ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3899/97 från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: RAI International och informationsskydd

I syfte att sända program och sprida information till de italienska samfunden i andra världsdelar har den italienska televisionen sedan länge ett servicesystem med utsändningar av italienskspråkiga program som gjorts i studiorna i Rom.

Dessa program motsvarar dock inte de nödvändiga kriterier för opartiskhet och pluralism som bör karakterisera offentliga tjänster. Eftersom programmen sänds ut till andra världsdelar har den parlamentariska kontrollkommissionen inte någon möjlighet att utföra sina institutionella åligganden.

Kan kommissionen utarbeta ett direktiv som innehåller bestämmelser om objektivitet, opartiskhet, oberoende och pluralism för dem som tillhandahåller tjänster och som ansvarar för offentliga tjänster?

Kan kommissionen dessutom utarbeta ett direktiv som gör det möjligt för brukarna i gemenskapen att skydda sig mot snedvridningar på grund av partisk information och som säkerställer oberoende, pluralistisk information för dessa brukare?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (3 februari 1998)

Det finns inga bestämmelser i gemenskapsrätten om mångfald i medlemsstaternas television. Denna fråga ligger i princip inom medlemsstaternas kompetensområde.

Protokollet om systemet för radio och tv i allmänhetens tjänst i medlemsstaterna, som bifogats Amsterdamfördraget, bekräftar medlemsstaternas rätt att tilldela, utforma och organisera uppdraget att sända radio och TV i allmänhetens tjänst. Ett sådant uppdrag har tilldelats Radio Televisione Italiana (RAI).

Oavsett kommissionens åsikt om behovet av den typ av åtgärder som tas upp i frågan, har kommissionen för närvarande inga planer på att föreslå lagstiftning i ämnet för parlamentet och rådet, eftersom det saknas rättslig grund i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3516/97 från John Iversen (PSE) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Tillväxtfrämjande ämnen

Misstanken om att tylosin i grisfoder kan leda till att människor blir resistenta mot läkemedlet erytromycin är oroväckande. Kommer kommissionen i detta sammanhang att föreslå regler för märkning av kött från grisar som utfodrats med tillväxtfrämjande ämnen?

Kommer kommissionen i detta sammanhang även att föreslå avgifter för antibiotiska tillväxtfrämjande ämnen som ingår i foder till slaktgrisar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (15 januari 1998)

Kommissionen uppmärksammar parlamentsledamoten på att tillsatser till djurfoder enligt de gällande bestämmelserna för dessa tillsatser och undersökningarna i samband med att de godkänns i gemenskapen, inte bör utgöra en fara för djur- eller folkhälsan och inte heller innebära en risk för konsumenterna genom att de ändrar djurprodukternas egenskaper.

Som nämndes i svaret på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-3388/97 ((EGT C 174, 8.6.1998, s. 51. )), har kommissionen ingen information om att Tylosin i svinfoder skulle orsaka resistens mot Erytromycin hos sjukdomsframkallande bakterier i människor. Om däremot den översyn av tillståndet för Tylosin som Finland har begärt skulle påvisa en hälsorisk för konsumenterna kommer kommissionen att omgående lägga fram ett förslag till förbud.

Om de tillsatser som används i djurfoder bedöms vara oskadliga anser kommissionen inte att bestämmelser om särskild märkning av de berörda produkterna är nödvändiga.

Kommissionen tänker inte föreslå avgifter på de nämnda produkterna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3944/97 från Guido Viceconte (UPE) till kommissionen (4 december 1997)

Ämne: Import av textilvaror och bristande respekt för gemenskapsbestämmelser vad gäller märkning

Sedan omkring ett år tillbaka invaderas den italienska marknaden av textilvaror från icke-medlemsländer. Varorna importeras genom en trepartssammanslutning mellan Bangladesh, Förenade kungariket och Italien vilket på något sätt tillåter att gemenskapsbestämmelserna och dess föreskrifter kringgås.

