ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0443/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(4 mars 1999)

Angående: Fiskeriavtal och samarbetsförbindelser mellan EU och Marocko

Snart kommer det gällande fiskeriavtalet mellan EU och Marocko att löpa ut. Detta avtal är viktigt för gemenskapens fiskerisektor och har stor betydelse för sysselsättningen. Följande fråga ställs mot bakgrund av detta och gäller de bilaterala samarbetsförbindelser inom ramen för vilka det nya fiskeriavtalet skall förhandlas fram.

Kan kommissionen ge exakta upplysningar om den nuvarande situationen och framtidsutsikterna för samarbetsförbindelserna mellan EU och Marocko, de förmåner som denna stat beviljas och det stöd den mottar från EU?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(1 april 1999)

Avtalet mellan gemenskapen och Marocko om samarbete på området för havsfiske gäller från och med den 1 december 1995 och fyra år framåt. Det löper med andra ord ut den 30 november 1999.

Genom detta avtal erhåller gemenskapen fiskemöjligheter i marockanska vatten i utbyte mot en ekonomisk motprestation på totalt 500 miljoner euro för de fyra åren. Motprestationen fördelas på ekonomisk ersättning (355 miljoner euro), fiskerisamarbete (121 miljoner euro), stöd till fiskeriforskning (16 miljoner euro) och sjöfartsutbildning (8 miljoner euro).

I enlighet med avtalet överför gemenskapen 126 miljoner euro till Marocko under perioden 1 december 1998-30 november 1999 (ekonomisk ersättning 80 miljoner euro, fiskerisamarbete 40 miljoner euro, stöd till fiskeriforskning 4 miljoner euro och sjöfartsutbildning 2 miljoner euro). Dessutom betalar de redare som har rätt att fiska inom ramen för avtalet avgifter, vars nivå fastställs i förhållande till målarternas ekonomiska värde och storleken på redarnas fartyg.

Gemenskapen och Marocko undertecknade den 26 februari 1996 ett Europa-medelhavsassocieringsavtal.

På handelsområdet accepterar gemenskapen att industriprodukter med ursprung i Marocko importeras utan tull eller avgifter med motsvarande verkan och utan importrestriktioner eller åtgärder med motsvarande verkan. För övrigt kan många marockanska jordbruksprodukter, t.ex. fiskeriprodukter, importeras till gemenskapen tullfritt eller till nedsatt tull.

På området för ekonomiskt samarbete omfattas Marocko av Medaprogrammet, som främjar Marockos integration i det ekonomiska Europa-medelhavsområdet genom stöd till ekonomisk övergång och som möjliggör en harmonisk utveckling av landet genom att bidraga till en ökad samhällsekonomisk jämvikt. I samband med detta har 454 miljoner euro avsatts som budgetmedel till Marocko mellan 1996 och 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0013/99

från María Izquierdo Rojo (PSE) till kommissionen

(12 januari 1999)

Angående: Vilseledande uppgifter i Europeiska gemenskapernas offentliggörande av pilotprojekten för stadsutveckling

I Europeiska gemenskapernas offentliggörande av andra etappen av pilotprojekten för stadsutveckling, som finansieras med stöd av artikel 10 i ERUF-förordningen, illustreras det projekt som rör området Granada-Albayzín (Spanien) med ett foto (s. 31). Fotot visar ett lokalt hantverksföretag som varken har erhållit eller ansökt om ekonomiskt bidrag från detta stadsutvecklingsprojekt.

Bilden och bildtexten ger intrycket av att företaget är kopplat till detta EU-projekt, något som förnekas av ägaren. Vad kommer kommissionen att göra för att rätta till de här vilseledande uppgifterna? Vet kommissionen om detta har lett till andra felaktigheter?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(8 mars 1999)

Publikationen "Article 10 European Regional Development Fund, Urban Pilot Projects Phase II, 1997-99 Project Descriptions"(1) har utarbetats för att ge en översikt av de 26 pilotprojekt för stadsutveckling som valts ut 1997. Den skall ges ut på alla officiella EU-språk och syftet är att informera allmänheten om de innovativa åtgärder som genomförs i europeiska städer med stöd från EU.

