ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0475/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(15 februari 2000)

Ämne: Medlemsstaters brott mot konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt mot det konsoliderade Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen

Härmed frågas om kommissionen är medveten om att just nu fler än 180 ledamöter av Europaparlamentet undertecknat följande yrkande:

Enligt bestämmelserna i artikel 3 i protokoll nr 4 till konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (1950) i dess lydelse enligt protokoll nr 11 skall ingen utvisas från den stats territorium där han är medborgare, vare sig genom initiativ från en enskild person eller från ett kollektiv, och ingen skall fråntas rätten till inresa på den stats territorium där han är medborgare. Dessa rättigheter har införlivats med de gemensamma bestämmelserna i artikel 6 i Amsterdamfördraget. Följande undertecknade ledamöter av Europaparlamentet uppmanar Österrikes, Greklands och Italiens regeringar att uppfylla de skyldigheter de har enligt fördraget genom att utan ytterligare dröjsmål bevilja sina respektive länders före detta kungahus fullständiga medborgerliga rättigheter, inbegripet rätten att utan minsta hinder inresa i sina ursprungsländer, och anhåller om att EG-domstolen, i de fall där dessa rättigheter inte beviljats senast den 1 januari 2000, inleder ett förfarande mot varje stat som bryter mot detta.

Enligt bestämmelserna i fördraget finns det inget underlag för diskriminering av enskilda familjer i de bestämmelser som återfinns i artiklarna 39 och 43 i avdelning III. I den konsoliderade versionen av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen behandlas fri rörlighet för personer, tjänster och kapital samt etableringsrätt. Prins Victor Emmanuel har under en tid av femtiotre år inte fått tillstånd att besöka sitt hemland, och hans son har inte tillåtits att någonsin sätta sin fot på Italiens territorium. Trots att de ovannämnda rättigheterna inte är beroende av några förutsättningar krävde man av Otto von Habsburg att han skriftligen skulle avstå från grundläggande medborgerliga rättigheter innan han tilläts bosätta sig i Österrike. Kommissionen gjorde i förra veckan ett särskilt åtagande

att övervaka brott mot fördraget i Österrike. Kommer kommissionen att börja sätta stopp för dessa grova och långvariga kränkningar av konventionen och EG-rätten genom att använda sig av de befogenheter den har enligt EU:s fördrag och utan dröjsmål anmäla Österrike för EG-domstolen, och kommer kommissionen mot bakgrund av hur viktigt det är att fördragen respekteras att översända en kopia av sitt beslut till parlamentet?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av António Vitorino

(28 februari 2000)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-2703/97 från Luigi Florio(1).

(1) EGT C 60, 25.2.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0333/00

från Barbara Weiler (PSE) till kommissionen

(4 februari 2000)

Ämne: Bestämmelser i samband med tilldelning av offentliga kontrakt

1. Vilka bestämmelser avser kommissionen att fastställa för att skydda de nationella arbetsmarknaderna från social dumpning i samband med tilldelning av offentliga kontrakt?

2. Hur bedömer kommissionen de nationella lagarna om utstationering och vilka slutsatser drar kommissionen av hittills gjorda erfarenheter när det gäller behovet av att vidta politiska åtgärder?

3. Har kommissionen för avsikt att vidta åtgärder mot det negativa skenbara egenföretagandet?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(28 februari 2000)

1. Kommissionen skulle vilja erinra om det transnationella perspektivet: rådet och Europaparlamentet antog den 16 december 1996 direktiv 96/71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster(1). Genom det skydd som detta direktiv ger arbetstagaren är detta den rättsakt i gemenskapens arbetsrättslagstiftning som utan tvekan bidrar mest till att skapa lojal konkurrens mellan företagen. Direktivet innehåller en kärna av tvingande bestämmelser för minimiskydd, vilka skall följas i värdlandet av de arbetsgivare som utstationerar arbetstagare för tillfälligt arbete på den medlemsstats territorium där tjänsterna tillhandahålls. Detta direktiv gäller utan åtskillnad för både den offentliga och den privata sektorn.

2. Sista datum för att införliva direktiv 96/71/EG var den 16 december 1999. Mot bakgrund av detta datum och vissa förseningar som har uppstått i samband med delgivningen av de nationella bestämmelserna verkar det lite tidigt att redan nu sammanfatta de erfarenheter som har gjorts så här långt.

