SKRIFTLIG FRÅGA E-2641/99

från Elizabeth Lynne (ELDR) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Hälsa och säkerhet i de europeiska institutionernas byggnader

Kan kommissionen ange vilket det rättsliga läget är beträffande de europeiska institutionernas byggnader, särskilt med hänsyn till hälso- och säkerhetslagstiftningen? Finns det särskilda regler för Europaparlamentet eller skyddas ledamöterna av belgisk lagstiftning då de är i Bryssel, av fransk lagstiftning då de är i Strasbourg och av luxemburgsk lagstiftning då de är i Luxemburg?

Hurdant rättsligt skydd har parlamentsledamöterna och deras anställda, för att inte nämna de som är anställda på själva parlamentet, mot en osäker och ohälsosam arbetsmiljö?

I vilken omfattning har gemenskapens hälso- och säkerhetslagstiftning efterlevts i de europeiska institutionernas byggnader? Vilken rättslig gottgörelse mot en ohälsosam och osäker arbetsmiljö står slutligen till förfogande för dem som arbetar i de europeiska institutionerna?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(16 februari 2000)

Enligt artikel 5.1 i rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet(1) är arbetsgivaren skyldig att svara för att arbetstagarens säkerhet och hälsa tryggas i alla avseenden som är förbundna med arbetet. EU-institutionerna måste alltså, som arbetsgivare och huvudmän för en omfattande verksamhet, uppfylla de arbetsmiljökrav som lagstiftningen anger.

Gemenskapens minimikrav för säkerhet och hälsa i arbetet anges i direktiv 89/391/EEG och i flera senare direktiv(2). Alla dessa rättsakter bygger på förslag från kommissionen, och de har godkänts av parlamentet innan de antagits. När det gäller förebyggande åtgärder och skydd innehåller artikel 7 i direktiv 89/391/EEG övergripande bestämmelser om vilka åtgärder som arbetsgivaren måste vidta. Huvudkraven i detta direktiv gäller följande: att utvärdera arbetsplatser och förebygga risker; granska konstruktionsritningar och byggtomter för sådana byggnader som skall fungera som arbetsplatser; analysera och utvärdera arbetsmiljön och materiella aspekter av den sociala miljön; utveckla arbetsmiljöföreskrifter och informera om dessa; utbilda personalen i förebyggande arbete, säkerhet och hälsa; samordna arbetsmiljöarbetet i kontakterna med entreprenörer och underentreprenörer samt lämna information till dessa i dithörande frågor; slutligen ska arbetsgivaren och ledningen ge råd till arbetstagarna och deras företrädare i alla frågor som rör dessa områden.

EU-institutionerna omfattas inte av nationella arbetsmiljöbestämmelser, däremot står det klart att de uppfyller gemenskapslagstiftningens krav i dessa frågor.

Institutionerna får naturligtvis själva tillämpa strängare arbetsmiljökrav än lagstiftningen kräver. Kommissionen har till exempel hårdare bestämmelser för byggnadernas utformning, rökning, brandskydd, evakueringsplaner, föreskrifter vid allvarlig, överhängande fara samt livsmedelshygien.

Tjänstemän inom EU-institutionerna har möjlighet att överklaga beslut i dessa frågor med stöd av artikel 90 i tjänsteföreskrifterna. För övriga anställda regleras frågan genom anställningsavtal, och möjligheterna att överklaga kan då variera beroende på typen av avtal.

För ledamöter i Europaparlamentet och deras medarbetare gäller särskilda regler. Eftersom denna del av frågan inte gäller kommissionen ber vi frågeställaren att vända sig till parlamentets generalsekretariat för ytterligare information.

(1) EGT L 183, 29.6.1989.

(2) 89/654/EEG, 89/655/EEG och 89/656/EEG (EGT L 393, 30.12.1989; 90/269/EEG och 90/270/EEG (EGT L 156, 21.6.1990); 92/57/EEG och 92/58/EEG (EGT L 245, 26.8.1992).