ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1451/00

från Wolfgang Ilgenfritz (NI) till kommissionen

(10 maj 2000)

Ämne: Kontroller inom österrikiska jordbruksföretag

I Österrike genomfördes 1998 inom ramen för de kontroller som utförs av Agrarmarkt-Austria undersökningar inom 82 041 jordbruksföretag, varvid avsikten var att se efter om företagen efterlevde kriterierna för AMA:s kvalitetsmärke.

Hur många företag undersöktes i de övriga medlemsstaterna samma år?

Hur många kontroller företogs allt som allt inom hela EU?

Var antalet undersökta jordbruksföretag i de övriga medlemsstaterna mindre än i Österrike? Hur vill i så fall kommissionen motivera det större antalet undersökningar i Österrike?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(13 juni 2000)

Sätten att genomföra kontroller som ska utföras på de produkter som åtnjuter nationell kvalitetsmärkning, som t ex AMA:s kvalitetsmärke, är inte föremål för några specifika gemenskapsbestämmelser. Sålunda åligger det de offentliga myndigheterna att utöva den väsentliga bestämmanderätt som de tilldelats för detta ändamål.

Det följer av det ovannämnda att kommissionen inte har tillgång till de exakta och uttömmande statistikuppgifter som efterfrågas av parlamentsledamoten och som hör till de kontroller som genomförs inom de andra medlemsstaterna. Som en konsekvens härav kan kommissionen inte komma med något vederhäftigt uttalande vad gäller förekomsten i denna fråga av eventuella skillnader och oenigheter inom gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1525/00

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(12 maj 2000)

Ämne: Användning av anslagen från gemenskapsinitiativet Pesca och gemenskapsfinansiering av fiskerisektorn i Portugal

Under den senaste gemenskapsstödramen (19941999) tillämpades gemenskapsinitiativet Pesca i syfte att omstrukturera fiskerisektorn. Dessutom erhöll fiskerisektorn under samma period gemenskapsstöd genom Europeiska unionens strukturåtgärder och strukturpolitik.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Vilka anslag har anslagits till varje enskild medlemsstat inom ramen för initiativet Pesca och vilka anslag överfördes verkligen under perioden 19941999?

2. Vilka projekt har under samma period finansierats i Portugal inom ramen för initiativet Pesca? Vilken löptid och vilket värde har projekten?

3. Hur stora belopp har totalt överförts till fiskerisektorn i Portugal genom Europeiska unionens strukturåtgärder och interna politik?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(23 juni 2000)

1. Belopp som anslagits och belopp som verkligen överförts till varje enskild medlemsstat inom ramen för gemenskapsinitiativet Pesca under perioden 19941999.

>Plats fÄHor tabell>

2. Antalet projekt som under perioden 19941999 godkändes inom ramen för gemenskapsinitiativet Pesca uppgick till 1 449 stycken, varav 1 408 finansierades genom Fonden för fiskets utveckling (FFU), 40 genom Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och ett genom Europeiska socialfonden (ESF).

Det totala värdet av åtagandena under perioden uppgick till 29,87 miljoner euro och det överförda beloppet till 8,78 miljoner euro vid slutet av 1999. Projekten kommer att pågå fram till den 30 juni 2001 och utbetalningarna fram till den 31 december 2001.

3. De totala belopp som anslagits och verkligen överförts till Portugal genom gemenskapens strukturåtgärder och interna politik under perioden 19941999 är följande:

>Plats fÄHor tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-1925/00

från Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: Rekommendation om gasledningen i Balearerna

Enligt de uttalanden Balearernas regionala regering gjorde den 24 maj 2000 i dagstidningen Diario Ultima Hora de Baleares har EU rekommenderat Balearernas regering att välja en gasledning för transporten av gas till Balearerna eftersom denna lösning är mest miljövänlig.

1. Stämmer det att EU har rekommenderat Balearernas regering att välja en gasledning för transporten av gas till Balearerna?

2. Vilka personer eller organ har utfärdat denna rekommendation?

3. På grundval av vilka rapporter eller undersökningar har EU utarbetat detta uttalande?

Kan kommissionen sända mig en kopia på den rapport och de undersökningar som i sådana fall utarbetats i denna fråga?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(18 juli 2000)

Kommissionen har inte givit Balearernas regering någon rekommendation om den tekniska lösning som är mest lämplig för transport av naturgas till Balearerna. Allmänt sett är det medlemsstaterna och de berörda operatörerna som väljer mellan olika alternativ för att förverkliga ett givet energiprojekt.

