ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2537/02

från Nicholas Clegg (ELDR) till kommissionen

(5 september 2002)

Ämne: Sarbanes-Oxley-lagen

Hur avser Europeiska kommissionen att reagera på de amerikanska myndigheternas beslut att tillämpa alla Sarbanes-Oxley-lagens redovisningskrav på europeiska bolag som är noterade på den amerikanska börsen? Eftersom detta är en omotiverad utvidgning av amerikanska bestämmelser som kommer att kosta europeiska bolag mycket pengar, undrar jag vilka motåtgärder EU planerar? Dessutom undrar jag vilka åtgärder Europeiska kommissionen planerar mot bakgrund av att regelverket för Förenta staternas tillsynsmyndighet för revisionsfirmor, Public Accounting Oversight Board, som inrättades genom Sarbanes-Oxley-lagen, nu tillämpas på europeiska revisionsbyråer som granskar utländska dotterbolag till bolag som är noterade i Förenta staterna?

Svar avgivet av Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(26 september 2002)

Kommissionen är liksom parlamentsledamoten oroad över de långtgående verkningar som Sarbanes-Oxley-lagen kan få för de gemenskapsföretag som noterats på Förenta staternas börs, för dotterbolag till företag i Förenta staterna samt för gemenskapens revisorer. Kommissionen anser emellertid att genom de genomförandebestämmelser som kommer att antas av Förenta staternas värdepappersinspektion (United States' Securities and Exchange Commission) kan utländska revisionsbyråer komma att beviljas vissa undantag. När det gäller utländska emitterare har Förenta staternas värdepappersinspektion endast ett begränsat bemyndigande att meddela undantag; det torde emellertid bli möjligt att tillämpa genomförandeåtgärderna på ett sätt som står i överensstämmelse med lagar och sedvanor i den utländske emitterarens hemland.

Inom ramen för de nuvarande åtgärder som är grundade på samarbete mellan lagstiftarna kommer kommissionen att fortsätta sin dialog med Förenta staternas värdepappersinspektion på politisk och teknisk nivå för att säkerställa så få dubbleringar som möjligt uppstår mellan Sarbanes-Oxley-lagen och gemenskapslagstiftningen när det gäller ägarstyrning och redovisningskrav. Det ligger ej i någondera partens intresse att kommissionen eller värdepappersinspektionen föreslår åtgärder som ensidigt och i onödan styr utländska företag och revisionsbyråer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2123/02

från Ian Hudghton (Verts/ALE) till kommissionen

(17 juli 2002)

Ämne: Reform av fiskeripolitiken och eventuell rättslig prövning

Principen om relativ stabilitet stadfästes i artikel 4.1. i rådets resolution (EG) nr 170/83(1) av den 25 januari 1983. Principen upprepades i sak i artikel 8.4 i rådets resolution (EG) nr 3760/92(2) av den 20 december 1992 och vann ytterligare erkännande genom anslutningsakterna för Spaniens och Portugals tillträde till gemenskapen. EG-domstolen har sedan dess vidareutvecklat och stärkt principen (exempelvis genom förenade mål C-418/00 och C-419/00, mål C-120/99, förenade mål C-61/96, C-132/97, C-45/98, C-27/99, C-81/00 och C-22/01, mål T-196/99 och mål C-4/96, bland andra).

Den grundläggande betydelsen av principen om relativ stabilitet för den gemensamma fiskeripolitiken är med andra ord starkt förankrad i gemenskapens regelverk. Mot denna bakgrund, hur kan kommissionen motivera att en grundläggande princip försvagas, såsom nu görs i det framlagda reformpaketet, utan att därmed ge grund för en rättslig prövning av reformen som helhet?

(1) EGT L 24, 27.1.1983, s. 1.

(2) EGT L 389, 31.12.1992, s. 1.

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2123/02 och E-2124/02ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(5 augusti 2002)

Som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar hänvisas det i gemenskapsrätten till principen om relativ stabilitet. I lagstiftningen finns det emellertid inte några bestämmelser som gör det möjligt att klart påvisa hur den här principen fungerar i praktiken. Kommissionen föreslår att rådet fastställer sådana bestämmelser i en förordning, i samråd med parlamentet. Kommissionen är övertygad om att rättssäkerheten därigenom stärks.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1696/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(12 juni 2002)

Ämne: Den inre ringvägen i Porto

Den s.k. kommittén för den inre ringvägen i Porto sände nyligen en rapport till GD Miljö om de bullerproblem som de personer lider av som bor intill ringvägen i Porto, eftersom vägen inte fått ny beläggning och ljudbarriärer saknas.

