ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2192/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(23 juli 2001)

Ämne: Läget avseende de fleråriga utvecklingsprogrammen för fisket

Hur långt har respektive medlemsstat kommit i uppfyllandet av de fleråriga utvecklingsprogrammen för fisket?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(4 september 2001)

I det fleråriga utvecklingsprogrammet (FUP) för fiskeflottorna fastställs årliga mål för kapacitet och fiskeansträngning som måste uppnås i alla flottsegment. En jämförelse av den aktuella situationen med målen i alla segment för alla medlemsstater utgör därför en stor mängd detaljerad information.

Därför föreskrivs i artikel 5 i rådets förordning (EG) nr 2792/1999 av den 17 december 1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn(1) att kommissionen varje år skall lägga fram en rapport för rådet och parlamentet om resultaten för FUP. Kommissionen har utarbetat rapporten om resultaten av FUP IV vid slutet av år 2000, och denna kommer att överlämnas till rådet och parlamentet inom några veckor.

(1) EGT L 337, 30.12.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1891/01

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(27 juni 2001)

Ämne: Förföljelse av den grekiska minoriteten i Albanien samt albanska extremisters verksamhet i Grekland

Athens News Agency rapporterar att Albaniens förre premiärminister, Fatos Nano, i ett uttalande i Gjirokastra den 29 maj 2001 fördömde oppositionsledaren Sali Berisha för att denne, medan han var Albaniens president, utsatte den grekiska minoriteten i landets södra del för hårt förtryck. Nano beskrev hur han som fängslad delade cigaretter med grek-albanska fångar. Han nämnde också att pengar till ett värde av uppemot en miljard dollar flödar in i landet från de hundratusentals albaner som arbetar i Grekland.

Veckotidskriften Zoom, som utges i den före detta jugoslaviska republiken Makedonien, rapporterade den 25 maj 2001 att albanska extremister i Grekland är i färd med att inleda en större offensiv och har redan grundat en stridshär som de kallar Tsamourias befrielsearmé. Tidskriften hävdar, med hänvisning till källor inom underrättelsetjänsten, att en fullständig operationsplan utarbetades i början av året i Schweiz (där de flesta av ledarna för de albanska extremistiska organisationerna bor), med målet att inlemma delar av Grekland i ett Storalbanien.

Hur svarar kommissionen på dessa upplysningar om eventuellt förestående terroraktioner på en medlemsstats territorium? Vilka uppgifter har kommissionen om förföljelsen - som till och med fördömts av Albaniens förre premiärminister - av den stora grekiska minoriteten i landet, som i årtionden led under Hoxhas totalitära kommunistiska regim? Överväger kommissionen att göra EU-stöd till Albanien avhängigt av respekten för det albanska folkets - och landets minoriteters - mänskliga rättigheter?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(1 augusti 2001)

Kommissionen har inga uppgifter om terroristoperationer som eventuella albanska extremister skulle kunna inleda i Grekland.

Repressionen i Albanien under Hoxhas tid var tyvärr mycket omfattande och den berörde säkerligen även företrädare för den grekiska minoriteten. Situationen har likväl förbättrats sedan 1991. I dag är Albanien en av signatärstaterna till Europarådets konvention beträffande skyddet av nationella minoriteter och landet har i allmänhet en konstruktiv syn på minoritetsfrågor. Albanien erkänner att det finns en betydande grekisk minoritet i landet och arbetar för att landets lagstiftning och praxis skall möta internationell standard. I samband med diskussionerna inom högnivågruppen mellan EU och Albanien i maj 2001 betonade den albanska regeringen sin avsikt att gradvis komplettera regelverket för minoritetsskydd och att avskaffa begreppet minoritetszoner. Dessa åtgärder kommer att bidra till förbättrat minoritetsskydd i Albanien.

Gemenskapens stöd till Albanien har varit och kommer alltjämt att vara kopplat till att väsentliga politiska kriterier såsom respekt för mänskliga rättigheter och skyddet av minoriteter uppfylls. Kommissionen följer noga utvecklingen på dessa känsliga områden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1603/01

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(1 juni 2001)

Ämne: Den grekiska regeringens förskottsutbetalningar av gemenskapsmedel från den tredje gemenskapsstödramen via värdepapper från den grekiska staten

Den grekiska regeringen är på väg att till entreprenörer för projekt som finansieras genom den tredje gemenskapsstödramen förskottsutbetala gemenskapsmedel i form av värdepapper. Dessa värdepapper skall utfärdas av finansdepartementet och säkerheten skall vara inflödet av gemenskapsmedel under de närmaste åren.

