ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3184/98

från Jan Lagendijk (V) till kommissionen

(27 oktober 1998)

Angående: Brott mot habitatdirektivet genom byggandet av en reservoardamm i Eemsområdet

Känner kommissionen till att man den 17 september i år tog första spadtaget för att bygga en reservoardamm i Eemsområdet nära Gandersum?

Vad anser kommissionen om att byggverksamheten har påbörjats trots att kommissionen har begärt att den tyska regeringen skall inkomma med uppgifter angående ett eventuellt brott mot habitatdirektivet och fågeldirektivet(1)?

Har kommissionen redan mottagit den efterfrågade informationen från den tyska regeringen?

Om nej, tänker kommissionen invänta denna information medan byggandet av dammen fortsätter?

Vad är enligt kommissionen en rimlig frist för att tillhandahålla uppgifter i det aktuella fallet?

Är kommissionen beredd att på grundval av de uppgifter den redan har omedelbart inleda ett fördragsbrottsförfarande för att förhindra att dammen redan är ett fullbordat faktum den dag kommissionen lämnar in ett eventuellt överklagande?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(13 november 1998)

I svaret på Maartje van Puttens skriftliga fråga E-2382/98(2) anges att det har det inkommit ett antal klagomål vad gäller konstruktionen av en damm i Emsfloden vid den tysk-nederländska gränsen. Kommissionens har nyligen informerats om att arbetet inleddes den 17 september 1998.

Kommissionen har begärt att de tyska myndigheterna skall inkomma med synpunkter i frågan, vilket parlamentsledamoten ju också påpekar. Med utgångspunkt i mer detaljerad information som de klagande har inkommit med har kommissionen nyligen tillsänt de tyska myndigheterna ytterligare en skrivelse med begäran om synpunkter också på denna information. Med hjälp av svaret hoppas kommissionen kunna avgöra huruvida ett överträdelseförfarande skall inledas i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget. Kommissionen har dock ännu inte mottagit något svar och således ännu inte fattat något beslut.

När det gäller klagomål där kommissionen anser att en överträdelse kan ha skett, begär den att det berörda landets myndigheter inkommer med synpunkter. Kommissionen ger normalt myndigheterna en tidsfrist på två månader för att inkomma med svaret. Detta gäller även i ovanstående ärende.

Om medlemsstaten inte respekterar nämnda tidsfrist vidtar kommissionen lämpliga åtgärder för att se till att ärendet behandlas på rätt sätt. Om medlemsstaten fortfarande vägrar inkomma med information kan detta leda till att ett överträdelseförfarande inleds i enlighet med artikel 5 i EG-fördraget. Detta innebär att medlemsstaten blir skyldig att vidta lämpliga åtgärder för att uppfylla skyldigheterna som följer av de åtgärder som kommissionen vidtar i egenskap av förvaltare av EG-fördraget.

(1) Svar på fråga E-2382/98 - Se s. 6.

(2) Se s. 6.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2791/98

från Claude Desama (PSE) till kommissionen

(17 september 1998)

Angående: Vänskapskommuner 1998

Flera belgiska kommuner har nyligen fått informationsmaterial om programmet för vänskapskommuner 1998.

Av detta material framgår det tyvärr tydligt att om man undantar aktiviteter som har att göra med kultur, idrott, turism och folkliga traditioner blir det närmast omöjligt för kommunerna att komma i fråga.

Alla dessa kommuner beklagar därför att programmets prioriteringar ligger så långt från medborgarnas önskemål.

Kan kommissionen säga om programmet verkligen har till syfte att närma de europeiska medborgarna till varandra eller bara en del av dem genom att särskilda ämnesområden väljs ut?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(16 november 1998)

1998 års meddelande om villkoren för stöd till vänortsverksamhet har utfärdats efter överenskommelse med företrädare för Europeiska kommuners och regioners råd (CEMR) och United Towns Organisation (UTO, en internationell vänortsorganisation), som sammanträdde i Bryssel den 21 januari 1998.

Sedan vänortsprogrammet inleddes 1989 har stöd lämnats till 24 800 vänortsprojekt.