Vid utarbetningen och utgivningen av dokumentet hade pilotprojekten nyss startats, vilket gör att dokumentet i högre grad behandlar syften och föreslagna åtgärder än resultatet av projekten. Alla illustrationer har tillhandahållits av projektledarna för att visa vilken typ av aktiviteter som skulle genomföras. Projektledarna har då också bekräftat att bilderna är avsedda att ge allmänna exempel på det konsthantverk som utförs i området, vilket också framgår av rubriken "Local crafts: the production of Granada's traditional ceramics" (Lokalt konsthantverk: Granadas traditionella keramiktillverkning), och inte skall utgöra explicita hänvisningar till en särskild verksamhet. Kommissionen anser att dokumentet är vägledande och inte vilseledande.

Förutom denna allmänna publikation med projektbeskrivningar, offentliggör kommissionen också årliga rapporter om pilotprojekt som innehåller mer information om hur projekten utvecklar sig och vilka lärdomar och nya idéer som programmet som helhet ger.

(1) ISBN: 92-828-3940-0.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0504/99

från Ursula Stenzel (PPE) till kommissionen

(8 mars 1999)

Angående: Leonardo da Vinci-programmet

Kommissionen har inte förlängt kontraktet med företaget Agenor, som fungerat som konsultbyrå för tekniskt stöd till Leonardo da Vinci-programmet.

1. Kan kommissionen meddela varför man ihärdigt tillbakavisat samtliga beskyllningar och eventuellt ifrågasättande när det gällt förvaltningen av Leonardo da Vinci-programmet?

2. Kan kommissionen förklara hur man kommit fram till att oegentligheterna i förvaltningen av Leonardo da Vinci-programmet saknar straffrättslig relevans, medan Enheten för samordning av åtgärderna i kampen mot bedrägeri (UCLAF) konstaterat att gemenskapens intressen allvarligt skadats?

3. Hur ställer sig kommissionen till att intrycket uppstått att kommissionen å sin sida inte i tillräcklig utsträckning och tillräckligt noggrant kontrollerat Agenor, konsultbyrån för tekniskt stöd till Leonardo da Vinci-programmet?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

1. Kontoret för tekniskt stöd (BAT) till Leonardo har varit föremål för årliga revisioner av det beställande generaldirektoratet, vilket har lett till att de kostnader som inte har ansetts bidragsberättigande inte har återbetalats. Den har även varit föremål för en revision av kommissionens finanskontroll, efter vilken man rekommenderade att kontraktet med företaget Agenor inte skulle förnyas utan en radikal och total ändring och förbättring av BAT:s ledning (inklusive utbyte av direktören). Under tiden hade kontraktet med företaget endast förlängts, med tillägg av förstärkta klausuler, med två på varandra följande perioder på fyra månader. Den sista löper ut den 31 januari 1999. Vid dessa revisioner har inte själva programmet ifrågasatts utan huvudsakligen det interna arbetssättet på det kontor som biträdde kommissionen.

2. Slutförandet av revisionsrapporten från kommissionens finanskontroll med svaren från det beställande generaldirektoratet kom i december 1998. Kommissionen har inte dragit samma slutsats som parlamentsledamoten. Den vände sig till de rättsliga myndigheterna den 10 februari 1999 (domstolen i Bryssel) för att informera om fyra misstänkta fall som kan bli föremål för rättslig prövning (i två fall hade det beställande generaldirektoratet vägrat återbetalning efter egen revision).

3. Det beställande generaldirektoratet företog en revision efter vart och ett av de första två åren. Därefter återbetalades inte de kostnader som inte ansågs berättigande till företaget Agenor. På samma sätt gjordes en revision det tredje året. Till följd av dessa kontroller i efterhand hade kommissionen vid den första tillfälliga förlängningen av kontraktet förstärkt det med olika bestämmelser i kontraktet med Agenor. Slutligen förnyade den inte kontraktet för ett fjärde år och skulle inte ha förnyat det kontrakt som löper ut den 31 januari 1999 om inte en omorganisation av BAT hade ägt rum, som den hade begärt, hade gjort det möjligt att förvissa sig om att de brister som hade konstaterats inte skulle upprepas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0721/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Strukturfonderna

De regioner vars inkomstnivå per invånare är lägre än 75 procent av den genomsnittliga inkomstnivån för gemenskapens invånare klassificeras som mål 1-områden och är berättigade till omfattande gemenskapsstöd.

För att ta reda på om detta tröskelvärde har överskridits eller inte fastställer man i förslaget till rådets förordning (KOM(98) 131)(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna att man vid beräkningarna skall ta hänsyn till siffrorna för de tre senaste åren som Eurostat har information om.

För närvarande finns endast siffrorna för budgetåren 1994, 1995 och 1996 tillgängliga.

