ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3445/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Normer för deltagande i forskning och spridning av resultat

Rörande förslag till rådets beslut om normer för deltagande av företag, forskningscentrum och universitet och normerna för spridning av resultat av forskning enligt Euratomfördraget (KOM(97) 0587/2-97/0309(SYN) - 97/0310(CNS))(1) och med hänsyn till att små och medelstora företag har svårigheter att definiera sina egna behov i tekniska frågor, frågar jag om kommissionen kan bidra med kompletterande åtgärder för att delta i ramprogrammet RST, särskilt i form av normer som gör det möjligt för förmedlare att få tillgång till detta program som "tekniska förmedlare" och att förstärka rollen för rådgivning och stöd inom områdets informationsnät?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar

(28 januari 1999)

I det femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling ägnas särskild uppmärksamhet åt små och medelstora företag som är föremål för specifika åtgärder (bidrag för förstudier och Craft-projekt för forskningssamarbete).

Dessutom har medlemsstaterna och de associerade länderna uppmanats utnämna nationella Craft-kontaktpunkter med uppgift att informera och att hjälpa små och medelstora företag delta i ramprogrammet och i temaprogrammen.

Detta stödnätverk samordnas av kommissionen som ser till att de som deltar får utbildning och information. Kommissionen kan på så sätt att finansiera den gränsöverskridande verksamheten med hjälp av de olika ländernas deltagare i nätet.

Det överordnade programmet "Innovation och uppmuntran av små och medelstora företag" omfattar ekonomiska och tekniska informationsåtgärder där de nationella kontaktpunkterna samarbetar med varandra och med andra mellanhänder för att ge riktad information och hjälp till små och medelstora företag i vissa branscher eller europeiska regioner. Dessa kontaktpunkter skulle alltså kunna fungera som sådana tekniska förmedlare som parlamentsledamoten nämner.

(1) EGT C 40, 7.2.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0739/98

från Klaus Lukas (NI) till kommissionen

(18 mars 1998)

Ämne: Diskriminering av företag som inte är medlemmar av ABTA

Jag har erhållit dokument av vilka det framgår att lokala skolmyndigheter i Storbritannien genomför en total diskriminering gentemot reseföretag som inte är medlemmar av Association of British Travel Agents (ABTA) eller som inte har sitt säte i Storbritannien. Lärare anvisas av dessa lokala skolmyndigheter att på inga villkor utnyttja icke brittiska researrangörer eller dylika som inte är medlemmar av ABTA för att genomföra en skolresa med skidkurs i Österrike. Om dessa anvisningar inte följs ges inget tillstånd för resan. Detta är desto mer obegripligt eftersom ABTA-medlemskapet knappast medför någon ökad ekonomisk trygghet för kunderna, då det drabbade företaget är underkastat österrikisk lagstiftning som motsvarar den brittiska p.g.a. att det rör sig om genomförandet av samma EU-direktiv. För att ändå vara i stånd att erbjuda dylika skolskidresor försökte det berörda företaget att (trots de härmed förbundna avsevärda merkostnaderna) bli medlem av ABTA. Detta visade sig dock vara omöjligt då villkoren för att erhålla medlemsskap var utformade så att endast brittiska firmor kunde erhålla detta. Agerandet hos de lokala skolmyndigheterna, i synnerhet i förening med ABTA:s förhållningssätt medför att alla de goda föresatser som ligger till grund för den inre marknaden undergrävs.

1. Känner kommissionen till dessa förhållanden?

2. Hur ser kommissionen på ABTA:s agerande respektive de lokala skolmyndigheternas?

3. Vad avser kommissionen att göra beträffande detta förhållningssätt hos Association of British Travel Agents respektive hos de lokala skolmyndigheter i Storbritannien?

Svar avgivet av Mario Monti på kommissionens vägnar

(8 maj 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3794/98

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(11 december 1998)

Angående: Bekämpning av den förkastliga flyktingsmugglingen; EU:s utvidgning mot öst

Kampen mot den förkastliga flyktingsmugglingen nämns framförallt i samband med den framtida utvidgningen som en viktig uppgift för unionen. Enligt informationer som jag erhållit är smuggling av utländska medborgare dock inte ens straffbart i några av kandidatländerna.

