SKRIFTLIG FRÅGA E-3793/97 från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen (26 november 1997)

Ämne: Den franska landsvägsblockaden: metoder för att fastställa skadornas omfattning

De franska lastbilschaufförernas landsvägsblockader börjar bli ett återkommande fenomen som hindrar den fria rörligheten för varor i Europeiska unionen och därmed strider mot gemenskapsnormerna. Skadorna på den mellaneuropeiska handeln är mycket omfattande och har lett till protester i länder som Spanien, Förenade kungariket, Tyskland och Nederländerna. De spanska transportarbetarförbunden räknar med att en dags blockad kostar företagen inom transportsektorn mer än 2 500 miljoner pesetas.

Hittills har de franska myndigheterna inte ingripit för att sätta stopp för någon av lastbilschaufförernas blockader, som vanligtvis följs av våldshandlingar riktade mot lastbilar som transporterar frukt och grönsaker från Spanien. Frankrike har hur som helst lovat ersättning till dem som drabbats.

Trots detta löfte har bara 737 (26,8 %) av de 2 749 ersättningskrav som britter, spanjorer, tyskar, portugiser och belgare framfört efter september 1997 behandlats. Av dessa har bara 124 godkänts (4,51 % av den totala mängden). Av de 500 krav på ersättning som spanska medborgare framfört vid franska domstolar har bara ett beviljats.

De franska myndigheterna rättfärdigar domstolarnas långsamhet genom att hänvisa till att landets lagstiftning bara tillåter dem att utdöma skadestånd när det finns skriftliga bevis för skador på fordonen eller lasten, vilket inte är lätt att få fram. Därför finns det ingen reell möjlighet att beräkna de omfattande kostnader som gränsblockaden av varor orsakat, även om det inte gått så långt som till fysiskt övervåld.

Ämnar kommissionen inrätta någon typ av utvärderingssystem för att möjliggöra en objektiv uppskattning av skadorna och kompensera de drabbade på ett effektivt sätt?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3793/97, E-3794/97, E-3795/97, E-3796/97, E-3797/97, E-3798/97 och E-3799/97 ingivna av Neil Kinnock för kommissionen (30 januari 1998)

Kommissionen har ingen rättslig grund för att ingripa i en nationell konflikt mellan arbetsgivare och fackföreningar. Dessutom är strejkrätten en grundläggande social rättighet enligt 1989 års gemenskapens stadga om arbetstagarnas sociala rättigheter (punkt 13).

I sin egenskap av fördragens väktare ser kommissionen till att den fria rörligheten för personer och varor inte utsätts för omotiverade hinder som allvarligt kan störa den inre marknadens funktion. Kommissionen kan dock endast ingripa om det visar sig att en medlemsstat försummat den plikt de har enligt fördraget att upprätthålla den rättsliga rörelsefriheten för varor eller personer.

Kompensation för skador faller också inom medlemsstaternas behörighetsområde, och fastän kommissionen ser mycket allvarligt på de problem som transportföretagen står inför kan den inte göra någonting för att se till att situationen ändras.

Kommissionen har inte för avsikt att genomföra någon undersökning om hur mycket vägblockaderna kostar de europeiska ekonomierna. Däremot är man alltid beredd att samarbeta med behöriga myndigheter för att finna lösningar som är godtagbara för alla parter. Därför har kommissionen vid flera tillfällen skrivit till de franska ministrarna och uppmanat dem att göra allt de kan för att se till att den fria rörligheten på deras vägnät återställs. Dessutom har kommissionen tagit kontakt med både de franska myndigheterna och vägtransportföretagens yrkesförbund för att be dem se till att skadeståndskraven behandlas smidigt.

Inom gemenskapen omfattas vägtransportens sociala aspekter av förordning (EEG) nr 3820/85 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter ((EGT L 370, 31.12.1985. )), samt av rådets direktiv om enhetligt förfarande vid kontroll av tillämpningen av förordning (EEG) nr 3820/85 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter och av förordning (EEG) nr 3821/85 om färdskrivare för vägtransporter ((EGT L 325, 29.11.1988. )). Dessutom omfattas en del frågor av nationell lagstiftning. Eftersom gällande regler och genomförandepraktik varierar så starkt inom gemenskapen uppstår betydande konkurrensskillnader.

Det är därför som kommissionen i sin vitbok om sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet om arbetstid ((KOM(97) 334 slutlig. )) meddelade att den har för avsikt att i början av 1998 lägga fram ett förslag om ändring av förordning (EEG) nr 3820/85 i syfte att införa arbetstidskonceptet i denna rättsakt genom bestämmelser om lastning och urlastning och andra aktiviteter som genomförs av förare. Målet med denna ändring skulle vara att harmonisera både bestämmelser och genomförandesystem.