SKRIFTLIG FRÅGA E-0130/99

från Leonie van Bladel (UPE) till kommissionen

(2 februari 1999)

Angående: Kostnader i samband med införandet av euron

1. Känner kommissionen till att banker med anledning av införandet av euron tar ut 5 gulden i avgift för varje bankomatuttag och varje kortbetalning i utlandet?

2. Känner kommissionen till att bankernas avgift för inhemska kortbetalningar är 0,50 gulden per bokfört köp?

3. Inser kommissionen att dessa 5 gulden per utlandsuttag tvingar bankkunderna att göra större uttag för att spara pengar? Det kostar 5 gulden att vid ett tillfälle ta ut 500 gulden, medan det kostar 25 gulden att ta ut 100 gulden vid fem olika tillfällen.

4. Delar kommissionen uppfattningen att ovanstående inte främjar medborgarnas trygghet, eftersom det innebär att de tar ut större belopp i utlandet för att spara pengar?

5. Är kommissionen, mot bakgrund av att alla banker tar ut samma avgift, redo att undersöka om det är fråga om kartellbildning eller missbruk av bankernas monopolställning?

6. Om så är fallet, vilka åtgärder kommer rådet då att vidta?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-4028/98 och E-0130/99 ingivna av Mario Monti för kommissionen

(9 april 1999)

1. Möjligheten för bankkunder att ta ut pengar från bankautomater eller att utföra andra elektroniska transaktioner i olika medlemsstater, är en tjänst som bankerna har rätt att ta betalt för i konkurrens med andra banker. Kommissionen är medveten om att banker i Nederländerna (och på annat håll) har förändrat sina metoder för att ta ut avgifter för sådana tjänster. Denna förändring är en direkt följd av att de är tvungna att tillämpa fasta omräkningskurser för omräkning och växling mellan de nationella valutaenheterna i de medlemsstater som deltar i Ekonomiska och monetära unionen (EMU). Parlamentsledamoten hänvisas till kommissionens svar på den skriftliga frågan E-3962/98 från Jessica Larive(1), som utförligt behandlar samma ämne.

2. Precis som i fallet med transaktioner som utförs i utlandet, så har bankerna rätt att i full konkurrens ta ut avgifter för att kunderna kan använda betalkort vid betalningar i affärer i hemlandet.

3. och 4. Det är många faktorer som påverkar bankkundernas beslut om hur stora kontantbelopp de tar ut från bankautomaterna, bland annat risken med att inneha stora mängder kontanter. Hur höga avgifter bankerna tar ut för kontantuttag beror på deras egna kommersiella ställningstaganden, med hänsyn tagen till konkurrenssituationen. Det förefaller orimligt att begära att alla banker ska tillämpa samma avgiftssystem (exempelvis en procentsats i stället för en fast avgift).

5. Kommissionen kommer att ta reda på mer i detalj vilka avgifter de nederländska bankerna tar ut för kontantuttag i utlandet och för betalningar med nationella betalkort i hemlandet. Om dessa avgifter verkligen är identiska är kommissionen beredd att undersöka om bankerna bryter mot gemenskapens konkurrenslagar.

6. I den mån det kan bekräftas att enhetliga avgifter är ett resultat av ett avtal eller ett samordnat förfarande mellan bankerna och i den mån handeln mellan medlemsstaterna påverkas i väsentlig omfattning, kan det bli möjligt att vidta åtgärder enligt artikel 85 i fördraget. Artikel 86 kan endast tillämpas om bankerna ifråga innehar en dominerande ställning på den relevanta marknaden och missbrukar denna dominerande ställning.

I kommissionens svar på den skriftliga frågan E-3962/98 från Jessica Larive finns också ytterligare information om de åtgärder som den har vidtagit för att undersöka bankernas avgiftsnivåer för gränsöverskridande transaktioner och växling av sedlar mellan medlemsstater som deltar i EMU. Kommissionen tillkännager i detta svar sin avsikt att under våren 1999 offentliggöra ett meddelande om den policy som berör betalningssystem inom EMU. I detta meddelande kommer en detaljerad ram att läggas fram, i syfte att uppnå ett enhetligt betalningsområde.

Slutligen hänvisas parlamentsledamoten till kommissionens svar på de skriftliga frågorna E-3825/98 från Gérard Caudron(2) och P-52/99 från Gianni Tamino(3).

(1) EGT C 320, 6.11.1999.

(2) EGT C 348, 3.12.1999, s. 3.

(3) EGT C 325, 12.11.1999.