3. För närvarande planerar kommissionen inte att vidta några åtgärder inom det här området.

(1) EGT L 18, 21.1.1997, s. 16.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2572/99

från Markus Ferber (PPE-DE) till kommissionen

(11 januari 2000)

Ämne: Flygbiljettpriser inom EU

Flygbiljettpriserna inom EU är skrämmande olika. Inrikesflygningar är väsentligt billigare än jämförbara flygningar till EU-grannländer.

Exempelvis erbjuder Lufthansa följande priser:

- München-Frankfurt, en timme, 299 DEM.

- München-Düsseldorf, en timme och fem minuter, 448 DEM.

- München-Wien, en timme, 527 DEM.

- München-Paris, en timme och tio minuter, 763 DEM.

Eftersom de nämnda flygplatserna trafikeras av olika flygbolag, kan det inte handla om olika marknadspriser. Flygplatsavgifterna är med största sannolikhet inte heller så olika.

Hur kan man förklara dessa prisskillnader mellan inrikesflygningar och jämförbara flygningar till EU-grannländer? Vad gör kommissionen för att förverkliga den inre lufttransportmarknaden?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(2 mars 2000)

I och med att rådets förordning (EEG) nr 2409/92 av den 23 juli 1992 om biljettpriser och tariffer för lufttrafik(1) trädde i kraft den 1 januari 1993 avreglerades flygtransporttarifferna inom gemenskapen fullt ut. Priserna bestäms därför fritt av marknadskrafterna. Prisskillnaden mellan inrikesflyg i medlemsstaterna och andra flyg inom gemenskapen håller på att utjämnas på grund av trycket från nya lufttrafikföretag som kommit in på marknaden och som har låga driftskostnader. Att priserna fortfarande varierar beror i första hand på skillnader i fråga om avstånd och trafikvolym. Med ökande trafikvolym på en flyglinje minskar i allmänhet driftskostnaden per passagerare. På linjer med hög trafikvolym är dessutom konkurrensen hårdare. Medlemsstaternas inrikesflyg är ofta hårdare trafikerade än andra flyglinjer inom gemenskapen.

Enligt förordning (EEG) nr 2409/92 är det möjligt att upphäva ett baspris, om det är orimligt högt i förhållande till lufttrafikföretagets på lång sikt fullt ut fördelade relevanta kostnader. Det är i första hand medlemsstaternas sak att tillämpa denna skyddsbestämmelse. I sin egenskap av fördragens väktare övervakar kommissionen medlemsstaternas tillämpning av det senaste åtgärdspaketet för liberaliseringen av gemenskapens flygtrafik som trädde i kraft den 1 januari 1993. Kommissionen har redan fattat en rad beslut om beviljande av licenser för lufttrafikföretag i gemenskapen och särskilt beslut om marknadstillträde. Dessutom övervakar kommissionen tillämpningen av gemenskapens konkurrenslagstiftning inom luftfartssektorn för att förebygga skapandet av konkurrenssnedvridande strukturer och för att inskrida mot företag som genom avtal och praxis begränsar konkurrensen eller sätter den ur spel.

(1) EGT L 240, 24.8.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2594/99

från Daniel Hannan (PPE-DE) till kommissionen

(11 januari 2000)

Ämne: Förbränningsanläggning i Ridham Dock

Det har utarbetats planer för att uppföra en anläggning för avfallsförbränning i Ridham Dock, som är beläget i Kent i en naturskyddad våtmark.

Motståndare till planerna hänvisar till direktiv 79/409/EEG(1) och domen i mål C-13/1989-91, kommissionen mot Tyskland.

Anser kommissionen att uppförandet av den föreslagna anläggningen strider mot EG-rätten?

(1) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(16 februari 2000)

Kommissionen känner inte till att det finns några planer på att uppföra en anläggning för avfallsförbränning i Ridham Dock, som är beläget i det särskilda skyddsområdet Swale i Kent.

Förenade kungariket har klassificerat Swaleområdet som ett särskilt skyddsområde i enlighet med artikel 4 i rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar. Medlemsstaterna skall se till att fåglarna i det område som klassificerats som särskilt skyddsområde inte störs och att deras livsmiljö inte försämras.