Närmare bestämt sker inte märkningen av dessa importerade textilvaror i överensstämmelse med gemenskapsbestämmelserna eftersom de saknar all hänvisning till varans sammansättning och ursprungsland. Detta medför stora ekonomiska skador för gemenskapsproducenterna och särskilt för lokala verksamheter såsom i Barletta som är en knutpunkt för textilproduktionen och utgörs av små och medelstora företag vilka avsevärt bidrar till BNI och sysselsättningen i södra Italien. Företagen tillverkar sydda och stickade klädesplagg i full överensstämmelse med gemenskapsbestämmelserna vad gäller konsumentskydd.

Kan kommissionen mot bakgrund av detta ange

1. om den känner till denna onormala och olyckliga situation som skadar fler än 300 företag i Apulien,

2. hur och när den har för avsikt att ingripa för att få ett slut på dessa konkurrensmässiga överträdelser och för att skydda de europeiska konsumenternas hälsa samt säkerställa korrekt information,

3. vilka åtgärder den har för avsikt att vidta för att vid EU:s yttre gränser stärka kontrollerna av import av textilvaror som inte uppfyller gemenskapsbestämmelserna,

4. om den har för avsikt att vidta finansiella åtgärder för att kompensera de ovannämnda företagen för den ekonomiska förlust som de har lidit?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (9 januari 1998)

Från och med den 1 januari 1992 har kvoterna enligt multifiberavtalet varit gemenskapsanpassade. Gentemot Bangladesh föreligger inga kvantitativa begränsningar, utan endast bestämmelser om administrativt samarbete som föreskriver dubbel kontroll i samband med utfärdandet av export- och importlicenser.

I direktiv 96/74/EG, ändrat genom direktiv 97/37/EG om benämningar på textilier ((Kommissionens direktiv 97/37/EG av den 19.6.1997 om anpassning av bilagorna I och II till Europaparlamentets och rådets direktiv 96/74/EG om benämningar på textilier till den tekniska utvecklingen. EGT L 169, 27.6.1997. )) föreskrivs att textilier endast får släppas ut på marknaden inom gemenskapen om de uppfyller kraven i ovan nämnda direktiv. När textilierna når slutanvändarna måste de vara försedda med en etikett på vilken fibersammansättningen anges.

Märkning avseende härkomstland är inte obligatorisk på gemenskapsnivå, men krävs i vissa medlemsstater.

Om textilier som importeras till gemenskapen från Bangladesh inte uppfyller kraven i direktivet avseende märkning, kan berörda parter inlämna klagomål till kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3936/97 från Anita Pollack (PSE) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Livsmedelshygien

Nu när kommissionen har organiserat om ansvaret för livsmedelssäkerhet som svar på parlamentets påtryckningar efter BSE-krisen, håller kommissionen med om att det är dags att utarbeta det efterlängtade ramdirektivet om livsmedelshygien och när kommer detta i så fall att ske?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (27 januari 1998)

Kommissionen vill påminna ledamoten om rådets direktiv 93/43/EEG av den 14 juni 1993 om livsmedelshygien ((EGT L 175, 19.7.1993. )). I artikel 1.1 i detta anges att direktiv syftar till fastställande av ¨allmänna regler för livsmedelshygien¨.

I enlighet med artikel 1.2 i direktivet skall kommissionen undersöka möjligheterna för en bättra samordning mellan direktivet och de mer specifika bestämmelser som berör vissa kategorier av livsmedel. Denna uppgift förväntas kunna avslutas under loppet av 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3692/97 från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Följderna för Estland av ändringarna i Phare-programmet

Europeiska unionen stödjer de central- och östeuropeiska länderna genom sitt Phare-program. Kommissionens riktlinjer för de kommande åren har i någon mån ändrat på stödsystemet. Jag vill därför fråga kommissionen hur den anser att ändringarna kommer att påverka stödet till Estland under 1998 jämfört med 1997?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3692/97 och E-3699/97 ingivna av Hans Van den Broek för kommissionen (21 januari 1998)

Kommissionen vidarebefordrar följande information till parlamentsledamoten beträffande Phare-programmet för Estland 1997 och 1998.

