SKRIFTLIG FRÅGA E-1816/00

från Mauro Nobilia (UEN) till kommissionen

(9 juni 2000)

Ämne: Ersättning för utgifter som betalats enligt artikel 29a i den italienska lagen nr 427/1993 om polyetylen av nya råvaror

Med lagdekret nr 331/1993 som omarbetades till lag nr 427/1993 införde den italienska regeringen en avgift på 10 procent på polyetylen av nya råvaror. Redan i början av förfarandet uttrycktes stort tvivel beträffande dekretets legitimitet. På gemenskapsnivå har kommissionen inlett ett dubbelt överträdelseförfarande (94/4232 enligt artikel 199 i EG-fördraget) på grund av uppenbar snedvridning på gemenskapsmarknaden som härrör från skillnader i det nationella skatteunderlaget (avgifter enligt råmaterialets värde) och skatteunderlaget i gemenskapen (avgifter enligt värdet på den färdiga varan) samt statligt stöd om denna avgift används på nytt.

Italien kunde tillfälligt undvika en fällande dom genom att till sitt försvar hänvisa till att avgiften var tillfällig, att de intäkter som härrörde från avgiften inte hade använts och till åtagandet att reda ut frågan om skillnaderna rörande beräkningsunderlaget. Genom antagandet av lagdekret nr 22/1997 om avfall avskaffades avgiften, men löstes emellertid inte frågan om vad som skall ske med de redan inbetalade beloppen, som aldrig använts på grund av kommissionens veto.

Det italienska skatteministeriet som mottog ärendet för behandling anförde att det på grund av administrativa förseningar som för övrigt indirekt berodde på kommissionens veto inte var möjligt att använda de belopp som bokförts under tidigare år för de föreslagna ändamålen (omedelbar och fullständig ersättning till dem som verkligen betalat avgifterna, eller konsortiet Polieco som enligt artikel 48 i lagdekret nr 22/1997 är det obligatoriska konsortiet och den naturliga mottagaren av medlen på grund av sina institutionella åligganden: insamling och återanvändning av avfall från polyetylenföremål).

En lag som strider mot gemenskapsrätten bör upphävas med retroaktiv verkan (jfr EG-domstolens beslut av den 12 juli 1973, mål 70/72).

1. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta, och hur ämnar den uppmana den italienska staten att ersätta avgifter som betalats enligt artikel 29a i lag nr 427/1993?

2. Anser kommissionen inte att man bör stadga om ersättning, om än av indirekt art, till de jordbruksproducenter som har drabbats av polyetylenavgiften (jfr EG-domstolens beslut av den 7 februari 1993, mål 39/72)?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1816/00 och P-1989/00 ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(13 juli 2000)

Kommissionen kan bekräfta att det överträdelseförfarande på grundval av artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget som inletts mot Italien beträffande införandet av en särskild avgift på 10 procent på priset på polyetylen av nya råvaror har avskrivits till följd av att den ifrågasatta lagen upphävts.

Enligt domstolens praxis skall avgifter som uppburits i strid med gemenskapsrätten återbetalas. Återbetalningen av det belopp som mottagaren inte hade rätt till skall emellertid ske i enlighet med de förfaranden och villkor som föreskrivs i den nationella lagstiftningen, vilka inte får vara striktare än de som tillämpas i fall som inte berör gemenskapsrätten eller försvåra eller till och med omöjliggöra återbetalningen.

Enligt domstolens praxis följer vidare av gemenskapsrätten att en medlemsstat som tagit ut avgifter som strider mot gemenskapsrätten skall ersätta berörda parter för skador som uppstått till följd av avgifterna. Ersättningen för skada skall ävenså utgå i enlighet med bestämmelserna i den nationella lagstiftningen.

Kommissionen kommer att kontakta de italienska myndigheterna för att informera sig om situationen.