Parlamentsledamoten uppmanas till att inkomma med närmare detaljer om typen och omfattningen av det hot som fåglarna och deras livsmiljö utsätts för så att kommissionen kan undersöka ärendet tillsammans med myndigheterna i Förenade kungariket. Detta skulle särskilt underlättas om parlamentsledamoten kan inkomma med uppgifter om de aktuella planerna för den föreslagna anläggningen för avfallsförbränning och om hur långt planerna har fortskridit.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2674/99

från Jillian Evans (Verts/ALE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Eventuella hälsoeffekter från avfallsförbränningsanläggningar för energiproduktion

Många personer i samhällen i Wales är oroade över att anläggningar för avfallsförbränning för energiproduktion som är belägna nära bostadsbebyggelse kan ha skadliga effekter för hälsan.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Vilka normer tillämpas för att reglera hur nära bostadsbebyggelse avfallsupplag får förläggas?

2. Vilka normer tillämpas för att reglera hur nära bostadsbebyggelse man får förlägga avfallsförbränningsanläggningar för energiproduktion?

3. Vilka vetenskapliga studier har genomförts i samhällen i EU om hälsoeffekter från avfallsförbränningsanläggningar för energiproduktion?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(4 februari 2000)

Det finns inte några särskilda bestämmelser om avstånd mellan deponier och bostadsbebyggelse. I bilaga I till rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall(1) fastställs att det vid lokaliseringen av en deponi skall tas hänsyn till krav som rör avståndet från platsens yttre gräns till bostadsområden.

Samexistensen mellan industrin och hushåll regleras på två sätt. Å ena sidan finns i gemenskapslagstiftningen krav på att konsekvenserna måste begränsas oavsett lokalisering och å andra sidan fastställs kvalitetskrav för luft och vatten. Det finns inte någon särskild lagstiftning som reglerar avståndet mellan industrianläggningar och bostadsområden.

De flesta undersökningarna om hälsoeffekter har gällt vissa föroreningar snarare än särskilda industrikällor, eftersom föroreningarnas kemi inte beror av källan. Det har dock genomförts flera förberedande undersökningar för att bedöma kostnader och nytta i samband med det nuvarande förslaget till direktiv om förbränning av avfall(2). Framför allt i den ekonomiska bedömningen av utkastet till direktiv om avfallsförbränning(3) ges en bra översikt av konsekvenserna av kommunal avfallsförbränning.

Även om kommissionen har givit stöd till vissa projekt angående hälsoeffekterna av luftföroreningar i allmänhet har den inte finansierat den undersökning som särskilt avser hälsoeffekter av avfallsförbränningsanläggningar. Förslag på detta område kan dock lämnas in inom ramen för arbetsprogrammet för det tematiska programmet Livskvalitet och förvaltning av de levande resurserna(4), avsnittet om nyckelåtgärden Miljö och hälsa, inom femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (FoTU).

(1) EGT L 182, 16.7.1999.

(2) EGT C 372, 2.12.1998.

(3) ISBN 92-828-0083-0, Europeiska gemenskaperna 1997.

(4) EGT L 64, 12.3.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2706/99

från Ian Hudghton (Verts/ALE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Fiske: FFU och Förenade kungariket

Kan kommissionen tillhandahålla information om Förenade kungarikets tillgång till medel ur FFU under 1998 och 1999 och i vilken utsträckning dessa har utnyttjats samt detaljer om eventuella outnyttjade anslag?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2705/99 och E-2706/99 ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(22 februari 2000)

En medlemsstat kan inom ramen för förordningarna om strukturfonderna omfördela gemenskapsmedel från ett program till ett annat, eller mellan fonder i medlemsstaterna. En medlemsstat kan även helt eller delvis låta medlen gå tillbaka till kommissionen för omfördelning till en annan medlemsstat eller till andra ändamål. Många av medlemsstaterna har tillämpat ett eller flera av dessa alternativ.

Den sammanlagda tilldelningen från Fonden för fiskets utveckling (FFU) till fisket i Storbritannien under perioden 19941999 var 128,14 miljoner euro. År 1999 minskades beloppet med 25,25 miljoner euro på begäran av de brittiska myndigheterna, främst på grund av mindre finansieringsbehov i samband med att fiskefartyg togs ur drift. Beloppet som Storbritannien återförde omfördelades inte till någon annan medlemsstat utan användes för att få en balanserad gemenskapsbudget för 1999.

Tilldelningarna från FFU 1998 och 1999 var för hela Storbritannien (alla mål 1- och mål 5a-program) sammanlagt 14,5 miljoner euro respektive 41,2 miljoner euro. Alla dessa tilldelningar är redan öronmärkta.

