ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0644/98 från Jorge Hernandez Mollar (PPE) till kommissionen (9 mars 1998)

Ämne: Villkor för befordran för personer med den spanska examenstiteln Ingeniero Técnico, jämfört med andra fall

Spanjoren Vicente Alonso Morales innehar titeln Ingeniero Técnico, och anmälde sig som sökande till det allmänna uttagningsprovet KOM/A/1047 (EGT C 145 A, 13 maj 1997). Hur kommer det sig att kommissionen på honom ställde ett krav som inte nämnts i meddelandet om anordnande av uttagningsprovet, nämligen en examen från en längre utbildning (licentiatexamen eller motsvarande)?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0635/98, E-0636/98, E-0637/98, E-0638/98, E-0639/98, E-0640/98, E-0641/98, E-0642/98, E-0643/98, E-0644/98, E-0645/98, E-0669/98, E-0670/98, E-0671/98, E-0672/98, E-0673/98, E-0674/98, E-0675/98, E-0676/98, E-0677/98, E-0678/98, E-0679/98, E-0724/98, E-0725/98, E-0726/98, E-0727/98 och E-0728/98 ingivna av Erkki Liikanen för kommissionen (21 april 1998)

Kommissionen anser att de upplysningar som parlamentsledamoten efterfrågar till största delen framgår av kommissionens svar på skriftliga frågorna E-2749/97 från Ludivina García Arias ((EGT C 82, 17.3.1998. )) och E-4186/97 från Bárbara Dührkop Dührkop ((EGT C 304, 2.10.1998, s. 15. )). Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till dessa svar där kommissionen uttömmande beskrivit sin inställning till examina som ger tillträde till A/LA-tjänster vid gemenskapens institutioner, och i synnerhet vad gäller spanska tekniska ingenjörs-examina.

Den tyska motsvarigheten till diploma universitario är abgeschlossenes Hochschulstudium och detta uttryck används i meddelandet om uttagningsprov KOM/A/1047 (97/C 145 A/02), offentliggjort i EGT. Vad beträffar uttagningsproven KOM/A/720 och KOM/A/721 hänvisas till förstainstansrättens dom av den 3 mars 1994 i mål T-82/92 (Cortes Jiménez mot kommissionen).

Kommissionen vill påpeka att sökanden till uttagningsprov KOM/A/104 har överklagat till förstainstansrätten. Ärendet registrerades vid rättens kansli den 1 december 1997 med målnummer T-299/97. Eftersom ett rättsligt förfarande pågår kan kommissionen kan inte besvara frågan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1020/98 från Karl-Heinz Florenz (PPE) till kommissionen (6 april 1998)

Ämne: Förbud mot all slags reklam eller säljfrämjande åtgärder för tobaksprodukter

1. I vad mån har kommissionen beaktat kravet att respektera yttrandefriheten som garanteras i artikel i 10 i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och i artikel F.2 i EU-fördraget när den utarbetade förslaget att förbjuda reklam och sponsring?

2. Omfattas ett fullständigt förbud mot tobaksreklam och -sponsring av den allmänna klausulen om hälsovård i artikel 10.2 i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna? Om så är fallet, ifrågasätter detta inte i princip argumentet att denna åtgärds huvudsakliga syfte är att undanröja hinder för den fria rörligheten för varor och tjänster på den inre marknaden?

3. Är det korrekt att föreslå artikel 100a i EG-fördraget som rättslig grund för att harmonisera åtgärder som gäller folkhälsa, trots att artikel 129 i EG-fördraget uttryckligen utesluter harmoniseringsåtgärder på detta område?

4. Kan en åtgärd som stöder sig på artikel 66 i EG-fördraget (frihet att tillhandahålla tjänster) motivera ett fullständigt och generellt förbud mot reklam och sponsring med beaktande av att ett av fördragets mål är att upphäva befintliga begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 63.1 i EG-fördraget)?

