SKRIFTLIG FRÅGA E-3171/01

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(19 november 2001)

Ämne: Olyckan i S:t Gotthardstunneln

Tragedin som inträffade i S:t Gotthardstunneln blåser åter liv i debatten kring säkerhetsanordningar i tunnlar. Trafikljus reglerar trafiken, som uppskattas till över 18 700 fordon, varav 21 procent är lastbilar. Då ett larm utlöses möjliggör en antenn att bilisterna kan ha kvar frekvensen på bilradion. Fyra brandmän finns alltid på plats med två brandbilar, som emellertid inte är utrustade för att klara av kemiska olyckor.

Vägtransporterna har försvårats i och med avstängningen av S:t Gotthardtunneln, svårtillgänglighet till Mont Blanc, trafikstockningarna i Brennerpasset och i Fréjus, då trafiken i dessa områden har ökat till 8 000 fordon om dagen.

Då det inte existerar EU-regler för nödvändiga säkerhetsnormer som borde finnas vid uppförandet av tunnlar, kan kommissionen ta fram regler för hur säkerheten skall organiseras och genomföras för att kunna garantera tillgängligheten till dessa konstruktioner?

Kan kommissionen ta fram ett direktiv för införandet av dubbla körfiler i såväl existerande som i nybyggda tunnlar?

Kan kommissionen vidta åtgärder för att främja utvecklingen av samarbetet mellan järnvägs- och vägtrafiken?

Kan kommissionen under helger förstärka kontrollerna angående åkeriernas körtider och vilopauser?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(29 januari 2002)

Såsom sagts i vitboken om den gemensamma transportpolitiken fram till 2010(1) kommer kommissionen i början av 2002 att föreslå ny lagstiftning för att säkerställa en hög säkerhetsnivå för trafikanter i tunnlar i det transeuropeiska nätet. Förslaget kommer att gälla olika säkerhetsfrågor, t.ex. drift av tunnlar, säkerhetsutrustning, trafikinformation och räddningstjänster. I rådets direktiv 89/106/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter(2) fastställs dessutom vilka egenskaper byggprodukter och byggmaterial i tunnlar måste ha för att garantera en hög säkerhetsnivå för trafikanterna. De relevanta europeiska normerna innehåller harmoniserade tekniska specifikationer, där det fastställs klasser och nivåer som ger medlemsstaterna möjlighet att välja en lämplig säkerhetsnivå när de specificerar tillåtna byggmaterial för nämnda tunnlar.

I sin vitbok ägnar kommissionen ett helt kapitel åt målet med en samordnad utveckling av transportsätten och ökad intermodalitet. Järnvägstransporter är ett av de viktigaste områdena.

Några av förslagen i vitboken gäller följaktligen frågan om hur en överföring av godstransporterna på väg till andra, miljövänligare transportsätt kan åstadkommas. Förslagen syftar till följande:

- Ett regelverk som bättre återspeglar kostnaderna för användandet av respektive transportsätts infrastruktur. Man skulle då bland annat med hjälp av vägavgifter kunna finansiera stora järnvägsinvesteringar i känsliga områden såsom alperna (ömsesidig finansiering).

- I det andra järnvägspaketet, som kommer att läggas fram i början av 2002, kommer man att koncentrera sig på driftskompatibilitet, säkerhet och marknadens avreglering.

- Syftet med Marco Polo-programmet är att allmänt främja intermodaliteten och stödja lanseringen av intermodala tjänster.

- Vissa sjöfartsvägar bör inlemmas i det transeuropeiska nätet, särskilt de som kan bidra till att undvika befintliga flaskhalsar på vägarna.

- Det kommer att arbetas för en standardisering av containrar och växelflak.

När det gäller regler för kör- och vilotider, är kommissionen fullt medveten om att det i första hand är medlemsstaterna som sköter övervakning och påföljder. Kommissionen har dock för avsikt att se över rådets direktiv 88/599/EEG av den 23 november 1988 om enhetligt förfarande vid kontroll av tillämpningen av förordning (EEG) nr 3820/85 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter och av förordning (EEG) nr 3821/85 om färdskrivare för vägtransporter(3). Syftet är att föreslå en ökning av det minsta antalet föreskrivna kontroller, både på vägen och i vägtransportföretagens lokaler, och att harmonisera kontrollförfaranden och påföljder. Kommissionen vill dessutom gå ännu längre och införa en digital färdskrivare, som möjliggör tillförlitlig insamling och lagring av data om kör- och vilotider och som ger medlemsstaternas behöriga myndigheter möjlighet att utföra fler och snabbare kontroller.

(1) KOM(2001) 370 slutlig.

(2) EGT L 40, 11.2.1989.

(3) EGT L 325, 29.11.1988.