Det är viktigt att notera att de belopp som tilldelats för åtgärder i ett program endast är vägledande och att det är normalt att ändringar görs då och då beroende på omständigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2652/99

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Tillförlitliga krockkuddar

På området trafiksäkerhet och förebyggande av olyckor innehåller direktiven 96/27/EG(1) och 96/79/EG(2) (obligatoriska från och med den 1 oktober 1999) krav och kriterier som även rör bedömning av krockkuddars funktion.

Kan kommissionen ange:

1. i vilket skede EU:s lagstiftningsåtgärder och övriga åtgärder för ökad trafiksäkerhet under perioden 19972001 befinner sig,

2. om de uppgifter rörande trafiksäkerhet och förebyggande av olyckor som kommissionen i dag förfogar över gör att den kan yttra sig slutgiltigt om krockkuddsystemens tillförlitlighet?

(1) EGT L 169, 8.7.1996, s. 1.

(2) EGT L 18, 21.1.1997, s. 7.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 mars 2000)

I april 1997 lade kommissionen fram ett meddelande om ökad vägtrafiksäkerhet inom EU(1), som innehöll ett detaljerat handlingsprogram för perioden 19972001.

Efter förslag från parlamentet och rådet är kommissionen nu i färd med att förbereda ytterligare ett meddelande som innehåller en lägesrapport om handlingsprogrammet och prioriteringar för framtida åtgärder. Meddelandet diskuteras för närvarande inom kommissionen och förhoppningen är att det skall kunna föreläggas parlamentet och rådet mycket snart.

Beträffande krockkuddars tillförlitlighet hänvisas parlamentsledamoten till två direktiv om typgodkännande avseende bilars krocksäkerhet, nämligen Europaparlamentets och rådets direktiv 96/27/EG av den 20 maj 1996 om skydd för passagerare i motorfordon vid sidokollision och om ändring av direktiv 70/156/EEG samt Europaparlamentets och rådets direktiv 96/79/EG av den 16 december 1996 om skydd av förare och passagerare i motorfordon vid frontalkollision och om ändring av direktiv 70/156/EEG. Alla nya bilar skall uppfylla föreskrifterna i direktiven från och med oktober 1999. Vid provningen, inte minst vid frontalkollisionstest mot en förskjuten deformerbar balk i 56 km/h, har krockkuddar på förar- och passagerarplats visat sig vara en effektiv teknik.

Direktiven innehåller emellertid inga krav på att krockkudde måste installeras, och det finns inga standarder för deras funktion. I stället mäter man decelerationskrafterna vid en krock med hjälp av antropometriska dockor, och krockkuddar används för att se till att den kollisionsenergi som dockan utsätts för inte överstiger gränser där effekterna blir livshotande.

Bilindustrin kommer utan tvekan att utveckla ännu bättre krocksäkra konstruktioner i framtiden, vilket kommer att driva på utvecklingen av krockkuddar ytterligare kanske intelligenta krockkuddar och fastspänningssystem som vid en krock aktiveras innan våldspåverkan uppträder och system som tar hänsyn till förarens och passagerarens ålder och kroppsstorlek.

(1) KOM(1997) 131 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2541/99

från Mario Mantovani (PPE-DE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Fastställandet av läkemedelspriser i Italien

Kommissionen har fått en serie klagomål angående det italienska systemet för läkemedelsersättning eftersom bestämmelserna om fastställandet av läkemedelspriser inom den statliga sjukvården får ekonomiska och sociala konsekvenser.

Kommissionen gav redan i februari 1996 att italienska staten ett betalningsföreläggande, vilket därefter uttrycktes i ett yttrande av den 9 september 1998, i vilket Italien uppmanades att anpassa sig till gemenskapens konkurrensbestämmelser. De offentliggjorda kriterierna för fastställandet av läkemedelspriser ansågs inte vara lämpliga (särskilt artikel 36 i rättsakt nr 449/97 och beslut nr 10/98 fattat av CIPE, den statliga kommittén för ekonomisk planering) eftersom de förutsåg en anpassningsperiod för priserna på 6 år, vilket ansågs vara alltför långt.