Kan kommissionen meddela mig vad den anser om rapporten?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(25 juli 2002)

Kommissionen bekräftar att en invånarkommitté i staden Porto har tagit kontakt med kommissionen beträffande bullerproblem på grund av trafiken på den inre ringvägen i staden (VCI do Porto).

Vad gäller bestämmelser om buller i gemenskapslagstiftningen så är de ännu inte tillämpliga på den situation som avses. Europaparlamentet och rådet antog i maj 2002 ett direktiv om bedömning och hantering av omgivningsbuller(1), som syftar till att ge de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna ansvar för utarbetandet av bullerkartor för områdena kring de större transportinfrastrukturerna och i de största europeiska tätbebyggelserna, utgående från gemensamma indikatorer, samt för information till allmänheten om bullerexponeringen och dess effekter. Myndigheterna skall dessutom genomföra handlingsplaner för att minska bullret där så behövs och se till att områden som har låga bullernivåer behåller sin goda kvalitet. Medlemsstaterna kommer att ha två år på sig att införliva detta direktiv i nationell lagstiftning, räknat från dagen för direktivets offentliggörande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Dessutom tyder allt på att det berörda projektet omfattas av bilaga II i rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(2), eftersom det, att döma av de uppgifter som kommissionen förfogar över, inte uppfyller definitionskriterierna för motorväg. vilket innebär att det enligt artikel 4.2 i det direktivet rör sig om en typ av projekt för vilken de nationella myndigheterna i princip själva får avgöra huruvida en miljökonsekvensbedömning bör genomföras. Men i artikel 2 i direktivet föreskrivs också att projekt som kan förväntas få betydande miljökonsekvenser skall genomgå miljökonsekvensbedömning.

Hur som helst kan kommissionen meddela frågeställaren att den har varit i kontakt med de portugisiska myndigheterna för att be om upplysningar i denna fråga, och i synnerhet om hur en berörda vägen klassificeras och om en miljökonsekvensbedömning eventuellt är obligatorisk. Dessutom bad kommissionen om information om eventuella åtgärder för att minska bullret.

Kommissionen kommer att informera alla berörda parter, och i synnerhet naturligtvis frågeställaren, om resultaten av dessa kontakter med de portugisiska myndigheterna.

(1) Direktiv 2002/49/EG, 25.6.2002.

(2) EGT L 175, 5.7.1985, ändrat genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997, EGT L 73, 14.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0541/02

från Reino Paasilinna (PSE) till kommissionen

(27 februari 2002)

Ämne: Marknadsdominans inom de elektroniska massmedierna i Italien

Silvio Berlusconi äger genom sina företag tre av de sex nationella TV-kanalerna. Tittarandelen har ökat till ungefär hälften. Som premiärminister kan han också påverka det italienska rundradiobolaget RAI:s tre kanaler. Enligt tidningsuppgifter ämnar han ändra kanalerna så att de påminner om hans egna. Det beräknas alltså att han har inflytande på 90 procent av den nationella TV-verksamheten i Italien.

Enligt olika uppgifter äger Berlusconi dessutom 38 procent av tidskriftsbranschen i landet, 30 procent av förlagsverksamheten och delar av film-, video- och Internetbranschen.

Hur ämnar kommissionen ingripa i den uppenbara marknadsdominansen inom de elektroniska massmedierna i Italien? Är situationen förenlig med EU:s konkurrenslagstiftning?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(24 april 2002)

Ett företags dominerande ställning kan vara relevant för gemenskapens konkurrenslagstiftning enligt artikel 82 i EG-fördraget och rådets förordning (EEG) nr 4064/89 (koncentrationsförordningen)(1).

Artikel 82 i fördraget förbjuder företags missbruk av dominerande ställning, inte förekomsten av en dominerande ställning i sig. Sådant missbruk kan till exempel bestå av att direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor, att begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna, att tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner med vissa handelspartner, varigenom dessa får en konkurrensnackdel, eller att ställa som villkor för att ingå avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet.

Enligt artikel 2.3 i koncentrationsförordningen har kommissionen befogenhet att förklara en koncentration oförenlig med den gemensamma marknaden om den skapar eller förstärker en sådan dominerande ställning som medför att den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden eller en väsentliga del av den påtagligt skulle hämmas.