1. 1997 års program

a) Det nationella programmet

Det Phare-finansierade operativa landsprogrammet på sammanlagt 29,6 miljoner ecu omfattar följande:

>TABLE>

Ytterligare 1,2 miljoner ecu har avsatts för Tempus.

Finansieringsöverenskommelsen för 1997 års program undertecknades i februari 1997 och genomförandet pågår. Resultatutvärderingar kan dock göras först när respektive åtgärd slutförts.

b) Program för gränsöverskridande samarbete

För gränsöverskridande samarbete har 3,1 miljoner ecu avsatts.

2. Programmet för 1998

Programmet för 1998 kommer att fastställas först under andra kvartalet 1998. Programmet kommer att inriktas på de områden som kommissionen i sitt yttrande fastställde som prioriterade i Estland, vilket innebär att ca 30 % kommer att avsättas till institutionsuppbyggnad och ca 70 % till investeringsstöd inom områden som t.ex. miljö, transport och jordbruk.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3131/97 från Raimo Ilaskivi (PPE) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Uppföljning av flygbolagens passagerarutrymme

I min skriftliga fråga till kommissionen den 24.3.1997 (E-1118/97) ((EGT C 367, 4.12.1997, s. 80. )) föreslog jag att ett direktiv om minimiutrymme för flygpassagerare bör utfärdas. Som motivering hänvisade jag bl.a. till hälsoskäl.

Kommissionsledamot Neil Kinnocks svar meddelade att kommissionen inte anser att ett direktiv är nödvändigt men att den kommer ¨att ta upp saken med sina vanliga kontakter vid berörda företag¨.

Under de gångna åren har vissa flygbolag minskat benutrymmet i turistklass. I USA emellertid har en medicinsk undersökning publicerats i vilken man betonar att utrymmesbrist är skadlig för hälsan och bl. a. hänvisar till konstaterade fall av hjärtinfarkt.

Jag undrar nu om kommissionen varit i kontakt med de företag den hänvisar till i sitt svar och vilka resultaten är, samt vilken uppmärksamhet den lägger vid att undanröja de hälsorisker som visat sig allt uppenbarare?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (11 december 1997)

I likhet med ledamoten engagerar sig kommissionen i frågor rörande hälsa och säkerhet för alla inblandade i flygtrafik, såväl flygbolagens personal som passagerararna. Gemenskapens lagstiftning reglerar redan säkerhetsnormerna för de flygplan som operatörer inom gemenskapen har i trafik, och kommissionen är nöjd med den allmänna säkerhetsnivån på dessa flygplan.

Det finns minimispecifikationer för avståndet mellan sittplatser på flygplan, så att stränga evakueringskrav kan uppfyllas. Kommissionen anser dock att detta huvudsakligen är en bekvämlighetsfråga och att det inte är nödvändigt * eller ens möjligt * att föreslå lagstiftning på grundval av de säkerhetsbestämmelser som anges i EG-fördraget.

Det ökande utbudet av tjänster som tillhandahålls av reseföretag och flygbolag med lågprisinriktning beror i viss utsträckning beroende på att man har största möjliga antal passagerare på varje flygning. Detta kan inkräkta på den enskildes komfort och flygpassagerarna måste själva väga komforten mot priset.