Vid nästa sammanträde som gäller villkoren för stöd 1999, och som kommer att hållas i december 1998, finns möjligheten för CEMR:s belgiska avdelning att lämna in ansökningar.

Kommissionen granskar alla ärenden noggrant innan de avslås eller godkänns; det är viktigt att vänortsprojekt omfattar skilda områden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3343/98

från Graham Mather (PPE) till kommissionen

(16 november 1998)

Angående: Hallonglasskriget

Det har i brittisk press meddelats att man i Förenade kungariket dragit in 75 000 exemplar av barnserietidningen Hallonglasskriget som utgivits av kommissionen.

Kan kommissionen bekräfta ovanstående samt redogöra för ytterligare fakta och uppskatta kostnaderna för att dels producera, dels makulera denna serietidning?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(5 februari 1999)

Det är riktigt att kommissionen beslutade sig för att inte ge ut de 65 000 exemplaren i av den publikation som parlamentsledamoten syftar på i Förenade kungariket (framställningskostnad på 0,30 ecu per exemplar). Det visade sig dock inte vara nödvändigt att makulera dem eftersom det var stor efterfrågan på den engelska versionen utanför Förenade kungariket.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4093/98

från Ole Krarup (I-EDN) till kommissionen

(14 januari 1999)

Angående: Pensionssystem och bosättningsplikt i Danmark

Anser kommissionen att det reviderade pensionssystemet i Danmark är förenligt med EG-rättens principer, särskilt artikel 48 i EG-fördraget, artikel 7.2 i förordning nr 1612/68(1) och principerna i förordning nr 1408/71(2) om att behålla sina rättigheter när man flyttar utomlands inom EU?

Enligt såväl de nya som de gamla pensionsreglerna skall man vara bosatt i Danmark för att få pension utbetald. Pensionen kan inte exporteras till ett annat EU-land. Enligt såväl de nya som de gamla reglerna om intjänande av pensionsrättigheter kan en utländsk medborgare inte föra över sina intjänade tjänsteår till Danmark. Reglerna säger att medborgare i andra EU-länder inte kan tjäna in någon dansk pensionsrättighet om de flyttar till Danmark efter 35 års ålder. Danskar som har bosatt sig i ett annat EU-land och återvänder efter 35 års ålder kan däremot tjäna in pension under förutsättning att de arbetat minst ett år i Danmark. Pensionsrättigheten tjänas enligt de nya reglerna in genom att man betalar in en avgift till dansk a-kassa mellan 35 och 60 års ålder. Huvudprincipen i de gamla reglerna är att man är medlem i en dansk a-kassa i 20 år innan man fyller 60 år.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Pádraig Flynn

(2 mars 1999)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på muntlig fråga nr H-1235/98 ställd av Jens-Peter Bonde under frågetiden vid parlamentets möte den januari I-1999(3).

(1) EGT L 257, 19.10.1968, s. 2.

(2) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

(3) Parlamentsdebatter (januari I-1999).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3613/98

från Nelly Maes (ARE) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: ECHO-affärens verkliga omfattning

Europeiska kommissionen säger att av de 96 miljoner BEF som det är tal om i ECHO-affären är det egentligen bara 20 miljoner som har försvunnit.

Hur kan kommissionen bevisa detta? Om Uclaf fastställer att de fyra kontrakten är falska och att det till och med gjorts utbetalningar på grundval av falska dokument, kan man väl inte annat än att fastställa att alla dessa utgifter, det vill säga alla de 96 miljonerna, utbetalats felaktigt? Stämmer detta? Är kommissionen beredd att kräva tillbaka alla de 96 miljonerna?

Kan kommissionen till sist säga mig om ECHO-affären enbart gäller de fyra falska kontrakten för humanitär hjälp till före detta Jugoslavien och regionen runt de stora sjöarna i Afrika? Kan kommissionen med säkerhet hävda att falska fakturor och falska kontrakt inte förekom även i andra sammanhang? Är den nuvarande ECHO-affären ett undantag eller förekom liknande tillvägagångssätt vid fler tillfällen?

