SKRIFTLIG FRÅGA E-0436/01

från Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) till kommissionen

(16 februari 2001)

Ämne: Pensionsanspråk på Italien

Wolfgang Kaltenbrunner som är bosatt i Tyskland har pensionsanspråk på den italienska staten. Trots att han flera gånger ingått med ansökan till den behöriga italienska försäkringsinstitutionen har dessa ansökningar inte behandlats av de italienska myndigheterna. Så har Kaltenbrunner under perioden mellan den 3 september 1998 och den 25 oktober 2000 lämnat in talrika ansökningar om utbetalning. Något svar från de italienska myndigheterna har emellertid inte hörts av.

Enligt upplysningar från Kaltenbrunner finns det också andra pensionärer som är bosatta i Tyskland och har pensionsanspråk på den italienska staten.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Finns det på det europeiska planet några harmoniseringssträvanden i form av direktiv eller förordningar som förbjuder agerande av det slag som de italienska myndigheterna visat prov på?

2. Om det finns sådana direktiv eller förordningar: vad tänker kommissionen i så fall vidta för åtgärder mot de italienska myndigheterna?

3. Ifall det inte finns några europeiska harmoniseringssträvanden av det slag som beskrivits ovan, tänker kommissionen då lägga fram förslag till direktiv eller förordningar i detta hänseende?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(5 april 2001)

Kommissionen vill upplysa parlamentsledamoten om att artikel 42 (f.d. artikel 51) i EG-fördraget innehåller bestämmelser om samordning av medlemsstaternas sociala trygghetssystem. Det betyder, att gemenskapslagstiftningen om sociala trygghetssystem inte ersätter de nationella sociala trygghetssystemen, men i stället ger medlemsstaterna möjlighet att själva fastställa sina nationella sociala trygghetssystem. I gemenskapslagstiftningen, särskilt rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare och deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen(1) och rådets förordning nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71(2), fastställs gemensamma bestämmelser och förfaranden som skall beaktas vid användningen av nationell lagstiftning. På så sätt garanterar gemenskapslagstiftningen att tillämpningen av de olika nationella lagstiftningarna inte har en negativ inverkan på de personer som utnyttjar sin rätt till fri rörlighet inom gemenskapen.

Förordningarna innehåller specifika bestämmelser om pensioner. De föreskriver att de enskilda länderna där en person har arbetat i längre än ett år är skyldig att betala ut pension, som motsvarar de försäkringsperioder som fullgjorts där. Dessutom skall pensionen utbetalas oavsett var den migrerande arbetstagaren är bosatt eller befinner sig inom det europeiska ekonomiska samarbetsområdet, utan att pensionsbeloppet kan minskas, ändras eller att utbetalningen skjuts upp. En person, som har arbetat i flera olika medlemsstater och som uppnår pensionsåldern, skall i princip lämna in pensionsansökan för den behöriga institutionen i den medlemsstat där han eller hon är bosatt. Denna institution överför sedan ansökan till alla de behöriga institutionerna i de medlemsstater, där personen varit försäkrad i längre än ett år så att dessa institutioner kan handlägga pensionsansökningarna och beräkna pensionsrättigheterna i överensstämmelse med deras respektive lagstiftningar samt förordningen ovan.

Kommissionen känner till att handläggningstiderna för pensionskrav kan vara långa och stöder den insats som medlemsstaterna gör för modernisera förfarandena när det gäller att påskynda handläggningen av ansökningar. År 1998 tillsatte kommissionen Tekniska kommissionen, som består av experter från medlemsstaternas myndigheter och som har genomfört en rad pilotprojekt, t.ex. när det gäller elektroniskt utbyte av uppgifter om pensioner.

Eftersom parlamentsledamoten har lämnat detaljerade uppgifter om Wolfgang Kaltenbrunners fall är kommissionen beredd att undersöka detta specifika fall och man kommer att underrätta parlamentsledamoten om resultatet.

(1) EGT L 149, 5.7.1971.

(2) Ändrad och uppdaterad genom rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 - EGT L 28, 30.1.1997.