1. Kan kommissionen utifrån sina egna informationer bekräfta detta faktum?

2. Vilka kandidatländer gäller detta för?

3. Ingår det i arbetet inom ramen för strategin inför anslutningen att åtgärda detta problem?

4. Om det förhåller sig så, hur långt har man kommit i dessa förberedelser, och vilka konkreta åtgärder har hittills vidtagits?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(3 mars 1999)

1. och 2. Såvitt kommissionen känner till är smuggling av utländska medborgare ett brott i alla de central- och östeuropeiska kandidatländerna. Påföljderna varierar från land till land.

>Plats för tabell>

3. och 4. Som parlamentsledamoten säkert känner till pågår en genomgång av hur kandidatländerna uppfyller kraven i gemenskapens regelverk, bland annat de som handlar om rättsliga och inrikes frågor som kommer att ha gåtts igenom vid halvårsskiftet 1999. Vid denna genomgång fäster kommissionen stor vikt vid problemet med människosmuggling.

Vidare antog rådet den 29 juni 1998 en gemensam åtgärd på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen om inrättande av en mekanism för kollektiv utvärdering av kandidatländernas antagande, tillämpning och faktiska genomförande av Europeiska unionens regelverk på området rättsliga och inrikes frågor(1). Den expertgrupp som inrättades genom den gemensamma åtgärden är i färd med att granska kandidatländerna i tur och ordning.

(1) EGT L 191, 7.7.1998.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 341 , 29/11/1999 s. 0005



SKRIFTLIG FRÅGA E-3420/98 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (24 november 1998) Angående: Kabinpersonal inom civil luftfart Mot bakgrund av förslaget till rådets direktiv om säkerhetskrav och intygande av yrkesmässig kompetens för kabinpersonal inom civil luftfart (KOM(97) 0382 - SYN 97/0212)(1) undrar jag om kommissionen kan ge en mer exakt definition av begreppet "kabinpersonal" (artikel 1.1). Min åsikt är att kabinpersonalen omfattar alla personer som tjänstgör ombord på ett flygplan. Direktivet bör därför tillämpas utan undantag på alla personer som ingår i personalen ombord på flygplanet. (1) EGT C 263, 29.8.1997, s. 5.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2320/98

från José Apolinário (PSE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: Jordbruket i Portugals inlandsområden

Kan kommissionen informera mig om vad den anser om jordbruket i Portugals inlandsområden och vilka åtgärder den i framtiden ämnar vidta i fråga om jordbrukets speciella karaktär för att utveckla landsbygden i Portugal?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(1 oktober 1998)

Det strukturstöd som finansieras av utvecklingssektionen inom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) har inom ramen för den andra gemenskapsstödramen för Portugal (1994-1999) beviljat stöd till följande program:

- Delprogrammet jordbruk (omfattande hela det portugisiska territoriet, förutom de autonoma regionerna Azorerna och Madeira) med totala anslag på 1 698 miljoner ecu, med syfte att modernisera det portugisiska jordbruket och stärka dess konkurrenskraft. Detta stöd är fördelat på olika fastlandsregioner och i enlighet med medlemsstatens prioriteringar.

- PPDR (främjande av den regionala utvecklingspotentialen) inom vars ram det finns skäl att aktualisera särskilda åtgärder för utveckling av landsbygdscentran och där utvecklingssektionen bidrar med 24 miljoner ecu.

- Pediza (integrerat utvecklingsprogram för Alqueva-området i Alentejo) som är ett flerfondsprojekt för utveckling av ett område i inlandet som hotas av desertifikation och torka. Utvecklingssektionen bidrar här med 70 miljoner ecu.

Kommissionen kommer även i framtiden att fästa stor vikt vid den lokala utvecklingen på landsbygden, navet i en politik för diversifiering och utveckling av de europeiska landsbygdsområdena.

