SKRIFTLIG FRÅGA E-0630/01

från Bert Doorn (PPE-DE) och Karla Peijs (PPE-DE) till kommissionen

(6 mars 2001)

Ämne: Riktlinjer för vertikala begränsningar (konkurrensrätt)

Kommissionen angav nyligen i sina riktlinjer för vertikala begränsningar(1) att:

om ett företag har eller håller på att få en dominerande ställning till följd av det vertikala avtalet, kan en vertikal begränsning som har betydande konkurrenshämmande effekter i princip inte undantas.

Det har gjorts invändningar mot detta på grund av att det skulle skapa en situation där företag skulle diskrimineras. En tjänsteman vid kommissionen har nu reagerat på dessa invändningar i en publicerad artikel(2).

I denna artikel framkommer att det generella svaret är att konkurrenspolitiken är och bör handla om diskriminering mellan företag. Där sägs också att bestämmelserna är strängare för företag med marknadsinflytande, och att de är allra strängast för företag som har en dominerande ställning.

När det gäller missbruk av dominerande ställning förbjuds vissa typer av beteende i de konkurrensregler som finns i fördraget. Men lagstiftningen blir inte diskriminerande genom att förbjuda det beteendet. Den tillåter inte en konkurrent att ha vissa metoder som är förbjudna för den andre dominerande konkurrenten, utan den hindrar en konkurrent i dominerande ställning från att införa metoder som andra inte kan använda. Målet är att bibehålla samma spelregler och att skydda principen om konkurrens efter förtjänst.

Det som sägs ovan avslöjar en eventuell ändring i kommissionens strategi i sådana fall. Slutsatsen är den att i framtiden kommer konkurrensrätten att handla om diskriminering mellan företag och inte om att hindra vissa typer av konkurrenshämmande beteende. Detta kan strida mot förstainstansrättens dom om lika behandling i Langnese-målet.

1. Anser kommissionen att den grundläggande icke-diskrimineringsprincipen gäller för konkurrensrätten på samma sätt som för annan EG-rätt?

2. Godtar kommissionen att det finns en skillnad mellan den lagstiftning som innebär ett generellt förbud mot vissa beteenden, även om det rör sig om ett beteende som enbart företag i dominerande ställning kan praktisera, och lagstiftning som hindrar ett företag i dominerande ställning från att införa metoder som står öppna för andra konkurrenter på marknaden?

3. Erkänner kommissionen att det i det första fallet inte innebär diskriminering mellan företag medan det i det andra skulle göra det?

(1) EGT C 291, 13.10.2000, s. 1.

(2) http://www.nera.com/media/campaigns/campaign_info.cfm?show=nl&cid=1005.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 maj 2001)

I riktlinjerna för vertikala begränsningar och i den artikel som parlamentsledamoten hänvisar till förklaras bara att kommissionen genom att tillämpa gemenskapens konkurrensregler tar hänsyn till företagens ställning på den relevanta marknaden.

I synnerhet förklaras i texterna att kommissionen bara kan undanta ett företags konkurrensbegränsande avtal om villkoren i artikel 81.3 (f.d. artikel 85.3) i EG-fördraget uppfylls. Det sista villkoret i artikel 81.3, som inte ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av varorna i fråga, är knutet till frågan om dominerande ställning. Avlägsnande av konkurrens och dominerande ställning har nära anknytning. När ett företag kan avlägsna konkurrensen,

är det dominerande. Det innebär automatiskt att så snart ett företag har en dominerande ställning kan det inte uppfylla alla fyra villkoren för undantag enligt artikel 81.3 och ett individuellt undantag av dess avtal är därmed inte möjligt. Därför bör till exempel företag i dominerande ställning generellt avstå från att införa konkurrensklausuler eller tillämpa trohetsrabatter.

Tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler är, som den beskrivs här, förenlig med den grundläggande principen om förbud mot diskriminering eftersom den på ett likvärdigt sätt behandlar de företag som befinner sig i en liknande situation. Den behandlar också de som befinner sig i samma situation på ett likvärdigt sätt. I reglerna görs en berättigad skillnad i behandlingen mellan de företag som inte befinner sig i liknande ställning. Att inte behandla dem som inte befinner sig i en liknande situation likvärdigt strider inte mot principen om förbud mot diskriminering. Reglerna är strängare för dem som har marknadsinflytande än för dem som inte har det och reglerna är allra strängast för företag med dominerande ställning. I artiklarna 81 och 82 (f.d. artiklarna 85 och 86) i EG-fördraget anges klart att företag i dominerande ställning inte kan inleda viss praxis som är möjlig för företag som inte befinner sig i dominerande ställning, eftersom de inte har samma ställning på marknaden.