Vilka belgiska regioner kommer enligt kommissionen inte att klassificeras som mål 1-regioner under denna treårsperiod?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0523/99

från Jan Mulder (ELDR) till kommissionen

(8 mars 1999)

Angående: Intervju med generaldirektör Landaburu i tidningen Nederlandse Gemeente (den 18-25 december 1998) om medlemsstaternas nettobidrag

I tidningen Nederlandse Gemeente den 18-25 december 1998 fanns en intervju med generaldirektör Landaburu vid Europeiska kommissionens generaldirektorat för regionalpolitik och sammanhållning. Denne högt uppsatte EU-tjänsteman sägs i rubriken döma ut Nederländerna med orden "nettobetalarna är väldigt arroganta".

1. Instämmer Europeiska kommissionen i Landaburus uttalande, förutsatt att det är korrekt återgivet?

2. Anser kommissionen att en kommissionstjänsteman är rätt person att uttala sig om enskilda medlemsstaters hållning när det gäller deras bidrag till EU:s budget?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(27 april 1999)

1. De förslag som tillskrivs generaldirektören för Generaldirektoratet för regionalpolitik och sammanhållning härstammar från ett informellt möte med en grupp journalister från regionalpressen. Ämnet för mötet var förhandlingarna om Agenda 2000 och alla de låsningar som här kan konstateras. Inte vid något tillfälle var meningen att, som det påstås, nedvärdera några medlemsstater. Förvisso har dock nettobidragsgivarnas "ovillighet" förts på tal och deras motstånd mot "sammanhållningsländerna" i fråga om tolkningen av begreppet stabilisering.

2. Pressen bör beredas öppenhet och insyn och ges information, vilket i sin tur gynnar de europeiska medborgarna. Det är därför inte olämpligt att den informeras om hur diskussionerna mellan medlemsstaterna går, om hur hårda dessa ibland är eller om gemenskapsbudgetens inkomster och utgifter.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0976/99

från Georges Garot (PSE) till kommissionen

(7 april 1999)

Angående: Diskriminering till följd av illojal konkurrens mellan franska och spanska tomatodlare

Tomatodlare i sydvästra Frankrike (Marmande) har upplyst mig om att de diskrimineras till följd av illojal konkurrens från spanska tomatodlare i regionen Almería. Enligt resultaten av en studie som de utfört beror skillnaderna i självkostnaderna mellan de spanska och franska tomaterna i första hand på skillnader i arbetskraftskostnaderna som för sin del grundar sig på anställning av illegala invandrare som arbetar utan kontrakt. Under dessa förhållanden hotar produktionen av franska tomater att helt försvinna eftersom produktionen allt mer koncentreras till den Pyreneiska halvön där den främjas av strukturstöd från de offentliga myndigheterna (vatten, utökade växthusanläggningar m.m.) och från EU (strukturfonderna).

Känner kommissionen till dessa snedvridningar av konkurrensen som är en följd av genomförandet av den gemensamma marknaden och avsaknaden av en harmonisering av sociala bestämmelser inom unionen? Har kommissionen möjlighet att bättre kontrollera den illegala invandringen, bl.a. med stöd av de nya bestämmelserna i Amsterdamfördraget som snart skall träda i kraft? Kan kommissionen slutligen gottgöra de drabbade i form av ersättningar eller så att gemenskapsstöd inte tilldelas om det förekommer social eller skattemässig dumpning?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 april 1999)

Kommissionen har kontaktat parlamentsledamoten för att få tillgång till nämnda studie. Den är själva förutsättningen för att det skall gå att ta ställning till om den beskrivna situationen kan analyseras i termer av brott mot gemenskapslagstiftningen. Sedan studien överlämnats skall parlamentsledamoten snarast möjligt få svar i sakfrågan.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 341 , 29/11/1999 s. 0088



SKRIFTLIG FRÅGA E-0309/99 från David Bowe (PSE) till kommissionen (17 februari 1999) Angående: Radioaktivt avfall Anser kommissionen att medlemsstaterna bör komma överens om enhetliga mätningar och metoder avseende rapportering av upptäckter av herrelöst radioaktivt avfall i syfte att uppnå en klarare förståelse av problemets omfattning?
SKRIFTLIG FRÅGA E-0538/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Konservindustrin för fiske- och vattenbruksprodukter i Europeiska unionen