Kommissionen är positiv till införandet av naturgas i nya områden och således till projketet att införa naturgas i Balearerna förutsatt att de ekonomiska och miljömässiga villkoren tillåter det. I detta avseende och i samförstånd med en begäran från den spanska regeringen kommer kommissionen vid nästa översyn av gemenskapsriktlinjerna för de transeuropeiska energinäten att föreslå att projektet för att införa naturgas i Balearerna skall ingå i ett av de projekt av gemensamt intresse som dessa riktlinjer omfattar. Härmed tas inte ställning till vilket alternativ som slutligen skall väljas, dvs. antingen en förbindelse genom gasledning eller byggandet av en terminal för att ta emot flytande naturgas.

Kommissionen har ännu inte fått någon detaljerad information om detta projekt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1516/00

från Heidi Hautala (Verts/ALE) till kommissionen

(12 maj 2000)

Ämne: Offentlighetsprincipen i samband med fördelningen av anslag från Europeiska unionens strukturfonder

Av en finländsk doktorsavhandling som granskades vid Jyväskylä universitet i januari 2000 framgår det att fördelningen av bidrag från Europeiska unionens strukturfonder på landskapsnivå sker på ett odemokratiskt sätt som strider mot offentlighetsprincipen. Resultaten av denna undersökning utvisar att det är en liten elit som bestämmer om hur anslagen skall fördelas på landskapsnivå och att denna elit övervakar sig själv. Förverkligandet av offentlighetsprincipen försvåras också av Finlands handels- och industriministeriums snäva tolkning av begreppet affärshemligheter.

Hur avser kommissionen verka till förmån för offentlighetsprincipen i samband med fördelningen av anslag från strukturfonderna? Tänker kommissionen ta itu med den bristfälliga övervakningen av anslagsfördelningen på ett sådant sätt att systemet blir demokratiskt och medger insyn?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(20 juni 2000)

I artikel 7 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1) föreskrivs det att kommissionen, med öppna förfaranden, skall göra vägledande fördelningar mellan medlemsstaterna av de strukturfondsåtaganden som anslagits till programplaneringen för strukturfondernas mål 1, 2 och 3. Samma artikel anger utifrån vilka kriterier fördelningen skall göras för vart och ett av målen.

Ett uttalande från kommissionen angående artikel 7 bifogades protokollet från rådet (allmänna frågor), som efter Europaparlamentets samtycke antog den ovan nämnda förordningen. Uttalandet beskriver i detalj den metod kommissionen använder för att fördela de åtagandebemyndiganden som anslagits för vart och ett av de tre målen.

Nämnda förordning ger inte kommissionen befogenhet att fördela anslagen mellan de regioner och områden inom en medlemsstat som omfattas av mål 1 eller 2.

Vid förhandling om de samlade programdokumenten eller de operationella programmen skall kommissionen icke desto mindre övervaka att anslagen koncentreras till de regioner och områden som är mest utsatta.

Dessutom har kommissionen till samtliga medlemsstater skickat ett vägledande förslag på hur anslagen för mål 1 och 2 skall fördelas mellan de regioner och områden som berörs. Förslagen bygger på den metod kommissionen använder för att fördela anslagen mellan medlemsstaterna för vart och ett av de två målen.

Kommissionen skickar förslagen som rör Finland direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1603/00

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till rådet

(15 maj 2000)

Ämne: Kommunalval i Ekvatorialguinea

Den 28 maj skall kommunalval hållas i Ekvatorialguinea. De senaste gånger man kallat till val i detta land har minimivillkoren för insyn och demokratiska garantier inte uppfyllts.

I ordförandeskapets uttalande om utlysandet av val sägs att EU uppmärksamt skall följa valgenomförandet, och uttalandet uttrycker även EU:s oro över att valen inte kommer att hanteras med full neutralitet och opartiskhet. Kan rådet klargöra vilka åtgärder det tänker vidta för att vaka över den demokratiska insynen vid dessa val?

