SKRIFTLIG FRÅGA E-3513/01

från Joachim Wuermeling (PPE-DE) till kommissionen

(8 januari 2002)

Ämne: Införandet av euron och lönekostnadsutvecklingen i kandidatländerna

Uttryckt i köpkraftspariteter ligger bruttonationalprodukten per capita i kandidatländerna, exempelvis i fallet Tjeckien, på ungefär 60 procent av genomsnittet för EU. Uttryckt i valutaparitet uppgår emellertid den genomsnittliga lönen där till endast 15 procent av värdet för en genomsnittslön inom gemenskapen. Anledningen till denna skillnad är att euron har ett relativt högt värde utåt.

Kommer enligt erfarenheter från eurozonen och enligt vetenskapliga rön denna skillnad att minska efter det att euron införts i kandidatländerna och, om så är fallet, i vilken utsträckning?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(8 februari 2002)

Som påpekas i frågan är bruttonationalprodukten (BNP) per capita uttryckt i köpkraftsstandard mycket lägre i kandidatländerna än i de flesta medlemsstater. För samtliga 13 kandidatländer uppgick den 2000 till omkring 35 % av genomsnittet i gemenskapen, och varierar från nästan 89 % på Cypern till omkring 27 % i Rumänien. Idag är skillnaderna uttryckt i växelkurs i stället för köpkraftsstandard ännu större mellan kandidatländer och medlemsstater: 2000 uppgick kandidatländernas BNP per capita i genomsnitt till 16 % av medlemsstaternas. Dessa skillnader beror på skillnaden i prisnivå mellan länderna. I genomsnitt är prisnivån i kandidatländerna betydligt lägre än vad den är inom gemenskapen. En viss nominell inkomst i dessa länder har således en större köpkraft än inom gemenskapen. Kandidatländernas löner (förutom på Cypern, Malta och i Turkiet) uttryckt i nominella termer, uppgick 2000 i genomsnitt till omkring 16 % av gemenskapens. Således är dessa löners köpkraft i genomsnitt dubbelt så hög som inom gemenskapen.

Löneskillnaderna mellan dagens medlemsstater och framtida medlemsstater förväntas minska i den utsträckning kandidatländerna klarar att komma i kapp medlemsstaterna i sin ekonomiska utveckling, och mer specifikt i sin respektive arbetsproduktivitet. Denna process har redan påbörjats. Genomsnittslönen i de tio Central- och Östeuropeiska länderna ökade från omkring 12 % av genomsnittet i gemenskapen 1996 till nämnda 16 % 2000. Erfarenhet och undersökningar av upphämtningsprocesser i fråga om ekonomisk utveckling visar dock att denna process kan ta långt mer än ett decennium för de kandidatländer som i dagsläget ligger långt under genomsnittet i gemenskapen.

Det bör påpekas att inträdet i gemenskapen inte automatiskt medför ett införande av euron i det berörda landet. De nya medlemsstaterna blir medlemmar med undantag för antagandet av euron. Först när de uppfyller villkoren enligt fördraget kan de nya medlemsstaterna ansluta sig till euron.

Fastställandet av växelkursen vid inträdet i växelkursmekanismen (EMS) II som är en förutsättning för att uppfylla konvergenskriterierna och följaktligen fastställandet av omräkningskursen till euro, är en multilateral process. Den omfattar alla deltagande medlemsstater, kommissionen och Europeiska centralbanken. Dessa kurser får inte rubba den ekonomiska jämnvikten och skall ligga nära marknadskurserna. Införandet av euron skall således inte påverka de relativa lönerna. Detta bekräftas också av tidigare erfarenheter av införandet av euron i medlemsstaterna.

Kravet på att uppnå makroekonomisk stabilitet och genomföra strukturella reformer före införandet av euron, samt införandet av euron i sig, kommer att öka de berörda ekonomiernas effektivitet och skynda på upphämtningsprocessen. Detta kommer på en inte alltför lång sikt att möjliggöra stigande reallöner i de framtida medlemsstaterna.