SKRIFTLIG FRÅGA E-1288/00

från Alejo Vidal-Quadras Roca (PPE-DE) till rådet

(27 april 2000)

Ämne: Den nya europeiska försvarspolitiken

Enligt den rapport som utarbetats av den grupp som på kommissionens uppdrag gjort en tjänsteresa i Förenta staterna i januari, förekommer ett stort misstroende i nordamerikanska organ nationella säkerhetsrådet, Pentagon, utrikesministeriet och motsvarande utskott i representanthuset och senaten med avseende på den så kallade europeiska säkerhets- och försvarsidentiteten (ESFI).

Denna kritiska inställning som uttrycktes inför deltagarna i tjänsteresan av deras amerikanska motparter går i korthet ut på följande:

a) EU:s medlemsstater avsätter alldeles för lite av sin budget till försvaret,

b) det föreligger en risk för att ESFI kan försvaga enigheten i fråga om bedömningsgrunder och beslut inom NATO,

c) det föreligger oro för att EU ensidigt och utan föregående samråd kan vidta åtgärder inom ramen för NATO för krislösning och krishantering,

d) det föreligger skepsis inför ESFI:s faktiska förmåga; i stället för att vara ett operativt organ skulle denna uppfattas som en byråkratisk konstruktion som är skadlig för NATO:s förmåga till snabba insatser och för beslutsmekanismernas funktion.

Vad anser den höge företrädaren för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken om var och en av dessa frågor, som de nordamerikanska instanserna uttryckte farhågor kring vid sina kontakter med kommissionen under den tjänsteresa som gjordes i Förenta staterna i januariför att diskutera försvarspolitik?

Svar

(23 oktober 2000)

1. Förstärkningen av den europeiska pelaren i Atlantpakten löper parallellt med utvecklingen av en europeisk säkerhets- och försvarspolitik och kommer att förbättra den politiken och den europeiska förmågan att reagera på kriser både genom bidrag till aktioner som leds av NATO eller andra internationella organisationer (FN, OSSE) och genom självständiga aktioner.

2. Detta kan endast ses som en positiv utveckling. Det finns ingen risk för att Natos beslutsprocess blir långsammare eller försämras och inte heller finns någon risk för att EU ensidigt och utan föregående samordning med Nato sätter igång krishanteringoperationer. Europeiska rådet har faktiskt i Helsingfors enats om att mekanismer för fullständigt samråd, samarbete och insyn mellan EU och Nato skall utvecklas. Arbetet med att inrätta ovan nämnda mekanismer har kommit väl igång i de lämpliga EU-organen, och det portugisiska ordförandeskapet har rapporterat till Europeiska rådet i Feira om vilka framsteg som har gjorts, bland annat förslag till principer för samråd

med Nato om militära frågor och rekommendationer om utveckling av förbindelserna mellan EU och Nato för att möjliggöra samarbete om lämpliga militära åtgärder med anledning av en kris, såsom det fastställdes i Washington och Köln.

3. När det gäller de budgetmässiga följderna måste det betonas att allt dubbelarbete måste undvikas, och därför kommer de medlemsstater som bidrar till Natos initiativ för försvarsresurser också att dra fördel av att det huvudmål som fastställts i Helsingfors uppnås. Det är medlemsstaternas uppgift att undersöka om resursmålet kan uppnås endast genom omfördelning av resurser eller om det behövs ytterligare tillskott via budgeten. I vilket fall som helst kommer helt säkert den konferens om utfästelser om resurser som skall hållas på EU-nivå före årets slut att bevisa att EU:s medlemsstater menar allvar med att fullgöra sina nya åtaganden.