ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1834/98

från Caroline Jackson (PPE) till kommissionen

(12 juni 1998)

Angående: Användningen av djur som inte uppfötts för ändamålet vid forskning i Belgien

Kan kommissionen besvara följande frågor om tillämpningen av bestämmelserna i direktiv 86/609/EEG(1) i Belgien?

1. Det förefaller som om utnyttjandet av sådana djur som inte uppfötts för ändamålet vid forskning är allmän praxis i Belgien. I direktiv 86/609/EEG (artiklarna 19.4 och 21) anges tydligt att sådan användning skall utgöra undantag snarare än regel. Anser kommissionen att direktivet tillämpas på ett korrekt sätt i Belgien?

2. Har Belgien underrättat kommissionen om varifrån de hundar och katter som för närvarande används vid forskning i Belgien härstammar?

3. Enligt British Union for the Abolition of Vivisection (Brittiska unionen för avskaffande av vivisektion) håller de belgiska laboratorierna djur i mycket bristfälliga förhållanden. Har den belgiska regeringen företett bevis för Europeiska kommissionen att förhållandena nu har förbättrats och att de motsvarar kraven i direktivet?

4. Trots att kommissionen nu har undersökt klagomål nr 97/3479 verkar det som om inga mer omfattande åtgärder har vidtagits mot de belgiska laboratorierna, som var orsaken till klagomålet. Anser kommissionen att de åtgärder som vidtagits har varit tillräckliga?

(1) EGT L 358, 18.12.1986, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0734/98

från Paul Lannoye (V) till kommissionen

(2 mars 1998)

Ämne: Förbud mot att utfärda intyg om s.k. ekologiskt jordbruk i departementen Aude och Pyrénées Orientales i Frankrike

Sedan 1994 har en rad bestämmelser, som införts i Frankrike av jordbruksministeriet och vissa regionala myndigheter, tvingat vinodlarna, särskilt i departementen Aude och Pyrénées Orientales, att på alla vinodlingar vidta åtgärder för att förhindra vinplantssjukdomen flavescence dorée (gulfärgning) genom att använda syntetiska kemiska insektsbekämpningsmedel. Denna skyldighet gäller också vinodlare med ekologisk produktion.

Vissa ekologiskt inriktade vinodlare har vägrat att vidta sådana förebyggande åtgärder, eftersom de inte har någon flavescence dorée på sina odlingar.

På grund av denna vägran har jordbruksministeriet beslutat att förbjuda kontrollorganisationen Ecocert att utfärda intyg om ekologiskt jordbruk till vinodlare för sådana vinodlingar, även om dessa vinodlingar enligt de slutsatser som Ecocert dragit helt följer bestämmelserna i förordning 2092/91/EEG (1) om ekologisk produktion. Dessa vinodlare har helt måst ge upp sina ekologiska produktionsmetoder.

Att ta bort benämningen "ekologiskt jordbruk" verkar helt stå i strid med bestämmelserna i artiklarna 9.2 och 12 i förordning 2092/91/EEG.

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att hädanefter vidta för att dessa vinodlare skall kunna återfå intyg om ekologiskt jordbruk?

Svar avgivet av Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 april 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.

(1) EGT L 198, 22.7.1991, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1741/98

från Mary Banotti (PPE) till kommissionen

(5 juni 1998)

Angående: Direktiv 91/439/EEG om körkort

I direktiv 91/439/EEG(1) om körkort anges att hänsyn skall tas till hur allvarlig en persons epilepsi är när frågan om utfärdande eller förnyelse av körkort behandlas. Direktivet anger som riktlinje att inget epileptiskt anfall skall ha förekommit under de senaste två åren.

Kan kommissionen förklara varför en period på två år anges?

Känner kommissionen till att det i Förenade kungariket anges en period på endast ett år för utfärdande eller förnyelse av ett körkort?

Om detta är fallet, känner kommissionen till den utveckling inom medicinen som gjort att en period på tolv månader har kunnat föras in i Förenade kungarikets lagstiftning?

