ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0035/03

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(21 januari 2003)

Ämne: Fiskeavtal

EU:s ministerråd godkände i december fiskeavtal med Senegal och Angola. Hur bedömer kommissionen den nytta som kommer gemenskapen i dess helhet till del genom dessa dyra avtal? Det förefaller nämligen som om de enda som skulle dra nytta av de här avtalen är den spanska fiskeindustrin och vissa fiskare i ett fåtal länder.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(3 mars 2003)

Fiskeprotokollen med Senegal och Angola ger medlemsstaterna fiskemöjligheter som är baserade på deras traditionella fiskeverksamhet i området och på graden av intresse som deras respektive fiskeindustri har av dessa fisken. Av dessa skäl är Spanien den medlemsstat som har störst andel fiskemöjligheter, men det är inte sant att överenskommelsen uteslutande gagnar den spanska fiskeindustrin.

Protokollet till fiskeavtalet med Senegal ger fiskemöjligheter för fartyg från Grekland, Spanien, Frankrike, Italien och Portugal. För demersalt kustfiske har Spanien tilldelats 46 % av fiskemöjligheterna, Grekland 16 % och Italien 38 %. För demersalt djuphavsfiske har Spanien tilldelats 95 % av fiskemöjligheterna och Portugal 5 %. För fartyg som bedriver spöfiske med fasta linor har Spanien tilldelats 62 % av fiskemöjligheterna och Frankrike 38 %. För tonfiskfartyg har Spanien tilldelats 62 % av fiskemöjligheterna och Frankrike 46 %. För fartyg med flytrev har Spanien tilldelats 87 % av fiskemöjligheterna och Portugal 13 %.

Protokollet med Angola ger fiskemöjligheter för fartyg från Grekland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Nederländerna och Portugal. Spanien tilldelas alla licenser för räkfiske. För demersalt fiske tilldelas Spanien 44 % av fiskemöjligheterna, Portugal 26 %, Italien 18 % och Frankrike 12 %. För fiske efter tonfisk tilldelas Spanien 70 % av fiskemöjligheterna, Frankrike 18 % och Portugal 12 %. Licenser för fiske efter pelagiska arter tilldelas endast Irland och Nederländerna.

Det skall dock noteras att kommissionen, i fråga om båda protokollen, kan tilldela outnyttjade fiskemöjligheter till vilken medlemsstat som helst som begär fiskemöjligheter.

Den årliga ekonomiska ersättningen till Angola uppgår till 15 500 000 euro, varav 35 % är vikta för riktade åtgärder i syfte att utveckla Angolas egen fiskeindustri. Den årliga ekonomiska ersättningen till Senegal uppgår till 16 000 000 euro, varav 19 % skall gå till att utveckla ett partnerskap för hållbart fiske.

Enligt protokollen skall gemenskapsfartygens fångster anses vara av gemenskapsursprung. Det är typiskt att värdet av fångsterna (exklusive tonfisk) på gemenskapsmarkanden uppgår till mer än den dubbla ekonomiska ersättningen. Av rapporten Evalutation of Fishing Agreements Concluded by the European Community (Ifremer, Cemare, CEP) som utarbetades 1999, framgår att fiskeavtalet med Senegal genererade 592 direkta och 892 indirekta arbetstillfällen i medlemsstaterna. Fiskeavtalet med Angola uppskattades ha genererat 530 direkta och 599 indirekta arbetstillfällen i medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0166/03

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(29 januari 2003)

Ämne: Användning av gemenskapsmedel på hälsoområdet i Grekland

I samband med debatten i Greklands parlament om godkännandet av statsbugeten 2003 lade den grekiska regeringen fram uppgifter av vilka det framgick att området för hälsa och social omsorg under genomförandet av programmet för offentliga investeringar ur EU:s fonder hade erhållit 5,9 miljoner euro för statliga bidrag till tecknade kapital inom statliga företag och organisationer och 11 miljoner euro för övriga utgifter.