Kommissionen förklarade att det berörda företaget under de gångna åren fick kontrakt för nästan 1 miljard franc. Har det sedan dess kontrollerats om de andra kontrakten som kommissionen slöt med det berörda företaget har skötts korrekt?
SKRIFTLIG FRÅGA E-3618/98

från Nelly Maes (ARE) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: Europeiska kommissionens sena och föga alerta reaktion på ECHO-affären

Den 14 juli 1998 förklarar kommissionär Gradin vid Europaparlamentets plenarsammanträde att det först "föregående vecka" (dvs. veckan med början den 6 juli 1998) fanns anledning för kommissionen att agera på grund av misstankar mot en tjänsteman verksam vid ECHO. Uclaf-rapporten om undersökningen av de fyra tvivelaktiga ECHO-kontrakten var klar den 15 maj 1998.

1. Vad skedde under perioden 15 maj till 14 juli 1998?

2. Stämmer det att den berörda tjänstemannen redan den 9 februari 1998 mycket utförligt förklarade för Uclaf-undersökarna att de fyra ECHO-kontrakten var falska och användes för att finansiera extern personal? Om svaret är ja, varför dröjde det då till juli 1998 innan kommissionen vidtog disciplinära och juridiska åtgärder i frågan?
SKRIFTLIG FRÅGA E-3657/98

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till rådet

(4 december 1998)

Angående: Sanktioner från ECB

Den 7 juli 1998 publicerade Europeiska centralbanken ett rekommendationsförslag till rådets förordning angående ECB:s befogenheter att utfärda sanktioner. Nämnda förordning träder i kraft den 1 januari 1999.

I artikel 3.8, som behandlar bestämmelserna angående tillvägagångssätt, fastställs att intäkterna som kommer av sanktionerna från ECB skall tillfalla ECB.

Kan rådet ange om det existerar särskilda bestämmelser i Europeiska centralbankens stadgar angående syftet med nämnda intäkter?

Svar

(8 februari 1999)

Den 23 november 1998 antog rådet i enlighet med artikel 108.3 i fördraget och artikel 34.3 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken en förordning om de gränser och villkor inom vilka ECB skall kunna förelägga sanktioner. Förordningen i sin helhet träder i kraft den 1 januari 1999.

Artikel 3.9 i denna förordning föreskriver att intäkterna från sanktioner som av ECB förelagts företag som inte uppfyller sina förpliktelser enligt ECB:s förordningar och beslut skall tillfalla ECB.

Stadgan för ECB omfattar inga särskilda regler när det gäller användningen av dessa intäkter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3525/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för carcinogener i arbetet

Nedanstående fråga ställs mot av förslaget till rådets direktiv om en andra ändring av direktiv 90/394/EEG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för carcinogener i arbetet (KOM(98) 0170 slutlig - SYN 98/0093)(1). I samband härmed kan det konstateras att det hittills bara finns tillräckliga bevis för att carcinogenitet kan framkallas av trädamm av ek och bok som kan orsaka adenokarcinom och/eller slem i näsan hos människan.

Vetenskapliga kommittén har dessutom angivit att det råder starka misstankar rörande andra träslag. Hittills har skillnaderna i gränsvärden för trädamm av ek och bok och i viss utsträckning även för trädamm i allmänhet varierat stort mellan medlemsstaterna. De olika gränsvärdena uppgår till mellan 2 och 10 mg/m3.

Kan kommissionen föra in ett grundvärde på 5 mg/m3 i direktivet som tröskelvärde för vad man får exponeras för i arbetet, förutsatt att detta värde ses över inom fem år på grundval av vetenskapliga uppgifter?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(15 december 1998)

Med anledning av parlamentets yttrande har parlamentsledamotens förslag redan beaktats av kommissionen i det ändrade förslaget till rådets direktiv om en andra ändring av direktiv 90/394/EEG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för carcinogener i arbetet, som antogs den 12 november 1998(2).

(1) EGT C 123, 22.4.1998, s. 21.

