SKRIFTLIG FRÅGA E-1600/00

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(19 maj 2000)

Ämne: Öppenheten vad gäller beslutsfattandet om räntenivåer genom tillämpning av den brittiska modellen inom Europeiska centralbanken

1. Har kommissionen noterat den relativt starka position som det brittiska pundet (£) numera har gentemot den nyligen kraftigt försvagade euron (när euron infördes var växelkursen 71 pence, den nuvarande är 59 pence)?

2. Beträffande den nuvarande hårda konkurrensen mellan euron, det brittiska pundet (£) och dollarn ($) om positionen som den dominerande internationella handelsvalutan spelar allmänhetens intresse för förändringar i räntenivån och det sätt på vilket dessa förändringar kommer till stånd en viktig roll. I USA fattas dessa beslut av en enda person,

medan man vid Europeiska centralbanken i största sekretess fattar dessa beslut i ett kollektiv på grundval av konsensus men utan krav på enhällighet. Däremot fattar ledamöterna av Monetary Policy Committee (MPC) inom Bank of England majoritetsbeslut om förändringar av räntan och upplysningar om omröstningens resultat offentliggörs. Enligt en del ekonomer bidrar denna öppenhet till det brittiska pundets nuvarande starka ställning.

Delar kommissionen den uppfattning som professor Willem Buiter (sedan tre år ledamot av MPC och framgent knuten till Östeuropabanken) givit uttryck för i en intervju i den nederländska dagstidningen De Volkskrant att det nuvarande brittiska systemet är överlägset det amerikanska och europeiska systemet?

3. Av vilket skäl är beslutsprocessen inom Europeiska centralbanken för närvarande mindre öppen än den inom Bank of England?

4. Vilka åtgärder krävs för att åstadkomma att öppenheten när det gäller beslut om räntan inom Europeiska centralbanken blir lika stor som den som redan förekommer vid Bank of England?

5. Är kommissionen beredd att verka för att Europeiska centralbanken skall överta den modell för beslut om räntan som används av Bank of England?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(3 juli 2000)

1. Medlemsstaterna är enligt EG-fördraget skyldiga att betrakta landets växelkurs som en fråga av gemensamt intresse. Även om kommissionen inte har något direkt ansvar för medlemsstaternas penning- och växelkurspolitik tillhandahåller kommissionen analyser för den reguljära växelkursövervakning som Ekonomiska och finansiella kommittén, Ekofinrådet och den informella Euro-11-gruppen bedriver.

Kommissionen har observerat rörelserna i växelkursen mellan pund sterling och euron. Kortsiktiga förändringar i eurons växelkurs gentemot andra valutor kan ha många olika förklaringar och innebär inte att eurons långsiktiga stabilitet behöver ifrågasättas, varken i fråga om intern stabilitet (dvs eurons stabila köpkraft till följd av att prisstabiliteten bevaras) eller i fråga om ett högre externt värde på euron till följd av de gynnsamma grundläggande ekonomiska faktorerna i ekonomin i euroområdet.

Erfarenheterna av system med flytande växelkurser visar att växelkursrörelserna kan vara relativt stora och volatila och tenderar att bli överdrivet stora innan växelkursen hittar sin långsiktiga jämviktsnivå. Förändringarna i växelkursen mellan pund sterling och euron kan främst förklaras av att ekonomierna befinner sig i olika stadier av konjunkturcykeln och av andra ekonomiska faktorer som medför skillnader i räntor och förväntad avkastning. Analyser visar att pund sterlings effektiva (dvs handelsvägda) växelkurs ligger betydligt över sitt långsiktiga genomsnitt, medan eurons effektiva växelkurs ligger betydligt under sitt långsiktiga genomsnitt. Dessa skillnader kan förväntas försvinna med tiden, även om det är mycket svårt att förutsäga när detta kommer att inträffa.

2. Erfarenheter från andra länder antyder att ett antal olika institutionella arrangemang och olika penningpolitiska strategier kan vara förenliga med en framgångsrik penningpolitik. De flesta bedömare skulle hålla med om att den penningpolitik som t ex United States Federal Reserve, Bank of England och tidigare Bundesbank fört i allmänhet har lett till att deras mål uppnåtts. Det är inte givet att ett visst system är i alla delar bättre än alla andra och kan överföras till andra förhållanden än dem som det var utformat för. Den institutionella ramen för den ekonomiska och monetära unionen (EMU) är fördragsbaserad och avpassad till de särskilda behov som finns i en union av oberoende medlemsstater som har kommit överens om att införa en gemensam valuta. Av detta skäl är det nog inte helt lämpligt att jämföra Europeiska centralbankssystemet med det brittiska systemet.

Den kritik som ECB utsatts för är dessutom till stor del omotiverad. ECB, som är en ny institution med ansvar för penningpolitiken i en ny ekonomisk entitet, har visat sig kunna reagera på ett flexibelt och välavvägt sätt på den ekonomiska utvecklingen. ECB har använt sig av många olika kommunikationskanaler bland annat de kvartalsvisa utfrågningarna i Europaparlamentet av bankens ordförande, de månatliga presskonferenserna efter ECB-rådets sammanträden, bankens månadsvisa bulletiner och dess årsrapporter för att förklara resonemangen bakom dess penningpolitiska beslut och den underliggande penningpolitiska strategin.

3. Det är inte säkert att ECB har varit mindre öppen för allmän insyn än Bank of England. ECB har haft många olika kommunikationskanaler öppna. Dessa omfattar skriftliga dokument som ECB:s månadsvisa bulletiner och dess årsrapport, pressmeddelanden och forskningsrapporter, ECB-ordförandens och vice ordförandens månatliga presskonferens efter ECB-rådets sammanträden, de (åtminstone) kvartalsvisa utfrågningarna av ECB:s ordförande i Europaparlamentet och direktionsledamöternas ofta förekommande offentliga framträdanden.

4. och 5. Kommissionen anser att ECB har skött penningpolitiken på ett lämpligt och till de föränderliga ekonomiska förhållandena väl avpassat sätt.

Dessutom skall det av ovan anförda skäl inte automatiskt tas för givet att Bank of Englands regler och förfaranden kan eller bör föras över i sin helhet på eurosystemet. Varje fråga får bedömas var för sig och mot bakgrund av de särskilda förhållanden som råder inom EMU.

Även om kommissionen deltar i den offentliga diskussionen om den ekonomiska politiken, och således även i diskussionen om penningpolitiken, bör det betonas att det enligt EG-fördraget är ECB som ensamt ansvarar för besluten om den penningpolitiska strategin och om vilken kommunikationsstrategi som är lämpligast för eurosystemet (till exempel frågan om huruvida mötesprotokoll och röstfördelning vid omröstningar skall offentliggöras).