SKRIFTLIG FRÅGA E-0055/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(24 januari 2002)

Ämne: Minimiålder för arbetslöshetsunderstöd och gradvis minskning av arbetslöshetsersättningen

Kan staten å sin sida inte helt uppfylla rätten till arbete, får å andra sidan skyldigheten att arbeta för att förverkliga det allmännas bästa inte alltid motsvarande betydelse.

I vissa av EU:s medlemsstater sänks arbetslöshetsunderstödet gradvis om någon inte accepterar det arbete som erbjuds. Dessutom måste man ha uppnått en viss ålder för att få arbetslöshetsersättning (oftast 25 år).

Kan kommissionen uppge om man har tagit upp en harmonisering i denna fråga, om man anser att frågan är värd att beakta, och om man har för avsikt att slå in på motsvarande politiska väg?

Kan kommissionen uppge hur den gemensamma framtida sysselsättningspolitiken ser ut, och vilka gemensamma bestämmelser man skall besluta om?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(1 mars 2002)

Sysselsättningsriktlinjerna(1) innehåller politiska riktlinjer för alla medlemsstater inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategi som infördes genom Luxemburgprocessen. Medlemsstaterna uppmanas följa dessa riktlinjer vid utarbetandet av den nationella sysselsättningspolitiken. Ramverket omfattar riktlinjer för reform av skatte- och förmånssystemen, så att dessa blir sysselsättningsvänliga och stärker incitamenten att arbeta. Då skatte- och förmånssystemen reformeras bör man fästa särskild vikt vid främjande av incitament för arbetslösa eller icke-yrkesverksamma personer att söka och påbörja arbete. Vid Europeiska rådets möte i Lissabon (den 23 och 24 mars 2000) framhävdes vidare behovet av att skatte- och förmånssystemen främjar sysselsättning och utbildning. I den färska rapporten om högre förvärvsfrekvens och åldrande(2), som beställdes av Europeiska rådet vid mötet i Stockholm (den 23 och 24 mars 2001), efterlyser man att särskild uppmärksamhet ägnas åt en sänkning av inbyggda effekter i skatte- och förmånssystem som hindrar män och kvinnor från att börja arbeta.

Riktlinjerna innehåller även bestämmelser om genomförandet av förebyggande åtgärder för att bekämpa ungdomsarbetslöshet och långtidsarbetslöshet. Tyngdpunkten läggs på återintegration av långtidsarbetslösa med hjälp av skräddarsydda tjänster, som främst erbjuds av de offentliga arbetsförmedlingarna, som kombinerar olika typer av stöd, såsom intervjuer, en diagnos av personens problem och behov, hjälp med att söka jobb (bl.a. rådgivning och vägledning), (subventionerad eller icke subventionerad) arbetspraktik och främjande av tillgång till utbildning.

Inom denna ram bär de enskilda medlemsstaterna ansvaret för de särskilda åtgärder som vidtas då de berörda riktlinjerna genomförs. Bestämmelser om minimiålder för arbetslöshetsunderstöd och gradvis minskning av arbetslöshetsersättningen omfattas av den nationella arbetsmarknadspolitiken, och kommissionen har inga avsikter att harmonisera dessa bestämmelser. Vissa framsteg har gjorts för reform av skatte- och förmånssystemen, även om omfattande reformer hittills har genomförts endast i några få medlemsstater. Däremot har betydande framsteg gjorts för främjande av förebyggande arbetsmarknadspolitiska åtgärder i kampen mot arbetslöshet och för främjande av enskilda personers integration på arbetsmarknaden.

(1) Rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2002, 23.1.2002. Årlig utgåva sedan 1998.

(2) Rapporten Öka andelen arbetstagare och främja ett aktivt åldrande, KOM(2002) 9 slutlig.