Kommissionen kommer inte att lägga fram några förslag så länge det inte finns någon anledning till oro ur säkerhetssynpunkt. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att informera berörda aktörer om de frågeställningar som inkommer, men det är aktörernas sak att utifrån sina egna kommersiella intressen agera för att lösa dessa frågor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3957/97 från Johanna Maij-Weggen (PPE) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Mänskliga rättigheter i Burma

Nederländernas utrikesminister Hans Van Mierlo har meddelat det nederländska parlamentets andra kammare att han på EU-nivå tänker ta upp den dom i vilken U Myo Aung Thant, medlem av Burmas fackförbundsledning, den 15 augusti dömdes till livstids fängelse beskylld för smuggling av sprängmedel. I samma rättegång dömdes 3 andra burmesiska människorättsaktivister till fängelsestraff på 10 år. Dessa domar fälldes efter en rättegång som hölls inom stängda dörrar.

Har kommissionen mottagit den nederländske ministerns begäran och vad kan och kommer kommissionen att göra beträffande dessa domar som enligt människorättsorganisationer och internationella fackförbund grundar sig på bristfälliga bevis och en orättvis rättegång?

Vad anser kommissionen rent allmänt om människorättssituationen i Burma? Håller situationen på att försämras?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (23 januari 1998)

Den skrivelse som parlamentsledamoten nämner har ännu inte kommit till kommissionens kännedom. Det är under alla omständigheter den berörda medlemsstaten som bör ta upp detta ärende inom ramen för de GUSP-samråd som normalt inleds i sådana fall.

Kommissionen har när det har varit möjligt tagit enskilda fall eller listor med politiska fångar med olika regeringar. Medlemsstaterna handlar regelbundet på samma sätt när kontakterna på högre nivå med de berörda regeringarna gör detta möjligt.

Det finns inga kontakter på hög nivå med den burmesiska militärregimen, tidigare kallad Rådet för återställande av lag och ordning (State Law Order Restoration Council, SLORC), som skulle göra det möjligt för unionen att inleda en avgörande dialog med Myanmar. Ett flertal försök från unionens sida har hittills misslyckats eftersom Myanmar saknar viljan att inleda en sådan dialog.

Med hänsyn till detta antog rådet den 23 oktober 1996 en gemensam ståndpunkt enligt vilken politiska kontakter med Rådet för återställande av lag och ordning förbjuds. Giltighetstiden för denna gemensamma ståndpunkt har två gånger förlängts med sex månader.

Unionens möjligheter att ta upp frågan om politiska fångar är alltså begränsade till olika politiska förklaringar och demarshcer, till arbetet som Förenta Nationernas kommission för mänskliga rättigheter utför, och till generalförsamlingen i vilken kommissionen regelmässigt i alla avseenden stödjer initiativ till att fördöma brott mot de mänskliga rättigheterna i Myanmar och att begära att situationen för de mänskliga rättigheterna i Myanmar allmänt förbättras.

Kommissionen kommer förstås att ha det fall som parlamentsledamoten fäste dess uppmärksamhet vid i åtanke och kommer vid första möjliga tillfälle att rikta särskild uppmärksamhet mot fallet U Myo Aung Thant.

Kommissionen delar FN:s särskilde föredragares åsikt att situationen i Myanmar i allmänhet, trots en del positiva tecken, inte har förbättrats. Kommissionen betraktar denna avsaknad av framsteg med stor oro.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3695/97 från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Användningen av Phare-medel för Ungerns del

Europeiska unionen stödjer de central- och östeuropeiska länderna genom sitt Phare-program. Detta har sannolikt varit till stor hjälp för utvecklingen i de länder som ansökt om medlemskap. Jag vill därför be kommissionen lägga fram en utredning om användningen av de Phare-medel som beviljats 1997 vad gäller Ungern.

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar (21 januari 1998)

Kommissionen vidarebefordrar följande information till parlamentsledamoten beträffande Phare-programmet för Ungern 1997.

