SKRIFTLIG FRÅGA E-1543/02

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(3 juni 2002)

Ämne: Europeiska kommissionens diskriminering av Azorernas raffinaderier

Fördraget om Portugals anslutning till Europeiska gemenskaperna tillerkänner Azorernas sockerraffinaderier rätten till produktion av 20 000 ton socker för att skydda marknaden under villkor som är förenliga med den rätt som existerar i resten av unionen. Den mängden var redan 1986 avsevärt mer än den dubbla mot Azorernas konsumtion.

1991 skapade kommissionen ett nytt system där denna produktionsrätt minskades till 10 000 ton, men i gengäld ökade subventionerna per ton i förhållande till det som gällde i övriga unionen och det gjorde att man kunde möta produktionskonkurrensen i Europa genom tillstånd att exportera socker från Azorerna som traditionell export.

Förvånansvärt nog började Europeiska kommissionen att förneka Azorernas möjlighet att tillämpa begreppet traditionell export som kommissionen själv hade föreslagit, och vägrade i gengäld att agera inför en uppenbar dumping som övriga raffinaderier i Europa genomförde på Azorerna.

Den fria importen av socker från det europeiska fastlandet till Azorerna, tillsammans med att Azorernas livsmedelsindustri nästan försvunnit, har därigenom lett till att Azorernas raffinaderis andel på Azorernas marknad minskat. Kommissionens åtgärd genom förordning 20/2002 om förbud mot sockerexport från Azorerna innebär att man förhindrar denna verksamhet och därigenom förverkligar den europeiska sockerkartellens önskemål.

Under dessa omständigheter vill jag fråga Europeiska kommissionen:

1. Är det eller är det inte sant att kommissionens tillämpningslagstiftning har gjort att begreppet om traditionell export överhuvudtaget inte tillämpas på produkter från Azorerna?

2. Anser inte kommissionen att det hade varit effektivare att förbjuda export från Azorerna, när produkterna är mål för subventioner genom leveranssystemet, än att föreslå en långtgående lagstiftning till rådet som därefter förordningen fullständigt urholkar all mening med?

3. Anser inte kommissionen att den enda nyttiga effekten av godkännandet av den traditionella exporten som kommissionen föreslog i den europeiska lagstiftningen om Poseima var att bedra Azorernas myndigheter och få dem att 1991 överge de rättigheter de fick i anslutningsfördraget?

4. Anser inte kommissionen att vi här har en lyckad åtgärd från kommissionens och sockerraffinaderikartellens sida för att lägga ned den oberoende producenten på Azorerna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 juli 2002)

1. I kommissionens förordning (EG) nr 20/2002 av den 28 december 2001 om tillämpningsföreskrifter för de särskilda försörjningsordningar för de yttersta randområdena som inrättas genom rådets förordningar (EG) nr 1452/2001, (EG) nr 1453/2001 och (EG) nr 1454/2001(1), sägs följande i artikel 17.1: Ett bearbetningsföretag som [] har förklarat sin avsikt att inom ramen för regional handel exportera eller inom ramen för traditionella handelsflöden avsända bearbetade produkter som innehåller råmaterial som har omfattats av den särskilda försörjningsordningen, får göra det inom de kvantitetsbegränsningar som kommissionen varje år skall fastställa enligt artikel 35.2 i förordning (EG) nr 1453/2001.

I enlighet med denna bestämmelse kommer kommissionen att anta en förordning som ger tillstånd för sändningar eller export av bearbetade produkter som levererats till Azorerna i enlighet med den särskilda försörjningsordningen, under förutsättning att det kan styrkas att sådana sändningar eller sådan export traditionellt förekom innan den särskilda försörjningsordningen infördes genom Poseima-förordningen. Därför väntar kommissionen på statistik från de portugisiska myndigheterna för åren 19891991.

2. Syftet med kommissionens bestämmelser är att tillåta traditionella sändningar och traditionell export inom en klar och tydlig rättslig ram. Om kraven i förordningen inte uppfylls (dvs. att det förekom traditionell handel) kan kommissionen inte göra något för att tillmötesgå parlamentsledamotens önskemål.

3. De gällande bestämmelserna för socker berör i Azorernas fall cirkla 20 000 ton och innebär bl.a. följande:

- När det gäller sockerproduktionen har Azorerna, i enlighet med artikel 11 i rådets förordning (EG) nr 1260/2001 av den 19 juni 2001 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker(2), en kvot (A+B) på 9 953 ton. Inom denna kvantitet får betesodlarna ett arealstöd och sockerbruken ett bearbetningsstöd.

- Raffineringen av råsocker som framställts av betor som levererats till Azorerna i enlighet med den särskilda försörjningsordningen får uppgå till högst 10 000 ton per år. I fråga om behovet av betor skall hänsyn också tas till produktion av socker som framställs av betor från öarna själva.

4. Det förefaller således helt klart att kommissionen tillämpar bestämmelserna i Portugals anslutningsfördrag och i de förordningar som nämns i punkt 1 ovan. Kommissionen kommer inte att ställa sig bakom några initiativ som syftar till att stänga några sockerbruk på Azorerna.

(1) EGT L 8, 11.1.2002.

(2) EGT L 178, 30.6.2001.