SKRIFTLIG FRÅGA E-1876/98

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(16 juni 1998)

Angående: Mardrömslika risker på grund av kärnvapenproven i Indien och Pakistan

De kärnvapenprov som Indien och Pakistan växelvis utför innebär mardrömslika risker för stabiliteten i området, men även för världsfreden. Den 28 maj 1998 utförde Pakistan fem underjordiska kärnvapenprov i området Chagai vid gränsen mot Iran och Afghanistan som svar på Indiens fem underjordiska prov i början av maj.

Detta faktum bekräftar de farhågor som uttryckts från många håll vad gäller att båda länderna har tillgång till kärnkraftsteknik och inte tvekar att använda den och framkalla omätbara skador på vår jords redan hårt belastade miljö.

Värt att notera är att de två ländernas kärnvapenreaktorer är av kanadensiskt ursprung, av typen "Candu" (den enda typ som vid förbränningen av naturligt uran kan producera nästan helt rent plutonium, ett ämne som lämpar sig för att framställa atombomber). Dessa är av samma typ som de reaktorer som Turkiet avser att installera mittemot den grekiska ön Rhodos. Enligt uppgifter nyligen i det kanadensiska parlamentet har man problem med läckage och generellt dålig kvalitet vad gäller dessa reaktorer, något som gör att det brådskar med att avlysa att Turkiet bygger en kärnkraftsreaktor i Akkuyu så nära gemenskapens territorium.

Jag skulle vilja höra kommissionens officiella ståndpunkt i denna fråga samt även få veta vilka åtgärder den avser att vidta mot Pakistan och Indien (som får ekonomiskt bistånd från EU), vars handlingar verkar leda till en farlig upptrappning i området. Dessa förväntas även indirekt påverka EU:s intressen eftersom de goda förbindelserna mellan Pakistan och Turkiet är välkända, liksom även Turkiets försök att närma sig unionen samtidigt som man provocerar den genom att placera ett kärnkraftverk endast några få mil från dess territorium.

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar

(16 juli 1998)

Kommissionen instämmer med frågeställaren om att de kärnvapenprov som utförts av Indien och Pakistan utgör ett allvarligt hot mot freden i världen och den internationella säkerheten, samt allvarligt skadar de världsomspännande ansträngningarna för att hindra spridningen av massförstörelsevapen och för att främja nedrustning.

I unionens båda förklaringar i frågan av den 25 maj och den 8 juni 1998 understryks att unionen anser att avtalet om icke-spridning av kärnvapen utgör en mycket viktig del av de internationella strävandena för att stoppa spridningen och en av grundvalarna för kärnvapennedrustningen. Målsättningen är fortfarande att alla länder skall ansluta sig till avtalet, även Indien och Pakistan, i dess nuvarande lydelse utan ändringar (ur förklaringen av den 8 juni 1998).

Förklaringen innehåller även ett antal åtgärder för att säkerställa att avtalet iakttas och det anges även att Europeiska unionen kommer att följa utvecklingen i södra Asien och vidta alla nödvändiga åtgärder om Indien och Pakistan inte inom en snar framtid vidtar åtgärder för att ansluta sig till relevanta internationella icke-spridningsavtal och återupptar sin politiska dialog.

Vad gäller Turkiet hänvisar kommissionen frågeställaren till svaret på den skriftliga frågan nr P-662/98(1) och till kommissionens svar på den muntliga frågan nr H-11/98, ställd av Angela Kokkola under frågestunden vid parlamentets plenarmöte i februari 1998(2).

Utöver de upplysningar som ges i dessa frågesvar vill kommissionen uppmärksamma frågeställaren på det faktum att Turkiet sedan den 17 april 1980 varit part i avtalet om ickespridning och att avtalet beträffande kärnsäkerhet med Internationella atomenergiorganet varit i kraft sedan september 1981. Internationella atomenergiorganet har aldrig kunnat konstatera att Turkiet använt sitt kärnkraftsmaterial till annat än fredliga syften.

(1) EGT C 304, 20.10.1998.

(2) Parlamentets debatter (februari 1998).