Den föreskriver i förordningen om EUGFJ-stöd till landsbygdens utveckling(1) en omorganisering av samtliga åtgärder för landsbygdens utveckling, där det faller på respektive medlemsstat att välja att genomföra dem som har de största effekterna på den framtida utvecklingen av landsbygdsområdena.

Strukturfondernas kommande programplaneringsperiod (2000-2006) kommer att bli föremål för förhandlingar mellan medlemsstaten och kommissionen, utifrån det förslag som framläggs av medlemsstaten.

(1) EGT C 170, 4.6.1998, s. 67.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3240/98

från Honório Novo (GUE/NGL) till kommissionen

(26 oktober 1998)

Angående: Råoljeutsläpp vid den portugisiska kusten

Den 3 oktober 1998 upptäcktes ett oljeutsläpp utanför Figueira da Foz som hade spritt sig över ett cirka 40 kilometer långt område längs Portugals västkust.

Fastän man ännu inte vet varifrån oljan kom är de skador som drabbat denna breda del av den portugisiska kusten redan mycket stora och kan till och med förvärras, eftersom den förorenade fläcken fortsätter att breda ut sig.

Jag önskar att kommissionen kunde svara på följande frågor:

1. Finns det någon särskild ekonomisk stödmekanism till förmån för medlemsstaterna för att minska de negativa följderna och skadorna av olyckor som den som skedde utanför Figueira da Foz kust?

2. Kan kommissionen ge mig fullständiga uppgifter om hur gemenskapsdirektiv som berör förebyggande av, säkerhetsföreskrifter för och kontroll av fartygstransport av farliga och förorenande material införts och tillämpats i Portugal?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(9 december 1998)

1. Kommissionens verksamhet när det gäller kontroll och begränsning av föroreningar som förorsakas av oljeutsläpp till sjöss består i att stödja medlemsstaterna i deras ansträngningar att förbättra sin kapacitet att hantera större föroreningsincidenter, och skapa förutsättningar för ett effektivt ömsesidigt stöd och samarbete. Ansvaret för eventuella insatser ligger hos den drabbade medlemsstaten, som i enlighet med principen att förorenaren betalar kan stämma förorenaren om denne är känd. Det finns därför ingen ekonomisk stödmekanism på gemenskapsnivå för insatser mot föroreningar till sjöss eller vid kusten. Gemenskapen kan emellertid under en kortare tid ställa experter till förfogande för att hjälpa medlemsstatens myndigheter att vidta lämpliga åtgärder efter en större incident.

Det finns inom ramen för gemenskapens stöd för att främja ekonomisk och social sammanhållning inte några särskilda medel tillgängliga för sådana fall som parlamentsledamoten beskriver. Ytterligare åtgärder i samband med regional utveckling och sammanhållning kan endast i undantagsfall få stöd från fonderna (t.ex. undersökningar om verkningar av oljespill).

2. Den enda gemenskapslagstiftning om fartygstransport av farliga och förorenande material är rådets direktiv 93/75/EEG av den 13 september 1993 om minimikrav för fartyg som anlöper eller avgår från gemenskapens hamnar med farligt eller förorenande gods(1). Detta direktiv införlivades i den portugisiska lagstiftningen genom dekret 94/96 som antogs den 17 juli 1996. Kommissionen anser att det portugisiska dekretet till fullo uppfyller kraven i direktivet och har ingen anledning att betvivla att dekretet tillämpas fullt ut.

(1) EGT L 247, 5.10.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4014/98

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(8 januari 1999)

Angående: Vattenförsörjningen på öarna i Egeiska havet

Öarna i Egeiska havet har ständigt ökande problem med vattenförsörjningen på grund av att möjligheterna att utnyttja grundvattnet är begränsade och att de traditionella metoderna för att samla regnvatten har gått förlorade. Dessutom leder både vår tids behov och trycket från turismen till ökad efterfrågan på vatten. Problemet hanteras genom dyra metoder för vattentransporter från andra områden, samtidigt som försörjningen då är osäker och man kan betvivla vattnets kvalitet.

