SKRIFTLIG FRÅGA E-0422/01

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till rådet

(20 februari 2001)

Ämne: Europeiska intressen i Medelhavsområdet

Bristen på multilateralt samarbete i västra Medelhavsområdet under de senaste nio åren, bland annat till följd av våldet i Algeriet och det internationella embargot mot Libyen, har inte förhindrat två viktiga händelser för området under denna period: inledandet av fredsförhandlingarna i Mellanöstern 1991 och Barcelonaprocessen 1995.

Libyens positiva inställning, som sedan 1999 har deltagit i samarbetsgruppen för västra Medelhavsområdets inrikesministrar och som har observatörsställning i Barcelonaprocessen, Mauretaniens utträde ur Västafrikanska staters ekonomiska gemenskap (ECOWAS) den 31 december 2000 liksom återupptagandet, den 25 januari 2000 i Lissabon, inom ramen för samarbetet mellan Europa och Medelhavsområdet, av arbetet inom den så kallade 5+5-gruppen, bestående av utrikesministrarna i de fem länderna i Arabiska Maghrebunionen (AMU) och de latinska länderna i Europa - Spanien, Italien, Frankrike och Portugal, tillsammans med Malta, är klara tecken på ett gradvis närmande, som måste främjas i Medelhavsområdet.

Vad är rådets politiska bedömning av dessa senaste händelser? Kan rådet ange sina prioriteringar för att främja de europeiska intressena i denna del av Medelhavsområdet? Vilka åtgärder avser rådet vidta för att stödja det nämnda närmandet?

Svar

(10 juli 2001)

Under de senaste månaderna har EU såväl på multilateral och regional som på bilateral nivå aktivt verkat för stabilitet och utveckling i Medelhavsregionen och i samband därmed också verkat för att främja EU:s intressen.

På multilateral och regional nivå har principerna för och samstämmigheten i Europeiska unionens politik för Medelhavsregionen preciserats och bekräftats på två nivåer: Å ena sidan för de femton länderna med den gemensamma strategi som rådet har utarbetat och som antogs den 20 juni 2000 av Europeiska rådet i Feira och å andra sidan för tjugosju länder vid EuropaMedelhavskonferensen på ministernivå den 1516 november 2000 i Marseille, vilken ledde till formella slutsatser från ordförandeskapet.

Den gemensamma strategin för Medelhavsregionen syftar i själva verket till att specificera och främja Europeiska unionens mål och intressen i detta område.

Den tar framför allt fasta på följande tre huvudmål:

- Förstärka det partnerskap som fastställdes genom Barcelonaförklaringen 1995 samt det regelverk som har antagits efter denna.

- Omsätta EU:s föresats att föra en övergripande och sammanhängande politik i förhållande till detta område.

- Den skall uppfattas och förstås som EU:s bidrag till konsolideringen av freden i Mellanöstern.

Dessa mål har en framträdande plats i de prioriteringar för genomförandet av denna strategi under andra halvåret 2000 och första halvåret 2001 som ordförandeskapet har föreslagit.

Den fjärde EuropaMedelhavskonferensen på ministernivå i Marseille illustrerade deltagarnas gemensamma vilja att ge EuropaMedelhavs-partnerskapet nytt liv, trots situationen i Mellanöstern.

Deltagarna gjorde en nyanserad utvärdering av hur partnerskapet genomförts men de underströk samtliga den avgörande roll som Barcelonaprocessens institutionella ram spelar tillsammans med behovet av att processens tre komplementära aspekter utvecklas balanserat (politik och säkerhet, ekonomi och handel, sociala, kulturella och mänskliga aspekter). Vid detta tillfälle meddelade ordförandeskapet att rådet den 26 november 2000 antog Meda-II-förordningen. De nya reglerna i detta instrument, som är partnerskapets främsta finansiella instrument med ett anslag på 5 350 miljarder euro, syftar till att förenkla och påskynda genomförandet genom att förkorta förfarandena samt till att öka effektiviteten genom att förbättra planeringskapaciteten.

EU har även varit aktiv på bilateral nivå. Om vi begränsar oss till de punkter som den ärade parlamentsledamoten nämner, har associeringsavtalet med Egypten slutligen kunnat paraferas i Bryssel den 26 januari i år. Förhandlingarna om associeringsavtal med Algeriet, Libanon och Syrien fortsätter aktivt med målsättningen att de skall ingås i år. När det gäller Mauretanien, som nämns av den ärade parlamentsledamoten, informeras landet regelbundet av rådets ordförandeskap om arbetet och framstegen inom ramen för EuropaMedelhavs-partnerskapet, trots att det är ett AVS-land. När det gäller EU:s politik gentemot Libyen, hänvisar rådet den ärade parlamentsledamoten till punkt 6 i den gemensamma strategin: Den omfattar EU:s samtliga förbindelser med alla dess partner i Barcelonaprocessen samt med Libyen. Å andra sidan har Libyen visserligen inte engagerat sig för att fullt ut följa Barcelonaprocessens regelverk, men ändå deltagit i de två senaste ministerkonferenserna (Stuttgart och Marseille) i egenskap av ordförandeskapets särskilda gäst.

Rådet är för övrigt medvetet om den konstruktiva roll som Europaparlamentet spelar på detta område, särskilt under det parlamentariska forum som parlamentet anordnade i februari 2001.

Libyen inbjöds för övrigt till ministerkonferensen om samarbetsprocessen för västra Medelhavsregionen, som vanligtvis kallas 5+5-processen, vilken hölls i Lissabon den 2526 januari i år och som den ärade parlamentsledamoten även hänvisar till. Detta forum, som inte faller under gemenskapen, kan spela en viktig roll som komplement till rådets övergripande och sammanhängande politik gentemot Medelhavsregionen.