Kan kommissionen upplysa mig om huruvida detta förfarande är förenligt med rådets förordning (EG) 1260/99(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna?

(1) EGT L 161, 26.6.1999, s. 1.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(3 september 2001)

Kommissionen har sett rapporter i pressen med kommentarer om de ekonomiska arrangemang som planeras eller har inletts av den grekiska regeringen, och som kan komma att påverka hur den europeiska strukturpolitiken fungerar i Grekland. Kommissionen begär nu ytterligare uppgifter från de grekiska myndigheterna för att kunna ta ställning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1989/01

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(6 juli 2001)

Ämne: Miljövänliga jordbruksåtgärder/ekologisk djurhållning - naturliga och permanenta betesmarker för ekologiskt uppfödd boskap

Som en av ett antal miljövänliga jordbruksåtgärder inom ramen för ekologiskt jordbruk utbetalas sedan 2001 ett stöd per hektar naturlig eller permanent betesmark för ekologiskt uppfödd boskap. Denna åtgärd är av stor betydelse i Portugal där de traditionella djurhållningsmetoderna ligger mycket nära de som nyttjas i ekologisk produktion och därför tillåter en effektiv övergång till denna. För många uppfödare - i synnerhet av bergsgetter - innebär detta en ny chans att hålla verksamheten igång.

Det är dock inte klart vilka områden som är berättigade till stöd. Anledningen är att betesmarkerna i Portugal liksom i andra medlemsstater - i synnerhet för getter - till stor del består av snarskog och ödemarker (med ginst, solvända, ljung med mera) och därtill huvudsakligen är koncentrerade till bergstrakter. Skulle dessa områden inte vara berättigade till stöd kan många stödansökningar inte godkännas, vilket äventyrar betesgången i många regioner och därmed såväl den höga kvalitetsstandarden som förutsättningarna för ekologisk produktion.

Kan kommissionen, mot denna bakgrund, ge besked om huruvida dessa områden är stödberättigade eller ej? Om inte, är kommissionen beredd att genomdriva de ändringar i regelverket som krävs för att tillåta att dessa områden blir stödberättigade, och därmed säkra framtiden åt såväl en ekologisk djurhållning av hög kvalitet som arbetstillfällen i särskilt utsatta regioner?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(4 september 2001)

Kommissionen informerar parlamentsledamoten att åtgärden Ekologiskt jordbruk, som ingår i det portugisiska fastlandets utvecklingsplan för landsbygden för perioden 20002006, omfattar hela fastlandet.

Denna åtgärd kan särskilt gälla ett arealbidrag för naturella betesmarker eller för permanenta ängsmarker som är avsedda direkt för boskap som uppföds enligt modellen ekologisk produktion och i enlighet med gemenskapslagstiftningen.

Kommissionen anser att parlamentsledamotens argument, att de områden som är berättigade till denna typ av stöd skulle vara dåligt definierade, inte stämmer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2019/01

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(13 juli 2001)

Ämne: Medelhavet

Har kommissionen några farhågor om de långsiktiga effekter som den ökande användningen av avsaltningsanläggningar har på Medelhavets ekologi och biologiska mångfald?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(6 september 2001)

Principen för avsaltning av havsvatten är att ta bort saltet från havsvattnet genom en teknisk process (genom destillering, idag särskilt genom tryckfiltrering genom mycket fina membran), vilket å ena sidan resulterar i färskvatten med önskad kvalitet för dricksvatten etc. och å andra sidan - i en mycket mindre kvantitet - av saltvatten med en högre saltkoncentration.

Avsaltningsanläggningarnas eventuella inverkan på vattenmiljön hör därför ihop med utsläppen av saltvatten, särskilt med högre saltkoncentrationer och temperaturer på lokal nivå samt användning av kemikalier som används för förbehandling och/eller rening. Enligt den tillgängliga erfarenheten kan en sådan inverkan variera från nästan ingen inverkan alls till en avsevärd inverkan beroende på var processen genomförs och hur detaljerna för denna process ser ut. Detta är anledningen till att studier har påbörjats inom ramen för handlingsplanen för Medelhavet (MAP). MAP arbetar för att skydda Medelhavet inom ramen för FN:s miljöprogram och Barcelonakonventionen om skyddet av Medelhavet(1). Denna åtgärd skall mynna ut i ett omfattande dokument med en utvärdering av inverkningarna samt åtgärder för att begränsa konsekvenserna.