Svar

(29 september 2000)

Den ärade parlamentsledamoten hänvisar i sin fråga till ordförandeskapets uttalande av den 4 maj om kommunalvalen i Ekvatorialguinea den 28 maj 2000. Dessa val följdes uppmärksamt av Europeiska unionens beskickningschefer och gjorde det möjligt för Europeiska unionen att bedöma om unionens oro för att ett öppet, neutralt och opartiskt val inte skulle organiseras var befogad.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1362/00

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(4 maj 2000)

Ämne: WTO och djurens välbefinnande

Gemenskapen erkände 1999 vikten av att reformera WTO för att minska WTO-bestämmelsernas skadliga inverkan i samband med försök att säkerställa förbättrade normer om djurens välbefinnande.

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta under WTO-förhandlingarna för att se över WTO-avtalet om jordbruk? Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta då man inom WTO försöker starta en ny, omfattande förhandlingsrunda för att övertyga EU:s partner i WTO om att EU är genuint angeläget om djurens välfärd och inte eftersträvar protektionistiska mål?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(15 juni 2000)

Det finns ingenting inom Världshandelsorganisationen (WTO) som hindrar medlemmarna att vidta de åtgärder som de anser nödvändiga för att inom sina egna gränser säkerställa djurens välbefinnande, t.ex. genom att anta högre standarder. Följaktligen har gemenskapen instiftat lagar som gradvis förbättrat standarderna beträffande djurens välbefinnande i gemenskapen under de senaste åren. Däremot medger inte WTO-reglerna att medlemmarna förbjuder import av produkter enbart av det skälet att de framställts enligt andra regler för djurens välbefinnande. Om gemenskapen vidtog sådana åtgärder skulle risken vara stor att våra handelspartner uppfattar det som illa dold protektionism.

Därför har kommissionen erkänt vikten av att skapa multilaterala standarder för djurens välbefinnande. Multilaterala standarder som bygger på vetenskapliga rön skulle också vara den bästa garantin för att standarder för djurens välbefinnande inte missbrukas för protektionistiska syften.

Gemenskapen försökte se till att frågan om djurens välbefinnande togs upp i jordbruksförhandlingarna i WTO:s millennierunda. Nu när man i Seattle misslyckats med att skapa ett mandat för en övergripande förhandlingsrunda, måste kommissionen se över hur dess mål i fråga om djurens välbefinnande skall kunna uppfyllas i de fortsatta förhandlingarna. En sak är dock klar: kommissionen kommer att fortsätta sina ansträngningar för att främja dessa mål inom WTO.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1553/00

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(18 maj 2000)

Ämne: Marknadspriser och marknadsvärden

I sitt svar på fråga E-0273/00(1) tycks kommissionen blanda ihop två olika fenomen: det faktum att det finns prisskillnader som ett resultat av administrativa villkor och/eller makroekonomiska kontrollfaktorer, behandlat bland annat i det klassiska verket The Purchasing Power of Money av Irving Fisher, och sådana skillnader i likvärdiga eller liknande varors och tjänsters marknadsvärde som uppstår på grund av olika förhållanden avseende utbud och efterfrågan, där den bästa syntes jag känner till finns i Kassandras varningsrop av John Maynard Keynes.

Keynes citerar den klassiske doktor Watson, som då han besökte ön Skye lär ha sagt (jag citerar ur minnet): Om äggen på er fattiga ö är så billiga är det inte för att de finns i överflöd utan för att det råder brist på pengar.

Det problem som här ställs är omöjligt att lösa genom statistiska metoder, eftersom det är ett problem som hör hemma i den ekonomiska teorin.

Att använda sig av måttet köpkraftsparitet (PPP) är enligt Fisher en bra metod för att överbrygga de prisskillnader som inte är ett resultat av marknadsmekanismerna, men samma sak gäller inte då det är själva marknaden som värderar tillgångarna på olika sätt.

Doktor Watson skulle med sitt sunda förnuft ha förstått att varors och tjänsters värde varierar, och att värdet inte endast beror på vilket utbud som finns utan även följer efterfrågan, i än högre grad om denna knappast förändras.

Anser inte kommissionen att det är absurt att den totala inkomsten i ett bestämt geografiskt område skall korrigeras med hjälp av det marknadsvärde varor och tjänster har i detta geografiska område, i den mån de eventuella prisskillnaderna inte beror på administrativa åtgärder?

Anser inte kommissionen att det vore lämpligt att man grundade sig på djupa kunskaper i ekonomisk teori innan man föreslår åtgärder som att använda PPP för korrigering av realinkomsten?

(1) EGT C 330 E, 21.11.2000, s. 114.

