SKRIFTLIG FRÅGA E-0864/01

från Jules Maaten (ELDR) till kommissionen

(22 mars 2001)

Ämne: Införandet av euron

I Nederländerna skall konsumenterna under tre månader efter eurons införande gratis kunna sätta in gulden på sina bankkonton. Företagare får däremot betala ersättning till banken för detta. Företagen kommer att fungera som banker under de första dagarna av omställningen till den nya valutan. Anser kommissionen att det är rättvist att på detta sätt överlämna kostnader till företagen?

Förekommer motsvarande praxis där kostnader lämpas över på företagen i samtliga medlemsstater?

Skulle kommissionen kunna redovisa hur det förhåller sig i var och en av de olika medlemsstaterna?

Under de första dagarna av omställningen till euron kommer näringsidkare med nödvändighet att behöva förse sig med den dubbla mängden pengar mot normalt. I Nederländerna utgör det ett problem för företagarna hur de skall kunna försäkra dessa extra pengar som företagaren förfogar över.

Skulle kommissionen kunna meddela om detta problem återfinns i samtliga medlemsstater och hur man avser att ändra på detta?

ECB:s ordförande Wim Duisenberg meddelade den 5 mars Europaparlamentets utskottet för ekonomi och valutafrågor att han inte hade några klagomål beträffande de privata bankernas medverkan vid införandet av euron den 1 januari nästa år. Är kommissionen lika nöjd med bankernas medverkan, och då särskilt vad gäller deras behandling av små och medelstora företag (t.ex. vad gäller längre öppethållande den 1 januari 2002 och växlingsavgifter för företagare som växlar in den gamla valutan)?

Om en kund vill ändra sig, exempelvis genom att han erbjuds bättre service av en annan bank, utgör det faktum att han erhåller ett nytt kontonummer ett viktigt hinder. Finns det enligt kommissionens uppfattning rättsliga bestämmelser som förbjuder att man tar med sig sitt kontonummer vid byte av bank?

Svar från Jacques Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(17 maj 2001)

Kommissionen förordar i en rekommendation av den 11 oktober 2001(1) gratis inväxling av sedlar och mynt i obegränsad omfattning för bankkunder, oberoende av om det gäller privatpersoner eller juridiska personer. Det enda kravet som ställs är att banken skall varskos om större summor.

Kommissionen förfogar ännu inte över några övergripande uppgifter angående vilka transaktionsavgifter bankerna eventuellt tar ut av juridiska personer för inväxling av stora summor i sedlar. Vissa medlemsstater, bl.a. Irland, har förhandlat fram olika sätt att kompensera för bankernas avgifter så att företagen skall slippa betala för transaktionen i fråga.

Det verkar inte heller som att försäkringsbolagen i allmänhet kommer att höja sina premier, vare sig i de fall där den försäkrade summan är tillräckligt stor för att täcka höjningen av kassabehållningen (vanligt förekommande inom den storskaliga distributionen eller i de fall där kostnaden för kontraktsändringen är högre än den extra risk den utgör (vanligt förekommande inom handeln).

Det är kommissionens uppfattning att aktörerna på bankmarknaden generellt sett följt rekommendationen såväl beträffande växlingsavgifter som den kommande övergången till euro för bankkonton och kontantlösa betalningsmedel. I ett meddelande av den 3 april 2001(2) uttryckte kommissionen en önskan om förlängt öppethållande på bankerna samt om att bankkontoren skulle hålla specialöppet för hela eller delar av kundkretsen den 1 januari 2002.

Kontonumret innehåller i allmänhet siffror som kopplar det till en specifik bank eller till ett specifikt kontor och måste därför ändras vid bankbyte.

(1) EGT C 303, 24.10.2000.

(2) KOM(2001) 190 slutlig.