ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0158/03

från Adeline Hazan (PSE) till kommissionen

(22 januari 2003)

Ämne: Villkoren för barn på sjukhus i Europa

Den europeiska integrationen inverkar i allt större usträckning på sjukvårdssystemen. Sjukvård är inte en handelsvara och tillgången till vård utgör en grundläggande rättighet, i synnerhet för barnen som är vår mest sårbara befolkningsgrupp.

- Tänker kommissionen inrätta ett antal mekanismer som kan säkra att bästa möjliga villkor respekteras i hela Europa när det gäller sjukhusvistelser, framför allt för barn, och som i enlighet med den europeiska stadgan för barn på sjukhus från 1998 (som faller inom ramen för den

internationella konventionen om barnets rättigheter från 1989) uppfyller vissa gemensamma kriterier som utformats av de berörda organisationerna i de tolv europeiska länderna?

- Kan kommissionen garantera att man kommer att avskaffa nuvarande diskriminiering på grund av att vården i Europa inte håller samma kvalitet, så att principen om rätt till lika behandling respekteras?

- Tänker kommissionen vidta åtgärder för att överbrygga det juridiska vakum som i dag råder i fråga om bestämmelserna för yrkesverksamma inom sjukvården i Europa på grund av att det inte finns någon europeisk samordning, för att därmed på lämpligt sätt kunna uppfylla befolkningens vårdbehov, särskilt när det gäller sjukhusvistelser för barn?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(18 februari 2003)

Kommissionen håller med parlamentsledamoten om att ett samarbete mellan medlemsstaternas hälso- och sjukvårdssystem blir allt viktigare. Samtidigt vill kommissionen fästa uppmärksamheten på den bestämmelse i EG-fördraget som säger att gemenskapens verksamhet inom folkhälsoområdet måste respektera medlemsstaternas ansvar för att själva organisera och finansiera hälso- och sjukvårdstjänster.

För att ta itu med en del av de frågor som uppkommit när det gäller rörligheten för patienter och samordningen mellan hälso- och sjukvårdssystemen, har kommissionen initierat en diskussion med hälso- och sjukvårdsministrarna samt nyckelpersoner för att diskutera eventuella möjligheter att intensifiera samarbetet och vilken roll gemenskapen därvid kan spela. Dessutom kommer det nyligen antagna åtgärdsprogrammet på folkhälsoområdet(1) att ge möjligheter att starta försöksverksamhet inom dessa områden.

(1) EGT L 271, 9.10.2002.
—

Stödstrategierna för de olika länderna och regionerna innehåller bestämmelser om fortsatt genomförande av Ecofac-programmet och om bevarande av ekosystemen och den biologiska mångfalden i Afrika. Kommissionen godkände också 2002 anslag från budgetposten för miljön i utvecklingsländerna till ett projekt i Gabon förvaltat av Världsnaturfondens regionalprogram för miljön i Centralafrika (World Wildlife Fund-Central African Regional Programme for the Environment — WWF-CARPO) för jakt och miljöbevarande åtgärder i byarna i syfte att utveckla metoder för förvaltning av faunan i de centralafrikanska skogarna. Genom detta projekt, som genomförs tillsammans med den privata sektorn, kommer handeln med kött från vilda djur att direkt kunna angripas. Kommissionen har också godkänt projekt för bevarande av mångfalden i Centralafrika (Flagship species project) till ett samlat belopp av 848 269 euro och kommer att bidra med 500 000 euro till genomförandet av den så kallade African Forest Law Enforcement and Governance Ministerial-processen. Dessa projekt rör tjuvskytte och handel med kött från vilda djur i samband med tillämpningen av i flera afrikanska länder. Genom Ecofac-programmet genomfördes 2002 en informations- och medvetandekampanj i norra Kongo-Brazzaville i samband med att Ebola-epidemin bröt ut.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3126/02

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(30 oktober 2002)

Ämne: Singapores oppositionsledare

Är kommissionen medveten om att oppositionsledarna Chee Soon Juan och Ghandi Ambalan dömts för civilt motstånd i Singapore?

Vad kommer kommissionen att göra för att protestera mot detta demokratimissbruk och det allt intolerantare enpartistyret i Singapore?

Kommer kommissionen att begära att regeringen i Singapore friger dem?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(18 november 2002)

Kommissionen följer genom sin delegation i Jakarta och medlemsstaternas diplomatiska beskickningar utvecklingen i Singapore när det gäller mänskliga rättigheter och den känner till fallen med doktor Chee Soon Juan och Ghandi Ambalam, generalsekreterare respektive medlem i styrelsen för oppositionspartiet Singapore Democratic Party (Sinagapores demokratiska parti).