Känner kommissionen till vilka företag och organisationer som tagit emot dessa 5,9 miljoner euro, vilka belopp som investerats per företag och ur vilken av unionens fonder dessa resurser härstammade i varje enskilt fall? I vilket gemenskapsprogram eller initiativ har de här investeringarna införlivats och exakt när har detta skett? För vilka utgifter har gemenskapsanslagen på 11 miljoner euro, som den grekiska regeringen meddelade om, beviljats?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(5 mars 2003)

Enligt information som överlämnats till kommissionen av de grekiska myndigheterna, motsvarar de aktuella beloppen betalningar som utförts av dessa myndigheter till slutmottagarna av bidrag för olika projekt inom olika operativa program som ingår i andra och tredje gemenskapsstödramen inom hälsoområdet.

Beloppet på 5,9 miljoner euro motsvarar kapitalökningar hos publika aktiebolag, som är slutmottagare av bidrag inom ramen för de nyss nämnda programmen. Det kan förklaras på så sätt att när slutmottagaren av bidrag är ett publikt aktiebolag, bidrar betalningarna till en ökning av bolagets aktiekapital. Inom hälso- och sjukområdet i Grekland handlar det huvudsakligen om det publika aktiebolaget Depanom, som svarar för byggandet av infrastruktur inom hälsoområdet- och sjukområdet och vars enda aktieägare är den grekiska staten.

De 11 miljoner euro rörande andra kostnader motsvarar utbetalningar från de grekiska myndigheterna till andra slutmottagare av bidrag än publika aktiebolag för genomförandet av ett stort antal projekt som finansieras av dessa program.

Kommissionen har bett de grekiska myndigheterna om att specificera dessa kostnader för varje program och, om möjligt, för varje slutmottagare av bidrag. Så fort denna information har erhållits, kommer kommissionen att vidarebefordra den till parlamentsledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0167/03

från Nirj Deva (PPE-DE) till kommissionen

(29 januari 2003)

Ämne: Vård av äldre ordningar mellan medlemsstater

1. Är det acceptabelt att en EU-stat (Förenade kungariket) helt eller delvis kan vägra att ge kostnadsbidrag till en äldre och sjuk EU-medborgare som måste åka från en medlemsstat (Förenade kungariket) till en annan (Spanien) för att erhålla godtagbar vård som skulle omfattas av ett fast kostnadsbidrag om den gavs/erhölls i Förenade kungariket?

2. Strider Förenade kungarikets bestämmelser mot EU-lagstiftningen när det gäller:

a) legaliteten i denna policy och överträdelse av rättigheter

b) faktisk fri rörlighet?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(7 mars 2003)

Parlamentsledamoten frågar om sjukvårdsordningar för äldre mellan medlemsländerna. Han frågar om Förenade kungariket kan vägra att bidra till kostnaderna för sjukvård om en äldre person reser till en annan medlemsstat, när bidrag skulle ges till sjukvård i Förenade kungariket.

Det framgår inte tydligt i frågan vilka bidrag till sjukvårdskostnader den syftar på, och därmed, om de omfattas av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen(1).

Rådets direktiv 90/365/EEG av den 28 juni 1990 om rätt till bosättning för anställda och egna företagare som inte längre är yrkesverksamma(2) ger pensionerade rätt till bosättning i en annan medlemsstat.

Denna rätt till bosättning gäller emellertid under förutsättning att två krav uppfylls:

- personen skall ha tillräckliga medel (pension) för att inte ligga det sociala trygghetssystemet i värdlandet till last;

- personen ifråga skall ha en heltäckande sjukförsäkring.

Om inte kommissionen får mer information om de vårdförmåner som parlamentsledamoten tar upp, kan kommissionen inte avgöra huruvida det handlar om ett brott mot gemenskapsrätten eller gemenskapspolitiken. Om parlamentsledamoten kan tillhandage kommissionen ytterligare information, så kan detta problem analyseras mer noggrant.

