SKRIFTLIG FRÅGA E-3929/00

från Béatrice Patrie (PSE) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Användning av jordbruksprodukter för andra ändamål än livsmedelsändamål

Den ökade användningen av förnyelsebara jordbruksprodukter för andra ändamål än livsmedelsändamål har en enorm potential för EU. Den skulle kunna göra det möjligt att på en gång minska våra utsläpp av koldioxid, att minska vårt oljeberoende och att minska gemenskapens underskott på vegetabiliskt protein. Framför allt skulle enorma kvantiteter förorenande produkter av mineraliskt ursprung kunna ersättas med produkter av vegetabiliskt ursprung (smörjmedel, lösningsmedel, bläck, biobränslen, pesticider osv.) som har fördelen att vara biologiskt nedbrytbara, ogiftiga och förnyelsebara.

Det skall konstateras att denna sektor förbigås i Agenda 2000. Om kommissionen redan har tagit några initiativ för att utveckla användningen av förnyelsebara resurser för andra ändamål än livsmedelsändamål, saknas likväl en global strategi och samordning mellan de olika generaldirektoraten.

Såväl regionkommittén, i sitt yttrande 2000/C226/06, som ett betydande antal näringsidkare och sociala aktörer inom sektorn för förnyelsebara resurser har nyligen begärt att kommissionen snarast skall inrätta en arbetsgrupp för icke-livsmedelsändamål inom sina tjänstegrenar, vilket skulle göra det möjligt att få ett strategiskt perspektiv på ämnet och att föra en sammanhängande politik.

Hur avser kommissionen att reagera på denna gemensamma framställan från regionkommittén och aktörerna inom den berörda sektorn? Avser kommissionen att inrätta sagda arbetsgrupp på kort eller medellång sikt? Utarbetas för närvarande lagstiftningsförslag inom behöriga tjänster avseende användning av produkter av vegetabiliskt ursprung för andra ändamål än livsmedelsändamål?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 februari 2001)

Kommissionen anser inte att det i dagsläget skulle vara lämpligt eller ändamålsenligt att tillsätta en speciell arbetsgrupp inom sektorn för icke-livsmedel. Inom ramen för Förenta nationernas konvention om klimatförändring fastställs det i Kyoto-protokollet, som undertecknades i december 1997, att utsläppsnivåerna av växthusgas fram till 2005 skall minskas inom alla sektorer inom ekonomin. Kommissionen har förbundit sig att under perioden 20082012 minska utsläppen med 8 % jämfört med 1990.

För att kunna fullgöra sina åtaganden antog kommissionen ett europeiskt klimatförändringsprogram genom sitt meddelande om strategier och åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser(1). Kommissionen rekommenderade i detta meddelande att det skulle inrättas tematiska arbetsgrupper för alla prioriterade sektorer inom ekonomin. I detta sammanhang har man inrättat en speciell arbetsgrupp för jordbruksfrågor och en för problem inom skogsnäringen. Arbetsgrupperna består av representanter från samtliga berörda sektorer, dvs. bland annat från kommissionen, experter från medlemsstaterna, företrädare för industrin och för branschorganisationer. De arbetar med förnybara energikällor, och följaktligen också med annan användning av jordbruksprodukter än som livsmedel.

Målsättningen med dessa grupper är alltså att identifiera och utveckla de viktigaste inslagen i de olika gemenskapsstrategier som är nödvändiga för att genomföra Kyoto-protokollet. Resultaten i temaarbetsgrupperna kan komma att ligga till grund för konkreta förslag från kommissionen inom olika områden. De kan inbegripa justeringar eller ändringar av gemenskapslagstiftningen i syfte att minska växthusgaserna.

Genom inrättandet av en ständig grupp för förnybar energi (1999) skapade kommissionen en plattform för regelbundet informationsutbyte med industri, producenter och branschorganisationer.

Resultaten av Agenda 2000 innebär ytterligare ett viktigt steg mot en anpassning av priserna på jordbruksråvaror till prisnivån på världsmarknaden. På det här sättet erbjuds råvaror från jordbruket, särskilt spannmål och oljeväxter, till konkurrenskraftiga priser för annan användning än livsmedel, dvs. för energiproduktion.

Det är svårt att inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken komma längre på grund av nuvarande hinder, främst Världshandelsorganisationen (WTO) och budgeten. Även om användning av jordbruksråvaror som en förnybar resurs prioriteras inom energi- och miljöpolitiken, borde prisskillnaden mellan bearbetade jordbruksråvaror och konkurrerande fossila bränslen minskas genom skatteåtgärder som kommissionen redan föreslagit (Schrivener-förslaget) och som också behandlas i grönboken Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning(2).

Genom Agenda 2000 fastställdes arealuttagsnivån inom jordbruket till 10 %. Enligt artikel 6.3 i rådets förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor(3) får den uttagna arealen användas för produktion av material för framställning inom gemenskapen av produkter som inte primärt är avsedda som livsmedel eller foder utan att detta påverkar stödutbetalningar inom ramen för det stödsystemet, förutsatt att effektiva kontrollsystem används. Tillämpningsföreskrifterna för denna förordning fastställs genom kommissionens förordning (EG) nr 2461/1999(4). Inom ramen för denna ordning har ungefär 20 %, upp till en miljon hektar, av den uttagna arealen använts. Industrin har kunnat utnyttja mycket fördelaktiga priser på jordbruksråvaror för att utveckla nya avsättningsmöjligheter.

Även gemenskapens stöd till landsbygdsutveckling uppmuntrar till annan användning av jordbruksprodukter än som livsmedel. Inom ramen för de planer för landsbygdens utveckling för 20002006 som medlemsstaterna har utarbetat och lämnat in till kommissionen för godkännande, planeras stödåtgärder för användning av biomassa inom ramen för stöd till investeringar i jordbruksföretag, till bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter och till utveckling av landsbygden.

Dessutom har kommissionen inom ramen för statliga stöd godkänt en del konkreta åtgärder (bl.a. skattemässiga och rättsliga) för att främja energibesparing och förnybar energi. Detta ingår i riktlinjerna för statligt stöd till miljöskydd.

(1) KOM(2000) 88 slutlig.

(2) KOM(2000) 769 slutlig.

(3) EGT L 160, 26.6.1999.

(4) Kommissionens förordning (EG) nr 2461/1999 av den 19 november 1999 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) 1251/1999 beträffande användningen av jordbruksmark som tagits ur bruk till produktion av råvaror för tillverkning inom gemenskapen av produkter som inte primärt är avsedda till livsmedel eller foder EGT L 299, 20.11.1999.