Kommissionen kan bekräfta att enligt källor var dessa båda huvudorganisatörer för ett första majmöte för vilket det inte beviljats nödvändiga tillstånd enligt lagen om allmän sammankomst eller offentlig tillställning. Detta ledde till att de åtalades och dömdes till fängelse eller böter. Ghandi Ambalam valde att betala böter, under det att Chee Soon Juan valde att avtjäna en fängelsedom på fem veckor, vilken inleddes den 8 oktober 2002.

När det gäller Singapore utgår kommissionen från att myndigheterna har följt tillämpliga rättsliga förfaranden. Den kommer trots detta att begära att den ansvariga delegationen samråder med medlemsstaternas diplomatiska beskickningar i Singapore rörande detta särskilda fall och överväger vilka eventuella följder det kan få.

Det planerade öppnandet av kommissionens delegation i Singapore mot slutet av 2002 kommer att ge kommissionen ökade möjligheter att övervaka situationen i landet när det gäller de demokratiska och mänskliga rättigheterna och att, om så är nödvändigt, tillsammans med medlemsstaternas diplomatiska beskickningar ge ökat utrymme för lämpliga uppföljningsåtgärder.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3285/02

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(20 november 2002)

Ämne: Utvidgningens inverkan på stålindustrin inom EU

Kan kommissionen förklara hur den avser bemöta den oro som råder i fråga om utvidgningens inverkan på stålindustrin inom EU?

Håller kommissionen med om att det behövs en tillfredsställande lösning på följande punkter:

- det måste finnas full insyn i tidigare stöd,

- kapitlet om konkurrens bör inte slutföras förrän rådet har godkänt omstruktureringsplanerna för vart och ett land,

- efter att kapitlet om konkurrens slutförts för vart och ett land måste kommissionen garantera att gemenskapens regelverk om statligt stöd tillämpas i sin fulla utsträckning,

- allt statligt stöd måste upphöra i samband med anslutningen?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(9 januari 2003)

Kommissionen är till fullo medveten om att omstrukturering av stålsektorn utan dröjsmål är av största betydelse i vissa kandidatländer, så att deras stålindustri kan hantera konkurrenstrycket på den inre marknaden när de ansluter sig till unionen.

Kommissionen har under de senaste månaderna såväl inom ramen för Europaavtalen som i samband med anslutningsförhandlingarna tagit flera initiativ i syfte att sörja för att den inre marknaden fortsätter att fungera väl samtidigt som de specifika omständigheterna i kandidatländerna beaktas där så är lämpligt.

Särskild uppmärksamhet har ägnats åt att skapa full insyn i de subventioner som kandidatländerna beviljat under tidigare år.

Kommissionen och rådet kommer att noga övervaka genomförandet av de åtaganden som kandidatländerna gjort i fråga om omstrukturering av stålindustrin före och fram till slutet av omstruktureringsperioden efter anslutningen. Denna övervakning kommer att utformas i syfte att se till att omstruktureringen i de berörda länderna följer rätt kurs på väg mot målet, stålsektorer med ekonomiskt bärkraftiga företag som kan överleva på marknadsmässiga villkor utan statligt stöd.

Förhandlingarna har avslutats med de tio kandidatländer som förutses ansluta sig till unionen den 1 maj 2004. Förhandlingarna med Bulgarien och Rumänien om konkurrenskapitlet fortsätter.

Kommissionen vakar noga över att det tillämpliga regelverket om statligt stöd genomförs till fullo i god tid före anslutningen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3386/02

från Marco Pannella (NI) till kommissionen

(22 november 2002)

Ämne: Vietnam

Enligt uppgifter från olika källor avrättades tre montagnarder den 29 oktober 2002 i det vietnamesiska fängelset Buon Ma Thuot. Avrättningarna genomfördes med giftinjektioner och utan

någon som helst rättslig process. De tre montagnarderna hade gripits av vietnamesiska säkerhetsstyrkor efter de fredliga demonstrationerna i februari 2001. Avrättningarna av Y-Suon Mlo från byn Buon Kuang, Y-Het Nie Kdam från byn Buon Ea Tieo och Y-Wan Ayun från byn Buon Gram bekräftas av Montagnard Foundation Inc., en organisation som arbetar internationellt för de inhemska montagnard-folkens rättigheter, och av Agence France Press. Detta är inte de enda utomrättsliga avrättningar som, enligt oroande uppgifter, har skett och kommer att ske i andra vietnamesiska fängelser. FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna begärde den 27 juli 2002 (FN dok. CCPR/C/SR.2031) att få skicka oberoende inspektörer för att kontrollera respekten för de mänskliga rättigheterna i de centrala högländerna, men de nekades tillträde av de vietnamesiska myndigheterna. Vad tänker kommissionen göra för att stoppa de vietnamesiska myndigheternas allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna, som syftar till att skrämma hela montagnard-minoriteten? Vad tänker kommissionen göra för att stödja begäran från FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna av den 27 juli 2002?

