SKRIFTLIG FRÅGA E-3798/00

från Maurizio Turco (TDI) till rådet

(7 december 2000)

Ämne: Begränsningar av skyddet för privatlivet och laglig avlyssning av telekommunikationer

Direktiven om skydd för privatlivet 95/46/EG(1) (artikel 13) och om behandling av personuppgifter 97/66/EG(2) (artikel 14) samt förslaget till direktiv KOM(2000) 385 (artikel 15) gör det möjligt för medlemsstaterna att begränsa den allmänna principen om skydd för privatlivet då sådana åtgärder är nödvändiga med hänsyn till statens säkerhet, försvaret, allmän säkerhet, förebyggande, undersökning, avslöjande av brott eller åtal för brott eller obehörig användning av system för telekommunikation eller elektronisk kommunikation.

Den arbetsgrupp som upprättades genom direktiv 95/46/EG har utarbetat rekommendation 2/99 om respekten för privatlivet i fråga om avlyssning av telekommunikationer, i vilken vissa krav anges som nationella lagar måste iaktta för att avlyssning som statliga organ genomför skall respektera de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna samt artikel 8 i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna.

Kan rådet med hänsyn till detta besvara följande frågor:

- Hur avser det att uppfölja arbetsgruppens rekommendation 2/99?

- Har rådet kontrollerat om nationella lagar om laglig avlyssning uppfyller de krav som anges i rekommendationen?

- Anser rådet att dessa krav kan införas i direktiv 95/46/EG i anslutning till översynen av direktivet?

- Anser inte rådet att den respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som det åligger unionen att iaktta enligt artiklarna 6 och 7 i EU-fördraget medför att gemenskapsinstitutionerna måste lägga ned större ansträngningar på att reglera laglig avlyssning av telekommunikationer inom unionen, exempelvis genom att undanröja undantag som beviljas medlemsstaterna i fråga om laglig avlyssning av telekommunikationer, eller genom att ytterligare specificera undantagen?

(1) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.

(2) EGT L 24, 30.1.1998, s. 1.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3798/00 och E-3802/00

(8 mars 2001)

Europaparlamentet och rådet antog den 15 december 1997 direktiv 97/66/EG efter mötet i förlikningskommittén. Den bestämmelse som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till fanns inte med i den gemensamma ståndpunkt som rådet tidigare hade antagit, nämligen den 12 september 1996.

Denna bestämmelse är en del av den kompromiss som gjordes beträffande telehemlighet vid kommunikation som var en av de frågor som överlämnades till förlikningskommittén. För att få ett av Europaparlamentets ändringsförslag, som rådet kunde godta, i överensstämmelse med resten av direktivet visade det sig nödvändigt att lägga till en uttrycklig hänvisning till inspelning, som är tillåten enligt lag i vissa medlemsstater, av kommunikation i samband med bedrivande av begränsad affärsverksamhet för att tillhandahålla bevis om en affärstransaktion eller annan affärskommunikation (artikel 5.2). Inom ramen för kompromissen om denna punkt blev det därför nödvändigt att föreskriva om en ytterligare tidsfrist för att ge några medlemsstater möjlighet att beakta denna möjlighet i sin nationella lagstiftning.

Den ärande parlamentsledamotens övriga frågor rör kommissionens befogenheter enligt Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 i detta.