5. I vad mån är ett fullständigt förbud på gemenskapsnivå mot alla former av tobaksreklam förenligt med de principer om subsidiaritet och proportionalitet som anges i artikel 3b i EG-fördraget?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (2 juni 1998)

Kommissionens ändrade förslag till rådets direktiv om tobaksreklam ((EGT C 129, 21.5.1992. )) utgör ett led i genomförandet av den inre marknaden. Förslagets rättsliga underlag anses vara tillräckligt och lämpligt. I texten respekteras fullt ut de övriga kraven i EG-fördraget. Rådet antog en gemensam ståndpunkt om (EG) 15/98 den 12 februari 1998 ((EGT C 91, 26.3.1998. )). Parlamentet godkände den gemensamma ståndpunkten (dvs. utan ändringar) vid sitt plenarmöte den 13 maj.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0852/98 från Danielle Darras (PSE) till kommissionen (11 mars 1998)

Ämne: Europeiska direktiv om barnarbete

Kan kommissionen redogöra för hur det är med tillämpningen av de europeiska direktiven om lagstiftningen beträffande barnarbete?

Finns det uppgifter tillgängliga från de olika medlemsstaterna i unionen? Hur är det med tillämpningen i synnerhet i Frankrike, Förenade kungariket, Tyskland, Portugal,...?

Svar avgivet av Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (11 maj 1998)

Kommissionen kan ännu inte sammanfatta tillämpningen i de femton medlemsstaterna när det gäller bestämmelserna i rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet.

Yttranden om nationella åtgärder är fortfarande ofullständiga. Förfaranden i enlighet med artikel 169 i fördraget för underlåtenhet att avge yttrande eller för ofullständigt yttrande har inletts mot flera medlemsstater.

När det gäller de medlemsstater som parlamentsledamoten särskilt nämner är situationen följande:

- Frankrike har meddelat en stor del av gällande lagstiftning och har påpekat att direktivet behöver ytterligare några justeringar till redan befintliga regler som inom kort kommer att bli föremål för en överföring i lag.

- Förenade kungariket har bara meddelat en del av sin lagstiftning.

- Tyskland och Portugal har meddelat de nationella bestämmelser som för närvarande undersöks.

Det är först när kommissionen har erhållit alla meddelanden som den kan undersöka tillämpningen av dessa bestämmelser i medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1043/98 från Undine-Uta Bloch von Blottnitz (V) till kommissionen (6 april 1998)

Ämne: Byggprojekt på det turkiska naturskyddsområdet Kabak Koyou

Den turkiska landremsan Gemile Koyou förklarades den 8 augusti 1997 till naturskyddsområde. Landskapet i detta område är unikt och utgör en av de viktigaste tillflyktsorterna och äggläggningsplatserna för karettsköldpaddorna. Trots de omfattande naturskyddsföreskrifter som klassifieringen av området för med sig enligt turkisk lagstiftning, håller man på att bygga ett hotellkomplex inom området. Byggnaderna och den infrastruktur de för med sig kommer att få varaktiga negativa konsekvenser och kommer att hota karettsköldpaddepopulationens bestånd.

1. Har kommissionen någon information om det ovan beskrivna byggprojektet, och om ja, vilken information?

2. Ser kommissionen några möjligheter att påverka Turkiet inom ramen för de internationella bestämmelserna för skydd av arterna, för att få stopp på detta byggprojekt?

3. Ser kommissionen några andra möjligheter att bevara detta område som är en av de sista tillflyktsorterna för den starkt utrotningshotade karettsköldpaddan?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar (8 maj 1998)

Området Gemile Koye är i Turkiet officiellt klassat som naturskyddsområde. Hittills har inget tillstånd lämnats att uppföra ett hotell där. De turkiska myndigheterna genomför för närvarande en noggrann undersökning av området för att på grundval av områdets särprägel fastställa vilken skyddsnivå som är nödvändig. Det är med stöd av denna undersökning som ett beslut om ett eventuellt uppförande av ett hotell kommer att fattas.

