SKRIFTLIG FRÅGA E-2047/98

från Jean-Claude Pasty (UPE) till kommissionen

(7 juli 1998)

Angående: Skatteharmonisering bland Europeiska unionens länder

En fransk medborgare som regelbundet bor och utövar ett fritt yrke (profession libérale) i ett av Europeiska unionens länder (till exempel Luxemburg) anses officiellt av skatteförvaltningens inkomstskatteavdelning i detta land som mantalsskriven i landet och beskattad som sådan.

Den franska skattemyndigheten anser honom också som mantalsskriven i Frankrike och som sådan skyldig att betala den inkomstskatt som gäller för fysiska personer i Frankrike.

Kan kommissionen förklara följande:

1. Enligt vilket administrativt förfarande kan den skattskyldige undgå att utsättas för dubbelbeskattning?

2. Vilka juridiska medel står till hans förfogande för att han skall kunna göra sina rättigheter gällande i händelse av att en av de två inblandade staterna skulle bestrida giltigheten av det berättigade i ett avskaffande av dubbelbeskattningen, för att använda orden i artikel 24 av skattekonventionen mellan Frankrike och Luxemburg som ingicks den 1 april 1958, och skulle vägra att inleda ett förfarande om uppgörelse i godo som föreskrivs i nämnda artikel?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 oktober 1998)

Den största delen av de fall av dubbelbeskattning som skattebetalare i gemenskapen drabbas av klaras för närvarande upp inom ramen för de skatteavtal om dubbelbeskattning som finns mellan olika medlemsstater. Således föreskriver avtalet mellan Frankrike och Storhertigdömet Luxemburg, i likhet med nästan alla de avtal som tecknats för att undvika dubbelbeskattning, att den skattebetalare som riskerar att dubbelbeskattas ska ha möjlighet att lämna in en ansökan om skattebefrielse antingen till myndigheterna i den stat där han har sin beskattningsort eller till myndigheterna i den andra staten för att myndigheterna i dessa två stater skall kunna enas om ett rättvist sätt att undvika dubbelbeskattningen, i enlighet med artikel 24 i det ovan nämnda avtalet. Denna bestämmelse om skattebefrielse innebär inte att skattemyndigheterna är tvungna att upphäva den dubbla beskattningen av skattebetalaren.

I det fall som frågeställaren talar om har den skattebetalare som blivit dubbelt beskattad således ingen rätt enligt skatteavtalet att kräva av de berörda skattemyndigheterna att de inleder ett förvaltningsförfarande för att kunna enas eller finner en verksam lösning på hans situation. Skattebetalaren har alltid möjlighet att, inom den föreskrivna tidsfristen, vända sig till de behöriga domstolarna i de två medlemsstater där han har blivit beskattad för att få till stånd en lösning av skattesituationen om det handlar om svårigheter att tillämpa eller tolka det bilaterala skatteavtalet. Otvivelaktigt kan denna väg att överklaga hos en domstol tyckas tung och bli kostnadskrävande för skattebetalaren och kan inte alltid garantera honom en lösning på hans situation inom rimliga tidsgränser. Inom ramen för dylika tvistemål åligger det de nationella domstolarna att se till att de rättigheter som medborgarna i unionen har enligt EG-fördraget skyddas på ett verkningsfullt sätt. I detta syfte är det enligt artikel 177 i EG-fördraget alltid tillåtet för dessa domstolar att rådfråga EG-domstolen om de villkor som införts för att personer som har utnyttjat sin etableringsfrihet enligt EG-fördraget ska ha ett verkningsfullt skydd och att deras grundläggande rättigheter respekteras, även i samband med tillämpningen eller tolkningen av ett avtal om att inte dubbelbeskatta som ingåtts mellan två medlemsstater.