Detta strider mot gemenskapslagstiftningen eftersom importörer i vissa fall inte får tillbaka sina utgifter för en produkt, vilket direkt eller indirekt utgör ett hinder mot importverksamheten och gör det svårt att hitta vissa läkemedel på den italienska marknaden.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att se till att Italien anpassar sig till gemenskapens konkurrensbestämmelser?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(12 januari 2000)

Efter det att kommissionen i september 1999 lämnade det motiverade yttrandet i samband med överträdelseförfarandet angående EG-dragets artikel 28 (ex artikel 30) som parlamentsledamoten nämner, har de italienska myndigheterna meddelat att de önskar ytterligare överläggningar i frågan. Kommissionen har inom ramen för denna dialog från de berörda ministrarna erhållit ett utkast med förslag till ändringar av gällande regler. Om ändringsförslaget, som först måste godkännas av ett flertal olika nationella myndigheter, antas, kommer detta att leda till att hindren undanröjs samtidigt som de budgetkrav som är grunden till tvisten ändå kan uppfyllas, något som är en förutsättning för ett fungerande socialförsäkringssystem. Med tanke på de italienska myndigheternas löfte om att ändra existerande regler kommer beslutet om att inleda eventuella rättsliga åtgärder mot Italien inte att tas förrän de slutgiltiga texterna har inkommit.

Eftersom de ändringsförslag som lagts fram ännu ej antagits kan kommissionen tyvärr inte tillhandahålla mer detaljerad information.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2558/99

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(11 januari 2000)

Ämne: Främjande åtgärder för avfallsåtervinning

Kan kommissionen redogöra för de viktigaste orsakerna till att det råder så stora skillnader när det gäller återvining av hushållsavfall, och särskilt ange huruvida det vidtagits (eller inte vidtagits) några statliga åtgärder för att främja sådan återvinning? Kan kommissionen också ange vilka statliga åtgärder som är effektivast för att främja återvinning?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2557/99 och E-2558/99 ingivet av Margot Wallström för kommissionen

(17 februari 2000)

Återvinningen av hushållsavfall påverkas av många olika faktorer. De viktigaste är uppsamlingssystemets effektivitet, den tekniska kunskapen och huruvida det finns en marknad för returvaror eller återvunna produkter.

För att främja återvinningen av hushållsavfall har flera rättsakter införts i gemenskapen, bl.a. Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall(1) som fastställer målen för återvinning av förpackningsavfall, och rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall(2) som fastställer målen för minskningen av deponering av biologiskt nedbrytbart hushållsavfall.

Dessutom kan återvinningen av hushållsavfall främjas med andra medel, som marknadsbaserade styrmedel, kvalitetsstandarder för återvunna produkter, integration av miljöaspekter i offentlig upphandling samt förbättring av återvunna produkters image.

I syfte att förbättra möjligheterna för återvinning i gemenskapen har kommissionen antagit ett meddelande om återvinningsindustrins konkurrenskraft(3). Till följd av det meddelandet inrättades år 1999 ett återvinningsforum. Forumet har till uppgift att undersöka de viktigaste faktorerna som påverkar återvinningsindustrins konkurrenskraft, och att finna den lämpligaste kombinationen av åtgärder som kan vidtas för att främja återvinningen. Forumet kommer att vara färdigt i början av år 2000.

Den 10 januari 2000 antog kommissionen sin rapport till rådet och Europaparlamentet om genomförandet av gemenskapens avfallslagstiftning rådets direktiv 75/442/EEG om avfall, ändrat genom direktiv 91/692/EEG, direktiv 91/689/EEG om farligt avfall, direktiv 75/439/EEG om spilloljor, ändrat genom direktiv 87/101/EEG och direktiv 86/278/EEG om avloppsslam för perioden (1995 1997)(4).

Utgående från de uppgifter som samlas in i enlighet med direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(5) är procentandelarna återvunnet hushållsavfall av den sammanlagda mängden producerat hushållsavfall följande i de olika medlemsstaterna: Belgien 39 % Danmark 28 % Tyskland 30 % Grekland 7 % Spanien 16 % Frankrike 6 % Irland 8 % Luxemburg 7 % Nederländerna 44 % Österrike 43 % Finland 17 % Sverige 16 % Förenade kungariket 7 % Gemenskapsgenomsnitt 15 %.

För Portugal och Italien föreligger inga uppgifter.

(1) EGT L 365, 31.12.1994.

(2) EGT L 182, 16.7.1999.

(3) KOM(1998) 463 slutlig.

(4) KOM(1999) 752 slutlig.

(5) EGT L 194, 25.7.1975.