Det avtal som ligger till grund för förbindelserna mellan gemenskapen och Turkiet möjliggör för övrigt inte ett ingripande från gemenskapens sida i detta fall.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1257/98 från Gerhard Hager (NI) till kommissionen (21 april 1998)

Ämne: Utvidgning - kontroll av de yttre gränserna - övergångsperioder

En av Europeiska gemenskapernas fyra grundläggande fri- och rättigheter är fri rörlighet för personer, vars genomförande bland annat skall ske genom att kontrollen vid de inre gränserna avskaffas. Samtidigt fästs emellertid allt större avseende vid nödvändigheten av att det vidtas lämpliga åtgärder för att garantera säkerheten för enskilda individer, vilket skall säkerställas genom området med frihet, säkerhet och lagstiftning. Det anses helt nödvändigt med kompletterande åtgärder för att öppna de inre gränserna. En effektiv kontroll av de yttre gränserna har vid upprepade tillfällen ansetts tillhöra en av dessa kompletterande åtgärder.

1. Anser kommissionen att kandidatländer redan nu uppfyller EU:s bestämmelser i när det gäller kontrollen av de yttre gränserna?

2. Om detta inte är fallet, vilka brister är det framför allt som förekommer, och på vilka undersökningar baserar kommissionen denna uppfattning?

3. Hur anser kommissionen att den skall kunna komma till rätta med dessa brister?

4. Anser kommissionen att det i detta sammanhang är lämpligt med övergångsperioder, och hur långa bedömer kommissionen att dessa övergångsperioder realistiskt sett skulle vara?

Kommissionen ombeds att i samband med frågorna ovan framför allt referera till de stater som i första hand är aktuella för medlemskap samt till uppgifter som härrör från tiden efter det att Agenda 2000 lades fram i juli 1997.

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar (27 maj 1998)

Enligt de beslut som Europeiska rådet har fattat vid sina möten i Amsterdam respektive Luxemburg måste kandidatländerna uppfylla de krav på kontroll över de yttre gränserna som ställs enligt Schengen, och Schengenregelverket håller just nu på att utarbetas i rådet.

De frågor som ställs kan besvaras mer ingående först när Schengenregelverket har fastställts av rådet och det har gjorts en undersökning av i vilken utsträckning kandidatländerna har antagit det.

Efter vad som hittills har kunnat konstateras utgår komissionen dock ifrån att kandidatländerna delvis måste göra avsevärda insatser för att säkra de yttre gränserna.

Det är i första hand kandidatländernas uppgift att åtgärda bristerna. Kommissionen kommer dock att stödja dessa insatser genom de befintliga gemenskapsprogrammen, framför allt genom Phare.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0767/98 från Mark Watts (PSE) till kommissionen (18 mars 1998)

Ämne: Skydd för Javari-dalen i Brasilien

Javari-dalen är ett av de största områdena i Brasilien där det bor ursprungsfolk. Det ligger vid gränsen till Peru, omfattar över åtta miljoner hektar och sex ursprungs- och stamfolk har sitt hem här, bl.a. den största folkgruppen i Amazonerna som inte haft någon kontakt med omvärlden. Dessa människors land är under stort tryck från timmerbolag och narkotikahandlare, och särskilt de folk som inte har någon kontakt med utomstående är sårbara vad gäller sjukdomar och våld från utomstående.

Om dessa isolerade människor i Javari-dalen skall överleva måste området skyddas genom avgränsning. Europeiska medel har anslagits till att avgränsa Javari-dalen som ett prioriterat område, men den brasilianska regeringen visar inga tecken på att genomföra denna brådskande uppgift.

Kan kommissionen redogöra för den aktuella ståndpunkten och tala om när denna avgränsning kommer att genomföras.

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (14 april 1998)

Det rättsliga läget i det indianska området i Javari-dalen grundar sig på dekret 1849/E av den 8 april 1985 enligt vilket intrång i detta område är förbjudet. Ett dekret enligt vilket gränserna för detta territorium slutligen fastställs förväntas under 1998 vilket innebär att avgränsningen kan påbörjas. Avgränsningen av det indianska området i Javari-dalen är redan planerad och betraktas av den brasilianska regeringen som en prioritering inom ramen för PPG7 som genomförs med ekonomiskt stöd från Tyskland.

