ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0565/01

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(27 februari 2001)

Ämne: Revisionsförklaring för generaldirektoratet för inre marknaden

Vid budgetkontrollutskottets möte den 7 februari 2001 meddelade kommissionsledamot Fischler att den exakta felfrekvensen 1999 för de ekonomiska transaktionerna inom generaldirektoratet för jordbruk uppgick till 3,06 procent.

I den anda av samarbete och öppenhet som råder mellan de europeiska institutionerna skulle jag vilja be den kommissionsledamot som har ansvaret för inre marknaden att ta fram motsvarande siffra för de ekonomiska transaktionerna inom detta generaldirektorat? Om det inte kan göras, vad är orsaken till detta?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P-0553/01, E-0554/01, E-0555/01, E-0556/01, E-0557/01, E-0558/01, E-0559/01, E-0560/01, E-0561/01, E-0562/01, E-0563/01, E-0564/01, E-0565/01, E-0566/01, E-0567/01, E-0568/01, E-0569/01 och E-0570/01 ingivet av Michaele Schreyer för kommissionen

(11 april 2001)

Kommissionen vill erinra ledamoten om att revisionsrätten inte anger någon felmarginal i sin revisionsförklaring till den allmänna budgeten, eftersom rätten anser att det skulle ge en alltför förenklad bild av kommissionens ekonomiska förvaltning om man grundade sig endast på denna indikator.

Därför beslutade revisionsrätten för tre år sedan att inte ange någon allmän felmarginal och att ändra revisionsförklaringens innehåll för att därmed ge den myndighet som beviljar ansvarsfrihet en mer utförlig, beskrivande framställning.

Revisionsrätten har vid flera tillfällen påpekat att angivande av en eventuell felmarginal på lägre nivå (till exempel per sektor eller generaldirektorat), framräknad från en allmän felmarginal, skulle vara helt missvisande. De transaktioner som revideras av rätten är alltför fåtaliga och det vore inte möjligt att fastställa en korrekt felmarginal på lägre nivå.

Följaktligen kan kommissionen inte lämna de begärda uppgifterna till parlamentsledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0523/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till rådet

(23 februari 2001)

Ämne: Sponsring av rådsmöten i Sverige

I svenska media har det publicerats uppgifter om färdiga sponsoravtal och pågående förhandlingar om sponsoravtal för diverse olika servicetjänster under rådsmötena första halvåret 2001 i Sverige. Allt från sponsoravtal om tillhandahållande av läskedrycker och arrangerandet av middagar till transporter av olika slag har det förhandlats och avtalats om.

Kan rådet publicera en lista över de sponsorer som anlitats för allehanda ting i samband med ministerrådsmötena i Sverige? Finns det någon beräkning över sponsoravtalens sammanlagda ekonomiska värde?

Svar

(31 maj 2001)

Det åligger den medlemsstat som innehar ordförandeskapet att anordna alla möten inklusive de informella ministerrådsmötena som äger rum i landet i fråga.

Följaktligen kan endast den svenska regeringen tillhandahålla upplysningar som rör anordnandet av dessa möten.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1794/01

från Karin Riis-Jørgensen (ELDR) till kommissionen

(13 juni 2001)

Ämne: Felaktig tillämpning av direktiv 92/46/EEG i Danmark

Som uppföljning på min fråga H-0364/01(1) om åsidosättande av direktiv 92/46/EEG(2) i Danmark, framförd vid frågestunden under parlamentets sammanträdesperiod i Strasbourg i maj 2001, tillåter jag mig att ställa ytterligare en fråga till kommissionen.

I artikel 4 i direktiv 92/46/EEG fastställs gemenskapens hälsoföreskrifter för produktion och försäljning av rå mjölk avsedd för konsumtion.

Anser kommissionen att det i artikel 4 samtidigt fastställs gemenskapens hälsoföreskrifter för produktion och försäljning av mjölkbaserade produkter av rå mjölk, eller anser kommissionen att artikel 4 är av betydelse för tolkningen av hälsoföreskrifterna för produktion och försäljning av mjölkbaserade produkter av rå mjölk i artikel 7 i direktiv 92/46/EEG?