(2) KOM(98) 665 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3198/98

från Honório Novo (GUE/NGL) till kommissionen

(27 oktober 1998)

Angående: Svar på frågor som riktats till fiskerisektorn i EU

Kommissionen beslutade som bekant för några månader sedan att ställa en rad frågor till olika arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer inom fiskerisektorn i Europeiska unionen. Syftet med dessa frågor var bland annat att undersöka vilka politiska riktlinjer som den gemensamma fiskeripolitiken bör följa efter 2002.

I slutet av juni bekräftade generaldirektören med ansvar för fiskerifrågor inom kommissionen vid ett seminarium i Lissabon på världsutställningen Expo 1998 att den dominerande tendensen i de svar som hade mottagits fram tills dess var att man stödde principen om att Europeiska unionens medlemsstater skall behålla sin exklusiva rätt till resurserna i sina respektive territorialvatten som sträcker sig 12 sjömil ut från kusterna och att territorialvattnen dessutom bör sträcka sig längre än 12 sjömil.

Tidsfristen för att svara på dessa frågor har gått ut och såvitt man vet gäller dessa tendenser för svaren i sin helhet.

1. Bekräftas de två tendenser som generaldirektören med ansvar för fiskerifrågor inom kommissionen beskrev vid seminariet i Lissabon när man ser till de mottagna svaren i helhet?

2. Om dessa tendenser bekräftas, vilka politiska initiativ kommer kommissionen då att ta för att följa upp dem, det vill säga för att den gemensamma fiskeripolitiken även efter 2002 skall garantera medlemsstaterna exklusiv rätt till resurserna i sina respektive territorialvatten som sträcker sig 12 sjömil ut från kusterna samt att denna rätt skall utökas så att den sträcker sig längre än 12 sjömil?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(13 november 1998)

Sedan alla de svar som mottagits gåtts igenom, bekräftas i allmänhet de tendenser i svaren på frågeformuläret som kommissionen presenterade vid seminariet i Lissabon och som parlamentsledamoten hänvisar till. När det gäller zonen på 6 eller 12 sjömil vill de flesta organisationer som svarat på frågeformuläret att den skall bibehållas. Endast en minoritet begär att zonen skall utvidgas så att den sträcker sig längre än 12 sjömil.

Kommissionen har åtagit sig att lyssna på de berörda grupperna inom sektorn och följaktligen kommer den inte att ta ställning i de olika frågorna innan detta rådfrågningsförfarande avslutats. Naturligtvis kommer alla lagstiftningsinitiativ, som eventuellt blir följden av denna diskussion, i enlighet med gällande bestämmelser att framläggas för parlamentet för yttrande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2857/98

från Angela Sierra González (GUE/NGL) till kommissionen

(28 september 1998)

Angående: Företrädare för lokala och regionala organ i medlemsstaternas delegationer

Den spanska regeringen har uppgett att den inte anser det vara möjligt att räkna med att företrädare för de autonoma regionerna ingår i regeringsdelegationer som deltar i de ministerrådsmöten vid vilka man behandlar frågor som hör till regionernas exklusiva befogenhetsområden.

Denna åsikt sätter stop för lokala och regionala myndigheters möjligheter till större delaktighet i besluten inom EU. Denna delaktighet borde innebära att alla områdesförvaltningar inom unionen i större utsträckning deltar i samtliga gemenskapsbeslut.

En åtgärd i den riktning som den spanska regeringen gett uttryck för skulle även innebära att man inte beaktade subsidiaritetsprincipen eller vidareutvecklade den nya politiken för öppenhet och insyn. Bägge faktorer är oumbärliga om man vill förbättra beslutsmekanismen inom unionen.

Känner kommissionen till denna åsikt som den spanska regeringen gett uttryck för?

Anser kommissionen det vara möjligt att underlätta deltagandet för olika regionala myndigheter i beslutsfattandet på regeringsnivå inom rådet och inom övriga gemenskapsorgan?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Jacques Santer

(1 december 1998)

Enligt kommissionens uppfattning ligger denna fråga utanför dess behörighet, och bör snarare ställas till rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2621/98

från Nel van Dijk (V) till kommissionen

(31 juli 1998)

Angående: Hot mot grävlingar (Meles meles) i Förenade kungariket

Hur kan kommissionen, mot bakgrund av att endast någon tusendel av alla grävlingar bär på bovin tuberkulos och att en utrotning av en del av grävlingarna inte skulle medföra att sjukdomen utrotas bland grävlingarna, i sitt svar på fråga P-0787/98(1) av den 30 mars 1998 från Doeke Eisma hävda att de åtgärder som föreslås i den så kallade Kerb-rapporten, att delvis utrota grävlingen, även kommer att gynna grävlingspopulationen?

