SKRIFTLIG FRÅGA E-2351/02

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(31 juli 2002)

Ämne: EU:s invandringspolitik

Den franske inrikesministern Nicolas Sarkozy offentliggjorde onsdagen den 10 juli 2002 ett förslag om återförning till gränsen av grupper av olagliga invandrare sorterade per land.

Sarkozy argumenterade att Frankrike behövde korrigera sin strategi när det gäller invandring och hävdade att det inte var normalt att asylansökningarna minskat i sju av EU:s medlemsstater medan de ökar i Frankrike.

Denna hållning från Frankrikes sida kommer just när EU håller på att utveckla ett förslag om att harmonisera återsändande av invandrare utan giltiga identitetshandlingar. Vilka hinder skulle i förekommande fall europeisk lagstiftning kunna sätta för denna åtgärd som utlysts i Frankrike? Vad innebär den harmonisering som EU lägger fram?

Med tanke på denna typ av situation, som kan uppstå i andra medlemsstater, är det uppenbart att återtagandeavtal krävs med ursprungsländerna för att garantera att dessa länder, i situationer som den nämnda, erkänner sina medborgare. Oberoende av de avtal som medlemsstaterna kan ha

förhandlat fram bilateralt med varje ursprungsland, kan kommissionen upplysa om hur långt förhandlingarna kommit om återtagandeavtal med dem som den fått mandat för? Vilka länder avser kommissionen att föreslå till rådet för nya förhandlingsmandat?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

Kommissionen känner inte till något franskt förslag om återföring till gränsen av olagliga invandrare sorterade per land. Den kan därför inte avgöra om det skulle vara förenligt med unionens gällande regelverk och politik.

Ännu finns ingen övergripande unionspolitik för återförande och återtagande, även om kommissionen offentliggjort en grönbok(1) om en gemenskapspolitik för återvändande och har arbetat vidare med frågan om återtagande på det sätt som beskrivs nedan. Skälet är att gemenskapen fick behörighet i frågan först den 1 maj 1999 när Amsterdamfördraget trädde i kraft (artikel 63.3 b i EG-fördraget).

Vid mötet den 2728 maj 1999 diskuterade rådet hur unionens politik på området påverkas av Amsterdamfördraget och kom fram till att europeiska återtagandeavtal skulle vara värdefulla instrument för en aktiv återvändandepolitik, och att rådet vid lämpligt tillfälle borde bemyndiga kommissionen att förhandla fram sådana avtal med tredje land. Hållningen fick brett stöd vid Europeiska rådets möte i Tammerfors den 1516 oktober 1999. Då bekräftade unionens stats- och regeringschefer uttryckligen att Amsterdamfördraget givit gemenskapen befogenheter när det gäller återtagande. Europeiska rådet uppmanade rådet att sluta avtal om återtagande med relevanta länder eller grupper av länder utanför unionen. Kommissionen har flera gånger uttalat sitt stöd för arbetsmetoden, senast i meddelandet om en gemensam politik om olaglig invandring(2) och i den tidigare nämnda grönboken om återvändande.

Hittills har rådet enligt artikel 300 i EG-fördraget bemyndigat kommissionen att inleda förhandlingar om europeiska återtagandeavtal med Ryssland, Marocko, Pakistan, Sri Lanka (i september 2000), Folkrepubliken Kinas särskilda administrativa regioner Hongkong och Macau (i april 2001) och Ukraina (i juni 2002). Kommissionen har hittills framgångsrikt avslutat förhandlingarna med Hongkong och Sri Lanka, och den slutgiltiga texten paraferades den 22 november 2001 respektive den 30 maj 2002. Rådet lär inom kort bemyndiga kommissionen att underteckna avtalet med Hongkong, som idag ser ut att bli det första avtal om återtagande som gemenskapen ingår.

Vid mötet i Laeken den 1415 december 2001 underströk Europeiska rådet att Europaavtal om återtagande borde ingås med ytterligare tredje länder. Vid rådets möte den 25 april 2002 fastställdes att Albanien, Algeriet, Kina och Turkiet skulle prioriteras. Europeiska rådet bekräftade detta vid mötet i Sevilla den 2122 juni 2002 och sade i punkt 30 i slutsatserna uttryckligen att ingåendet av de återtagandeavtal som för närvarande är föremål för förhandlingar bör påskyndas och nya direktiv godkännas för förhandlingar om återtagandeavtal med ytterligare länder. Kommissionen kommer därför inom kort att föreslå rådet förhandlingsdirektiv för Albanien, Algeriet, Kina och Turkiet.

(1) KOM(2002) 175 slutlig.

(2) KOM(2001) 672 slutlig.