Om kommissionen inte anser att artikel 4 är av betydelse för tolkningen av artikel 7 i direktiv 92/46/EEG, kan den i så fall förklara varför den inte har säkrat att Danmark tillämpat direktiv 92/46/EEG på vederbörligt sätt?

(1) Skriftligt svar den 15.5.2001.

(2) EGT L 268, 14.9.1992, s. 1.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(5 juli 2001)

Artikel 4 i rådets direktiv 92/46/EEG av den 16 juni 1992 om fastställande av hygienregler för produktion och utsläppande på marknaden av rå mjölk, värmebehandlad mjölk och mjölkbaserade produkter avser enbart utsläppande på marknaden av rå mjölk avsedd för direkt konsumtion.

Artikel 7 i samma direktiv innehåller bestämmelser för produktion och utsläppande på marknaden av mjölkbaserade produkter.

Enligt punkt A 9) i samma artikel skall mjölkbaserade produkter ha värmebehandlats under framställningen eller ha framställts av produkter som har värmebehandlats eller omfattas av hygienföreskrifter som är tillräckliga för att uppfylla de garanterade hygienkriterierna för samtliga färdiga produkter.

Kommissionen tolkar denna bestämmelse på så sätt att det åligger den medlemsstat där produkten framställs att avgöra vilka de hygienföreskrifter skall vara som anges ovan.

Av detta följer att om man i Danmark kommer till slutsatsen att användningen av rå mjölk innebär att hygienkriterierna åsidosätts, har denna medlemsstat rätt att förbjuda produktion och utsläppande på marknaden av mjölkbaserade produkter som framställs av mjölk som inte har värmebehandlats.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0833/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(20 mars 2001)

Ämne: Säkerhetsnormer för passagerarfartyg

1. Är kommissionen tillfredsställd med hur befintliga bestämmelser om säkerhetsnormer för passagerarfartyg genomförs och tillämpas i medlemsstaterna, och i synnerhet i Grekland?

2. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att säkerställa att dess kommande förslag om säkerhet för passagerare till sjöss snabbt och effektivt genomförs och tillämpas?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(31 maj 2001)

Under de senaste tio åren har kommissionen vidtagit ett antal viktiga åtgärder gällande säkerheten på passagerarfartyg och för deras passagerare. I dagsläget gäller följande bestämmelser om driftsmässiga och tekniska standarder för ro-ro-passagerarfartyg och höghastighetsfartyg i trafik i gemenskapen: rådets förordning (EG) nr 3051/95 av den 8 december 1995 om säkerhetsorganisation för roll-on/roll-off-passagerarfartyg (ro-ro-fartyg)(1), rådets direktiv 98/18/EG av den 17 mars 1998 om säkerhetsbestämmelser och säkerhetsnormer för passagerarfartyg(2), rådets direktiv nr 98/41/EG av den 18 juni 1998 om registrering av personer som färdas ombord på passagerarfartyg som ankommer till eller avgår från hamnar i gemenskapens medlemsstater(3) och rådets direktiv 1999/35/EG av den 29 april 1999 om ett system med obligatoriska besiktningar för en säker drift av ro-ro-passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik(4).

Kommissionen är medveten om att det fortfarande finns vissa problem vad gäller tillämpningen av ovannämnda bestämmelser. Den har därför inlett förfaranden mot flera medlemsstater för underlåtenhet att anmäla nationella bestämmelser för införlivande liksom för bristande överensstämmelse med gemenskapskraven. Eftersom parlamentsledamoten särskilt nämner Grekland kan kommissionen bekräfta att Grekland, med undantag av direktiv 1999/35/EG som skulle ha införlivats senast den 1 december 2000, helt har införlivat all lagstiftning på området.

Såsom fastställs i årets arbetsprogram kommer kommissionen i slutet av 2001 att lägga fram sitt nya förslag till striktare säkerhetsstandarder för passagerarfartyg. Kommissionen eftersträvar ett intensivt samarbete med rådets ordförandeskap för att detta förslag skall prioriteras på det sätt som är nödvändigt.

