SKRIFTLIG FRÅGA E-0740/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(11 mars 2003)

Ämne: Kroatiens begäran om att få bli EU-medlemsstat redan 2007 samtidigt som Rumänien och Bulgarien

1. Anser kommissionen att den begäran som den 21 februari 2003 framfördes av Kroatiens regering om att landet skulle bli medlem av EU 2007 samtidigt med Rumänien och Bulgarien, är tekniskt genomförbar, med tanke på att man ännu inte inlett anslutningsförhandlingar eller börjat införliva gemenskapens regelverk?

2. Är enligt kommissionen det faktum att grannländerna Slovenien och Ungern högst sannolikt kommer att bli EU-medlemmar och att Kroatien är ekonomiskt starkare och förfogar över hamnar vid havet som används av andra medlemsstater, ett skäl till att låta Kroatien ansluta sig till EU tidigare än de flesta andra stater som sprungit fram ur det före detta Jugoslavien?

3. Vilken lösning ser kommissionen på problemet att den serbiska minoriteten, som under tidigare århundraden värvades av ÖsterrikeUngern för att försvara Kroatiens gränsområden (Krajina) mot det turkiska militära hotet från det angränsande Bosnien-Hercegovina, till största delen flytt och av säkerhetsskäl inte anser sig kunna återvända, vilket har medfört att denna befolkningsgrupp sedan 1991 gått ned från 12 procent till 4,5 procent av den totala befolkningen?

4. Vilken lösning ser kommissionen för de anspråk som den kroatiska oppositionen och en stor del av den kroatiska folkopinionen gör på de områden i de sydvästra områdena i grannlandet Bosnien-Hercegovina som gränsar till Dalmatien och som bebos av en övervägande majoritet kroater, och anser kommissionen att det faktiskt är möjligt att en del av kroaterna hamnar inom EU:s territorium och en annan del utanför?

5. Vid vilken tidpunkt kommer Kroatien att meddelas när och under vilka omständigheter som en anslutning till EU kan vara en reell möjlighet, och när kan man räkna med att detta blir?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(30 april 2003)

1. Den 21 februari 2003 lämnade Kroatien in en ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. I enlighet med artikel 49 i Fördraget om Europeiska unionen ställdes ansökan till rådet.

Nästa steg är att rådet vid ett av sina kommande möten troligen uppmanar kommissionen att utarbeta ett yttrande över Kroatiens ansökan. Mot bakgrund av tidigare erfarenheter kommer kommissionen från den dag den mottar rådets uppmaning att behöva ungefär ett år för att utarbeta yttrandet. Rådet kan, på grundval av i vilken utsträckning Kroatien fullgör de nödvändiga kriterierna, efter det att det noga gått igenom kommissionens yttrande och dess rekommendationer, besluta om anslutningsförhandlingar skall inledas

I det här skedet kan kommissionen inte spekulera över en tidsplan som sträcker sig längre fram i tiden, eftersom denna kommer att vara beroende av hur fort de politiska, ekonomiska, rättsliga och administrativa reformerna sker i Kroatien.

2. Villkoren för att upptas som medlem i unionen fastställs i artiklarna 49 och 6 i Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen och fastställdes mer i detalj vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn i juni 1993. Fullgörandet av dessa kriterier och Kroatiens framsteg i stabiliserings- och associeringsprocessen kommer att avgöra när Kroaten kommer att kunna gå med i unionen. Dessa kriterier kommer att vara desamma för alla länderna i stabiliserings- och associerinsgsprocessen. Hur snabbt de närmar sig unionen kommer att bero på deras egna meriter.

3. Kroatiens skyldigheter när det gäller flyktingars och fördrivna personers återvändande härrör från Dayton- och Parisavtalen. Dessa skyldigheter utgör också en hörnsten i stabiliserings- och associeringsprocessen i regionen. Kommissionen har vid flera tillfällen påmint Kroatien om att landet måste göra mer för att underlätta flyktingars återvändande. Alla lösningar måste vara inriktade på både den invecklade frågan om bostäder (återuppbyggnad av förstörd egendom, återbördande av ockuperad egendom och lösning av problemet med förlorad besittningsrätt) och på bristen på ekonomiska möjligheter i de områden dit människor återvänder. Enligt ODPR(1) återvände 9 640 personer från minoritetsgrupper till Kroatien under 2002. Enligt UNHCR finns det fortfarande sammanlagt 228 000 flyktingar från Kroatien i Serbien och Montenegro och ungefär 22 000 i Bosnien och Hercegovina.

