SKRIFTLIG FRÅGA E-1450/00

från Wolfgang Ilgenfritz (NI) till kommissionen

(10 maj 2000)

Ämne: Leasing av transportfordon på den europeiska inre marknaden

Det österrikiska åkeriföretaget Unitrans har genom att överta ett italienskt åkeri räddat detta från ekonomisk ruin.

Unitrans har på grund av den finansiella situation som dess italienska dotterföretag befinner sig i (företaget har eget kapital endast i mycket begränsad utsträckning) hyrt ut sina egna österrikiska fordon till dotterföretaget.

Nu förbjöds denna form av samarbete eftersom Unitrans saknar ett sådant intyg över att det är ägare till fordonen som utfärdas efter inskrivning i Italiens bilregister.

I detta register kan emellertid bara sådana fordonsägare inskrivas, vilkas firma har säte i Italien. Detta innebär att alla utländska leasingfirmor är uteslutna.

1. Känner kommissionen till det ovansagda?

2. Om så är fallet: vilka åtgärder tänker kommissionen vidta mot denna överträdelse av principen om fri rörlighet för varor och tjänster?

3. Om inte: hur motiverar kommissionen i så fall sin ståndpunkt?

Svar avgivet av Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(5 juni 2000)

Parlamentsledamoten har ställt frågan för att få veta i vilken utsträckning kommissionen skulle kunna handla i strid med italiensk lagstiftning, som kräver att ett österrikiskt leasingföretag skall ha sitt huvudkontor på italienskt territorium för att få inregistrera sina leasingfordon i denna medlemsstat. Företaget har för avsikt att träffa ett leasingavtal med ett italienskt företag, som det har inköpt.

Frågan bör undersökas under hänsynstagande till den fria rörligheten för tjänster (artiklarna 49 ff (f. d. artikel 59) i EG-fördraget), men ej till den fria rörligheten för varor (artiklarna 28 ff (f. d. artikel 30) i EG-fördraget). Det tycks faktiskt i detta rättsfall, som om ett leasingavtal skulle bestå i att låta en användare, som i typfallet återlämnar fordonet när avtalet löper ut, förfoga över det fordon, som innehas av leasingföretaget. Domstolen har i detta hänseende i flera fall redan erkänt tillämpbarheten av artikel 49 i EG-fördraget(1).

När inregistreringen av ett fordon är underkastad villkoret att leasingföretaget har sitt huvudkontor på nationellt territorium frånhänds detta företag möjligheten att erbjuda sina tjänster i en annan medlemsstat än den där huvudkontoret är beläget.

En sådan inskränkning skulle dock endast vara motiverad om den nationella åtgärden skulle falla under en uttrycklig upphävande bestämmelse i gemenskapsrätten såsom artikel 46 (f. d. artikel 56) i EG-fördraget eller skulle vara grundad på ett oavvisligt skäl av allmänt intresse inom ramen för proportionalitetsprincipen. Villkoren för en inregistrering skall följaktligen bedömas med hänsyn till trafiksäkerheten men även till erläggandet av inregistreringsavgifterna.

När det gäller alla dessa frågor är domstolen för närvarande anmodad att uttala sig om ett förhandsavgörande i Wiens handelsrätt av den 10 november 1999 (ärende Cura Anlagen, C451/99) rörande tolkningen av artikel 49 i EG-fördraget. Ärendet rör samma slags hinder som möter ett tyskt leasingföretag som önskar erbjuda sina leasingtjänster i Österrike. Mot bakgrund av domstolens dom, som troligen ej kommer att avkunnas före år 2001, kommer kommissionen att vara bereddd att ta tillfället i akt till förnyad behandling av initiativ rörande detta problem.

(1) Ärendena Aro Lease, C-190/95, dom av den 17 juli 1997; Lease Plan, C 390/96, dom av den 7 maj 1998;.