären från order till leverans vanligtvis är längre när det gäller avelsboskap?

- att beviset på att djuret exporteras för avelsändamål kan utfärdas i form av ett avelsbevis av avelsföreningarna, som sedan efter exporten och innan exportbidraget utbetalas skickar detta för dubbelkontroll till avelsföreningen?På så sätt skulle det bevis som avelsföreningarna i tredje land skall utfärda på att avelsdjuren exporteras för att användas för avel falla bort, eftersom det i vissa tredje länder inte finns några avelsföreningar som kan intyga införandet i avelsboken där, eller där det inte förs några avelsböcker.

3. om de aktuella WTO-bestämmelserna om handel med jordbruksprodukter tillåter olika behandling av avelsdjur och slaktdjur vid främjande av exporter och om kommissionen avser att inom ramen för nästa förhandlingsrunda verka för att en sådan behandling som gör åtskillnad kommer till stånd?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (7 januari 1998)

1. Fram till slutet av 1994 var bidragsnivåerna för renrasiga avelsdjur och handjur avsedda för slakt lika höga. Från och med 1995 har dock bidragsnivån för den förra kategorin inte sänkts lika mycket som för den senare, vilket beror på att man velat upprätthålla exporten av renrasiga avelsdjur.

Nuvarande bidragsnivåer (ecu per kg)

Renrasiga avelsdjur: 58,50 Övriga handjur: 52,00 Övriga hondjur: 28,00

Kommissionen har haft allvarliga problem med att inte överskrida det exporttak som fastställdes i avtalet från Uruguayrundan. Denna fråga diskuterades ingående i början av 1997 med företrädare för och medlemmar i olika europeiska kötthandelsorganisationer. Efter att dessa diskussioner avslutats drog kommissionen slutsatsen att den nödvändiga giltighetstiden för exportlicenser skulle vara 75 dagar för levande nötkreatur och förädlade produkter och 30 dagar för nötkött. Vad gäller öppna anbudsinfordringar i tredje länder är exportlicensens giltighetstid fyra månader från och med det datum licensen utställdes (från och med det datum ansökan om licens lämnades in).

2. Kommissionen anser att exporten av renrasiga avelsdjur är mer beroende av olika program för att förbättra besättningarnas kvalitet och utöka deras storlek i importlandet än av nivån på exportbidraget.

Som redan nämnts gäller inte samma bidragsnivåer för avelsdjur som för djur avsedda för slakt. På grund av det stora antalet licensansökningar sänktes bidragsnivån från och med den 27 september respektive den 25 oktober 1997. Den första sänkningen på 10 % omfattade inte renrasiga avelsdjur. Vid den andra sänkningen minskades bidragsnivån för renrasiga avelsdjur och nötkreatur av hankön mindre än för djur avsedda för slakt (*5 % jämfört med *15 %).

Under 1995 och 1996 steg exporten av renrasiga avelsdjur till 135 000 respektive 139 000 djur. Med undantag för 1991 är dessa de högsta nivåer som någonsin noterats.

I enlighet med de skyldigheter som följer av WTO-avtalet kan gemenskapen bara bevilja exportbidrag för en begränsad mängd nötkreatur och nötkött. Det ligger visserligen i gemenskapens intresse att använda GATT-kvoten fullt ut, men denna kvot får å andra sidan inte överskridas. Man bör därför söka sig fram till en medelväg.

I enlighet med artikel 3 a och 3 b i kommissionens förordning (EEG) nr 2342/92 om import av renrasiga avelsdjur av nötkreatur från tredje land och beviljande av exportbidrag för detta samt om upphävande av förordning (EEG) nr 1544/79 ((EGT L 227, 11.8.1992, s. 12. )) är beviljandet av bidrag beroende av att man kan visa upp ett härstamningsbevis (utfärdat av den sammanslutning, organisation eller det officiella organ i medlemsstaten som förvaltar stamböckerna) samt det hälsointyg för renrasiga avelsdjur som krävs av det tredje land som är bestämmelseland. Förordningen innehåller inte någon bestämmelse om att de exporterade djuren skall föras in i en stambok i det tredje land som är bestämmelseland.

Eftersom renrasiga avelskvigor och avelskor får högre bidrag än andra levande djur av honkön, är det nödvändigt att genom vissa kontrollåtgärder se till att de exporterade djuren inte slaktas direkt efter ankomsten till det tredje land som är bestämmelseland.

3. Det är tillåtet enligt WTO-avtalet att ha differentierade bidragsnivåer. Bidraget för renrasiga avelsdjur ligger till exempel högre än det för slaktboskap. Det finns därför ingen anledning att begära någon ändring av bestämmelserna vid nästa handelsrunda.