Under sammanträdesperioden i juni 1998 diskuterade och godkände Europaparlamentet betänkandet om konservindustrin för fiske- och vattenbruksprodukter i Europeiska unionen (A4-0137/98)(1). I slutsatserna till betänkandet förklarade Europaparlamentet att sardinindustrin är av stor ekonomisk betydelse för flera av gemenskapens regioner och noterade att denna sektor befinner sig i en krissituation, som kräver att man snarast vidtar följande skyddsåtgärder:

"Införande av en kompensationsersättning för sardiner avsedda för gemenskapens konservindustri och bibehållande av en balanserad stödsordning för lagerhållning för att undvika prisfluktuationer på marknaden till följd av de säsongsmässiga skillnaderna i utbudet av råvaror till konservindustrin. Detta stöd bör kunna utgå direkt till konservindustrierna om dessa kan intyga att de har betalat minimipriset för produktionen."

Kan kommissionen ange vilka åtgärder man vidtagit för att följa upp Europaparlamentets uppmaning i syfte att avhjälpa den allvarliga krisen inom sardinkonservsektorn?

(1) EGT C 210, 6.7.1998, s. 295.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0919/99

från Roberto Mezzaroma (PPE) till kommissionen

(8 april 1999)

Angående: Lag om herrelösa hundar

Kan kommissionen klargöra vilket stöd EU anslagit för att regionen Toscana skall kunna angripa problemet med herrelösa hundar och berätta vilka åtgärder EU tänker vidta för att komma till rätta med denna situation som rör tusentals hundar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

Gemenskapen har lagstiftning på området skydd av sällskapsdjur under transport, rådets direktiv 91/628/EEG av den 19 november 1991 om skydd av djur vid transport, och ändring av direktiv 90/425/EEG och 91/496/EEG(1), samt om användningen av hundar och katter i vetenskapliga experiment, rådets direktiv 86/609/EEG av den 24 november 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skydd av djur som används för försök och andra vetenskapliga ändamål(2).

Lagstiftning om herrelösa hundar och katter och tillämpningen av denna är fortfarande en fråga som ligger inom medlemsstaternas ansvarsområde.

I enlighet med ovan nämnda princip har kommissionen inte för avsikt att föreslå lagstiftning på detta område.

Kommissionen har inte inrättat några särskilda finansieringsprogram för kontroll av herrelösa hundar i regionen Toscana.

(1) EGT L 340, 11.12.1991.

(2) EGT L 358, 18.12.1986.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 182 , 28/06/1999 s. 0142



SKRIFTLIG FRÅGA E-0145/99 från Brigitte Langenhagen (PPE) till kommissionen (11 februari 1999) Angående: EU-bidrag till landsbygdskommunen Rotenburg/Niedersachsen Vilken typ av bidrag har landsbygdskommunen Rotenburg/Niedersachsen fått från Europeiska unionen under valperioden 1994-1999? Vilka belopp handlar det om och hur ser tilldelningen ut fördelat på bidragsområde?
SKRIFTLIG FRÅGA P-3622/98

från Ulf Holm (V) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Diskriminerande kontroll inom Schengenområdet

Nyligen sändes i svensk television ett program där två TV-reportrar med utländsk bakgrund reste genom EU för att testa den fria rörligheten för människor. Det visades sig att de utsattes för systematiska kontroller både vid gränserna och efter att de inträtt i landet det skulle vistas i. Allt visade sig ha sin grund i att de ursprungligen hade utomeuropeisk bakgrund. De utsattes för visuell diskriminering även om de är födda och är svenska medborgare. Människorrättsorganisationer inom hela Schengenområdet bekräftar denna diskriminering.

1. Är denna systematiska diskriminering av medborgare ett pris man enligt kommissionen får betala för Schengen?

2. Vad avser kommissionen göra för att förhindra den visuella diskrimineringen som följer av den gränslösa kontrollen inom Schengen?

3. Anser kommissionen att "utomeuropeiskt utseende" är tillräcklig grund för personkontroll inom Schengenområdet?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(14 januari 1999)

1. Nej.

2. Frågeställaren hänvisas till kommissionens svar på den skriftliga frågan P-2892/98 från Susan A. Waddington(1).

3. Nej.

(1) EGT C 118, 29.4.1999, s. 161.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3242/98

från Georg Jarzembowski (PPE) till kommissionen

(19 oktober 1998)

Angående: Passivitet från rådets sida i lagstiftningsförfarandet

Europeiska unionens råd är inte såsom Europaparlamentet bundet till tidsfrister när det utför sina uppgifter i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Inom ramen för lagstiftningsförfarandet och ifråga om andra beslut är det rådet som bedömer när tidpunkten för ett beslut skall infalla. Detta har i det förflutna gång på gång lett till att rådet inför omstridda och politiskt komplicerade frågor ofta avstått från att vidta åtgärder, trots att kommissionen lagt fram ett förslag i frågan och parlamentet utövat sin rätt till deltagande i enlighet med fördraget. I sådana fall av passivitet från rådets sida ger gemenskapslagstiftningen kommissionen endast rätt att ändra eller dra tillbaka sitt förslag (jfr. artikel 189a i EG-fördraget).