Kommissionen är dock medveten om att människor som har behov av sjukvård och som inte själva kan betala för det, i själva verket kan förhindras från att utöva sin rätt till fri rörlighet.

(1) EGT L 149, 5.7.1971.

(2) EGT L 180, 13.7.1990.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0239/03

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(28 januari 2003)

Ämne: Överskridande av budgeten för byggandet av Attikavägen

Kan kommissionen informera om vilka krediter som ställts till förfogande för byggandet av Attikavägen, med hur mycket man hittills har överskridit dem (totalt och per sektor) och vad som är anledningen till detta överskridande?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(26 februari 2003)

Åtgärden Attikavägen ingår i det operativa programmet huvudleder, hamnar, stadsutveckling 20002006, och är ett större projekt enligt definitionen i artiklarna 25 och 26 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1).

Anslagen från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) för detta projekt är 476 miljoner euro för perioden 20002006, motsvarande offentliga utgifter på 951 miljoner euro och en total kostnad, inklusive privata bidrag, på 1 713 miljoner euro. Det finns ingen möjlighet att utöka bidraget från ERUF under denna period.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0379/03

från Pietro-Paolo Mennea (PPE-DE) till kommissionen

(7 februari 2003)

Ämne: Grekiska skulpturer på British Museum

Skulpturerna från Parthenon i Aten, som är 2 500 år gamla, tillhör sedan många år tillbaka samlingarna på British Museum i London.

Skulpturerna är en omistlig del av Parthenon som Unesco utsett till världsarv.

Från den 13 till den 29 augusti 2004 kommer Grekland och Aten att vara värd för de 28:e olympiska spelen, som ju är en stor begivenhet både innanför och utanför idrottsvärlden.

Enligt en stor opinion runt om i världen bör Parthenonskulpturerna, som idag finns på British Museum, återbördas till deras rättmätiga plats på Akropolis i Aten.

Kan kommissionen mot denna bakgrund tänka sig att vända sig till brittiska regeringen och de behöriga brittiska myndigheterna och söka övertyga dessa att i samband de olympiska spelen återlämna de ovannämnda skulpturerna till Grekland, så att de kan återvända till den plats där de har sin historiska hemortsrätt.

Om detta skedde, skulle det vara ett tecken på ett högst civiliserat beteende från Förenade kungarikets sida.

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(24 februari 2003)

Beträffande svaret på den skriftliga frågan hänvisas parlamentsledamoten till kommissionens svar på de muntliga frågorna H-690/99 från Pedro Aparicio Sánchez(1) och H-761/99 från Konstantinos Alyssandrakis(3) vid frågestunden under parlamentets plenarsammanträde i december 1999 samt på den skriftliga frågan E-2847/99 från Lucio Manisco(2).

(1) Skriftligt svar av den 14.12.1999.

(2) EGT C 303 E, 24.10.2000, s. 119.

(3) Skriftligt svar av den 14.12.1999.
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 70/16

(2004/C 70 E/016)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3646/02

från Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) till kommissionen

(17 december 2002)

Ämne: Internering av Juan Carlos Gonzalez Leiva

Kommissionen vet att Juan Carlos Gonzalez Leiva, som är ordförande för ”Cuban Human Rights Foundation” och ”Brotherhood of the Independent Blind People of Cuba” sedan mars 2002 hålls i fängelse i Holguín på Kuba (se skriftliga frågan E-1458/02 (1)).

Vet kommissionen också att denne man blir misshandlad och slagen och hotar dö av undernäring?