1. Förslaget till operativt landsprogram (nedan förkortat ¨OLP¨) för 1997 (65 miljoner ecu) antogs vid Phares förvaltningskommittés möte den 30 oktober 1997. Tabellen nedan visar den föreslagna allmänna fördelningen av medel:

>TABLE>

Phare-stödet till Ungern för 1997 omfattar också 7 miljoner ecu för Tempus och 2,962 miljoner ecu för Ungerns deltagande i tre gemenskapsprogram för vilka separata finansieringsöverenskommelser träffats. Utöver den nationella Phare-tilldelningen tillkommer ett kompletterande stöd på 15 miljoner ecu som avsatts för förbättring av den fyrspåriga järnvägsförbindelsen med Slovenien.

2. För 1997 har 14 miljoner ecu avsatts för det gränsöverskridande samarbetet med Österrike. Dessa medel fördelas på följande sätt:

>TABLE>

Den sammanlagda Phare-budgeten för Ungern i 1997 omfattar 104 miljoner ecu.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3624/97 från Luciano Vecchi (PSE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Krav på garantier för tillgång till sysselsättningsinitiativ i Österrike

Såsom redan har påpekats i föregående frågor har de italienska myndigheternas beslut att förplikta icke-kommersiella företag att teckna borgensförbindelser med en bank för att få tillgång till sysselsättningsinitiativ, visat sig vara kostsamt och bestraffande för organisationer med uppenbara svårigheter att visa upp egna finansiella garantier.

Kan kommissionen, mot bakgrund av kännedomen om att dessa bestämmelser varierar från en medlemsstat till en annan, ange om icke-kommersiella företag (och i allmänhet företag inom den sociala ekonomin) i Österrike måste tillhandahålla finansiella garantier eller bankgarantier och, om så är fallet, på vilka villkor?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3624/97, E-3625/97, E-3626/97, E-3627/97, E-3628/97, E-3629/97, E-3630/97, E-3631/97, E-3632/97, E-3633/97, E-3634/97, E-3635/97, E-3636/97 och E-3637/97 ingivna av Christos Papoutsis för kommissionen (30 januari 1998)

Kommissionen förfogar inte över någon information om att ideella organisationer enligt medlemsstaterna är skyldiga att lämna en bankgaranti för att erhålla finansiering genom gemenskapens olika program. Detta område omfattas av den nationella lagstiftningen.

När det gäller beviljande av bidrag inom ramen för initiativet Sysselsättning, åligger det de nationella myndigheter som sluter avtal med projektens initiativtagare att begära bankgarantier enligt gällande nationella regler. I Grekland, Portugal, Spanien, Tyskland och Österrike är normalt inte eventuella initiativtagare tvungna att lämna sådana garantier för att komma i fråga för initiativet Sysselsättning.

Om det är riktigt att en bankgaranti kan leda till en extra kostnad, särskilt för de företag som är verksamma inom den sociala ekonomin, så är det inte desto mindre riktigt att denna garanti är nödvändig när följderna av ett bristfälligt genomförande av en avtalsenlig skyldighet skulle kunna medföra att de medel som gäldenären ställt till förfogande överskrids.

Enligt budgetförordningen av den 21 december 1977 om Europeiska gemenskapernas allmänna budget ((EGT L 356, 31.12.1977. )), med senare ändringar ((EGT L 240, 7.6.1995. )), skall avtalsparten lämna ett garantibelopp då mycket viktiga avtal sluts eller då bidrag beviljas för genomförande av projekt för betydande belopp. Emellertid berörs de flesta företag med social målsättning sällan av denna skyldighet eftersom de senares projektförslag brukar vara av mindre omfattning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4019/97 från Panayotis Lambrias (PPE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Finansiering av forskning om allergier

Enligt bedömningar nyligen lider en tredjedel av Europas befolkning av någon allergi. Hur tänker kommissionen anpassa det femte ramprogram om forskning och utveckling som är under utarbetande så att ett betydande ekonomiskt stöd till forskning om allergier i Europa garanteras, mot bakgrund av att kostnaderna för dessa allergier har uppskattas till 30 miljarder ecu om året?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (25 februari 1998)

