SKRIFTLIG FRÅGA P-3452/01

från María Rodríguez Ramos (PSE) till kommissionen

(6 december 2001)

Ämne: Elektromagnetisk strålning via basstationer för telefoni

Den 28 september antogs i Spanien ett kungligt dekret genom vilket bestämmelser om skydd av allmänheten mot radiostrålning antogs. I dessa fastställs gränsvärden för radiostrålning som skiljer

sig från rådets rekommendation 1999/519(1) om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält. I denna uppmanas medlemsstaterna att fastställa en högre skyddsnivå än den som anges i rekommendationen, men innehåller inte ens bestämmelser om sanktioner vid fall av underlåtenhet att följa de få skyldigheter som den medför. Bristen på statlig reglering i Spanien fram tills dessa bestämmelser antogs har lett till att många kommuner valt att anta kommunala bestämmelser utan någon lämplig rättslig referensram, och själva reglerat införandet av denna infrastruktur.

Kommunen Valladolid (i den autonoma regionen Castilla y León) har godkänt att det på taket till en byggnad som ligger mitt i staden och gränsar till en skolgård anläggs åtta basstationer för telefoni med fler än 30 antenner som sänder ut radiofrekvensstrålning, mindre än 100 meter från skolans klassrum.

I fem av de nio fall av barncancer som inträffat i Valladolid under 2001 har de drabbade gått i skola nära denna byggnad. Tre av dessa barn har gått i den skola som ligger mindre än 100 meter ifrån antenninstallationen. Denna typ av cancer drabbar ett per 10 000 barn och år i Spanien. Andelen insjuknade i Garcia Quintana-skolan är således 100 gånger större än normalt.

Inför detta mycket alarmerande faktum begärde socialistpartiet i kommunen att basstationerna för mobiltelefoni skulle stängas av som en försiktighetsåtgärd, något som kommunfullmäktige motsatte sig.

Känner kommissionen till om det i någon annan medlemsstat förekommer en sådan enorm och irrationell ansamling av basstationer som avger radiofrekvensstrålning i ett stadscentrum, mindre än 100 meter från en skola?

Anser den att de nationella myndigheter som tillåter och skyddar Valladolid kommuns agerande respekterar försiktighetsprincipen för skydd av medborgarnas hälsa?

När avser kommissionen att lägga fram utlåtandet från Vetenskapliga kommittén för toxicitet om de risker som personer som utsätts för elektromagnetisk strålning löper, samt förslaget till rapport för att utöka rekommendationen från 1999 i syfte att säkra människornas hälsa i förhållande till denna strålning?

(1) EGT L 199, 30.7.1999, s. 59.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(28 januari 2002)

Parlamentsledamoten hänvisar till Spaniens antagande av en kunglig förordning om antagande av åtgärder för skydd för allmänheten när det gäller elektromagnetisk strålning.

Kommissionen vill påminna parlamentsledamoten om att det, i enlighet med lydelsen i rådets rekommendation av den 12 juli 1999 om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (0 Hz-300 GHz)(1), är medlemsstaterna som ansvarar för verkställandet av en sådan rättslig ram och att rådets rekommendation av den 12 juli 1999, tvärtemot vad parlamentsledamoten hävdar, inte ålägger medlemsstaterna att anta ett strängare regelverk. Däremot stipuleras i rekommendationen att: medlemsstaterna får, i enlighet med fördraget, besluta om en högre skyddsnivå än den som anges i denna rekommendation.

Kommissionen känner inte till att det i andra medlemsstater skulle förekomma några liknande koncentrationer av installationer för mobiltelefoni. Kommissionen vill påminna om att kontrollen av hur sändarmaster för mobiltelefonsystem installerats på lokal nivå är något som medlemsstaternas myndigheter har exklusiv behörighet för.

Kommissionen preciserar att den inte är behörig att bedöma det lämpliga eller giltiga i att medlemsstaternas myndigheter inför strängare försiktighetsåtgärder.

De spanska myndigheterna har valt att införa gränsvärdena från rådets rekommendation och att ålägga operatörerna med ansvar för sändarmasterna en skyldighet att säkerställa att den sammanlagda strålningen från dem inte överskrider de gränsvärden som finns i rådets rekommendation. Detta är vad som gäller också i det aktuella fallet.

Enligt rekommendationen har medlemsstaterna skyldighet att, inom en tidsfrist på tre år efter att den antagits, meddela kommissionen vilka åtgärder som vidtagits för att införa en skyddsram för allmänheten mot hälsoriskerna med icke-joniserande strålning. Dessa åtgärder kommer att offentliggöras av kommissionen i en lägesrapport under 2002.

De gränsvärden som fastställts i rekommendationen bekräftas av kommissionens vetenskapliga kommitté för toxikologi, ekotoxikologi och miljö i dess nya yttrande om hälsorisker som har att göra med exponering för elektromagnetiska fält, vilket offentliggjordes den 30 november 2001 och finns att tillgå på följande webbadress: http://europa.eu.int/comm/health/ph/programmes/pollution/ph_fields_index.html. I rapporten fastställs följande: Den ytterligare information som blivit tillgänglig under senare år om cancerogena och andra icke-termiska effekter av radio- och mikrovågsfrekvenser motiverar inte någon ändring av de begränsningar för exponering som kommissionen fastställt på grundval av den vetenskapliga styrkommitténs yttrande av 1998.

Kommissionen tillhandahåller omkring 12,8 miljoner euro i stöd till program för forskning (till ett sammanlagt värde på över 32,5 miljoner euro) om den inverkan som elektromagnetiska fält kan ha på människors hälsa. Denna forskning omfattar ett specifikt projekt som rör aspekter av möjliga hälsoeffekter som kan följa av användning av system för mobiltelefoni. Detta fyraåriga projekt har ännu inte kommit halvvägs men, liksom för andra forskningsprojekt angående elektromagnetiska fält, har samordningen inom kommissionen nyligen setts över för att säkerställa att forskningsresultaten kommer att få en bred spridning så snart de finns tillgängliga.

Parlamentsledamoten ombeds också att uppmärksamma de direktiv som reglerar produkter för mobilkommunikation. Dessa direktiv (73/23/EEG(2) och 1999/5/EG(3)) tvingar tillverkare att säkerställa att produkterna är säkra. De harmoniserade standarder som föreskrivs i dessa direktiv säkerställer att de produkter som överensstämmer med dessa direktiv och används under normala förhållanden inte utsätter allmänheten för strålning över gränsvärdena i rådets rekommendation (se http://europa.eu.int/comm/enterprise/rtte).

(1) EGT L 199, 30.7.1999.

(2) Rådets direktiv 73/23/EEG av den 19 februari 1973 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser, EGT L 77, 26.3.1973.

(3) Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/5/EG av den 9 mars 1999 om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse, EGT L 91, 7.4.1999.