Är kommissionen beredd att vidta åtgärder och utöva påtryckningar på myndigheterna på platsen för att utverka ett slut på våldsmetoderna mot människorättsaktivister på Cuba?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(14 februari 2003)

Kommissionen hålls fortlöpande underrättad om Juan Carlos Gonzalez Leivas situation. Enligt uppgift vägde människorättskämpen endast 40,5 kilo i början av januari 2003 till följd av den hungerstrejk han genomförde mellan den 4 september 2002 och den 25 december 2002 i protest mot de anklagelser som riktades mot honom och de andra människorättskämpar som berörs på området.

Kommissionen har vid upprepade tillfällen gjort de kubanska myndigheterna uppmärksamma både på Juan Carlos Gonzalez Leivas situation och på situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna i allmänhet. På samma sätt som när det gäller andra partnerländer är och förblir den situation som råder i landet när det gäller de mänskliga rättigheterna en viktig aspekt av förbindelserna med Kuba. Kommissionen anser att engagemang och dialog sannolikt är den bästa metoden för att främja en positiv utveckling på detta område.

(1) EGT C 28 E, 6.2.2003, s. 109.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3076/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(28 oktober 2002)

Ämne: Rasism inom fotbollen

Med tanke på den fortsatt skrämmande höga nivån av rasism som uppvisas under internationella fotbollsmatcher, anser kommissionen att det skulle vara helt lagligt för TV-bolag att stoppa sändningen från sådana matcher och följaktligen vägra att betala överenskomna avgifter, i synnerhet i länder som Förenade kungariket där utsändningar som kan ge upphov till rashat är olagliga?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(17 december 2002)

Kommissionen fördömer med kraft rasism och främlingsfientlighet, eftersom de strider direkt mot principerna om frihet och demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt rättsstatsprincipen. Unionen bygger på dessa principer och de är gemensamma för alla medlemsländer såsom framgår av artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen och av stadgan för de grundläggande rättigheterna.

Därför har kommissionen nyligen på det straffrättsliga området lagt fram ett förslag till ett rambeslut(1) om bekämpande av rasism och främlingsfientlighet. Denna rättsakt syftar till att åstadkomma en tillnärmning av medlemsländernas lagar och andra författningar. Den innehåller

en gemensam definition på rasistiska och främlingsfientliga brott och minimistandarder för tillämpliga påföljder. Förslaget syftar även till att främja ett närmare rättsligt samarbete genom att frågor som behörighet, utlämning och rättsliga åtgärder i fråga om sådana brott regleras.

Enligt artikel 22a i direktivet om gränslös television(2) är medlemsstaterna skyldiga att se till att sändningar inte innehåller något som uppammar hat grundat på ras, kön, religion eller nationalitet. Det är medlemsländernas skyldighet att integrera denna princip i gällande nationell lagstiftning.

När det gäller frågeställarens specifika fråga har kommissionen ingen befogenhet att ta ställning till avtalsförhållandet mellan rättighetsinnehavare och programföretagen i det här fallet. Om TV-bolagen kan vidta sådana åtgärder beror på gällande nationella lagar i medlemsstaterna.

(1) EGT C 75 E, 26.3.2002, s. 269.

(2) Rådets direktiv 89/552/EEG, ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997, om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television, EGT L 202, 30.7.1997, s. 60.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3355/02

från Antonios Trakatellis (PPE-DE) till kommissionen

(27 november 2002)

Ämne: Förbud mot slutande av offentliga avtal med medieföretag

Enligt den nya lag som röstats igenom i det grekiska parlamentet (lag nr 3021, FEK 19/0672002) förbjuds slutande av offentliga avtal med fysiska eller juridiska personer som är största delägare i medieföretag. Enligt samma lag anses den som innehar upp till 5 % av det totala aktiekapitalet i medieföretaget vara den största delägaren.

Med tanke på svårigheterna med att kontrollera vem som är största delägare, såväl på gemenskapsnivå som på global nivå, vill jag fråga kommissionen följande:

- Är denna nya lag förenlig med gemenskapslagstiftningen? I hur hög grad är den ett brott mot jämlikhetsprincipen, som är en grundläggande rättsprincip, med tanke på att man inte kommer att kunna kontrollera vare sig företag med säte i en medlemsstat eller s.k. offshore-företag i förhållande till nationella?