Tvåårsperioden i direktivet förefaller endast vara en rekommendation. Skulle inte denna kunna ändras i överensstämmelse med de riktlinjer som används i Förenade kungariket?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(15 juli 1998)

Bestämmelserna om utfärdande och förnyelse av körkort för personer med epilepsi ingår i bilaga III, punkt 12 till rådets direktiv 91/439/EEG om körkort(2).

I punkt 12.2 fastställs att körkort för grupp 2 (lastbilar och bussar) inte får utfärdas för eller förnyas "för sökande eller förare som har eller kan få epileptiska anfall eller andra plötsliga störningar av medvetandetillståndet." Däremot får körkort för grupp 1 (motorcyklar och personbilar) utfärdas, förutsatt att en rad villkor uppfylls. Ett sådant villkor är sjukdomsförloppet (punkt 12.1).

När kommissionen utvecklade sitt förslag stödde den sig på råd från medicinska sakkunniga. Med tanke på de många olika typerna av epilepsi ansåg de sakkunniga som debatterade villkoren i slutet av 1980 - talet att man inte borde fastställa någon exakt anfallsfri period. Därför är direktivet inte bindande på denna punkt: "till exempel inget anfall de senaste två åren".

Den 23 mars 1998 diskuterades samma fråga av den kommitté för körkort som inrättats genom direktiv 97/26/EG av den 2 juni 1997(3) (ändring av direktiv 91/439/EEG). Man försökte då harmonisera den anfallsfria perioden. De anfallsfria perioder som fastställts i medlemsstaterna varierar i allmänhet mellan 6 månader och 2 år, men kan uppgå till 5 år för vissa typer av epilepsi.

Det är därför uppenbart att skälen för att inte närmare fastställa en viss period är oförändrade.

(1) EGT L 237, 24.8.1991, s. 1.

(2) EGT L 237, 24.8.1991, s. 1.

(3) EGT L 150, 7.6.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1653/98

från Guido Podestà (PPE) till kommissionen

(29 maj 1998)

Angående: Ny italiensk lagstiftning om tillstånd för försäljningsställen med en yta på över 2 000 m2 - övergångsregler - konkurrensregler samt fri rörlighet på den inre marknaden

Genom ett lagförslag av den 16 januari 1998 har den italienska regeringen ändrat handelsbestämmelserna, vilket får konsekvenser för detaljhandeln och storskaliga distributörer. Övergångsreglerna (artikel 25.3 och 25.4) föreskriver i första hand tre olika system att tillämpa på ansökningar om tillstånd för försäljningsställen med en yta på över 2 000 m2. Det skall fattas beslut inom 180 dagar om de ansökningar som har lämnats in till den kommunala myndigheten före den 16 januari 1998 och som redan "har vidarebefordrats till den regionala regeringen". Övriga ansökningar samt ansökningar som lämnats in efter detta datum kommer att förklaras annullerade.

De nya bestämmelserna medför olika typer av uppenbar och oberättigad diskriminering mellan dem som har lyckats få sina ansökningar "vidarebefordrade" inom förfallotiden och dem som inte har haft samma tur, utan att någon som helst hänsyn har tagits till att handlandet har skett i god tro.

Anser kommissionen att dessa bestämmelser är förenliga med konkurrensreglerna?

Anser kommissionen att dessa bestämmelser är förenliga med reglerna för den inre marknaden?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(20 juli 1998)

Genom förordningen av den 18 januari 1998 har det införts en ny ordning för licenser för att öppna butiker i Italien. Den nya lagstiftningen ersätter således den italienska lagen nr 426 av den 11 juni 1971. Den lagen har varit föremål för en dom av EG-domstolen av den 17 oktober 1995 i målen om förhandsavgörande "Dip/Lidl" (C-140/94, C-141/94 och C-142/94). Vid det tillfället tillbakavisade domstolen att reglerna om konkurrens och om den inre marknaden var tillämpliga på den italienska lagstiftningen.

