SKRIFTLIG FRÅGA P-0590/98 från Sirkka-Liisa Anttila (ELDR) till kommissionen (23 februari 1998)

Ämne: De grundläggande skillnaderna i fråga om livsmedelskontroll mellan USA:s dekontamineringsystem och EG:s ¨från åkern till bordet¨-princip

Man håller på att förhandla om förutsättningarna för att underteckna ett avtal mellan Förenta staterna och Europeiska unionen om bestämmelser beträffande veterinärmedicin och hälsoskydd. De metoder som används för att skydda konsumentens hälsa är fundamentalt olika i USA och EU. I USA granskar man endast slutprodukten, medan man i EU effektivt skyddar konsumenten genom att kontrollera hela produktionskedjan ¨från åkern till bordet¨. Det används mycket antibiotika och hormoner för att höja effektiviteten i USA:s industriellt effektiva husdjursproduktion, medan man i EU eftersträvar en mångsidig jordbruksproduktion som uppfyller målen för miljö, djurskydd och en hållbar utveckling, samt kontroll av hela livsmedelsproduktionskedjan, vilket naturligtvis leder till ytterligare kostnader.

Enligt mina uppgifter anser kommissionen att det är viktigt att detta ¨Veterinary Agreement¨ mellan USA och EU godkänns. Varför? Bör inte EU i syfte att skydda sina konsumenters hälsa sörja för att de importerade livsmedel som saluförs inom EU uppfyller samma höga normer beträffande kvalitet, hygien och veterinärmedicin som vi kräver av vår egen livsmedelsproduktion? Kommissionsledamot Fischler har övertygande talat om livsmedlens höga kvalitet och skydd av konsumenternas hälsa. Är det inte kommissionens uppgift att försvara de produktionsnormer EU valt att följa och vår egen omfattande kontroll? Det rör sig nu om att få upp frågan om EU:s konsument- och miljöskyddsprinciper på dagordningen till WTO:s nästa förhandlingsrunda 1999. Om kommissionen nu godkänner det ovan nämnda ¨Veterinary Agreement¨ kommer vi att förverka vår möjlighet att försvara EU:s kontrollsystem för kvalitetslivsmedel, ¨från åkern till bordet¨.

Ämnar kommissionen kräva lika omfattande hälso- och kvalitetskontrollsystem för livsmedel av EU:s handelspartner - som USA - som EU har?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (30 mars 1998)

Sedan kommissionen i mitten av 1980-talet började genomföra inspektioner av anläggningar i USA som exporterar kött har handelsproblem uppkommit på grund av skillnader i synen på de hälsoåtgärder som antagits i gemenskapen respektive i USA. För att överbrygga dessa handelsproblem förhandlades ett avtal fram (¨red meat agreement¨) i början av 1990-talet och det antogs av rådet i oktober 1992 genom rådets direktiv 93/158/EEG ((EGT L 68, 19.3.1993. )). I detta erkände man att de båda parternas regleringssystem i grunden gav ett likvärdigt skydd mot risker för folkhälsan. De tekniska lösningar som behövdes för att handeln skulle fortsätta fastställdes och i slutsatsen angavs att de båda parterna så snart som möjligt skulle påbörja diskussioner om andra problem på veterinärområdet beträffande handel med djur och animaliska produkter.

Dessa diskussioner fick ytterligare drivkraft genom att WTO-avtalet om tillämpning av sanitära och fytosanitära åtgärder (SPS-avtalet) trädde i kraft den 1 januari 1995. I artikel 4 i detta föreskrivs att medlemmarna skall betrakta andra medlemmars sanitära åtgärder som likvärdiga, även om dessa åtgärder skiljer sig från de egna, om den exporterande medlemmen på ett objektivt sätt visar för den importerande medlemmen att dess åtgärder når upp till den importerande medlemmens nivå för sanitärt skydd. Denna artikel kräver också att medlemmar, på begäran, skall påbörja förhandlingar i syfte att uppnå bilaterala och multilaterala avtal om erkännande av sanitära åtgärders likvärdighet.

Det utkast till avtal mellan USA och gemenskapen, som kommissionen har skickat till rådet ((KOM(97) 566 slutlig. )) och som parlamentsledamoten hänvisar till, omfattar sanitära åtgärder som påverkar handeln med vissa djur och animaliska produkter. Åtgärder som hör samman med rester av läkemedel (t.ex. hormoner och antibiotika) omfattas för närvarande inte av detta avtal. Detta innebär att dessa frågor förblir föremål för handelsrätten i respektive land.

Syftet med avtalet är att underlätta handeln mellan parterna med levande djur och animaliska produkter genom att, när så är möjligt, inrätta ett förfarande för erkännande av de sanitära åtgärdernas likvärdighet och att upprätta ett ramverk som skall leda fram till likvärdighet på andra områden. För båda parter gäller att likvärdighet endast kan godkännas i de fall där den berörda parten anser att de överenskomna handelsvillkoren uppfyller de krav på sanitärt skydd som den har valt. I samtliga fall är det den importerande parten som fastställer om den exporterande partens åtgärder når upp till skyddsnivån. De rättigheter som parterna har enligt WTO-avtalen påverkas inte av bestämmelserna i avtalet men syftet med avtalet är att arbeta mot lösningar som kan godtas av båda sidor istället för att låta skadliga handelstvister uppstå.

Det ingår bestämmelser om utbyte av information gällande frågor som hör samman med avtalet liksom särskilda bestämmelser för att underrätta parterna vid utbrott av sjukdom. En skyddsklausul ingår också som tillåter att parterna vidtar ensidiga nödåtgärder för att skydda människors och djurs hälsa.

Det bör understrykas att inget i detta avtal ändrar den grundläggande gemenskapslagstiftningen. Varje sådan ändring måste genomföras av rådet och parlamentet i enlighet med artikel 100a i EG-fördraget.

Vid rådets möte den 16 och 17 mars 1998 antogs avtalet enhälligt med skyddsklausuler för förfarandet vid undertecknandet av avtalet.