SKRIFTLIG FRÅGA E-0385/00

från Nelly Maes (Verts/ALE) till kommissionen

(15 februari 2000)

Ämne: Ett antireklamchip i TV-apparater

En del TV-apparater förfogar idag över ett elektroniskt chip som gör det möjligt att slippa reklamsändningar och istället ta emot en alternativ sändning. Tekniken kan jämföras med den som förekommer i bilradioapparater som gör det möjligt att bryta program för trafikinformation. För konsumenten innebär detta den fördelen att denne kan undvika reklamsändningar. Reklamföretagen erhåller å andra sidan endast intresserade tittare. Man skulle kunna finansiera sändningarna med alternativ till reklamen genom att minska avdragsrätten för reklamkostnaderna.

Utnyttjandet av chipet kräver en lagändring eftersom det skulle krävas (i lag) att en signal sänds ut samtidigt som reklamsändningen börjar. Vidare skulle det behöva inrättas en organisation för att erbjuda alternativa sändningar.

En EU-lagstiftning som gör ett dylikt chip obligatoriskt i samtliga TV-apparater vore därför önskvärd.

Kan kommissionen upplysa mig huruvida en EU-lagstiftning som gör ett dylikt chip obligatoriskt i samtliga TV-apparater är möjlig och önskvärd?

Vilka initiativ vill kommissionen ta för att införa en dylik lagstiftning?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(31 mars 2000)

Parlamentsledamoten hänvisar till den nya tekniska möjligheten för tittare att ersätta reklam på tv med andra sändningar. Detta förutsätter att tv-apparaten förses med ett särskilt chip som upptäcker reklamen. Enligt vad kommissionen erfar finns det ännu inte något system som kan utföra denna uppgift, även om vissa egenskaper hos RDS-tekniken (Radio Data Systems) kan utgöra en teknisk grund för en sådan möjlighet i radioapparater.

Parlamentsledamoten anser att denna möjlighet skulle vara av intresse dels för tittare som vill slippa reklam, dels för reklamföretag som önskar nå endast de konsumenter som är mottagliga för deras reklamsändningar. Parlamentsledamoten föreslår att de alternativa sändningarna skulle kunna finansieras genom en gradvis minskning av rätten till skatteavdrag på reklamkostnader. Parlamentsledamoten tror att en lagändring skulle behövas för att sådana signaler skulle kunna sändas ut av tv-bolagen och även för att säkerställa den infrastruktur som behövs för att dessa alternativa sändningar skall bli möjliga. Parlamentsledamoten frågar därför kommissionen om den finner det önskvärt att lagstifta om att det skall vara obligatoriskt att anbringa dessa chips i tv-apparater.

Kommissionen är medveten om att detta tekniska koncept kan vara till nytta för konsumenter som inte önskar tv-reklam. Kommissionen håller också med om att reklamföretagen helst riktar sig till de konsumenter som är mest mottagliga för reklamen. Detta koncept förefaller därför kunna vara av intresse både för tv-tittare och reklamföretag och det bör därför finnas en marknad för det. Om en sådan innovation skulle uppfattas som lönsam för tillverkarna av tv-apparater ser kommissionen därför ingen anledning att lagstifta på området. Man bör även ta hänsyn till att tekniken på radio- och tv-området hela tiden utvecklas. Med digital tv följer en möjlighet till nya former av reklam samtidigt som konsumenterna får större kontroll tack vare dess interaktiva karaktär. Varje system som utvecklas för den analoga televisionen riskerar att snart vara föråldrat.

Det är även uppenbart att kommersiella tv-bolag, vars enda finansieringskälla är försäljningen av reklam- och sponsringstid, skulle vara tvungna att svara på denna teknik, om den blev utbredd, med att antingen ändra sina avgifter för reklamtid eller överväga att ta betalt av konsumenterna för reklamfriheten som en särskild tjänst. Kommissionen tror dock inte att det behövs lagstiftning för att tvinga dem att erbjuda en sådan tjänst, som innebär en klar fördel för både tittare och reklamföretag.

Slutligen tror inte kommissionen att parlamentsledamotens förslag om att minska avdragsrätten för reklamkostnader skulle vara till någon hjälp i denna fråga. Tvärtom skulle detta ytterligare minska efterfrågan på reklamutrymme bland reklamföretagen, vilket i sin tur skulle innebära en ännu större press på de kommersiella tv-bolagen och försämra deras möjligheter att utveckla ett lämpligt sätt att finansiera spridningen av denna intressanta teknik. Dessutom ser kommissionen för närvarande inte några möjligheter att anta gemenskapsbestämmelser om detta sådana bestämmelser skulle ju innebära en partiell harmonisering av den nationella lagstiftningen om avdragsrätt för reklamkostnader vid direktbeskattning.