Europeiska kommissionen undersöker för närvarande ett projekt för etniskt skydd och miljöskydd i det indianska området i Javari-dalen, vilket skulle innebära att en allomfattande strategi genomfördes till skydd för det indianska området såväl i fråga om de indianska befolkningsgrupperna som deras skogstillgångar. Det skulle omfatta övervakning av isolerade indianers bosättning inom området, kontrollåtgärder, övervakning av hälsoläget, förstärkning av kapaciteten hos de indiansamhällen som kontaktats att delta i förvaltningen av området och åtgärder för att uppmärksamma de icke-indianska befolkningsgrupperna på behovet att skydda de indianska området.

Syftet med detta projekt är inte att genomföra avgränsningen utan att underlätta den genom att tillhandahålla all nödvändig information, i synnerhet om de områden där isolerade indianer skulle kunna finnas.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1483/98 från Johanna Boogerd-Quaak (ELDR) till kommissionen (7 maj 1998)

Ämne: Följderna av målen Kohll (C-158/96) och Decker (C-120/95)

Domstolen anser i sin dom av den 28 april 1998 i målen Kohll och Decker att kravet på att socialförsäkringsmyndigheten i försäkringslandet i förväg skall godkänna ersättning för sjukvårdskostnader i andra medlemssater strider mot den fria rörligheten för varor och tjänster.

Kan kommissionen ange vilka följder denna dom kommer att få för sjukförsäkringar och försäkringstagare i Europa?

Vilka (rättsliga) åtgärder - som utlovades av kommissionsledamot Flynn vid Europaparlamentets plenarsammanträde den 30 mars 1998 - kommer kommissionen att föreslå för att minska luckorna i den europeiska lagstiftningen om gränsöverskridande hälsovård nu när domen har fallit i målen Decker och Kohll?

När planerar kommissionen att lägga fram sina utlovade (lag)förslag?

Vilka lösningar (eller riktlinjer för lösningar) kommer kommissionen att föreslå för att behålla den ekomiska jämnvikten mellan nationella system för ersättning av sjukvårdskostnader?

Hur tolkar kommissionen i samband med detta domstolens uttalande om att en allvarlig inskränkning av den ekonomiska balansen i socialförsäkringssystemen utgör tvingande hänsyn av allmänt intresse som kan motivera ett förhandstillstånd?

Vilka andra åtgärder kommer kommissionen att föreslå - med tanke på att domen har mer långtgående följder än väntat - för att med hänsyn till denna dom garantera den fria rörligheten för personer?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (24 juni 1998)

Flera frågor är obesvarade avseende konsekvenserna av domarna i målen Kohll och Decker för de sociala trygghetssystemen i medlemsstaterna. Kommissionen håller på att undersöka dessa frågor.

Giltigheten av rådets förordning nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen ((EGT L 149, 5.7.1971. )), särskilt artikel 22, ifrågasätts inte av domstolen. I domarna hänvisar domstolen direkt till EG-fördraget som har direkta konsekvenser för den europeiske medborgaren - fri rörlighet för tjänster och varor och återbetalning av kostnader enligt tariffen i den medlemsstat där den enskilde är försäkrad. Det tillstånd på förhand som föreskrivs i artikel 22 i förordning (EEG) nr 1408/71 samt blanketterna E 111 och E 112 kan visa sig vara mer fördelaktiga för den enskilde i och med att tillståndet medför att hela kostnaden återbetalas.

Oberoende av dessa två mål avser kommissionen att lägga fram ett förslag för att råda bot på bristerna i förordning (EEG) nr 1408/71 i fråga om återbetalning av vårdkostnader för gränsarbetare, inom ramen för en förenkling och reform av förordning (EEG) nr 1408/71. Detta förslag kommer att antas i slutet av 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1250/98 från Iñigo Méndez de Vigo (PPE) till kommissionen (29 april 1998)

Ämne: Phare-Tacis för demokrati

De icke-statliga organisationerna spelar en mycket viktig roll när det gäller att genomföra målen i Phare- och Tacis-programmen via Phare-Tacis delprogram för demokrati. De goda resultaten visar att de icke-statliga organisationernas deltagande varit framgångsrikt i samband med den unikt viktiga EU-utvidgningsprocessen.