Kommissionen vill också betona betydelsen av det nyligen framlagda förslaget om inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå(5), som bland annat skall bistå kommissionen vid kontrollen av medlemsstaternas tillämpning av lagstiftning på sjösäkerhetsområdet. Genom upprättandet av denna byrå kommer det att bli möjligt att på ett intensivare sätt än vad som är möjligt i dagsläget övervaka tillämpningen av gällande och framtida lagstiftning om säkerhet på passagerarfartyg.

(1) EGT L 320, 30.12.1995.

(2) EGT L 144, 15.5.1998.

(3) EGT L 188, 2.7.1998.

(4) EGT L 138, 1.6.1999.

(5) KOM(2000) 802 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1584/01

från Nirj Deva (PPE-DE) till kommissionen

(1 juni 2001)

Ämne: Badvatten i Frankrike

Kan kommissionen redogöra för skillnaden i kvalitet på den statistik som den mottar från olika länder i Blå flagg-programmet för stränder, särskilt när det gäller badorten St George de Didonne i den franska regionen Poitou-Charentes?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 juli 2001)

Det är viktigt att påpeka att kampanjen den blå flaggan inte är en kommissionskampanj. Det är Stftelsen för miljöutbildning i Europa (FEEE), med säte i Köpenhamn, som är ensam ansvarig för kampanjen. Denna organisaton har medlemmar i de olika medlemsstaterna som bedömer de stränder som är kandidater för den blå flaggan. Denna bedömning görs på fyra huvudområden och man använder sig av både obligatoriska och vägledande kriterier: miljöutbildning och -information, vattenplanering, vattenkvalitet samt säkerhet och tjänster. Kommissionens enda koppling till den blå flaggan är att vattenkvalitetskriterierna för en strand med blå flagga är baserade på de vägledande värdena i det europeiska badvattendirektivet, rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten(1). Alla frågor om tilldelning av den blå flaggan bör ställas till FEEE(2).

Beträffande uppgifter om ett särskilt badområde i Frankrike måste kommissionen tyvärr meddela att Frankrike för andra året i rad inte har sänt in några resultat till kommissionen, beroende på strejkaktioner bland den personal som ansvarar för att sända in uppgifterna till den centrala administrationen. Kommissionen har emellertid fått en försäkran om att man under hela badsäsongen 2000 övervakade badvattenkvaliteten och skyddade de badandes hälsa och att information om detta har tillhandahållits allmänheten vid de berörda badplatserna och/eller det lokala stadshuset.

(1) EGT L 31, 5.2.1976.

(2) FEEE, att. Finn Bolding Tomson, Scandiagade 13; DK-2450 Kobenhavn, fax +45-33-790179.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0519/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(22 februari 2001)

Ämne: Upphandling av datorer versus miljökrav

På den svenska regeringens uppdrag har Statskontoret genomfört en upphandling av 400 000 nya persondatorer till departement, myndigheter, kommuner och landsting. I sin specifikation kräver Statskontoret att datorerna inte innehåller vissa giftiga kemikalier, till exempel flamskyddsmedel och tungmetaller som kadmium och antimon.

Kommissionen har ifrågasatt om Statskontoret har ställt miljökraven på rätt sätt i den hittills största PC-upphandlingen i Sverige. Kommissionen ska ha hävdat att kraven kan vara ett handelshinder. Statskontoret i Sverige hävdar att miljökraven är rimliga och balanserade.

Kan kommissionen motivera varför man inte anser att Statskontoret ställt sina miljökrav på rätt sätt?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(27 april 2001)

Kommissionen vill påpeka att Statskontoret i kravspecifikationen för den aktuella upphandlingen utesluter anbudsgivare vars anbud inte uppfyller vissa tekniska minimikrav: datorernas plastdelar får inte innehålla vissa tungmetaller, t.ex. kadmium eller antimon, eller vissa andra ämnen, t.ex. bromerade flamskyddsmedel. Endast om dessa kriterier har en diskriminerande verkan kan kommissionen betrakta dem som oförenliga med artiklarna 2830 i EG-fördraget (f.d. artiklarna 3036).