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(10 juli 2000)

Parlamentsledamoten verkar syfta på skillnaden mellan förändringar i prisnivån (dvs inflation) och förändringar i relativpriserna. Förändringar i prisnivån är främst en följd av den makroekonomiska politiken, i synnerhet penningpolitiken, medan förändringar i relativpriserna är resultatet av utbuds- och efterfrågeförhållandena på marknaderna. Inom en monetär union är skillnaderna i inflationstakt oftast små till följd av att penningpolitiken är gemensam och den ekonomiska politiken samordnad, medan däremot skillnader i relativpriserna fortfarande kan vara betydande på grund av transaktionskostnader som förhindrar arbitrage, särskilt för varor som inte är föremål för internationell handel. I en monetär union härrör de största skillnaderna mellan länderna i pengarnas köpkraft (köpkraftspariteter) från olika relativpriser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1852/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(9 juni 2000)

Ämne: Åtgärdsprogram på hälsoområdet

Kan kommissionen ange om den anser att prioriteringen av resurser från hälsovården skall fortsätta att vara enskilda medlemsstaters rättighet, såsom anges i det konsoliderade fördraget? Om detta är fallet, anser kommissionen att det finns en risk för att det föreslagna nya åtgärdsprogrammet på hälsoområdet, genom att framhäva de olika prioriteringar som beviljats i fråga om behandlingen av vissa villkor i de olika medlemsstaterna, skulle kunna framkalla en våg av både inhemska rättstvister och framställningar vid Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter i Strasbourg?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(19 juli 2000)

Kommissionen är skyldig att se till att gemenskapsåtgärderna för folkhälsa fullt ut respekterar medlemsstaternas ansvar för organisation och ombesörjning av hälso- och sjukvårdstjänster och medicinsk vård.

Förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett program för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet syftar till att förbättra informationen och kunskapen om hälsofrågor, att bygga upp resurserna i gemenskapen för att snabbt kunna möta hälsorisker samt att bekämpa roten till ohälsa genom att utveckla främjandet av hälsa och förebyggandet av sjukdomar. Det föreslagna beslutet respekterar det tidigare nämnda ansvar som medlemsstaterna har och innehåller lämpliga bestämmelser som garanterar att programmet genomförs i enlighet med bestämmelserna i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2010/00

från Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) till kommissionen

(21 juni 2000)

Ämne: Angående: Inväxling av gamla mynt till euro

Senast till den 1 januari 2002 kommer de gamla valutorna i eurozonen att direkt växlas in till euro. Enligt upplysningar från de olika delstaternas centralbanker i Tyskland finns det än så länge inte några bestämmelser för inväxling av mynt som inte är inhemsk valuta i det land där inväxlingen sker. Förmodligen har européerna i sina händer eller fickor mynt från andra euroländer till värden av miljardbelopp.

Detta ger anledning till följande frågor:

1. Hur ser Europeiska kommissionen på frågan om vad som skall ske med dessa mynt?

2. Bör de olika centralbankerna vara skyldiga att inte bara växla in sedlar i andra eurovalutor till nya eurosedlar och -mynt utan också att växla in mynt från andra euroländer?

3. Vad avser kommissionen konkret att ta för initiativ i denna fråga?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(24 juli 2000)

Det bör påpekas att det hittills inte har varit möjligt i något land i euroområdet att växla in mynt från en annan medlemsstat. Frågan är således om en sådan ny tjänst bör erbjudas i samband med att euromynten införs, vad priset och villkoren för denna tjänst bör vara och vem som skall stå för kostnaderna. Med tanke på de logistiska problemen med att hantera mynt i olika valutor skulle en inväxling av de mynt som finns i gemenskapen antagligen ta betydande resurser i anspråk, oavsett om tjänsten tillhandahålls av den privata eller den offentliga sektorn, inklusive centralbankerna. Kommissionen är emellertid medveten om problemet och håller på att undersöka hur man skall hitta en lösning som är både ekonomiskt försvarbar och tillfredsställande för medborgarna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1671/00 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen. Betalning till entreprenörer och leverantörer.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 053 E , 20/02/2001 s. 0175 - 0175



SKRIFTLIG FRÅGA E-1671/00 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen (29 maj 2000) Ämne: Betalning till entreprenörer och leverantörer Skulle kommissionen mot bakgrund av Schreyers svar på min skriftliga fråga E-0505/00(1) kunna ange när gruppen med företrädare för olika enheter förväntas att avlägga en rapport om lågprestation på området sena betalningar? (1) EGT C 46 E 13.2.2001, s. 10. Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar (19 juli 2000) Kommissionen sänder det meddelande om kortare betalningsfrister som antogs den 5 juli 2000 till ledamoten och Europaparlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1784/00

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(8 juni 2000)

Ämne: Reglering av sockerrörsodlingen i Europeiska unionen

Sockerrörstillverkningen i Europeiska unionen, som endast förekommer i södra Spanien, genomgår just nu en svår period, vilket framgår av de besvärliga förhandlingarna mellan jordbrukarna i sektorn från Malaga och bearbetningsindustrin för sockerrör i provinsen Malaga.