Delar Europeiska kommissionen slutsatserna i den utvärderingsrapport som universitetet i Sussex genomfört? Kommer Europeiska kommissionen att följa rapportens rekommendation och öka medlen för Phare-Tacis-programmen för demokrati?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar (15 maj 1998)

Kommissionen medger att demokratiprogrammet inom ramen för Phare och Tacis har gett goda resultat tack vare många icke-statliga organisationers deltagande.

Den utvärderingsrapport om programmet som sammanställts av ISA Consult och Europainstitutet i Sussex (Sussex European Institute) har i hög grad bidragit till kommissionens betänkanden om hur man på bästa sätt kan stödja utvecklingen mot demokrati och främjandet av de mänskliga rättigheterna i Central- och Östeuropa och i de nya oberoende staterna.

Kommission måste, mot bakgrund av vilka prioriteringar som generellt gäller för användningen av gemenskapens medel, ta hänsyn till vilka medel som ställs till förfogande från de särskilda budgetposterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1556/98 från Nel van Dijk (V) till kommissionen (19 maj 1998)

Ämne: Listor med enbart kvinnor

Kommissionen kommer att få kännedom om diskussioner som nyligen pågått i Förenade kungariket om möjliga åtgärder för att öka den kvinnliga representationen i de nya skotska och walesiska parlamenten. Förslaget om att säkerställa lika stor andel kvinnor som män i parlamenten skulle i synnerhet göra det nödvändigt att ändra den nuvarande lagstiftningen, i detta fall lagen om könsdiskriminering från 1975, för att undvika upprepningar av de åtal som väcktes mot labours listor med enbart kvinnor 1996.

Äldre advokater i Förenade kungariket skall i brittiska medier ha sagt att en sådan ändring av lagen om könsdiskriminering skulle strida mot gemenskapsdirektivet om likabehandling 76/207/EEG.

Kan kommissionären bekräfta sitt svar på min tidigare fråga om positiv diskriminering vid urval av kandidater till val (E-0161/96) ((EGT C 305, 15.10.1996, s. 4. )), med innehållet att direktivet om likabehandling 76/207/EEG ((EGT L 39, 14.2.1976, s. 40. )) endast avser anställningsförhållanden och att kandidatur till ett val inte är ett anställningsförhållande, vilket innebär att valförfaranden inte omfattas av detta direktiv?

Instämmer kommissionären då i att det är fel att ange gemenskapslagstiftningen som ett rättsligt hinder för nationella åtgärder för att förbättra den kvinnliga representationen i valda organ på lokal, regional och nationell nivå?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (19 juni 1998)

Kommissionen anser att rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor endast avser anställningsförhållanden där ett kontrakt har slutits mellan arbetstagaren och dennes arbetsgivare. Med tanke på att en valkandidatur inte utgör ett anställningsförhållande i ovannämnda mening faller den inte under tillämpningsområdet för vare sig artikel 119 i Romfördraget eller direktiv 76/207/EEG.

Kommissionen håller med om att gemenskapslagstiftningen inte är ett rättsligt hinder för nationella åtgärder för att förbättra kvinnorepresentationen i valda organ.

I rådets rekommendation 96/694/EG av den 2 december 1996 om en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen ((EGT L 319, 10.12.1996. )) rekommenderas att medlemsstaterna skall anta en omfattande strategi för att främja en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsfattningsprocessen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1762/98 från Werner Langen (PPE) till kommissionen (29 maj 1998)

Ämne: Överenskommelse om priser mellan den franska tobaksindustrin och den franska regeringen

I november 1997 skulle man i Frankrike av finansiella och hälsopolitiska skäl ha infört en extra tobaksskatt på 2,5 %. Regeringen kom dock överens med den franska tobaksindustrin om att införa en minimiskatt som endast beräknas på en enhet om 1 000 cigaretter, vilket medför att rabatten på storförpackningar bortfaller. Detta avtal ingicks utan att exempelvis tobakstillverkaren Reemtsma från Hamburg deltog; en firma som liksom andra företag är representerat med en rad produkter på den franska marknaden.