Den nya förordningen, genom vilken det införs en mera liberal ordning för att öppna butiker i förhållande till den gamla lagstiftningen, innehåller inte några nya inslag som föranleder någon ändring av den analys av gemenskapsrätten som domstolen gjorde i den ovannämnda domen. Det faktum att vissa förfrågningar om att öppna butiker måste förnyas är alltså en fråga som omfattas av den berörda medlemsstatens interna regler.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1649/98

från Anna Karamanou (PSE) till kommissionen

(29 maj 1998)

Angående: Stress i arbetslivet och dess följder

Enligt en färsk undersökning, utförd av Europeiska fonden för förbättring av arbets-och levnadsvillkor och genomförd i EU:s 15 medlemsstater, lider flera än en av tre européer av stress framkallad av deras arbete. Resultaten av undersökningen visar att det här är ett tilltagande fenomen som med stor frekvens drabbar de europeiska arbetstagarna. 9-12 procent av männen och 9-11 procent av kvinnorna i EU är under största delen av sin dagliga arbetstid utsatta för stress i hög grad, vilket påverkar både deras hälsa och skapandeförmåga på ett allvarligt sätt.

Jag vill fråga Europeiska kommissionen på vilket sätt den ämnar tackla detta och vilka åtgärder den tänker vidta för att bemöta det här problemet?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(13 juli 1998)

En av prioriteringarna i kommissionens arbetsprogram för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen 1996-2000 var att analysera vilka insatser som krävs på gemenskapsnivå när det gäller att förebygga stress i arbetet. Detta beslut grundar sig till en del på en studie som gjordes för kommissionen 1994 och som handlar om hur en effektiv vägledning om stress i arbetet skall utformas.

Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor har undersökt frågan och rekommendationerna i dess rapport blir en värdefull grund för kommissionens kommande verksamhet. Kommissionen har för avsikt att under 1998, tillsammans med Europeiska arbetsmiljöbyrån och Europeiska stiftelsen för förbättring av levnads- och arbetsvillkor, arbeta vidare med Rådgivande kommitténs rapport.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1727/98

från Joaquín Sisó Cruellas (PPE) till kommissionen

(5 juni 1998)

Angående: Ökning av den vietnamesiska exporten av skor till EU

I oktober 1997 införde Europeiska gemenskapen definitiva antidumpningsbestämmelser på import av textilskor från Kina och i februari 1988 på import av skor i läder och syntetmaterial. Kommissionens bedrägeribekämpningsenhet genomför för närvarande en undersökning i Vietnam för att ta reda på om ökningen av den vietnamesiska exporten av skor till EU eventuellt beror på att antidumpningsbestämmelserna kringgås.

Kan kommissionen redogöra för vad de första resultaten av denna undersökning utvisar?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(1 juli 1998)

Kommissionen undersöker i nära samarbete med medlemsstaternas och Vietnams myndigheter importen till gemenskapen av skor som uppges vara av vietnamesiskt ursprung och som åtföljs av ursprungsintyg (blankett A i allmänna preferenssystemet) som uppges vara utställda i Vietnam.

Utredningarna pågår och det är därför inte möjligt att nu fastslå huruvida vissa leveranser av skor från Kina falskeligen angivits vara av annat ursprung, t.ex. från Vietnam, för att undgå antidumpningsavgifterna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1673/98

från Angela Billingham (PSE) till kommissionen

(18 maj 1998)

Angående: Kodkort för satellitmottagning

En av mina väljare har förvägrats ett kodkort för satellitmottagning av det Sverigebaserade bolaget Viasat med motiveringen att han är bosatt utanför Skandinavien och att bolaget endast har rätt att sända inom detta område.

Kan Europeiska kommissionen utreda om detta utgör ett brott mot fördraget genom att den fria rörligheten för tjänster hindras?