Skulle kommissionen bland annat genom att utnyttja den ökade inriktningen på förnybara energikällor, kunna medverka till att främja en långsiktig lösning på problemet med vattenförsörjningen på öarna dels genom avsaltning, dels genom användning av sol-, vind- och rörelseenergi?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(24 februari 1999)

På de grekiska öarna i Egeiska havet har gemenskapen redan delfinansierat omfattande infrastruktur i syfte att lösa vattenproblemet, särskilt när det gäller dricksvatten. Denna delfinansiering skedde inom ramen för de integrerade Medelhavsprogrammen, gemenskapens stödramar för perioderna 1989-1993 och 1994-1999, särskilda åtgärder för de grekiska öarna i Egeiska havet samt vissa gemenskapsinitiativ.

Denna infrastruktur avser huvudsakligen de klassiska installationerna, t.ex. dammar, uppsamlingsbassänger för regnvatten, kanalsystem för dricksvattenförsörjning och bevattningssystem. Dessa klassiska metoder bedöms i allmänhet som mer intressanta än avsaltning, eftersom de i de flesta fall också gör det möjligt att lösa frågan om vatten avsett för bevattning, genom att de erbjuder tillräckligt mycket vatten av god kvalitet till ett acceptabelt pris.

Om förslag till de metoder som nämns av parlamentsledamoten kommer att läggas fram av de grekiska myndigheterna kommer kommissionen att undersöka dem inom ramen för pågående program i förbindelse med alternativa lösningar, andra prioriteringar och tillgängliga medel.

Efter förfrågan från de grekiska myndigheterna och inom ramen för tillgängliga medel kan alltid Sammanhållningsfonden delfinansiera vattenförsörjningsprojekt på öarna i Egeiska havet, vilket redan sker på Mytilene och Kreta.

Det bör påpekas att denna fond redan har delfinansierat en undersökning om samordnade åtgärder på miljöområdet på Santorini och Tirassia för att ge de grekiska myndigheterna möjlighet att till kommissionen lägga fram en begäran om finansiering av ett integrerat pilotprojekt som omfattar åtgärder för vattenförsörjning, produktion av dricksvatten genom avsaltning, behandling av spillvatten och behandling av avfall. Detta pilotprojekt kan, om det lyckas, vara ett exempel på en varaktig och driftsäker lösning på andra öars problem.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3375/98

från Quinídio Correia (PSE) till kommissionen

(17 november 1998)

Angående: Stöd till nyplantering av skog och underhåll av nyplanterade områden

Enligt uppgifter i motiveringen till betänkande A4-0346/98 av den 30 september 1998 skulle den autonoma regionen Madeira ha fått stöd för återplantering av skog och underhåll av återplanterade områden. Stödet till Madeira är det största i EU och uppgår till 6 000 ecu per hektar och år.

1. Kan kommissionen bekräfta dessa uppgifter som enligt betänkandet grundar sig på externa branschkällor?

2. Hur många hektar har fått stöd med tillämpning av förordning (EEG) 2080/92(1) om en gemenskapsordning för stöd till skogsbruksåtgärder inom jordbruket? Kan kommissionen också tillhandahålla en fullständig förteckning över förmånstagare?

3. På vilket sätt tillämpades detta stöd i regionen?

4. På vilket sätt har de regionala myndigheterna följt upp och kontrollerat tillämpningen av stödet?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Franz Fischler

(12 januari 1999)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.

(1) EGT L 215, 30.7.1992, s. 96.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3707/98

från Hiltrud Breyer (V) till rådet

(11 december 1998)

Angående: Mänskliga stamceller och framställning av vävnader

Enligt rapporter nyligen arbetar forskningsinstitutioner i USA och Storbritannien med kloning och manipulering av stamceller från mänskliga embryon för att framställa olika kroppsvävnader.

1. Kan rådet bekräfta att inga EU-medel utnyttjas, vare sig direkt eller indirekt, för sådan forskning?

2. Kan rådet också ange i vilka av EU:s medlemsstater sådan forskning är tillåten och vilka rättsliga och etiska kontroller som finns?