Mot denna bakgrund ställs kommissionen följande frågor:

1. I hur många fall har rådet under de senaste 10 åren, på grundval av ett förslag från kommissionen och efter att parlamentet deltagit i förfarandet, inte fattat beslut vare sig om godkännande eller om icke-godkännande?

2. Hur många handlingar om dylika fall är äldre än mandatperioden för den nuvarande kommissionen och hur många är äldre än 9 månader?

3. Inom vilka av EG:s politikområden ingår handlingar som faller under punkt 1?

4. Har kommissionen för avsikt att inför nästa regeringskonferens lägga fram ett förslag om att i fördraget införa bestämmelser som fastställer en frist för rådet att fatta ett avgörande om ett kommissionsförslag eller annat beslut?

5. Om svaret är nej, vilken åsikt har kommissionen om möjligheten att föreslå att en frist för rådets beslutsfattande - t.ex. 6 eller 9 månader - införs i EG-fördraget?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(20 november 1998)

Kommissionen har direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat skickat listor med detaljerade svar på de frågor som ställts.

1. Av de förslag som överlämnats till rådet sedan den 1 januari 1988 är det 280 som rådet, efter samråd med parlamentet, ännu inte har fattat beslut om.

2. Av dessa förslag överlämnades 68 före den 31 december 1994 och 205 före den 31 december 1997 (dvs. för över nio månader sedan).

3. När det gäller åtgärdsområdena hänvisas parlamentsledamoten till de nämnda listorna där förslagen är uppdelade på sektorer.

4. Nej.

5. Kommissionen har alltid försökt göra det möjligt för lagstiftaren att fatta beslut om förslagen så fort som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3394/98

från Marco Cellai (NI) till kommissionen

(17 november 1998)

Angående: Italiens försummelse av direktiv om förhållandet mellan antal brandmän och invånare

Italien är ur geologisk synvinkel ett område som till stor del anses ligga i riskzonen för jordbävningar. Skogsbränder, i synnerhet anlagda sådana, förstör årligen hundratals hektar skog och buskvegetation under dramatiska omständigheter. Varje år drabbas landet dessutom av förödande översvämningar som åtföljs av jordskred, ofta orsakade av skogsskövling och försumlighet. Många brandskyddssystem för offentliga inrättningar och kulturminnen (domkyrkan i Turin, Petruzelli-teatern och Fenice-teatern)är föråldrade.

Denna situation förvärras av bristen på samordning mellan brandförsvaret, som lyder under inrikesministeriet, och myndigheten för civilskydd, som lyder under premiärministern.

I Italien, som har en befolkning på 60 miljoner, finns slutligen 25 000 brandmän, vilket är betydligt färre än det antal som fastställts i gemenskapsdirektiven (en brandman per 1 000 invånare). Detta gör att ett komplett skydd av invånarna och deras mark inte kan säkerställas.

Kan kommissionen ange hur länge den kommer att acceptera Italiens försummelse på detta område? Har den inte för avsikt att uppmana den italienska regeringen att respektera de bestämmelser som finns så att skador, åtminstone delvis, kan undvikas och i synnerhet ålägga den att se till att antalet brandmän motsvarar det som fastställts i gemenskapsbestämmelserna?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(7 januari 1999)

På grundval av rådets beslut (98/22/EG) om att inrätta ett program för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten(1) stöder kommissionen åtgärder som riktar sig till de som är ansvariga för och de som arbetar med räddningstjänsten samt ger även stöd i form av informationsmaterial till allmänheten. Genom detta gemenskapssamarbete, som kännetecknas av en rad åtgärder som är föreslagna av medlemsstaternas myndigheter, stöds och kompletteras i enlighet med subsidiaritetsprincipen de nationella åtgärderna för räddningstjänsten för att öka dess effektivitet. Medlemsstaterna bestämmer själva om samordningen mellan de nationella tjänsterna samt omfattningen av dessa tjänster.

(1) EGT L 8, 14.1.1998.