Kan Europeiska kommissionen utreda om detta är ett fall av snedvriden konkurrens, dvs. om bolaget Viasat har ingått avtal som grundar sig på uteslutande rättigheter i vissa geografiska områden med andra leverantörer av televisions- och filmtjänster?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(15 juni 1998)

Kommissionen är medveten om att mottagningen av vissa satellit-tv-tjänster inom hela gemenskapen är begränsad av skäl som har att göra med avtal mellan tv-bolag och leverantörer av innehåll. Den håller för närvarande på att granska några av dessa ärenden mot bakgrund av gemenskapslagstiftningen och mer generellt i en särskild studie.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1872/98

från Mair Morgan (PSE) till kommissionen

(8 juni 1998)

Angående: Europeiska kommissionens representationskontor i regionerna

Kan kommissionen redogöra för vilken roll Europeiska kommissionens representationskontor i regionerna har. Ingår det i deras ansvarsområde att informera, förutom att samla in information?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(1 juli 1998)

Rollen för kommissionens representationskontor har beskrivits i ett meddelande om press- och informationskontorens roll(1) och senare i en lägesrapport(2) och i ett dokument om informations- och kommunikationsstrategi(3).

Representationskontoren fortsätter att ha det övergripande ansvaret för att informera alla delar av befolkningen i sina respektive medlemsstater, men överlåter allt mer uppgiften att informera allmänheten till partnerorganisationer och mellanhänder som arbetar under representationskontorens överinseende. Partnerorganisationerna och mellanhänderna står i nära kontakt med medborgarnas behov och kan tillhandahålla informationstjänster som är anpassade för användarna regionalt och lokalt. Detta gör att representationskontoren kan koncentrera sig på att tillhandahålla mer specifik information till opinionsförmedlare, till exempel politiker och media, och att rapportera till Bryssel om händelser i medlemsstaterna som är av intresse för kommissionen.

Denna politik gäller såväl för huvudrepresentationerna som för kontoren i regionerna. Därför är svaret på den andra frågan ja.

(1) SEK(89) 662.

(2) SEK(90) 1646.

(3) SEK(94) 80.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1282/98

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(29 april 1998)

Angående: Radioaktivt avfall i floden Nestos

Enligt bulgariska forskningscentraler har man i vattnet i den bulgariska delen av floden Nestos, i områden där man tidigare brutit uran, uppmätt koncentrationer av uran och radium som varit 2,5 gånger högre än de tillåtna värdena.

Jag vill fråga kommissionen om följande:

1. Vilka uppgifter om avfallsdeponeringen i området kan kommissionen skaffa fram från bulgariskt håll?

2. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att eliminera de risker som inte bara Bulgarien utan också Grekland, som floden också rinner genom, utsätts för?

3. Kan kommissionen skaffa fram uppgifter om var det avfall från reaktorerna i Bulgarien, som tidigare skickades till Ryssland, nu lagras?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(10 juli 1998)

Phare-projektet för återställande åtgärder i samband med uranbrytning i länderna i Central- och Östeuropa (Remediation Concepts for the Uranium Mining Operations in CEECs) syftar till inrättandet av en databas för alla berörda länder, inbegripet Bulgarien, samt till genomförandet av lämpliga pilotprojekt för återställande i samband med uranbrytning. Fram till sommaren 1997 hade man inom ramen för projektet samlat data om alla "uranrisker" i dessa länder. Därigenom är de miljöproblem som har att göra med 450 deponier av avfallssten och -malm som uppstått genom uranbrytningen i Bulgarien väl kända, men tyvärr långt ifrån lösta. Kommissionen kan för närvarande inte göra mycket för att åtgärda föroreningen av floden Nestos, utöver att göra de bulgariska myndigheterna uppmärksamma på problemet.