Svar

(29 mars 1999)

1. Enligt det femte ramprogrammet för forskning (1998-2002) ingår det bland de generiska forskningsverksamheterna i det särskilda temaprogrammet "Livskvalitet och förvaltning av de levande resurserna" att undersöka problem som gäller medicinsk etik och bioetik i samband med respekten för grundläggande mänskliga värden. Man har i detta hänseende konstaterat att forskningsverksamhet enligt detta program måste stämma överens med internationella konventioner, uppförandekoder och relevant gemenskapslagstiftning. I synnerhet gäller att "Ingen forskningsverksamhet som modifierar eller syftar till att modifiera den mänskliga arvsmassan genom ändring av könsceller eller genom ingrepp på något annat stadium av embryoutvecklingen och som kan göra sådan ändring ärftlig kommer att genomföras under detta ramprogram."

2. Rådet saknar behörighet att se över den verksamhet som sker i medlemsstaterna på detta område.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4006/98

från Jesús Cabezón Alonso (PSE) till kommissionen

(5 januari 1999)

Angående: Illojal konkurrens från de sydkoreanska skeppsvarven

De europeiska skeppsvarven utsätts för allvarlig illojal konkurrens från skeppsvarven i Sydkorea, som utnyttjar lån från Internationella valutafonden (IMF) för att sänka sina priser.

Anser kommissionen att det är riktigt att Sydkorea utnyttjar IMF-lån till sådan illojal konkurrens från skeppsvarvens sida?

Vilka årtgärder är kommissionen beredd att acceptera eller föreslå för undvika denna konkurrens från de koreanska skeppsvarven och för att stödja de europeiska skeppsvarvens verksamhet?

Svar från sir Leon Brittan på kommissionens vägnar

(3 mars 1999)

Kommissionen följer uppmärksamt utvecklingen av finanskrisen i Asien och dess konsekvenser för den europeiska varvssektorn. Kommissionen bevakar därför noga frågan om utnyttjandet av det finansiella stöd som Sydkorea beviljats av de internationella instituten.

Vid sin resa till Sydkorea nyligen bekräftade sir Leon Brittan återigen att de konglomerat som de sydkoreanska varven är knutna till inte i något avseende bör gynnas av de offentliga myndigheterna.

Kommissionsledamoten Martin Bangemann, för sin del, hade vid mötet i rådet (industri) den 16 november tillfälle att redogöra för denna fråga och för de åtgärder som kommissionen vidtagit. Rådet höll med om att åtgärder måste vidtas för att få all illojal konkurrens att upphöra, och Martin Bangemann föreslog därför att medlemsstaterna skulle utnyttja sitt inflytande inom Internationella valutafonden (IMF) för att försäkra sig om att Sydkorea uppfyller de villkor som ställts för det internationella stödet.

Kommissionen har inte hittills fått några övertygande bevis för att Sydkorea inte skulle ha uppfyllt sina förpliktelser vad beträffar de internationella reglerna. I nuläget framgår det inte av rapporterna från IMF att medel från IMF skulle ha använts för att finansiera den sydkoreanska industrin, särskilt varven.

Kommissionen vill slutligen meddela parlamentsledamoten att den nya förordningen om stöd till varvsindustrin, förordning (EG) 1540/98 av den 29 juni 1998(1), trädde i kraft den 1 januari 1999. Syftet med denna förordning är att, i avsaknad av ett internationellt avtal inom sektorn (avtal inom ramen för Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling), förbättra de europeiska varvens konkurrenskraft, så att klyftan mellan dem och deras internationella konkurrenter, framför allt i Japan och Sydkorea, kan överbryggas.

(1) EGT L 202, 18.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3987/98

från Raimo Ilaskivi (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Förtroende i förbindelserna mellan kommissionen och parlamentet

Kommissionens ordförande Jacques Santer lade fram en intressant översikt om hur man kunde utveckla kommissionen. Eftersom jag under den diskussion som följde inte fick den taltur jag bett om lägger jag fram min fråga skriftligen.