Genom det nya ramdirektivet om vattenpolitik(2) har gemenskapen ett rättsligt bindande och genomförbart instrument.

Direktivet tar upp all inverkan på vattenkvalitet, inbegripet sådan från avsaltningsanläggningar. För ytvatten, inbegripet kustvatten, är målet att säkerställa ett gott ekologiskt tillstånd. Ett sådant ekologiskt tillstånd innebär att vattenkvaliteten tas upp på ett holistiskt sätt, både vad gäller dess biologi, hur ekosystemet fungerar samt morfologiska och fysikalisk-kemiska komponenter.

De nödvändiga operationella verktygen för att uppnå detta mål (en omfattande analys av all inverkan på vatten, förvaltningsplaner och åtgärdsprogram samt ett tillståndsförfarande för allt relevant avskiljande eller utsläpp) kommer att säkerställa att man på ett lämpligt sätt tar hänsyn till all inverkan på kustvattnet även sådan från avsaltningsanläggningar och att de nödvändiga åtgärderna vidtas.

Kommissionen kommer att noggrant observera den tekniska och vetenskapliga utvecklingen, underlätta det nödvändiga utbytet av information och erfarenhet där så är lämpligt, och noga undersöka att direktivet genomförs på rätt sätt, inbegripet att nå målet om att uppnå/upprätthålla ett gott ekologiskt tillstånd för vatten.

(1) Ratificering av rådets beslut 77/585/EEG av den 25.7.1977, EGT L 240, 19.9.1977, ändrat genom rådets beslut 1999/802/EG, 22.10.1999, EGT L 322, 14.12.1999.

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT L 327, 22.12.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0949/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(28 mars 2001)

Ämne: Märkning beträffande mysk

Är kommissionen tillfreds med de nuvarande kraven på märkning då ordet parfum anger förekomsten av syntetiska myskämnen som används i parfym, luftrenare och tvättmedel?

Håller kommissionen med om att detta även skulle kunna gälla myskämnen som man vet är hormonliknande och som lagras och anrikas i kroppens fettvävnad?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(8 juni 2001)

Av de regler som idag gäller för kosmetiska produkter, och som bygger på rådets direktiv 76/768/EEG av den 27 juli 1976(1), framgår att märkningen av produkter med den generiska benämningen parfym skall avse sådana ämnen som en parfym består av, t.ex. syntetisk mysk.

Kommissionen känner till att rapporter publicerats där vissa syntetiska myskämnen utpekas som farliga, särskilt när det gäller deras hormonliknande egenskaper och det faktum att de eventuellt kan lagras i kroppen.

I kosmetiska produkter är användningen av följande myskformer förbjudna: ambrettmysk, moskenmysk och tibetenmysk. Därutöver har vetenskapliga kommittén för kosmetiska produkter och icke-livsmedelsprodukter (SCCNFP) avgivit två yttranden om det två vanligaste mysksorterna - myskketon och myskxylen. Kommittén kom fram till att dessa två sorter kan användas utan några betänkligheter, förutsatt att koncentrationen håller sig under vissa gränsvärden. Samtidigt kom SCCNFP dock fram till att det finns behov av att ytterligare undersöka i vilken utsträckning konsumenten utsätts för exponering från andra källor, t.ex. tvättmedel, och vilka toxiska effekter dessa ämnen har på lång sikt.

Vad gäller tvättmedel så omfattas användningen av mysk i parfymer som ingår som en komponent i tvättmedel av Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/45/EG av den 31 maj 1999 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat(2).

Det ovan sagda kommer att omprövas efter det att riskbedömningen av dessa två ämnen, som görs inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen(3), slutförts. Eftersom denna studie är en mycket omfattande utredning av toxiteten och den effekt kemikalier har och alla exponeringssituationer från alla kända användningssätt undersöks, räknar kommissionen med att få tillgång till en ingående analys av myskens egenskaper gällande eventuell endokin påverkan, persistens samt bioackumulation. Alla rekommendationer för riskhantering som blir följden av den pågående riskbedömningen kommer att ge kommissionen det vetenskapliga underlag som behövs för att lämna förslag på lämpliga åtgärder.