Anser kommissionen det vara försvarbart att alla grävlingar i Förenade kungariket utrotas om grävlingen skulle anses vara orsaken till tuberkolosproblemet?

Anser inte kommissionen att den europeiska naturpolitikens trovärdighet urholkas, i och med att åtgärden att helt eller till en del utrota grävlingen står i direkt motsats till den nuvarande europeiska politiken på naturområdet, vilken inneburit att det i Förenade kungariket inrättats naturreservat för grävlingar, att det vidtagits åtgärder för att minska dödligheten bland grävlingar i trafikolyckor och att hela grävlingsfamiljer erbjudits nya hem om det till följd av regionalplanering inte längre kunnat leva kvar i sina traditionella marker?

Är kommissionen beredd att ta tillbaka den åsikt den hävdat i frågan, nämligen att det är acceptabelt att en inhemsk skyddad djurart som lever i vilt tillstånd utrotas på grund av att den misstänks vara delaktig i smittspridning bland tamdjur?

(1) EGT C 310, 9.10.1998, s. 129.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2400/98

från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen

(27 juli 1998)

Angående: Hur fiskprodukter skall vara förpackade

Kommissionen har fattat ett beslut om att fiskprodukter inte skall få förpackas eller förvaras i kärl av annat än plast. Det finns dock vissa traditionella maträtter som i åratal tillverkats, förpackats och förvarats i vissa sorters kärl, ofta då av trä. Ett exempel på en sådan här produkt är bland annat den svenska surströmmingen, som tillverkas inom ett mycket litet område enligt en sekelgammal tradition. Kapaciteten för tillverkning och försäljning av surströmming är mycket liten. Det handlar närmast om småskalig företagsverksamhet som nu, i och med kommissionens direktiv, hotas av undergång, eftersom direktivet förbjuder kommersiell produktion på detta traditionella sätt.

Jag vill ställa följande fråga till kommissionen. Har kommissionen övervägt att bevilja dispens för surströmming och andra liknande traditionella delikatesser? Har kommissionen vid utarbetandet av sitt direktiv tänkt på vilka problem som sammanhänger med sådana speciella produkter och på vilken inverkan direktivet kommer att få på produktion och försäljning av traditionella maträtter? Vad tänker kommissionen göra för att inte dessa småföretagare och de människor som indirekt får sin sysselsättning via dem, till exempel fiskarna, skall drabbas av oskäliga svårigheter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(24 september 1998)

Bestämmelserna i direktiv 91/493/EEG om fastställande av hygienkrav för produktionen och marknadsföringen av fiskprodukter(1) innehåller inga explicita krav på plasttunnor eller föreskrifter om cementgolv. Det faller på den nationella myndigheten att avgöra om golvet motsvarar direktivets hygienkrav.

I kapitel III i bilagan till detta direktiv anges allmänna bestämmelser för anläggningar i land. Här sägs i punkt 2 a att dessa anläggningar skall ha "i utrymmen där varor hanteras, bearbetas och bereds a) vattentätt golv som är lätt att rengöra och desinfektera och som är lagt på sådant sätt att vattnet lätt avleds eller som är försett med en anordning för att avleda vattnet."

I bilagans kapitel IV 6 c och kapitel VI 2 sägs i respektive: "6. Saltning c) Alla behållare som används vid saltning skall vara utformade så att förorening undviks vid dessa moment" samt 2. Emballage och produkter som kan komma i kontakt med fiskvaror skall följa alla hygienregler och bl.a.

- skall de vara sådana att de inte försämrar fiskvarornas organoleptiska egenskaper,

- skall de inte kunna överföra ämnen som är skadliga för människors hälsa till fiskvarorna,

- skall de vara tillräckligt starka för att skydda fiskvarorna på ett bra sätt.