Vad beträffar parlamentsledamotens fråga bör det erinras om att artikel 21.3 i koncentrationsförordningen uttryckligen tillåter att medlemsstaterna vidtar åtgärder för att skydda mediernas mångfald och att andra regler inte innehåller några specifika bestämmelser om begränsningar av medieägande.

Med den information som för närvarande finns tillgänglig, förefaller ingen av de nämnda omständigheterna föreligga i det fall som parlamentsledamoten tar upp.

(1) Rådets förordning (EEG) nr. 4046/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (EGT L 395, 30.12.1989), ändrad genom rådets förordning (EG) nr. 1310/97 av den 30 juni 1997 (EGT L40 13.02.1998).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2219/02

från Gary Titley (PSE) till kommissionen

(23 juli 2002)

Ämne: Åldersdiskriminering

Det brittiska utbildningsdepartementet låter för närvarande inte brittiska medborgare som är äldre än 55 år ansöka om studentlån. Anser kommissionen att denna inställning utgör åldersdiskriminering och därför strider mot EU:s bestämmelser som förbjuder åldersdiskriminering?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(16 oktober 2002)

Åldersdiskriminering behandlas i artikel 13 i EG-fördraget enligt följande:

Utan att det påverkar tillämpningen av de övriga bestämmelserna i detta fördrag och inom ramen för de befogenheter som fördraget ger gemenskapen, kan rådet genom enhälligt beslut på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.

För att genomföra denna bestämmelse har rådet antagit i synnerhet direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet(1). Genom direktivet införs på det berörda området ett fullständigt system för skydd mot diskriminering, inbegripet åldersdiskriminering. Enligt direktivet tillåts också särbehandling på grund av ålder i de fall där detta kan motiveras på ett objektivt och rimligt sätt (artikel 6) och alltså inte är oförenligt med gemenskapsrätten. Medlemsstaterna ska ha införlivat direktivet i nationell lagstiftning den 2 december 2003. Medlemsstaterna får dock om så behövs ta ytterligare tre år på sig från och med den 2 december 2003 för att genomföra bestämmelserna i detta direktiv om diskriminering på grund av ålder och funktionshinder.

Efter det att dessa tidsfrister har löpt ut är det enligt direktivet förbjudet med åldersdiskriminering när det gäller tillträde till alla typer och alla nivåer av yrkesvägledning, yrkesutbildning, högre yrkesutbildning och omskolning, inklusive yrkespraktik. Däremot omfattar det berörda direktivet inte särbehandling på grund av ålder inom det allmänna utbildningsväsendet.

Det hindrar dock inte att personer som anser att de har utsatts för åldersdiskriminering åberopar bestämmelser i gällande nationell lagstiftning i nationella instanser.

(1) EGT L 303, 2.12.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1352/02

från Didier Rod (Verts/ALE) till rådet

(6 maj 2002)

Ämne: Integrering av europeiska utvecklingsfonden (EUF) i EU:s budget

Enligt uppgift är den spanska regeringen den enda inom EU som vänder sig mot att EUF skall integreras i gemenskapens budget.

Sedan den 11 september 2001 har mycket uppmärksamhet ägnats frågan om förbättrad utvecklingsfinansiering runt om i världen, och många löften har gjorts om detta. Samtidigt har kommissionen påbörjat ett omfattande reformarbete i syfte att förbättra prestandan av dess bistånd till tredje land. Detta till trots står EUF en av hörnstenarna i EU:s politik gentemot utvecklingsländerna kvar i medlemsstaternas regi och därmed utanför gemenskapens kompetensområde.

Varför har kraftfulla åtgärder ännu inte vidtagits för att integrera EUF i gemenskapens budget? Anser inte rådet att EUF bör integreras i budgeten, i syfte att uppnå en enhetlig och samordnad politik?

Inför toppmötet som skall hållas i Johannesburg i slutet av augusti, och som uttryck för EU:s åtagande att förstärka utvecklingsbiståndet, har rådet några som helst planer på att ta ett steg i denna riktning? Om inte, när är ett sådant initiativ att vänta?

Svar

(30 september 2002)

Rådets ståndpunkt i fråga om budgetering av EUF bekräftades åter vid rådets möte den 1920 december 1994 och är sedan dess oförändrad.