Transporterna av förbrukat bränsle till f.d. Sovjetunionen avbröts unilateralt av ryssarna år 1989. För närvarande diskuteras kontraktsvillkoren för upparbetning av bränsle. Nyligen undertecknades dock ett internationellt fyrpartsavtal med Ryssland, Ukraina och Moldova beträffande återtransport av använt bränsle från VVER-440 från Kozloduy till Ryssland. Det högaktiva avfall som uppstår vid upparbetningen av avfallet i Ryssland skall senare återföras till Bulgarien. Använt bränsle från VVER-1000 kommer att behållas i Bulgarien. Bassängerna för använt bränsle vid Kozloduys kärnkraftsanläggning är nästan fulla, men använt bränsle lagras nu i anläggningens AFR-anläggningar (AFR = Away From Reactor) för mellanlagring i vatten. Denna anläggnings kapacitet bör minst räcka för lagring av det använda bränsle som uppstår under de kommande fem åren. En ny anläggning för torrlagring kan komma att byggas vid anläggningen efter år 2000, så snart ytterligare omstuvningar har genomförts i de befintliga lagringsbassängerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1185/98

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(29 april 1998)

Angående: Lagstiftning om tillverkaransvar (förpackningsavfall)

Är kommissionen medveten om de svårigheter som är förenade med tillämpningen av direktivet om förpackningar och förpackningsavfall i Förenade kungariket på grund av kriterierna för registrering av godkända återvinningsföretag, som är behöriga att utfärda intyg för återvinning av förpackningsavfall?

Anser kommissionen att det är riktigt att privata företag som återvinner pappersavfall inte kan få detta tillstånd?

Är inte detta en begränsning av handeln som inte är förenlig med bestämmelserna i direktivet?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(15 juni 1998)

Kommissionen är medveten om de svårigheter som finns i samband med genomförandet av rådets direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall(1) i Förenade kungariket vad gäller registreringen av godkända återvinningsföretag.

Kommissionen håller för närvarande på att undersöka om Förenade kungarikets genomförandeåtgärder överensstämmer med direktivet. Som ett led i denna undersökning kommer följderna av Förenade kungarikets genomförande av direktiv 94/62/EG för den inre marknaden att beaktas.

Parlamentsledamoten kan skicka ytterligare upplysningar vad gäller detta ärende direkt till kommissionen, så att dessa kan beaktas i undersökningen.

(1) EGT L 365, 31.12.1994, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1766/98

från Paul Rübig (PPE) till kommissionen

(5 juni 1998)

Angående: En mera attraktiv utformning av Rhen-Main-Donau-kanalen

I den grönbok som behandlar dessa frågor anger kommissionen ramvillkoren för den framtida transportpolitiken. I samband härmed kan man konstatera att sjötransporter i motsats till mera konventionella transportmedel uppvisar lägre kostnader, färre olycksfall samt påtagligt lägre utsläpp av skadliga ämnen.

1992 invigdes Rhen-Main-Donau-kanalen vilket innebar att ett mer än 10 000 km långt transportnät för sjötransporter öppnades i Västeuropa. Godstransporterna på Donau har glädjande nog ökat kraftigt sedan dess.

Trots detta är det viktigt att, särskilt med hänsyn till EU:s utvidgning, göra just Donau till en ännu viktigare tillgång för europeisk handel och att säkerställa dess funktion som en naturlig, billig och ekologisk transportled.

Framförallt krävs att sträckan med lågvatten mellan Straubing och Villshofen ges en farled med ett minsta djup på 2,5 meter. Dessutom måste buffertlagerbyggnader främjas särskilt, så att industrin även under perioder med lågvatten kan ges en kontinuerlig försörjning med varor och råvaror.

På vilket sätt avser kommissionen att ge sitt stöd åt dessa idéer?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(10 juli 1998)

Kommissionen är medveten om att inlandssjöfarten på Rhen-Main-Donau-kanalen fortfarande sinkas av en rad flaskhalsar, i synnerhet på floden Donau.

För att lösa detta problem har den 69 km långa sträckan mellan Straubing och Vilshofen tagits med som projekt av gemensamt intresse i gemenskapens riktlinjer för utveckling av det transeuropeiska transportnätet(1). Dessa riktlinjer utgör en allmän ram som skall uppmuntra berörda medlemsstater att genomföra de projekt som omfattas av nätet.

Den tyska federala regeringen och den bayerska delstatsregeringen kom 1996 överens om att skjuta upp besluten om utbyggnad av sträckan mellan Straubing och Vilshofen till år 2000, men att under tiden genomföra ytterligare ekonomiska och ekologiska undersökningar.

