SKRIFTLIG FRÅGA E-1575/00

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(23 maj 2000)

Ämne: Samband mellan dödlighetsnivåer och luftförorening

På en fråga jag nyligen ställde (E-2270/99)(1) om ozonhalterna i Grekland, svarade kommissionen att nyttan av åtgärderna mot förorening, i enlighet med en utförd kostnads- och lönsamhetsanalys, är större än kostnaderna. I introduktionsavsnittet till direktivförslaget om nationella maximitak för utsläpp (KOM(1999) 125)(2) finner vi för första gången någonsin i ett EU-dokument, i bilagans tabeller 9-12, vissa uppskattningar som, om man analyserar dem, inte gäller någonting mer eller mindre än siffror för dödlighet.

Dessa siffror är ytterst oroväckande, och att låta lekmän dra slutsatser av de studier som presenteras i dokumentet kan ha sina risker. Jag vill därför fråga kommissionen:

1. Hur stort är det antal dödsfall i Grekland som legat till grund för bedömningen av den sammanlagda nytta som redovisas för i tabellerna 9-12 i bilagan (1999/0067 COD) och som avser akut och kronisk dödlighet?

2. Hur har man gått till väga för att på motsvarande sätt uppskatta sjuklighet?

3. Varför har man använt sig av två skilda parametrar, VOSL och VOLU?

(1) EGT C 219 E, 1.8.2000, s. 135.

(2) EGT C 56 E, 29.2.2000, s. 34.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(10 juli 2000)

1. Av tabellerna 10 and 11 i motiveringen till förslaget till direktiv om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar (KOM(1999) 125) framgår de ekonomiska fördelarna med

utsläppsbegränsningar utöver dem som föreskrivs i befintlig lagstiftning (dvs. intäkter utöver dem som sammanhänger med referensscenariot). Dessa intäkter kan härledas till utsläppsminskningar som går längre än referensscenariot när det gäller de fyra föroreningarna kväveoxider, flyktiga organiska föreningar, svaveldioxid och ammoniak. För Greklands del är de ekonomiska fördelarnas beräkning baserad dels på ett minskat antal för tidiga dödsfall (70 fall) på grund av kortvarig exponering för ozon och sekundära partikelföroreningar, dels på en minskning med ungefär 1 700 förlorade levnadsår.

2. Analysen började med en kvantifiering av hur befolkningens och känsliga gruppers exponering skulle ändras på grund av utsläppsminskningen enligt kommissionens förslag. För att kvantifiera luftföroreningarnas ändrade inverkan användes funktioner som beskriver utsläppsreaktioner för olika slags sjukdomar. Man tog också hänsyn till hur hälsan skulle påverkas när det gäller sjuklighet, inbegripet akuta verkningar såsom användning av bronkodilaterare bland astmatiker, hosta och andningsnöd hos astmatiker, symtom i de nedre luftvägarna hos astmatiker, astmaanfall, andningsrelaterade sjukhusuppsökningar, angina pectoris, sjukhusuppsökningar på grund av cerebrovaskulära besvär, dagar med begränsad aktivitet och kroniska effekter såsom bronkit och hosta. Intäkterna kvantifierades utifrån utsagor om hur mycket man skulle vara beredd att betala för att slippa dessa sjukdomar, kombinerat med kostnaderna för bland annat medicinsk behandling.

3. Det är svårt att bedöma hur kroniska och akuta effekter på dödligheten skall värderas i pengar och detta är en omdebatterad fråga. För att visa hur olika resultat man kan erhålla med olika utgångspunkter använde kommissionen i sin studie två olika metoder, nämligen dels värdet av ett statistiskt liv (VOSL), dels värdet av ett förlorat levnadsår (VOLY).

I VOSL-metoden bedöms enskilda personers beredskap att betala för att minska dödsrisken. Resultatet visar vilken vikt människor fäster vid risker och är inte någon egentlig uppskattning av livets värde. Vid det tillvägagångssätt som används i studien gjordes relativt försiktiga uppskattningar. VOSL för akut dödlighet uppskattades till 2,2 miljoner euro och VOSL för kronisk dödlighet till 1,1 miljoner euro. Det har diskuterats huruvida det är lämpligt att använda VOSL i sådana fall där den minskning i förväntad livslängd som kan hänföras till exponeringen är liten. En annan metod är att värdera varje förlorat levnadsår (VOLY) som en följd av ett för tidigt dödsfall, varigenom man korrigerar för de drabbades korta förväntade livslängd. I kommissionens studie används ett värde på 110 000 euro per förlorat levnadsår för akut dödlighet och 67 000 euro för kronisk dödlighet.

Det kan emellertid hävdas att VOLY-metoden inte överensstämmer med empiriska bevis om förhållandet mellan ålder och beredskapen att betala för att undvika risker. I stället för att direkt beröra debatten om VOSL och VOLY används i studien båda metoderna vid uppskattningen av intäkterna för att visa hur känslig analysen är i detta avseende. För såväl kroniska som akuta hälsoeffekter mättes alltså intäkterna på två sätt: Den lägre uppskattningen erhölls vid användning av VOLY-metoden och den högre med VOSL-metoden.