Vid detta tillfälle ansåg rådet efter att ha granskat kommissionens rapport om möjligheter och regler för budgetering av EUF att man inte borde ändra de nuvarande bestämmelserna för finansiering av EUF. Denna ståndpunkt bekräftar bara förklaring nr 12 om EUF i bilaga till Fördraget om Europeiska unionen och domstolens dom av den 2 mars 1994(1) som avvisar att man vänder sig till parlamentet för annullering av EUF:s sjunde arbetsordning.

I detta sammanhang bör man understryka att domstolen i sin slutsats slår fast att EUF:s utgifter inte utgör gemenskapsutgifter som bör tas upp i gemenskapens budget.

Rådet avser inte att på detta stadium ta upp frågan till ny behandling.

Det bör emellertid erinras om att i samband med fastställandet av medel för den nionde utvecklingsfonden gjorde kommissionen ett uttalande om att den har för avsikt att före 2003, efter att ha analyserat nuvarande system, överlämna ett meddelande till rådet där fördelarna och nackdelarna med budgeteringen av EUF bedöms.

Rådet kommer att granska ett sådant meddelande när den tiden kommer.

(1) Mål C-316/91, Rec. I-625.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0922/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(26 mars 2002)

Ämne: Tillfällig mekanism för skydd av varvsindustrin

I rådets (energi och industri) slutsatser av den 4 och 5 december 2001 anges det att rådet hållit en debatt om förslaget till förordning om att skapa en tillfällig mekanism för skydd av gemenskapens varvsindustri. Eftersom rådet inte lyckades nå kvalificerad majoritet om kommissionens förslag beslutade rådet emellertid att skjuta upp ärendet till ett kommande möte.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

- Har den planer på att revidera sitt ursprungliga förslag?

- Vilka ändringar har den i så fall i åtanke i första hand vad gäller förlängningen av stödet fram till slutet av 2003? När kommer förslaget att granskas av rådet?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(25 april 2002)

Vid rådets (industri och energi) möte den 5 december 2001 fattades inget beslut om kommissionens förslag om en tillfällig skyddsordning för varvsindustrin,(1) vilken var avsedd att åtfölja gemenskapens eventuella åtgärder mot Sydkorea i Världshandelsorganisationen (WTO).

Den föreslagna tillfälliga skyddsordningen var begränsad i tiden och tillämpningsområdet. De sektorer som föreslogs kunna få stöd var de som kommissionen identifierat vid sin undersökning enligt rådets förordning (EG) nr 3286/94 av den 22 december 1994 om fastställande av gemenskapsförfaranden på den gemensamma handelspolitikens område i syfte att säkerställa gemenskapens rättigheter enligt internationella handelsregler, särskilt regler som fastställts av Världshandelsorganisationen (WTO)(2) (nedan kallad handelshindersförordningen). Undersökningen gällde den sydkoreanska varvsindustrin, och kommissionen konstaterade att de aktuella sektorerna led avsevärd skada och allvarliga nackdelar på grund av illojala sydkoreanska metoder. Stödet enligt den tillfälliga skyddsordningen skulle därför ha begränsats till containerfartyg och produkt- och kemikalietanker.

Varvsindustrin i gemenskapen uppmanade i november 2001 kommissionen att uppdatera skadedelen av undersökningen enligt handelshindersförordningen. När denna undersökning är färdig, kommer den att läggas fram för rådet (kommittén för handelshindersförordningen). Vad beträffar nuläget kan kommissionen bekräfta att förslaget bara kommer att ändras om resultaten av den uppdaterade undersökningsrapporten visar att det är nödvändigt.

(1) EGT C 304 E, 30.10.2001.

(2) EGT L 349, 31.12.1994; svensk specialutgåva, område 11, volym 34, s. 66.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2251/02

från Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(23 juli 2002)

Ämne: Pisksnärtskador

I sitt svar på min skriftliga fråga E-1452/02(1) om pisksnärtskador meddelade kommissionen att det i det fjärde och femte ramprogrammet ingick två projekt om detta tema. Kommissionen gav emellertid inget konkret svar på den fråga som ställts. Därför vill jag återkomma till frågan:

Det femte femåriga ramprogrammet är nu avslutat. När kan vi se fram emot resultat, konkreta handlingar och ny lagstiftning om förebyggande av pisksnärtskador?

(1) EGT C 277 E, 14.11.2002.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(3 september 2002)

I de två föregående svaren på parlamentsledamotens skriftliga frågor E-0310/02(1) och E-1452/02(2) upplyste kommissionen om att ett större forskningsprogram med inriktning på pisksnärtskador håller på att genomföras.