Det är ingen hemlighet att denna odling, som är mycket ovanlig i unionen, kräver ett kraftigt stöd från den gemensamma jordbrukspolitiken för att även fortsättningsvis finnas kvar i gemenskapsjordbruket och vara lönsam för jordbrukarna i sektorn.

Kan kommissionen ange vilka planer den har för denna odling och i vilken utsträckning den anser att odlingens fortlevnad i gemenskapsjordbruket bör ges särskild uppmärksamhet inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(11 juli 2000)

Kommissionen känner till de svårigheter som rörsockerproducenterna i södra Spanien står inför och även det faktum att det här är fråga om det sista området på det europeiska fastlandet där sockerrör fortfarande odlas.

Sedan Spaniens anslutning till gemenskapen 1985 har det vidtagits åtgärder inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker för att främja denna odlings anpassning till de villkor som råder i gemenskapen eftersom sockerbetor där är den viktigaste råvaran för sockerframställning. För närvarande består dessa åtgärder i att de spanska myndigheterna kan bevilja de berörda odlarna statligt anpassningsstöd i enlighet med artikel 53 i rådets förordning (EG) nr 2038/1999 av den 13 september 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker(1) under sex regleringsår från den 1 juli 1995 till den 30 juni 2001.

Enligt reglerna för gemenskapens strukturfonder som fastställs i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna och i rådets förordning (EG) nr 1257/1999(2) får Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket bevilja stöd i form av bidrag inom ramen för program som godkänts av de spanska myndigheterna för att lätta den svåra situationen i de områden där sockerrör odlas.

Statistik över marknaden visar att sockerrörsodlingen, efter att ha sjunkit till den lägsta nivån någonsin, dvs. 4 240 ton i betsockerekvivalenter under regleringsåret 1995/1996, ökar igen och förefaller kunna komma upp till den tidigare nivån, dvs. 15 000 ton i betsockerekvivalenter per år.

Sockersektorn måste, i likhet med andra jordbrukssektorer i gemenskapen, anpassa sig efter de föränderliga villkoren på världsmarknaderna för jordbruksprodukter och den framtida överlevnaden för mindre odlingar i känsliga landsbygdsområden kan mycket väl komma att bli beroende av stöd i form av bidrag för ickeproduktion av det slag som beviljas via strukturfonderna.

(1) EGT L 252, 25.9.1999.

(2) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1593/00

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till kommissionen

(19 maj 2000)

Ämne: Redogörelse av gemenskapsinitiativet Interreg III per land och per region i det yttersta randområdet

Hur mycket medel har de olika medlemsstaterna och de olika regionerna i det yttersta randområdet tilldelats under avdelning B och C i gemenskapsinitiativet Interreg III?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(26 juni 2000)

Kommissionen antog den 28 april 2000 riktlinjerna för gemenskapsinitiativet Interreg III(1). Den vägledande finansiella fördelningen mellan medlemsstaterna har beräknats utifrån objektiva kriterier och återges i tabellen nedan.

>Plats fÄHor tabell>

De medel som tilldelas varje medlemsstat skall användas enligt följande fördelning: mellan 50 och 80 procent av det totala anslaget skall gå till del A inom Interreg III, gränsöverskridande samarbete, mellan 14 och 44 procent till del B, transnationellt samarbete och 6 procent av det totala beloppet till del C, interregionalt samarbete.

Regionerna i gemenskapens yttersta randområden (de utomeuropeiska franska departementen, Kanarieöarna, Azorerna och Madeira) är berättigade till stöd inom del B och del C av Interreg III.

Hur de ekonomiska medlen kommer att fördelas inom varje medlemsstat avgörs av de nationella myndigheterna. Kommissionen har ännu inte informerats om deras beslut.

(1) EGT C 143, 23.5.2000.