SKRIFTLIG FRÅGA P-1522/99

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Utbyggnad av nöjesfältet Gardaland, Castelnuovo del Garda, Verona

I sitt svar på frågan i samma ärende av den 14 juli 1998 (E-2513/98)(1) verkar kommissionen inte vara medveten om det missnöje och den kritik som i många års tid har riktats mot Gardaland vars ursprungliga del huvudsakligen uppförts illegalt på grund av nöjesfältets miljömässiga och socioekonomiska konsekvenser. I sin nuvarande form strider nöjesfältet framför allt mot riktlinjerna i områdesplanen för Gardasjön, som är en del av den regionala områdesplanen, som i sin tur är det viktigaste planeringsinstrumentet i Venetoregionen(2). Denna plan föreskriver bl.a. skydd av naturresurser och landskap och begränsar till följd därav byggnationen i den del av området som ligger mellan Gardesana-vägen och sjön, vilket är det område där nöjesfältet ligger och där den planerade utbyggnaden skall ske. Två allvarliga miljöfrågor har ännu inte fått någon lösning, nämligen bullerstörningar och trafik. Vad gäller

den första frågan gör aktuella studier som genomförts av den regionala miljöbyrån gällande att nöjesfältet med stor sannolikhet inte kommer att kunna iaktta gränsvärdena för bullerstörningar(3). Vad gäller den andra frågan har företaget Leoncini, som är viktigare än Gardaland med avseende på skapandet av fast sysselsättning, hotat med rättsliga åtgärder om Gardalands alltför ambitiösa planer på att omorganisera det lokala vägnätet genomförs. Beträffande frågan om en miljökonsekvensbedömning var den 14 mars sista datum för införlivande av direktiv 97/11/EEG om bedömning av inverkan på miljön(4). På grundval av artikel 4.2 föreskriver direktivet att en miljökonsekvensbedömning skall göras för temaparker. Utbyggnaden bör emellertid vara fortsatt föremål för den miljökonsekvensbedömning som föreskrivs i den helt nyligen antagna regionala lagen(5). Slutligen är det obegripligt att företaget har erhållit anslag från EU eftersom det har stora finansiella tillgångar. Under tiden har det faktum att företaget inte har börsintroducerats såsom planerat fått vissa delägare (bl.a. Schweiziska banksammanslutningen (UBS) som äger 25% av bolagets kapital) att vidta rättsliga åtgärder mot företagsledningen(6).

Vad menar kommissionen när den påstår att temaparken Gardalands huvudsakliga syfte är att diversifiera utbudet av naturaktiviteter(7), med tanke på att parken har ändrat områdets orografiska struktur genom uppförandet av byggnader som inte alls hör hemma i den ursprungliga miljön? Hur rättfärdigar kommissionen ett projekt som strider mot föreskrifterna i de befintliga områdesplanerna? Hur avser kommissionen att garantera att det sker en bedömning av inverkan på miljön av planerna på en utbyggnad av parken? Hur kan Europeiska investeringsbanken finansiera projekt som strider mot unionens mål om hållbar utveckling och som lagts fram av ett företag med stora tillgångar? Anser inte kommissionen att de interna meningsskiljaktigheterna i företaget skulle kunna inverka negativt på ett öppet och effektivt användande av EU-anslagen?

(1) EGT C 297, 15.10.1999, s. 18.

(2) Åtgärd nr 250/1991 antagen av regionala rådet i Veneto.

(3) Nationell ramlag om bullerstörningar nr 447 av den 26 oktober 1995.

(4) EGT L 73, 14.3.1997, s. 5.

(5) Regional lag, Veneto, nr 10 av den 26 mars 1999, bilaga B2 stycke qq.

(6) Registrerade fall vid domstolen i Verona nr RG 239298 och 239398.

(7) Kommissionens svar på fråga E-2513/98 från Gianni Tamino.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Margot Wallström

(18 oktober 1999)

Temaparken Gardaland är visserligen belägen i området runt Gardasjön, men det är ingen direkt strandanläggning. Parken ligger i ett område med slättland, och ger därmed endast försumbara botaniska och topografiska effekter.

När det gäller tillämpningen av förfarandet för miljökonsekvensbedömning (EIA) i anslutning till planerna på en utvidgning av Gardaland är kommissionen alltid beredd att granska specifika och detaljerade klagomål beträffande eventuella brott mot gemenskapens lagstifning om miljökonsekvensbedömningar. Om kommissionen anser att det framgår av ett sådant klagomål att gemenskapslagstiftningen inte har respekterats har den möjlighet att inleda ett överträdelseförfarande enligt artikel 226 i EG-fördraget (f.d. artikel 169).

Kommissionen skulle därvidlag betona att bilaga 2 till rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 om ändring av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1), innehåller en förteckning över bl.a. följande typer av projekt: Temaparker (12 e) samt alla förändringar eller utvidgningar av projekt som förtecknas i bilaga I eller bilaga II, vilka redan har godkänts, utförts eller håller på att utföras och vilka kan få betydande negativ inverkan på miljön (13). När det gäller de projekt som anges i bilaga 2 är medlemsstaterna skyldiga att avgöra, antingen genom en granskning av varje enskilt fall eller på grundval av gränsvärden eller kriterier som har fastställts av medlemsstaten, om projektet skall bli föremål för en bedömning enligt artiklarna 5-10. Projekt där ansökan om tillstånd för utvidgning lämnats in före den 14 mars 1999 regleras emellertid genom bestämmelserna i direktiv 85/0337/EEG i dess oändrade form. Temaparker finns inte upptagna i bilagorna till direktiv 85/0337/EEG.

Europeiska investeringsbanken (EIB) beviljade ett lån på 31 miljoner euro (ITL 60 000 miljoner) till Gardaland i mars 1998. Det främsta motivet var att stöjda den lokala ekonomin i ett område som till stor del lever på turism. Gardaland, som skapades 1975, spelar en avgörande roll när det gäller att locka besökare till området. I början av 90-talet ledde emellertid bristen på investeringar och den ekonomiska stagnationen till att antalet besökare till parken minskade. En renovering och modernisering av parkens anläggningar ansågs nödvändig för att upprätthålla parkens attraktionskraft och förbättra sysselsättnings

möjligheterna på lång sikt. Beslutet om finansiering togs också som en del i EIB:s politik för att stödja investeringar i små och medelstora företag. Projektet ansågs också ge positiva effekter för regionens turist- och servicenäring. När EIB fattade sitt beslut hade byggnadstillstånd för projektet redan beviljats av de italienska myndigheterna. Projektet låg utanför tillämpningsområdet för direktiv 85/337/EEG och direktiv 97/11/EG var inte tillämpligt. En bedömning av projektets miljöpåverkan gjordes dock av de italienska myndigheterna. Med hänsyn till projektets natur och urvalskriterierna i bilaga 3 till direktiv 97/11/EG ansåg myndigheterna att projektet inte krävde en fullständig miljökonsekvensbedömning.

(1) EGT L 73, 14.3.1997.