Hittills har de nationella myndigheter som har ansvar för projektet inte inkommit med någon ansökan om stöd. Kommissionen vore beredd att överväga en motiverad begäran om stöd så snart de nödvändiga undersökningarna genomförts.

(1) Beslut nr 1692/96/EG, EGT L 228, 9.9.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1674/98

från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen

(29 maj 1998)

Angående: De utländska studerandenas ställning vid universitetet i Tartu

Vid universitetet i Tartu, Estland, har det uppstått en tvist mellan de utländska studerandena, som i huvudsak är finländare, och skolan till följd av att terminsavgifterna stigit och att terminsavgifterna är olika höga för de utländska och de estländska studerandena. Tvisten om de utländska studerandenas högre terminsavgifter har till och med behandlats i tingsrätten.

Vad anser kommissionen om de åtgärder som kandidatlandet Estland vidtagit, vilket innebär att terminsavgifterna är högre för utländska än för estniska studeranden med tanke på att Estland i framtiden kommer att vara medlem av unionen?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar

(16 juli 1998)

Estland, som är ett av kandidatländerna för anslutning och som deltar i förhandlingarna om anslutning, kommer att anpassa sin lagstiftning till gemenskapsrätten inom ramen för strategin inför anslutningen. Detta gäller bl.a. undervisning på högskolenivå och principen om icke-diskriminering av medborgare från olika medlemsstater när det gäller utbildningsmöjligheter. Denna princip har förklarats för den estniska delegationen vid ett inledande möte för kritisk granskning av gemenskapsrätten. Detta ägde rum i Bryssel i maj. Estland måste alltså så fort som möjligt vidta de rättsliga åtgärder som krävs för att efterleva denna princip. Kommissionen kommer att övervaka att den estniska regeringen upprättar en exakt plan för faserna i det juridiska förfarande som är nödvändigt för att denna grundläggande princip skall införlivas i den estniska lagen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1241/98

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(9 april 1998)

Ämne: Bevarande av kulturarvet i Europa

Det har förekommit rapporter om (The European, 30.3.1998) att en stridsgren som på engelska kallas "No Holds Barred" och där allt nästan är tillåtet håller på att komma till Europa. Striderna är förbjudna i mer än 40 amerikanska delstater, men håller nu på att få fotfäste i Europa. I Europa har de naturligtvis haft framgång i före detta Sovjetunionen, men också i länder som Sverige, Finland och Nederländerna.

I det här fallet är det inte fråga om en sport. Det är fråga om att såra, och till och med döda, sin motståndare. Det är en ociviliserad, brutal och omänsklig verksamhet som förstör det europeiska kulturarvet.

Vad ämnar kommissionen göra för att förhindra att vår kultur förstörs?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(8 maj 1998)

Kommissionen har genom tidningarna också fått kännedom om denna nya form av kampsport.

Med förbehåll för de åtgärder som kan vidtas inom ramen för det rättsliga samarbetet enligt avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen (samarbete i rättsliga och inrikes frågor) är det lokala och nationella myndigheters befogenhet och ansvar att ge tillstånd till denna typ av "tävlingar". Det är således rådets sak att inom ramen för samarbetet enligt avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen ta itu med de problem som denna kampsport medför.

Man kan tänka sig att personer som utövar denna kampsport kan betraktas som "arbetstagare" i arbetsrättslig mening. I så fall skulle rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet(1) och rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet(2) eventuellt kunna äga tillämpning.

Kommissionen delar emellertid parlamentsledamotens åsikt. Den s.k. "no holds barred" ("alla grepp är tillåtna") hör inte hemma i Europas kulturella och idrottsliga tradition. Den är i stället ett skolexempel på de hot som idrott och television utsätts för när profitintresset får styra.

(1) EGT L 183, 29.6.1989., svensk specialutgåva område 5, volym 4, s. 146.

(2) EGT L 216, 20.8.1994., svensk specialutgåva område 5, volym 6, s. 138.