- Finns det något åtagande från medlemsstaternas sida om att samarbeta med de nationella myndigheterna i andra medlemsstater när det gäller att kontrollera vem som är den största delägaren (tillhandahållande av information, utförande av utredningar etc.), i synnerhet om motsvarande kontroll inte finns föreskriven i nationell lagstiftning?

- Utgör en eventuellt försenad kontroll av gemenskapsföretagen ett brott mot jämlikhetsprincipen eller diskriminering till nackdel för de sistnämnda i jämförelse med motsvarande inhemska företag? I hur hög grad är det möjligt och juridiskt bindande att avstänga gemenskapsföretag från att sluta offentliga avtal, med tanke på hur svårt det är att i detalj kontrollera dessa?

Kompletterande svarfrån Frits Bolkestein på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

Kommissionen har av de grekiska myndigheterna erhållit de begärda uppgifterna om lag nr 3021/19.6.2002 om ifrågavarande ärende.

Med hänsyn till sakens invecklade natur har kommissionen beslutat fördjupa sin undersökning, som därför införs i registret över fall som undersökts som ett led i kontrollen av gemenskapslagstiftningens tillämpning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3869/02

från Sérgio Marques (PPE-DE) till kommissionen

(10 januari 2003)

Ämne: Området tillhörande ögruppen Madeira

I gårdagens upplaga av den portugisiska dagstidningen Diário de Notícias (18 december 2002) stod det att läsa att Europeiska unionens kartor, för vilka kommissionens kartritningsavdelning bär ansvaret, förmedlar bilden att Selvagensöarna, som tillhör den portugisiska autonoma regionen Madeira, tillhör de spanska Kanarieöarna. Enligt denna artikel är denna minst sagt säregna situation ett resultat av EU:s officiella webbsida (http://www.europa.eu.int/abc/maps/regions/spain/canarias_en.htm), vilket dessutom kan konstateras genom ett besök på denna sida.

Enligt samma tidning tycks det inte vara första gången ett fel av det här slaget görs i samband med utformningen av EU:s officiella kartor när det gäller fastställandet av gränsen mellan Portugal och Spanien.

Kan kommissionen således besvara följande frågor:

1. Vad beror detta grova fel i EU:s officiella kartor på och vem bär ansvaret för det? När kommer felet att korrigeras?

2. Är det riktigt att den person som har ansvaret för den kartritningsavdelning där kartorna ifråga förmodas ha utarbetats är av spansk nationalitet?

3. Vilka åtgärder anser kommissionen bör vidtas för att i framtiden undvika att fel av detta slag uppstår?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(12 februari 2003)

Den geografiska karta som parlamentsledamoten hänvisar till kan mycket riktigt leda till feltolkningar när det gäller fastställandet av gränsen mellan Spanien och Portugal. Så snart kommissionen fick kännedom om detta tekniska fel korrigerades detta. I den nya kartan framgår tydligt att Selvagensöarna tillhör Portugal.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3860/02

från Mogens Camre (UEN) till kommissionen

(10 januari 2003)

Ämne: Kan en minoritet av kommissionens ledamöter fatta beslut om att utarbeta ett förslag till fördrag utanför det samlade kommissionskollegiet?

Kommissionen är som bekant ett kollegium som fattar beslut som utåt presenteras som enhälliga. Det förutsätter att ordföranden och de enskilda ledamöterna inte agerar på egen hand. Om de ändå gör det måste förslaget betraktas som ogiltigt.

Kommissionsledamot Vitorino talade om Montesquieus principer om maktens tredelning. Det är helt obegripligt, då uppdelningen i lagstiftande, verkställande och dömande makt inte medger att ämbetsmän agerar på egen hand.