Den prisanmälan som gjordes av Reemtsma i syfte att introducera två produkter (West och West light i paket om 25 st.) avvisades av ministeriet för ekonomi och finanser i Frankrike med hänvisning till överenskommelse med den franska tobaksindustrin. Ett tillstånd skulle endast kunna ges om priset höjdes avsevärt. I slutet av 1997 beaktades de två produkterna inte i beslutet ¨Arreté d'Homologation¨. En ytterligare prisanmälan den 28 januari 1998 ledde inte till någon reaktion. I ett samtal i början på mars meddelades Reemtsma ett pris som skulle ligga till grund för ett tillståndsbeviljande; ett pris som företaget dock inte accepterar av marknadsstrategiska skäl. Fortsatta samtal medförde inga positiva resultat.

I artikel 85 i EG-fördraget förbjuds

¨alla avtal mellan företag... som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, särskilt sådana som innebär att

a) inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs¨.

Min fråga till kommissionen är alltså:

1. Betraktar kommissionen detta fastläggande av ett minimipris till följd av ett avtal mellan den franska tobaksindustrin och den franska regeringen som en överträdelse av konkurrensbestämmelserna i artikel 3g i samband med artikel 85 i EG-fördraget? Om detta är fallet, hur avser man då att agera i ärendet?

2. Känner kommissionen till vilka skäl som den franska regeringen angivit för att godkänna och motivera detta slags horisontella kartellbildning genom vilken priset respektive minimipriset direkt fastställs?

Svar avgivet av Karel Van Miert på kommissionens vägnar (17 juni 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1201/98 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (24 april 1998)

Ämne: Förenta staternas tull på tonfiskkonserver i olja

Världen blir alltmer industrialiserad och handelsutbytena, i synnerhet mellan de utvecklade länderna, regleras i sin helhet av WTO:s bestämmelser och slutsatserna från Uruguayrundan. Kan kommissionen mot bakgrund av detta besvara följande frågor:

Varför tillåts USA tillämpa en tullsats på 35 procent för tonfiskkonserver i olja, samtidigt som den högsta tillåtna tullsatsen i EU har fastställts till 24 procent?

Innebär inte detta en klar nackdel för gemenskapsprodukter som säljs på denna marknad i förhållande till liknande produkter från tredje land som säljs på gemenskapsmarknaden?

Vilken typ av åtgärder vidtas för att komma till rätta med denna allvarliga obalans?

Svar från sir Leon Brittan på kommissionens vägnar (27 maj 1998)

Det stämmer att USA:s importtull på konserverad tonfisk i olja är 35 %. Tullen bands på denna nivå i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT), före Uruguayrundan. Den sänktes inte i samband med den liberalisering av handeln som framförhandlades under Uruguayrundan och således har USA fortfarande en genom GATT bunden tull på 35 % för produkten i fråga.

Eftersom både gemenskapen och USA tillämpar tullen på denna produkt på grundval av principen om mest gynnad nation, missgynnas inte gemenskapsexporten till USA i jämförelse med exporten från andra länder. Det kan däremot inte uteslutas att den högre tullsats som USA tillämpar på konserverad tonfisk i olja gör gemenskapsmarknaden mer attraktiv för tredje land tack vare dess lägre tull.

Eftersom USA fullgör sina åtaganden enligt Världshandelsorganisationens (WTO) GATT-bestämmelser i fråga om tullbindning har gemenskapen ingen grund för att bestrida denna tullsats inom ramen för WTO. Det finns emellertid möjligheter att driva denna fråga vid nästa multilaterala tullförhandlingsomgång.