Kommissionen noterar att åtminstone ett av de ämnen som de svenska myndigheterna inte godtar, nämligen antimon, är oreglerat både på gemenskapsnivå och svensk nivå. Andra ämnen är endast delvis reglerade. Följaktligen får produkter med detta ämne eller andra ämnen som är förbjudna i upphandlingen lagligen säljas och marknadsföras i alla medlemsstater, även Sverige. Ingen information har hittills lagts fram för att motivera att antimon förbjuds. Ett sådant krav kan alltså gynna eller missgynna vissa leverantörer eller varor, och därför strida mot artiklarna 2830 i EG-fördraget.

Kommissionen måste först granska andra uppgifter som lämnats av de berörda parterna i detta ärende innan den kan ta ställning till det och eventuellt besluta att inleda ett överträdelseförfarande i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget (f.d. artikel 169). Vid denna granskning kommer kommissionen också att ta hänsyn till förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om begränsning av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter(1).

Miljökrav på anbudsgivare är endast förenliga med reglerna om offentlig upphandling(2) om de har ett samband med den nyttighet som skall tillhandahållas eller formerna för utförandet av den, och om de är ett led i bedömningen av vilket anbud som är det ekonomiskt mest fördelaktiga.

(1) EGT C 365 E, 19.12.2000.

(2) Rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 199, 9.8.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1492/01

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(18 maj 2001)

Ämne: Ftalater i leksaker

Har kommissionen några bevis för att barnleksaker som är gjorda av eller innehåller mjukplast med ftalater importeras till Europeiska unionen?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(29 juni 2001)

Rådets direktiv 88/378/EEG av den 3 maj 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om leksakers säkerhet(1) omfattar alla leksaker som släpps ut på marknaden i gemenskapen oavsett från vilket land produkten kommer. Det är därför de behöriga kontrollorganen i medlemsstaterna som skall kontrollera att alla leksaker (vare sig de är importerade eller inte) uppfyller kraven i gällande lagstiftning. Detsamma gäller för kommissionens beslut 1999/815/EG, av den 7 december 1999 om antagande av åtgärder för att förbjuda utsläppandet på marknaden av leksaker och barnvårdsartiklar som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre års ålder, tillverkade i mjuk PVC-plast som innehåller ett eller fler av ämnena diisononylftalat (DINP), dietylhexylftalat (DEHP), dibutylftalat (DBP), diisodecylftalat (DIDP), dinoktylftalat (DNOP) och butylbensylftalat (BBP)(2), som förbjuder användningen av sex olika ftalater i leksaker och barnavårdsartiklar av mjuk PVC-plast som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år.

Medlemsstaterna skall säkerställa att de på ett korrekt sätt tillämpar rådets förordning (EEG) nr 339/93 av den 8 februari 1993 om kontroll av att produkter som importeras från tredje land är i överensstämmelse med reglerna för produktsäkerhet(3). Genom denna förordning har förutsättningarna skapats för ett samarbete mellan tullmyndigheterna och de nationella myndigheterna med ansvar för produktsäkerhet. Enligt denna förordning ges tullmyndigheterna behörighet att uppskjuta produkters övergång till fri omsättning om misstanke föreligger att varorna innebär en allvarlig och akut fara för hälsa och säkerhet. Detsamma gäller om tullmyndigheterna konstaterar att ett dokument som skulle medfölja produkterna saknas eller att produkterna inte är korrekt märkta. Tullmyndigheterna skall informera de nationella tillsynsmyndigheterna om sitt beslut att uppskjuta dessa produkters övergång till fri omsättning, och de nationella tillsynsmyndigheterna skall sedan kunna vidta lämpliga åtgärder.

Inom ramen för systemet för snabbt informationsutbyte (RAPEX), där medlemsstaterna utbyter information om produkter som de anser medför allvarlig och akut fara, har kommissionen endast mottagit ett mycket litet antal (3-4) anmälningar som rör importerade produkter som innehåller ftalater. Med tanke på det mycket stora antalet importerade mjuka PVC-leksaker bekräftar det begränsade antalet anmälningar att leksaker i allmänhet uppfyller de regler som gäller enligt leksaksdirektivet och kommissionens beslut.