I gemenskapens lagstiftning på området finns ingen avsikt att hota produktionen av en traditionell svensk delikatess, förutsatt att den motsvarar hygienkravens regler. Ovan nämnda bestämmelser ger de svensk myndigheterna tillräcklig frihet vid tillämpning av dessa regler och kommissionen tror därför att subsidiaritetsprincipen följts.

(1) EGT L 268, 24.9.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2282/98

från Raimo Ilaskivi (PPE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: Björnjakt och "habitatdirektivet"

En man som var ute och motionerade i närheten av ett bostadsområde i Finland blev nyligen dödad av en björn. Det faktum att det blivit allmännare att björnar flyttat sig närmare bosatta områden har lett till diskussioner om hur säkert det är för människor att röra sig i naturen och på glest bebyggda områden. Samtidigt har emellertid kommissionen med hänvisning till skyddsbestämmelserna i habitatdirektivet uppmanat Finland att minska antalet jakttillstånd, vilket har lett till intensiv debatt i massmedierna. Kommissionen har med andra ord värderat björnens liv högre än människans liv.

Mot bakgrund av det ovanstående frågar jag kommissionen vad den har för avsikt att göra för att få till stånd en saklig tolkning av habitatdirektivet och tillåta jakt på björnar som visat sig vara farliga för människor. Om kommissionen inte ändrar sin strikta inställning i denna fråga måste man anse den ansvarig för att människor förlorar livet.

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(29 oktober 1998)

Kommissionen påminner parlamentsledamoten om att ett särskilt undantag med hänsyn till den allmänna säkerheten finns med i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (direktivet om bevarande av livsmiljöer)(1). Enligt artikel 16 får medlemsstaterna för ett sådant fall göra undantag från bestämmelserna för att skydda djurarter, inbegripet brunbjörnen.

Kommissionen har prioriterat kontrollen av den finska jaktlagstiftningens överensstämmelse, och den har uppmanat Finland att ändra sitt införlivande för att fullständigt uppfylla direktivet om bevarande av livsmiljöer. Frågan om antalet jaktlicenser ligger utanför ramen för detta och har därför ännu inte utvärderats. Kommissionens uppfattning är att Finland har den nödvändiga handlingsfriheten, i enlighet med direktivet om bevarande av livsmiljöer, att tillåta att björnar dödas för att skydda människoliv.

(1) EGT L 206, 22.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3288/98

från David Hallam (PSE) till kommissionen

(9 november 1998)

Angående: Regelsystem för kreditupplysningsföretag

Har kommissionen för avsikt att via lagstiftning införa gemensamma regelsystem för kreditupplysningsföretag i den europeiska inre marknaden för att tvinga dessa att lämna ut uppgifter till de som är föremål för uppgifterna, att tillrättalägga felaktigheter i information de disponerar över och att utge fullgod ersättning till de som lidit skada genom att oriktig information lämnats ut?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(14 december 1998)

Frågan om enskilda personers rättigheter vad avser information om dem i register för kreditbedömning berörs i befintlig gemenskapslagstiftning i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter(1) (uppgiftsskyddsdirektivet), som medlemsstaterna anmodades att genomföra senast den 25 oktober 1998.

Detta direktiv garanterar enskilda personer rätt att få tillgång till uppgifter om dem och att få dessa korrigerade samt rätt att få information om den "logik" som används vid uppgiftsbehandlingen, i synnerhet när viktiga beslut tas på enbart automatiserad basis - en viktig punkt pga. de komplexa teknikerna för åsättande av kreditbetyg. Om ett automatiskt beslut har negativa följder för den enskilda personen måste han ges tillfälle att yttra sig. Personer som lider skada till följd av felaktiga uppgifter eller överträdelse av någon av direktivets övriga bestämmelser har rätt till ersättning.

Kommissionen kommer även i fortsättningen att följa behovet av ytterligare reglering på detta område mot bakgrund av den inre marknadens behov.

(1) EGT L 281, 23.11.1995.