Anser inte kommissionen att de vietnamesiska myndigheternas ständiga kränkningar av de mänskliga rättigheterna och deras vägran att bifalla begäran från FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna av den 27 juli 2002 är ett allvarligt brott mot det samarbetsavtal som EU och Vietnam undertecknade 1995 och att detta därmed omedelbart bör sägas upp i enlighet med artikel 2 i avtalet?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(16 december 2002)

Kommissionen önskar hänvisa parlamentsledamoten till sitt svar på ledamotens skriftliga fråga E-2845/02(1).

Kommissionen har inte kunnat få någon tillförlitlig bekräftelse på att sådana utomrättsliga avrättningar (esecuzioni extragiudiziali) som ledamoten hänvisar till i den fråga som det nu gäller har förekommit, men försöker följa upp ärendet via alla tillgängliga kanaler.

(1) EGT C 192 E, 14.8.2003, s. 81.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2591/02

från Gian Gobbo (NI) till kommissionen

(11 september 2002)

Ämne: Förtur åt återinvandring av argentinska medborgare av europeiskt ursprung framför invandring från andra utomeuropeiska länder

Som följd av den ekonomiska kris som nyligen drabbade Argentina är det många argentinska medborgare av europeiskt ursprung som nu vill utvandra till EU och i synnerhet till Italien och Spanien.

Det handlar i allmänhet om utbildade personer som behärskar åtminstone ett av gemenskapens officiella språk och vars integrering i medlemsstaterna inte erbjuder några som helst svårigheter.

Anser inte kommissionen att det vore en god idé att införa ett program för att bistå och ge företräde åt dessa våra bröders återinvandring till sina ursprungsländer?

Anser inte kommissionen att en kontrollerad mottagning av dessa nya invandrare av europeiskt ursprung är att föredra framför inflödet i våra samfund av utomeuropeiska invandrade vars assimilering i våra samhällen allt oftare försvåras av kulturella, religiösa och ekonomiskt-sociala skäl?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(30 oktober 2002)

Enligt den migrationspolitik gemenskapen tillämpar fastställer varje medlemsstat själv kriterierna för vilka tredjelandsmedborgare som tillåts resa in på territoriet som lagliga immigranter, med hänsyn till relevant nationell lagstiftning samt bilaterala eller andra avtal som staten slutit med vissa länder utanför unionen. Kunskaper i mottagarlandets språk och historiska eller kulturella rötter i länder utanför unionen kan påverka arrangemangen och besluten om inresetillstånd.

I sitt förslag till direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare(1) eftersträvar kommissionen gemensamma kriterier för när tredjelandsmedborgare tillåts resa in för att ta anställning eller starta verksamhet som egenföretagare. Kriterierna bygger på den inhemska arbetsmarknadens preferenser och olika valmöjligheter lämnas för att följa kriterierna. Förslaget innehåller riktlinjer om ett gemensamt nationellt förfarande för ansökan om både uppehålls- och arbetstillstånd i en och samma administrativa handling, för att förenkla och harmonisera medlemsstaternas idag olika gällande regler.

Eftersom arbetskraftsbehovet förändras snabbt inom unionen har kommissionen inte föreslagit några europeiska kvoter eller program för arbetskraftsinvandring. Kommissionen tror dock att den gradvisa utvecklingen av en gemensam politik kommer att stärka medlemsstaternas samarbete och på längre sikt främja ytterligare samordning av inresetillstånden.

(1) Förslag till rådets direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare, EGT C 332 E, 27.11.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2585/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(10 september 2002)

Ämne: Inflationistiska effekter av euron

När euron infördes i januari 2002 fruktade man ett ökat inflationstryck, i synnerhet till följd av oskäliga avrundningar uppåt eller smyghöjningar av priserna i samband med omräkningen

av priserna till euro efter övergångsperioden med parallella valutor. På senare tid har allmänheten via portugisiska dagstidningar fått veta att många priser, i synnerhet inom livsmedels-, konfektions- och transportsektorn, har höjts till nivåer som överstiger den förväntade årliga höjningen inom medlemsstaterna i euro-området. I Frankrike uppger t.ex. den franska konsumentfederationen UFC att priserna stigit med 10 procent, och i Holland uppgav Centralbanken i augusti att övergången till euro lett till att inflationstakten fördubblats. Ett flertal organisationer som försvarar Europeiska unionens konsumenter håller av denna anledning på att förbereda en köpstrejk som skall äga rum den 12 september 2002.