(1) EGT L 262, 27.9.1976.

(2) EGT L 200, 30.7.1999.

(3) EGT L 84, 5.4.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0715/01

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(8 mars 2001)

Ämne: Hastighetsbegränsning för jord- och skogsbrukstraktorer

I sitt svar på den skriftliga frågan E-2241/00(1) hänvisar kommissionen till faran för snedvridning av konkurrensen för vanliga transportföretag, som omfattas av striktare bestämmelser för förarbevis och en hårdare beskattning. Men i realiteten är det så att en högre maximihastighet huvudsakligen förkortar körtiden för traktorer med påkopplade arbetsredskap från jordbruksföretaget till fältet eller från ett ställe till ett annat. Enligt gällande nationell lagstiftning får också bara jordbruksprodukter transporteras, och för transport från åkern till bestämmelseorten lämpar sig bara jordbrukstraktorer, eftersom det bara är dessa som uppfyller de nödvändiga förutsättningarna för att köra produkten ut till fältet och sedan transportera den vidare därifrån.

Kan kommissionen ange om man har tagit hänsyn till dessa invändningar vid utarbetandet av det nya ramdirektivet och om utarbetandet av detta redan är klart?

(1) EGT C 103 E, 3.4.2001, s. 94.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(13 juni 2001)

Det stämmer att kommissionen planerar en omarbetning av rådets ramdirektiv 74/150/EEG av den 4 mars 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul(1).

En avsikt med omarbetningen är att bredda direktivets tillämpningsområde till att även omfatta jordbrukstraktorer med en högsta hastighet över 40 km/h. Det blir då nödvändigt med föreskrifter om särskilda krav på t.ex. säkerhet och bromsar. Så snart detta nya direktiv blir antaget, kommer EG-typgodkännande att finnas för dessa traktorer.

När det däremot gäller krav på förarbevis för dessa fordon och vilken beskattning som skall tillämpas, så hör inte detta till regleringen av typgodkännande för traktorerna, även om dessa frågor beaktas då lagförslaget bereds. De kommer antingen att behandlas i ett separat regelverk, eller också hör de till medlemsstaternas behörighetsområde i kraft av subsidiaritetspricipen. Enligt direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort(2), ligger jordbruks- och skogsbrukstraktorer utanför detta direktivs tillämpningsområde. Det är således medlemsstaterna som har behörighet på området.

(1) EGT L 84, 28.3.1974.

(2) EGT L 237, 24.8.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1051/01

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(5 april 2001)

Ämne: Klubbyte för fotbollsspelare - fri rörlighet för personer

Jag undrar om kommissionen fortfarande tillstyrker kommissionsledamot Diamantopoulous ståndpunkt i svaret av den 19 december 2000 på min muntliga fråga E-3535/00(1), dvs. att gemenskapsbestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare gäller för alla EU-medborgare som har uppnått den minimiålder som värdlandet har fastsatt för att man skall få tillgång till landets arbetsmarknad, och att detta även gäller idrottsverksamhet. Det färska avtalet om klubbyte utgör en klar diskriminering på grund av ålder. Skulle kommissionen acceptera liknande diskriminering inom andra branscher?

(1) EGT C 151 E, 22.5.2001, s. 187.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(18 juni 2001)

Kommissionen vidhåller sin ståndpunkt som framfördes i svaret på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-3535/00, dvs. att gemenskapsbestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare gäller för alla EU-medborgare som har uppnått den minimiålder som värdlandet har fastsatt för att man skall få tillgång till landets arbetsmarknad, och att detta även gäller idrottsverksamhet.

Detta återspeglades i resultatet av de diskussioner som fördes mellan kommissionen och Internationella fotbollsförbundet/Europeiska fotbollsförbundet (FIFA/UEFA), där man kom fram till att internationella överföringar av spelare som är yngre än 18 år kommer att tillåtas enligt vissa villkor som syftar till att garantera deras skydd. Man bör komma ihåg att FIFA/UEFA till en början var för ett förbud mot sådana överföringar.