Enligt Kroatiens byrå för fördrivna personer och flyktingar hade sammanlagt 305 379 personer återvänt till sina hem fram till slutet av 2002. Det rörde sig både om personer som befunnit sig i Kroatien (internt fördrivna personer) och personer som befunnit sig i andra länder (flyktingar).

Av de återvändande var 207 320 internt fördrivna kroater. 98 058 personer var serber, av vilka 69 427 kom från före detta Jugoslavien, 5 963 från Bosnien och Hercegovina (dvs. sammanlagt 75 390 flyktingar) och 22 668 var internt fördrivna personer från Donauregionen.

Under 2002 återvände ungefär 11 000 flyktingar (alla serber) och 6 557 internt fördrivna personer (både serber och kroater). Motsvarande siffror för 2001 var desamma för flyktingar (serber) och 10 846 internt fördrivna personer (både serber och kroater). Enligt ODPR finns det för närvarande 8 055 flyktingar (7 342 från Bosnien och Hercegovina och 713 från Kosovo) och 17 100 internt fördrivna personer (13 748 kroater och 3 352 serber) i Kroatien.

Gemenskapen har gett Kroatien ekonomiskt stöd till återuppbyggnad efter kriget och till flyktingars återvändande sedan 1996. Dessa program utformades ursprungligen för att tillhandahålla katastrofbistånd direkt efter kriget. Mellan 19962000 användes 61,5 miljoner euro i huvudsak till återuppbyggnad av bostadshus. Cards-programmet är nu i allt större utsträckning inriktat på långsiktiga projekt i ett försök att gynna socioekonomisk utveckling i de områden som påverkats av kriget. För perioden 20012004 har 65,2 miljoner euro avsatts till flyktingars återvändande inom ramen för det allmänna nationella Cards-programmet för Kroatien.

4. Kommissionen kan inte spekulera över de ståndpunkter som de olika politiska grupperingarna i Kroatien intar. Kommissionen skulle dock vilja påminna om att Kroatien är part i fredsavtalen från Dayton och Paris enligt vilka Bosnien och Hercegovinas territoriella integritet säkerställs. Enligt stabiliserings- och associeringsavtalet är Kroatien dessutom förpliktigat att samarbeta regionalt och utveckla goda förbindelser med sina grannländer. Det råder inga tvivel om att respekten för de befintliga gränserna utgör en del av denna förpliktelse.

Unionen bygger inte på principen om etnisk tillhörighet utan principerna om frihet, demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna och rättsstaten. Den etniska sammansättningen av Kroatiens eller Bosnien och Hercegovinas befolkning kommer därför inte att påverka när dessa länder kommer att kunna bli medlemmar i unionen. Det finns dessutom talrika tidigare eller fortfarande aktuella exempel i unionen på etniska grupper som delvis lever i unionen och delvis utanför.

5. Vid Europeiska rådets möte i Feira i juni 2000 gavs alla länder i stabilitets- och associeringsavtalet, inbegripet Kroatien, status som tänkbara kandidater för

medlemskap i unionen. Denna utfästelse upprepas i det stabiliserings- och associeringsgsavtal som undertecknades med Kroatien i oktober 2001. Anslutning är därför en reell möjlighet för Kroatien under förutsättning att landet uppfyller de villkor som fastställs i Föredraget om Europeiska unionen, de kriterier som fastställdes av Europeiska rådet i Köpenhamn i juni 1993 och att det framgångsrikt genomför stabiliserings- och associeringsavtalet, i synnerhet när det gäller regionalt samarbete.

Såsom angivits i svaret på fråga 1 kan kommissionen i det här skedet inte spekulera över något eventuellt anslutningsdatum. När Kroatien kommer att kunna uppfylla ovannämnda kriterier beror på hur snabbt landets politiska, ekonomisk, rättsliga och administrativa reformer sker.

(1) Kroatiens ministerium för offentliga arbeten, återuppbyggnad och konstruktion, avdelningen för fördrivna personer, återvändande personer och flyktingar.