Mot denna bakgrund vill jag gärna ha svar på följande frågor:

- Hur har prisindex i de olika medlemsstaterna i euro-området enligt uppskattningarna påverkats av eurons införande?

- Om denna information inte skulle finnas tillgänglig, anser inte kommissionen att sådan uppgifter absolut borde kunna läggas fram?

Hur bedömer kommissionen att euron påverkat inflationen i euro-området?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2451/02 och P-2585/02ingivet av Pedro Solbes Mira för kommissionen

(24 oktober 2002)

Enligt en analys från Eurostat som offentliggjordes i juli 2002 ökade konsumentpriserna inom euroområdet, mätt som det harmoniserade konsumentprisindexet (HIKP), med 1,4 % mellan det sista halvåret 2001 och det första halvåret 2002. Av denna ökning kan 1,2 % förklaras av historiska tendenser hos inflationen och specifika faktorer som inte har något samband med införandet av euron (väderförhållanden, indirekta skatter osv.).

Effekten som det faktiska införandet av euron haft på inflationen är alltså begränsad (högst 0,20 %), även om den blivit något större än vad som ursprungligen uppskattats (högst 0,16 %). I flertalet av medlemsstaterna har de nationella statistikinstituten eller centralbankerna utfört liknande beräkningar, som även de visar på att effekterna varit generellt sett begränsade.

Icke desto mindre har man inom vissa sektorer observerat ovanliga prisökningar (restauranger och kaféer, hälsovård, småbutiker osv.). Dessa prishöjningar i kombination med ogynnsamma avrundningar på vissa vanliga konsumtionsvaror kan ha bidragit till att ge allmänheten ett intryck av att det finns en inflationistisk effekt som är större än vad de officiella indexen visar för den samlade konsumtionen av varor och tjänster.

Globalt sett har inflationen fallit sedan början av 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1906/02

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(2 juli 2002)

Ämne: Permanent uppehållstillstånd bedömningsgrund för att erhålla studielån i Förenade kungariket

Anser komissionen att det är förenligt med fördragen att använda sig av permanent uppehållstillstånd som bedömningsgrund för att avgöra om en studerande är berättigad till studielån, vilket de brittiska myndigheterna gör?

Kompletterande svarfrån Viviane Reding på kommissionens vägnar

(29 januari 2003)

Enligt EU-lagstiftningen har arbetstagarna inom EU och deras barn rätt till samma behandling som medborgarna i landet i fråga när det gäller alla former av bistånd, antingen i form av stipendium eller studielån som ges för utbildning och/eller underhållsbidrag.

Studerande som inte är arbetstagare eller barn till arbetstagare har rätt till samma behandling som medborgarna i landet när det gäller bistånd som ges av en medlemsstat till dess medborgare för yrkesutbildning, inklusive universitetsstudier, endast i den mån biståndet är avsett att täcka registreringsavgifter eller andra avgifter, särskilt avgifter som tas ut vid tillträde till utbildning. Bistånd till studerande för levnadsomkostnader faller utanför räckvidden för EG-fördraget enligt artikel 12 i EG-fördraget (målen 39/86 Lair, C-357/89 Raulin etc.). Med tillämpning av denna rättspraxis föreskrivs i artikel 3 i rådets direktiv 93/96/EEG av den 29 oktober 1993 om rätt till bosättning för studerande(1) att detta direktiv inte ger rätt till underhållsbidrag.

Efter granskning av den brittiska lagstiftningen om ekonomiskt stöd till studerande framkommer det att kravet på permanent uppehållstillstånd inte gäller EU-medborgare. Dessa behöver endast ha varit bosatta inom EES-området under tre år.

(1) EGT L 317, 18.12.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2940/02

från Mikko Pesälä (ELDR) till kommissionen

(10 oktober 2002)

Ämne: Hjälpförsändelser till Afghanistan

EU är en av huvudfinansiärerna i arbetet för att återuppbygga Afghanistan. Fram till år 2006 kommer landet att erhålla ca en miljard euro i stöd.

Under svåra förhållanden är det svårt att garantera att hjälpen faktiskt når fram på ett tillförlitligt sätt. Flygfrakt är ofta ett för dyrt alternativ.

Vilka planer har kommissionen för att garantera att hjälpförsändelserna når fram och hur ser tidsplanen för leveranserna ut?