Den skillnad i behandling av fotbollsspelare efter ålder som finns när det gäller ekonomisk ersättning för träningskostnader är en annan fråga som är kopplad till den beräknade längden av den faktiska träningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1121/01

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(6 april 2001)

Ämne: Slutförvaring av använt kärnbränsle

Vissa europeiska länder kommer snart att fatta beslut om var använt kärnbränsle skall slutförvaras. Anser kommissionen att lagringspolitiken skulle kunna förenhetligas i gemenskapen, så att alla länder inte själva behöver lagra detta bränsle, utan få det lagrat på de platser som är säkrast ur hela unionens synvinkel?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(8 juni 2001)

Kommissionen uppmuntrar till samarbete mellan medlemsstater i fråga om slutförvaring av högaktivt kärnavfall. Hit hör använt kärnbränsle om det inte skickas på upparbetning. I sitt meddelande till rådet i januari 1999(1) intog kommissionen följande ståndpunkt: Kommissionen upprepar de vädjanden om att Europeiska unionen som helhet skall vara självförsörjande och om solidaritet mellan de olika medlemsstaterna när det gäller omhändertagande av radioaktivt avfall. På samma sätt som när det gäller strategin för icke-radioaktivt avfall bör unionens mål vara att man skall vara självförsörjande, även om transporter till länder utanför unionen inte utesluts i gemenskapens lagstiftning om kontroll av transporterna av radioaktivt avfall. Vissa medlemsstater har infört bestämmelser om nationellt oberoende i sin lagstiftning och förbjudit införsel av utländskt avfall för omhändertagande. Länder som har en stor produktion av radioaktivt avfall bör naturligtvis kunna hantera sitt eget avfall inom det egna landets gränser. Men möjligheten till frivilligt samarbete mellan olika medlemsstater bör hållas öppen, till exempel i de fall där en regional förvaringsstrategi kan leda till förbättrad säkerhet och miljövinster.

Kommissionen anser att detta även i framtiden bör vara gemenskapens ståndpunkt. Fördelarna med regionala lösningar är av särskilt intresse för medlemsstater utan kärnkraftsprogram eller med mycket begränsad kärnkraftsanvändning, eftersom kostnaderna för slutförvaring av deras mycket begränsade avfallsmängder leder till extremt höga kostnader per enhet. Kommissionen anser däremot också att alla medlemsstater med kärnkraftsprogram åtminstone bör ha kapacitet att hantera det egna avfallet på ett säkert sätt, och att eventuellt slutförvara det, även om frivilligt samarbete på regional nivå förekommer.

Västeuropas geologiska och tektoniska situation är sådan att flera olika platser har identifierats, eller kan identifieras, som lämpliga slutförvaringspunkter. Dessutom har det redan fastställts i grönboken mot en trygg energiförsörjning(2) att slutförvaringen är genomförbar, och konstruktions- och driftstekniken är tillräckligt mogen för att tillämpas. Europas geologi och de tekniska spärrar som skulle användas i slutförvaringspunkterna gör det sannolikt att alla medlemsstaterna skulle kunna hitta minst en lämplig plats inom sitt område.

(1) KOM(1998) 799 slutlig.

(2) KOM(2000) 769 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1374/01

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(7 maj 2001)

Ämne: Formellt erkännande av det engelska teckenspråket

Det har länge pågått en kampanj för att det engelska teckenspråket skall erkännas. För de döva är det såväl en kulturell, känslomässig som praktisk fråga. I Europaparlamentets resolutioner om teckenspråk för döva från 1988 och 1998 uppmanas kommissionen att lägga fram ett förslag för rådet om ett officiellt erkännande av teckenspråket.

Kan kommissionen redogöra för i vilket skedde förslaget befinner sig?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(27 juni 2001)

Kommissionen är medveten om betydelsen av teckenspråket för människor som är hörselskadade eller har en allvarlig hörselnedsättning.

År 1997 stödde kommissionen ett långtgående forskningsprojekt som genomfördes av Bristol University (Förenade kungariket). Syftet med denna forskning var att fram en exakt bild av användandet av teckenspråk i gemenskapen och att göra en jämförelse av teckenspråkets ställning i de olika medlemsstaterna.

Studien belyste det faktum att teckenspråken kan få officiell ställning på olika sätt och att det finns betydande variationer mellan medlemsstaterna när det gäller erfarenhet och tillhandahållande av teckenspråk.

Brittiskt teckenspråk är inte ett officiellt erkänt språk i Förenade kungariket. Det finns inget officiellt erkänt språk i Förenade kungariket.

Med tanke på att medlemsstaterna har det främsta ansvaret för verksamhet på detta område, så finns det för närvarande inga planer på att lägga fram särskilda förslag i frågan.