Utöver anmälningarna inom ramen för RAPEX-systemet har kommissionen inte mottagit någon information från medlemsstaterna om importerade leksaker som tillverkats av mjuk plast som innehåller ftalater.

(1) EGT L 187, 16.7.1988.

(2) EGT L 315, 9.12.1999.

(3) EGT L 40, 17.2.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0602/01

från Struan Stevenson (PPE-DE) till kommissionen

(1 mars 2001)

Ämne: Katt- och hundpäls i EU

Kommissionen har lagt fram förslag vilka fastställer strikta hälsokrav för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel, framför allt särskilda villkor för utsläppande på marknaden, handel med och import av tuggben för hundar. Är kommissionen mot bakgrund av detta medveten om att tuggben för hundar framställs av hud från katter och hundar som slaktats till följd av pälsframställningen i Kina och i andra delar av Asien?

Är kommissionen medveten om att EU kan bli dumpningsmarknad för sådana produkter nu när Förenta staterna infört ett generellt importförbud?

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att förhindra att sådana produkter kommer in i EU?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(30 maj 2001)

Importen till gemenskapen av foder för sällskapsdjur omfattas av strikta regler vad gäller djurhälsa och djurhälsointyg. Särskilt importen av tuggben är endast tillåten om dessa tuggben tillverkas av skinn från hov- och klövdjur.

Kommissionen har inte några uppgifter om tillverkning eller saluföring av tuggben tillverkade av hudar från katter och hundar, men ser gärna att parlamentsledamoten lägger fram de bevis han har när det gäller sådana metoder.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1038/01

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till kommissionen

(3 april 2001)

Ämne: Utvecklingssamarbetet med Latinamerika (i miljöfrågor)

Vilka riktlinjer kommer kommissionen att upprätta inom ramen för sin politik för utvecklingssamarbetet med länderna i Latinamerika, och mer konkret på miljöområdet?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(21 maj 2001)

Kommissionen är mycket mån om att dess politik för utvecklingssamarbete med länderna i Latinamerika sker inom ramen för de stora internationella miljökonventionerna, såsom de om klimatförändringen, den biologiska mångfalden eller ökenspridningen och inom ramen för det internationella samarbetet rörande bevarandet och den hållbara förvaltningen av skogarna

såsom Förenta nationernas skogsforum. Sedan november 2000 finns det en ny förordning, Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2493/2000 av den 7 november 2000 om åtgärder för att främja en fullständig integrering av miljöaspekterna i utvecklingsländernas utvecklingsprocess(1), för åtgärder som finansieras via budgetpost B7-6200. Redan innan denna förordning fanns omfattades alla åtgärder till förmån för länderna i Latinamerika av en miljökonsekvensbedömning när så var nödvändigt. Dessutom föreskrivs det i rådets förordning (EEG) nr 443/92 av den 25 februari 1992 om finansiellt och tekniskt bistånd till och ekonomiskt samarbete med utvecklingsländerna i Asien och Latinamerika(2) att 10 % av de finansiella medlen skall avsättas till miljön, i synnerhet till skyddet av de tropiska skogarna. Detta mål har i högsta grad uppnåtts.

Latinamerika är i själva verket ett av de större områden som omfattas av miljöprojekt vilka rör tropiska skogar, och de icke-statliga organisationerna (de europeiska och latinamerikanska) är mycket aktiva där när det gäller skyddet av miljön samtidigt som de särskilt beaktar de berörda befolkningsgruppernas intressen. Kommissionen är närmare bestämt den största bidragsgivaren (efter Tyskland) till det pilotprogram som rör bevarandet av brasilianska Amazonområdet (PPG7).

(1) EGT L 288, 15.11.2000.

(2) EGT L 52, 27.2.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0604/01

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till rådet

(2 mars 2001)

Ämne: Närpoliser som är medborgare i ett annat land än den medlemsstat i vilken de arbetar

Bland de innovationer som nyligen har införts på polisområdet i olika medlemsstater finns inrättandet av så kallad närpolis, vilket har lett till ökad säkerhet för medborgarna, framförallt i städernas förorter.