Har man inom kommissionen övervägt alternativet att sköta hjälpleveranserna med tåg via Finland? Järnvägsspåren från hamnarna i detta EU-land ända fram till Afghanistans gränser har samma bredd, magasineringsmöjligheterna vid de finska logistikcentralerna i sydöstra Finland är utmärkta, expeditionssäkerheten för trafiken genom Ryssland har man god erfarenhet av sedan många år och relationerna, både till ryssar och afghaner, är befintliga.

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(25 november 2002)

Kommissionen är mycket riktigt en av huvudfinansiärerna bakom biståndet till Afghanistan. Det är ganska ovanligt att stora inköp avsedda för Afghanistan görs på gemenskapsmarknaden. Detta kommer sannolikt inte att ändras i framtiden, eftersom de parter som genomför arbetet försöker köpa varorna i delregionen för att begränsa transportkostnaderna. Kommissionen tillstyrkte i detta avseende Världshälsoprogrammets begäran om att det inom ramen för livsmedelsbiståndet till Afghanistan skulle köpas vete från Kazakstan.

Kommissionen tillämpar sina standardregler och standardföreskrifter vid anbud. Leveransvägen är något som leverantörerna och aktörerna beslutar om när de utarbetar sina offerter. Kommissionen å sin sida måste välja den mest fördelaktiga offerten utan att påverkas av hur leverantörerna och aktörerna gått tillväga vid utformningen av anbudet, bl.a. när det gäller transportbestämmelser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3611/02

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(16 december 2002)

Ämne: Bilsäkerhet

Genom säkrare karosser, krockkuddar, bältessträckare och elektroniska regleringssystem räddas årligen tusentals liv. Säkerhetsframgångarna har dock enligt räddningsarbetare en baksida. De anser att utryckningspersonal inte kan börja skära var som helst på ett bilvrak för att frigöra de skadade. Överallt sitter sensorer som kan utlösa krockkuddar och bältessträckare. Detta leder till att det tar längre till att frigöra trafikoffren. Utryckningspersonal har också uppmanat alla biltillverkare att för varje modell lämna upplysningar om utlösning av krockkuddar och bästa ställe för att skära med hydrauliska verktyg. Räddningspersonalen behöver då bara knappa in bilmodellen i datorn för att exakt få reda på hur de skall kunna frigöra trafikoffren på bästa sätt. Räddningspersonalen klagar på att det endast är biltillverkaren Volvo som svarat positivt på denna begäran.

Känner kommissionen till problemet med att det hela tiden blir svårare att snabbt frigöra fastklämda trafikoffer?

Vad anser kommissionen om räddningspersonalens begäran?

Känner kommissionen till att biltillverkarna inte förefaller vara hågade att besvara räddningspersonalens begäran?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(30 januari 2003)

Kommissionen har inte blivit informerad om de särskilda problem som tycks vara förenade med räddningsaktioner ur fordon utrustade med fasthållningsanordningar eller skyddssystem som utlöses automatiskt, t.ex. krockkuddar. Kommissionen noterar att allt fler bilar originalutrustas med dessa system för att passagerarna ska vara bättre skyddade i händelse av frontal- eller sidokrockar. Det ska tilläggas att dessa system är varken obligatoriska eller reglerade i EU:s lagstiftning. Dock måste man medge att räddningsaktioner som utförs på plats då sådana system finns inbyggda logiskt sett kan innebära särskilda risker om de inte utförs med varsamhet.

Eftersom utryckningsverksamheten lyder under medlemsstaterna och skillnaden mellan de olika bilparkerna uppvisar är stor, har kommissionen alltid ansett det bäst att överlåta åt medlemsstaterna att vidta lämpliga åtgärder. Kommissionen är ändå beredd att pröva hela frågan men skulle i så fall vilja ha mer information om de praktiska problem som tycks kunna uppstå vid räddningsaktioner.

Kommissionen har inte hört talas om att biltillverkarna skulle vara ovilliga att förse räddningskåren med all den information som den behöver. På kort sikt anser kommissionen att det är genom den nationella lagstiftningen som biltillverkarna ska tvingas tillhandahålla de uppgifter som behövs och eventuella rättsliga åtgärder vidtas. Kommissionen vill här påminna om att det i EU-lagstiftningen om uttjänta fordon, som tillämpas sedan april 2002(1), bl.a. föreskrivs att reservdelstillverkarna ska lämna information om demonteringen av de fordon som finns på marknaden. Denna information skulle i det här fallet kunna ställas till räddningskårens förfogande.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/53/EG av den 18 september 2000 om uttjänta fordon EGT L 269, 21.10.2000.