I förslaget till Femte ramprogrammet för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (1998-2002), vilket ändrades av kommissionen den 14 januari 1998 ((KOM(98) 8. )) efter parlamentets första behandling, ingår utveckling av diagnostiska tester och metoder för eliminering av smittsamma och giftiga ämnen (dit också allergiframkallande ämnen räknas) i de vetenskapliga och tekniska målen för den första nyckelåtgärden, ¨Hälsa, kost och miljö¨ inom första verksamhetsområdet, ¨Förbättrad livskvalitet och förvaltning av bioresurserna¨. Där ingår också forskning om miljöbetingade respektive miljörelaterade allergier samt forskning om hur de kan behandlas och förebyggas.

Avsikten är att gemenskapens forskningsverksamhet i framtiden skall kompletteras med ett folkhälsoprogram om föroreningsrelaterade sjukdomar inom vilket tyngdpunkten kommer att ligga på luftvägssjukdomar och allergier. Kommissionens förslag är för närvarande föremål för förhandlingar i parlamentet och rådet ((EGT C 214, 16.7.1997. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2868/97 från Florus Wijsenbeek (ELDR) till kommissionen (11 september 1997)

Ämne: Särskilda undantagsregler för skattefri försäljning

Kommissionen är utan tvivel medveten om att försäljningen av skattefria varor inom EU kommer att upphöra från och med den 1 januari 1999 enligt rådets direktiv 92/12/EEG ((EGT L 76, 23.3.1992, s. 1. )), vilket avser att därigenom motverka illojal konkurrens och påskynda utvecklingen av den inre marknaden.

Är kommissionen ytterligare medveten om att det gjorts undantag från dessa bestämmelser, varvid de nya reglerna om skattefri försäljning inte kommer att gälla? Det handlar härvid om följande områden: Helgoland och Büsingen (Tyskland), Kanarieöarna (Spanien), enklaverna Ceuta och Melilla (Spanien), Athos (Grekland), områdena Livigno, Campione d'Italia och Italiens delar av Luganosjön (Italien), Gibraltar (Förenade kungariket) och Åland (Finland).

Kan kommissionen redogöra för orsakerna till dessa undantag som inte finns klart angivna någonstans i de olika anslutningsakterna?

Anser inte kommissionen att dessa undantag står i strid med gemenskapslagstiftningen på detta område och leder just till illojal konkurrens och dessutom också kan ge anledning till förskjutningar i fråga om trafik- och varuflödena och möjligen rentav till bedrägeri?

Om så är fallet, har kommissionen för avsikt att slopa dessa undantag från de allmänna reglerna?

Om så inte är fallet, vilka undantag kan kommissionen göra någonting åt och vilka inte? Och varför inte?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (11 november 1997)

Kommissionen kan bekräfta för parlamentsledamoten att skattefri försäljning inom gemenskapen kommer att upphöra den 30 juni 1999 i enlighet med rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor ((EGT L 76, 23.3.1992. )) (artikel 28) och rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund ((EGT L 145, 13.6.1977. )), ändrat (artikel 28k).

Detta beslut gäller endast vid resa från en medlemsstat till en annan. Det gäller inte vid resa till och från territorier där ovannämnda direktiv inte är tillämpliga, då dessa i skattehänseende anses vara tredje land. Enligt gemenskapslagstiftningen föreligger det ingen skyldighet att inom dessa territorier tillämpa de mervärdesskatter eller punktskatter som gäller i gemenskapen.

Undantagen, som återfinns i berörda anslutningsakter, beslutades av rådet av en rad olika skäl. Några territorier omfattas av internationella avtal som slöts före EG-fördraget och andra har bestämmanderätt över frågor som gäller indirekt beskattning. Handelsutbyte med dessa territorier är och kommer att förbli föremål för samma kontroll som export och import från tredje land i syfte att minimera risken för bedrägerier.