Av olika skäl finns det i vissa städer stora befolkningsgrupper som är gemenskapsmedborgare, men inte nationella medborgare.

Anser rådet att det med anledning av den närhet och samhörighet som närpoliserna skall ha med den befolkning de har att skydda finns skäl att inleda program för polissamarbete mellan poliser i olika medlemsstater, så att de kan samarbeta i de områden där det finns en hög andel gemenskapsmedborgare som inte är nationella medborgare?

Svar

(30 maj 2001)

1. Den europeiska operativa specialgruppen med polischefer framhävde vid mötet i Paris den 14 och 15 september 2000 likheterna i närpolisens olika arbetsmetoder i Europa. Samtliga gemenskapens poliskårer är villiga att delge varandra erfarenheter av närpolisverksamhet.

Det ansågs lämpligt att:

- anordna studieresor om principer och praxis för närpolisverksamhet,

- skapa en dokumentationsbas för att dra nytta av andras erfarenheter och metoder,

- organisera möten om frågor som är centrala för närpolisverksamhet.

2. Genom rådets beslut av den 22 december 2000 om inrättande av Europeiska polisakademin(1) ges akademin ansvar för att sprida kunskap om bästa metoder och forskningsresultat [artikel 7e].

3. Frankrike kommer under 2001 att organisera ett möte för informationsutbyte och utbildning om närpolisverksamhet för polistjänstemän på fältet.

(1) EGT L 336, 30.12.2000, s.1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1297/01

från Adriana Poli Bortone (UEN) till kommissionen

(3 maj 2001)

Ämne: Kontroll av regionen Campaniens företag GAL Cadispa januari

För att få veta huruvida kommissionen har för avsikt att utöva sin kontrollfunktion beträffande bolaget GAL Cadispa, i kommunen San Mauro Cilento, som genom förmedling av regionen Campanien drar nytta av gemenskapens fonder. Med hänsyn till de talrika klagomålen från företag som bara har kunnat dra minimal nytta av denna mångmiljonfinansiering, trots att de har varit med och lagt anbud. Den lär i själva verket ha använts utan vare sig betänksamhet eller förnuft till fullständigt onödiga utgifter som i vilket fall som helst inte har varit till gagn för jordbruksföretagarna.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(19 juni 2001)

Parlamentsledamoten frågar om kommissionen har för avsikt att utöva sin kontrollfunktion beträffande bolaget GAL Cadispa, i kommunen San Mauro Cilento, som gemenskapen under perioden 19941999 ger bidrag till genom programmet Leader II för regionen Kampanien.

Beträffande GAL Cadispa känner kommissionen inte till några oegentligheter, inte heller något felaktigt utnyttjande av gemenskapsfonder eller nationella fonder.

Det bör betonas att initiativet Leader II är av typen nedifrån-upp (bottom-up), både när programmen utarbetas och genomförs på plats. Detta arbete anförtros i hög grad lokala aktionsgrupper, bestående av olika socioekonomiska aktörer, och offentliga och privata parter på lokal nivå.

De lokala grupperna utses främst på grundval av kvaliteten på de handlingsplaner som de lokala aktörerna tar fram, och även med hänsyn till innovativa möjligheter att praktiskt kunna testa nya metoder för landsbygdens utveckling. Det är regionen Kampanien som har hela ansvaret för valet av grupper och genomförandet av lokala insatser. Detsamma gäller för kontrollansvaret enligt artikel 23.1 i rådets förordning (EEG) nr 4253/88 av den 19 december 1988, om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 2052/88 om samordningen av strukturfondernas verksamhet dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamhet(1) (ändrad genom rådets förordning (EEG) nr 2082/93 av den 20 juli 1993(2)). Med hänsyn till detta ansvar har kommissionen begärt utförligare uppgifter från regionen vad gäller oegentligheter som GAL Cadispa kan ha gjort sig skyldig till.

På grundval av de uppgifter som lämnas förbehåller kommissionen sig rätten att genomföra en kontroll på plats, i enlighet med artikel 23.2 i ovannämnda förordning.

(1) EGT L 374, 31.12.1988.

(2) EGT L 193, 31.7.1993.