Hur kan en minoritet av kommissionens ledamöter besluta att man skall börja utarbeta ett förslag till fördrag, utan att frågan har tagits upp i det samlade kollegiet?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3860/02, E-3902/02 och E-0034/03ingivet av Romano Prodi för kommissionen

(17 mars 2003)

På begäran av ordförande Romano Prodi, i samförstånd med kommissionärerna Michel Barnier och António Vitorino, utarbetade en grupp tjänstemän vid kommissionen en genomförbarhetsstudie om ett utkast till konstitution för Europeiska unionen. Ordföranden informerade de övriga medlemmarna av kollegiet om att detta arbetsdokument existerade, men dess innehåll diskuterades inte av kollegiet. Dokumentet är alltså inte bindande för kommissionen.

Varje kommissionär får, inom sitt särskilda ansvarsområde, ge kommissionens tjänsteavdelningar i uppdrag att utarbeta förberedande dokument, diskussions-PM, genomförbarhetsstudier och liknande; för ordföranden gäller detta varje fråga som är relevant för EU:s arbete. Det krävs inget beslut av kollegiet för att inleda ett sådant arbete, som hör till tjänsteavdelningarnas normala verksamhet som ett led i att förbereda kommissionens beslut och ståndpunkter. Ordförande Prodi, i samförstånd med Michel Barnier och António Vitorino, ansåg att det fanns ett behov av en genomförbarhetsstudie om en EU-konstitution när kommissionen skulle lämna synpunkter till framtidskonventet.

Namnen på de tjänstemän som har utarbetat studien finns angivna på första sidan. Studien har inte medfört några extra kostnader, utan arbetet ingår i kommissionens allmänna verksamhetsbudget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3470/02

från Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen

(6 december 2002)

Ämne: För låga spanska elavgifter eventuellt olagligt statligt stöd?

Den spanska regeringen har aviserat ett förslag till elavgifter enligt vilket elbolagen under perioden 20032010 kommer att få sina underskott täckta genom en ny priskomponent, som elbolagen kommer att få rätt att debitera.

Detta förslag kan mycket väl vara ett nytt försök från den spanska regeringens sida att ge de spanska elbolagen indirekt stöd, genom att bevilja det tillstånd som den tvingades dra tillbaka på grund av kommissionens entydiga hållning när det gällde kostnaderna för övergång till fri konkurrens (CTC).

Anser kommissionen att detta förslag kan uppfattas som ett försök att bevilja de spanska elbolagen olagligt statligt stöd?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(24 januari 2003)

Kommissionen beslutade den 25 juli 2001(1) att inte göra invändningar (på grund av reglerna om statligt stöd) mot övergångssystemet på den spanska elmarknaden när det gäller kostnaderna för övergång till fri konkurrens.

Kommissionen känner inte till den slutliga utformningen av det nya elavgiftssystemet i Spanien. Utifrån de preliminära förklaringar som de spanska myndigheterna har lämnat förefaller det nya systemet inte i detta skede medföra någon väsentlig ändring av systemet för kostnaderna för övergång till fri konkurrens, i synnerhet vad gäller de totala kostnaderna för övergång till fri konkurrens och systemets längsta tillåtna tillämpningstid. Under dessa omständigheter verkar systemet inte behöva anmälas på nytt i enlighet med artikel 88.3 i EG-fördraget.

Kommissionen är hursomhelst fast besluten att se till att de spanska myndigheterna respekterar villkoren i beslutet av den 25 juli 2001. Kommissionen kommer därför att granska de årsrapporter som de spanska myndigheterna skall lämna in om tillämpningen av beslutet och alla lag- eller andra författningsändringar som berör systemet.

(1) Beslut av den 25 juli 2001 i ärendet NN 49/99 Spanien, EGT C 268, 22.9.2001. Beslutets fullständiga text finns på Internet: http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/sgb/state/_aids.