Under anförandets gång betonades det flera gånger med rätta att det är viktigt med förtroende. Det är något som också behövs i förbindelserna mellan kommissionen och parlamentet. För närvarande kan förtroendet enbart mätas genom att parlamentet lägger fram ett misstroendevotum mot hela kommissionen. I samband med galna ko-sjukan och det ekonomiska missbruk som väckt diskussioner under den senaste tiden är det emellertid en kommissionsledamot eller några kommissionsledamöter som bär ansvaret och som inte har handlat på ett förtroendeingivande sätt. Det är emellertid inte möjligt att lägga fram ett misstroendevotum mot dessa, som skulle vara något som skulle effektivera verksamheten och betona individens ansvar.

Hur förhåller sig kommissionens ordförande till det faktum att man, då man ändrar grundläggande bestämmelserna, skulle göra det möjligt att lägga fram misstroendevotum mot en enda kommissionsledamot som misslyckats i sin verksamhet, något som inte skulle störa de förtroendefulla förbindelserna mellan parlamentet och resten av kommissionen? Om svaret är jakande, vilka åtgärder ämnar kommissionens ordförande vidta för att få till stånd de ändringar som behövs?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(9 mars 1999)

Tanken att en förtroendeomröstning skulle kunna riktas endast mot en ledamot av kommissionen kräver - liksom parlamentsledamoten påpekar - en ändring i fördragen. En sådan omfattande förändring av kommissionens kollegiala uppbyggnad, vilken bekräftades i Amsterdamfördraget, skulle kräva en djupgående utredning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2711/98

från Anneli Hulthén (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Underlättande för de enskilda bönderna att söka jordbruksstöd

En stor del av den svenska potten jordbruksstöd ansöks det aldrig ens om. Bönderna hävdar att en av orsakerna till denna situation är att proceduren med det höga antalet ansökningsblanketter är för komplicerad och tar för stor del av arbetstiden i anspråk. Bonden har trots allt inte valt sitt jobb för att sitta framför en hög med papper. Har kommissionen sett över systemet med ansökningsproceduren i syfte att minimera antalet blanketter och därmed underlätta ansökningar till jordbruksstöd? Om inte, kan kommissionen se det nödvändiga i ett underlättande för den enskilda bonden i sitt arbete, och därmed vidta åtgärder för att åstadkomma ett system med färre blanketter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 oktober 1998)

Kommissionen vet inte vilken typ av stöd som avses i parlamentsledamotens fråga. Till exempel inlämnas stödansökningar inom sektorn för åkergrödor för mer än 90 % av basarealen i Sverige.

Kommissionen är medveten om vilken ansträngning som begärs av jordbrukarna med att fylla i blanketter. Det måste samtidigt påpekas att det är medlemsstaterna som är ansvariga för hur blanketterna utformas och hur tydliga de är. Att det är nödvändigt med ett formellt förfarande för ansökan om stöd, hör intimt ihop med det faktum att vi har en gemensam politik som finansieras med allmänna medel vars användning skall kunna motiveras för skattebetalarna.

Även om det inte är någon lätt uppgift har kommissionen aktivt engagerat sig i att försöka förenkla den gemensamma jordbrukspolitiken genom en insats som så mycket som möjligt skall minska den administrativa bördan, och som syftar till att göra jordbrukslagstiftningen tydligare, öppnare och mer lättåtkomlig.

Under de senaste åren har kommissionen lagt mycket vikt vid att åstadkomma förenkling i samband med reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Ett exempel utgörs av jordbruksdelen i förslagen i Agenda 2 000(1) som lades fram i mars(2), och som innebär en betydande förenkling, särskilt när det gäller åkergrödor och landsbygdsutveckling. Kommissionens förslag till reform av organisationen av marknaden för olivolja och vin innehåller också viktiga steg mot förenkling. Kommissionen kan heller inte agera helt fritt. Hänsynen till medlemsstaternas olika och ibland motstridiga intressen utgör ofta en av orsakerna till den komplexa karaktären hos vissa tillämpningsförordningar.

(1) KOM(97) 2000 slutlig.

(2) EGT C 170, 4.6.1998.