SKRIFTLIG FRÅGA E-3888/02

från Olivier Dupuis (NI) till kommissionen

(13 januari 2003)

Ämne: Ny våg av repression i Tunisien

Den 11 december utsattes domaren Mokhtar Yahyaoui, ordförande för centrumet för ett oberoende rättsväsende (CIJ) samt medlem och grundare av den internationella sammanslutningen för stöd till politiska fångar (AISPP) för ett våldsamt angrepp öppen gata av civilklädda poliser när han var på väg till sitt advokatkontor, och den 14 december arresterades han godtyckligt av civilklädda män för att senare släppas. Den 13 december belägrade polismän två specialiserade människorättsadvokaters kontor i huvudstaden, Nourredine Bhiri (skattmästare i det nationella rådet för en oberoende domarkår) och Saida Akremi (generalsekreterare för AISPP) och attackerade dem och deras två barn (13 och 15 år). Akremi fördes bort av polisen och frigavs först efter sju tim mars olaga frihetsberövande. Tahar Mestiri (läkare och medlem av CNLT den nationella frihetskommittén) som skulle undersöka Akremi, angreps och hindrades från att besöka henne. Samma dag utsattes flera andra advokater och människorättsaktivister för säkerhetsstyrkornas attacker. Den 13 december 2002 arresterade säkerhetsstyrkor i Gafsa (södra Tunisien) fem före detta åsiktsfångar, däribland Ali Chortani, som 1991 dömdes till åtta månaders fängelse och som är välkänd för sin verksamhet inom det tunisiska förbundet för mänskliga rättigheter i Gafsa och inom Nahdha-rörelsen; Lotfi Dassi; Mohsen Nouissi och två andra tidigare åsiktsfångar från staden Gafsa som ännu inte identifierats. Dessutom drogs försäljningen in av nummer 885 av veckotidningen Réalités, som utkom den 12 december 2002, eftersom den innehöll en artikel om situationen i de tunisiska fängelserna. Den 14 december inkallades artikelförfattaren, journalisten Hedi Yahmed, till allmänna åklagaren. Sedan den 12 december 2002 belägrar tre fordon tillhöriga säkerhetsstyrkorna journalisten Abdallah Zouaris hem i byn Medenine. Den 16 december attackerades Mohamed Jmour (generalsekreterare för advokatsamfundet i Tunisien och människorättsförsvarare) brutalt av civilklädda poliser i Tunis.

Vilka uppgifter har kommissionen tillgång till när det gäller denna senaste våg av brutal repression mot demokratiaktivister i Tunisien? Vilken är kommissionens bedömning av den ekonomiska och sociala utvecklingen i Tunisien? Anser kommissionen att EU:s politik gentemot Tunisien är politiskt hållbar?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(31 januari 2003)

Kommissionen konstaterar med oro att det fortsätter att råda brist på tolerans gentemot oliktänkande och försvarare av de mänskliga rättigheterna i Tunisien. Trots vissa uppmuntrande tecken under de sista månaderna 2002 är yttrandefriheten och föreningsfriheten fortfarande otillräcklig. Kommissionen känner till det särskilda fallet med domaren Mokhtar Yahiaoui och den händelseutveckling som nyligen konstaterats i ärendet och har tagit upp fallet med de tunisiska myndigheterna, dock utan att ha fått något konkret besked.

När det gäller den ekonomiska och sociala utvecklingen i Tunisien uppmuntrar och stöder kommissionen den tunisiska regeringens reformansträngningar. Det har redan uppnåtts betydande strukturella resultat, i synnerhet i jämförelse med andra länder i regionen. Trots att 2002 var ett besvärligt år ur ekonomisk synvinkel (fjärde året i rad med torka och de negativa konsekvenserna för turismen av attentatet på Djerba), är de grundläggande indikatorerna för ekonomin sunda. Ur social synvinkel har det uppnåtts ett antal anmärkningsvärda resultat (tillgång på bostäder, garanterad minimilön och en social solidaritetsfond) som gör att Tunisien kan räknas bland de ledande länderna i Medelhavsområdet. Balansen är dock fortfarande bräcklig och kommissionen följer noggrant utvecklingen.

EU:s politik gentemot Tunisien, vilken bestäms av medlemsstaterna och kommissionen i de sammanhang som föreskrivs i fördraget, förändras ständigt beroende på den politiska och ekonomiska utvecklingen. I samband därmed tas det särskild hänsyn till de väsentliga beståndsdelar i associeringsavtalet som överenskommits i fråga om de demokratiska principerna och de mänskliga rättigheterna samt till Tunisiens övriga internationella åtaganden.