SKRIFTLIG FRÅGA E-3980/00

från Ursula Schleicher (PPE-DE) till kommissionen

(20 december 2000)

Ämne: Jämförelse av kontrollanters och inspektörers arbetsuppgifter och yrkesutbildning på hälsovårdsområdet i Europa

Införandet och kontrollen av europeiska och nationella bestämmelser är en särskilt viktig faktor när det gäller målet med ett konsumentskydd i samtliga europeiska länder, vilket inte minst återigen har visat sig i samband med de ofattbara händelserna kring BSE. Utbildning av de som på plats ansvarar för att kontrollerna som t.ex. provtagning och liknande utförs spelar en viktig roll i sammanhanget.

Så vitt jag vet finns det stora skillnader mellan dessa yrkesbeskrivningar i de olika medlemsstaterna i EU. Vilka är det som i de enskilda EU-medlemsstaterna ansvarar för kontroll och provtagning på plats, t.ex. när det gäller:

- badvattendirektivet,

- direktivet om dricksvatten,

- livsmedelslagstiftningens hygienregler?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(16 mars 2001)

Principerna för offentlig kontroll av livsmedel anges i ett antal direktiv. Rent generellt gäller rådets direktiv 89/397/EEG av den 14 juni 1989 om offentlig kontroll av livsmedel(1) och rådets direktiv 93/99/EEG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel(2). Grundprincipen i dessa direktiv lyder som följer: Medlemsstaterna skall se till att behöriga myndigheter har, eller har tillgång till, tillräckligt stor, väl kvalificerad och erfaren personal, särskilt inom områden som kemi, livsmedelskemi, veterinärmedicin, medicin, livsmedelsmikrobiologi, livsmedelshygien, livsmedelsteknik och lagstiftning, så att kontrollerna kan utföras på ett adekvat sätt.

Livsmedel av animaliskt ursprung, t.ex. kött, mjölk, mejeriprodukter och fiskeprodukter, skall kontrolleras av den myndighet i medlemsstaten som har ansvar för att utföra veterinärkontroller eller av den myndighet som ansvaret delegerats till. I synnerhet skall kött kontrolleras både före och efter slakt av veterinärer, möjligen med hjälp av kvalificerade medhjälpare. När det gäller yrket veterinär gäller direktiv 78/1026/EEG(3): minimisamordning av utbildningen, vilket möjliggör automatiskt erkännande av veterinärers examensbevis utan att deras verksamhetsområde behöver anges.

De flesta andra yrken omfattas av den generella ordningen för erkännande av examensbevis i enlighet med direktiven 89/48/EEG och 92/51/EEG(4). Enligt direktiven får medlemsstaterna ställa egna krav och kräva att utlänningar kompenserar betydande skillnader i utbildning genom ett lämplighetstest eller en praktikperiod.

Kommissionen har för avsikt, vilket den tillkännagav i vitboken om livsmedelssäkerhet(5), att lägga fram ett förslag till parlamentet och rådet om offentliga foder- och livsmedelskontroller.

I förslaget kommer kommissionen att skissera en gemenskapsram för offentliga kontroller av alla säkerhetsaspekter inom foder- och livsmedelskedjorna enligt följande:

- Sammanställa och komplettera befintliga regler för nationella kontroller och inspektioner i gemenskapen, vid gemenskapens yttre gränser och i tredje land.

- Integrera befintliga system för övervakning så att ett heltäckande och effektivt system för livsmedelssäkerhet från gård till matbord inrättas.

- Införa en ram för beslut om årliga program för foder- och livsmedelskontroller.

- Sammanställa befintliga regler om ömsesidigt bistånd och förvaltningssamarbete.

Förslaget skall också omfatta operativa kriterier för de myndigheter som utför offentliga kontroller. Förslaget kommer därför att innebära en förbättring jämfört med tidigare direktiv, eftersom kvalifikationerna för de myndigheter som utför foder- och livsmedelskontroller fastställs.

När det gäller dricksvatten anges i 1998 års dricksvattendirektiv(6) kvalitetskrav för dricksvatten och övervakning samt på metoderna för att analysera dricksvattnets kvalitet. Av särskild vikt i detta sammanhang är bestämmelserna om analytisk kvalitetskontroll. De laboratorier där prov analyseras måste ha system för analytisk kvalitetskontroll som kontrolleras av en person eller organisation som godkänts av ansvarig myndighet. Medlemsstaterna har bindande skyldighet att genomföra dessa bestämmelser, samtidigt som de får välja hur det skall organiseras (centralt, regionalt eller lokalt). Man kan alltså säga att direktivet innehåller de mål som skall uppnås, men medlemsstaterna får själva välja hur de skall uppnå dem.

När det gäller badvatten har 1976 års badvattendirektiv(7) lett till avsevärda förbättringar i badvattnets kvalitet. Det är dock numera föråldrat både vad beträffar vetenskap och teknik och vad det organisatoriska beträffar. Bl.a. är bestämmelserna om provtagning och kvalitetssäkring vaga.

Därför har kommissionen inlett en grundlig översyn längs samma spår som det nyligen antagna vattenramdirektivet(8), dvs. meddelande samråd med de berörda parterna konferens lagförslag. Som ett första steg antog kommissionen den 21 december 2000 ett meddelande till parlamentet och rådet: Utarbetande av en ny badvattenpolitik(9)

Huvuddragen i ett nytt direktiv blir rättsligt bindande kvalitetsvärden som syftar till ett starkt skydd, överensstämmelse med det nya vattenramdirektivet, information till allmänheten och allmänhetens medverkan samt kvalitetsstyrning och kvalitetssäkring till stöd för dessa mål.

(1) EGT L 186, 30.6.1989.

(2) EGT L 290, 24.11.1993.

(3) EGT L 362, 23.12.1978.

(4) EGT L 19, 24.1.1989 och EGT L 209, 24.7.1992.

(5) KOM(1999) 719 slutlig.

(6) Rådets direktiv 98/83/EG av den 3 november 1998 om kvaliteten på dricksvatten, EGT L 330, 5.12.1998.

(7) Rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten, EGT L 31, 5.2.1976.

(8) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT L 327, 22.12.2000.

(9) KOM(2000) 860 slutlig.