Kommissionen har som ett led i programmet för en konkurrenskraftig och hållbar tillväxt för perioden 19982002 startat forskningsprogrammet Whiplash II som en uppföljning till projektet Brite-Euram III (som var Whiplash I).

Under Whiplash I utvecklade TNO (den nederländska organisationen för tillämpad vetenskaplig forskning) i Delft en docka, RID-2 (Rear Impact Dummy), som bygger på den docka som nu används vid krockprov för frontalkrockar. Dockan skall användas vid krockprov för lätta och medelsvåra kollisioner bakifrån. Ytterligare undersökningar behövs innan det kan fastställas om den även kan användas för frontalkrockar.

En del av resultaten från Whiplash I och vissa nationella undersökningar kommer troligen att användas som ett led i programmet EURO-NCAP (European New Car Assessment Programme). Syftet med detta program är att konsumenterna skall få tillgång till en oberoende utvärdering av säkerhetsprestandan när det gäller bilar som säljs i Europa.

Forskningsprogrammet Whiplash II startade i mars 2001 och kommer att pågå fram till mars 2004. Olika aspekter omfattas, bl.a.

- olycksanalyser för att få fram kunskap om vad som orsakar skador och hur de olyckor ser ut där pisksnärtskador uppstår,

- människans reaktioner och skador under laboratorieförhållanden i syfte att utveckla kriterier som kan mätas på dockor,

- utveckling av en provningsmetod som är lämplig att tillämpa på fordon (krockprov vid kollision bakifrån).

När resultaten är klara kommer de att diskuteras inom internationella forum som EEVC (European Enhanced Vehicle Safety Committee), GRSP (Passive safety Working Party) inom FN:s ekonomiska kommission för Europa och IHRA (International Harmonisation of Research Activities). Vid sidan av detta program undersöker för närvarande dessutom det amerikanska trafiksäkerhetsverket National Highway Traffic Safety Agency om det går att förbättra den amerikanska lagstiftningen på detta område.

Eftersom dessa viktiga forskningsprogram fortfarande är i gång är det svårt att säga något om resultaten och införandet av nya bestämmelser. Kommissionen kommer emellertid att ta upp tekniska föreskrifter till diskussion så snart resultaten är klara.

(1) EGT C 205 E, 29.8.2002, s. 111.

(2) EGT C 277 E, 14.11.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0113/02

från Mogens Camre (UEN) till kommissionen

(28 januari 2002)

Ämne: Beviljade asyler i EU

Utvecklingen när det gäller antalet personer som beviljats asyl har gått i olika riktningar i de olika EU-länderna under 2000 och 2001.

Kan kommissionen ange hur antalet asylsökande och personer som beviljats asyl förändrades mellan 2000 och 2001 i var och en av de 15 medlemsstaterna?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(3 april 2002)

Då vissa medlemsstater ännu inte har lämnat in uppgifter för 2001 till kommissionen går det på detta stadium endast att dra preliminära slutsatser.

Enligt slutsatserna från rådets möte i maj 2001 om en gemensam utvärdering och ett förbättrat utbyte av statistik för asyl och invandring, har kommissionen emellertid för avsikt att offentliggöra en årlig skrivelse om asyl, invandring och olaglig invandring för 2001. Denna skall också innehålla en statistisk analys av tendenser och indikatorer. Skrivelsen förväntas offentliggöras i slutet av 2002. Den bör kunna ge mer exakta svar på de frågor som ledamoten ställer.

Den statistik som finns över antalet asylansökningar visar att den inkommande av strömmen av ansökningar till medlemsstaterna under de två senaste åren har varit ojämn. Hittills är det inte någon av medlemsstaterna som har rapporterat om ett totalt antal asylansökningar som varit jämförbart med det för 2000. De har antingen erfarit en betydande ökning eller minskning.

Lika svårt som det är att utvärdera det totala antalet ansökningar då uppgifter för 2001 saknas, är det att bedöma utvecklingen när det gäller beviljande av asyl. Av statistiken att döma beviljades 11,8 % flyktingstatus enligt Genèvekonventionen medan det totala antalet positiva beslut (flyktingstatus enligt Genèvekonventionen och andra former av skydd) var 19,8 % av de beslut som fattades. Det är emellertid återigen så att utvecklingen skiljer sig mellan medlemsstaterna.