SKRIFTLIG FRÅGA P-3047/02

från Benedetto Della Vedova (NI) till kommissionen

(18 oktober 2002)

Ämne: Den italienska lönekompensationsfonden CIGS och dess förenlighet med artikel 87 i EG-fördraget

Jag hänvisar till min skriftliga fråga av den 6 juni 2002 (P-1680/02) om lönekompensationsfonden Cassa integrazione guadagni straordinaria (CIGS) och dess förenlighet med gemenskapsbestämmelserna om statligt stöd till företag och sysselsättning(1), samt till kommissionens svar av den 5 juli 2002. I sitt svar konstaterar kommissionen följande:

- Å ena sidan bekräftar den att lönekompensationsfonden (CIG) syftar till att skydda anställda i händelse av arbetsgivarens insolvens, men att den i praktiken går utöver detta mål.

- Å andra sidan betonar kommissionen, att då dessa åtgärder till förmån för arbetstagare selektivt gynnar vissa företag antingen genom skönsmässig utbetalning eller genom att endast tillämpas för vissa sektorer, endast i vissa geografiska regioner eller endast till företag av en viss storlek, kan det vara fråga om statligt stöd. I detta fall skall stödets förenlighet med artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget bedömas.

CIGS tillämpas skönsmässigt, finansieras nästan helt och hållet av den italienska staten och omfattar endast anställda inom vissa företagskategorier.

Dessutom har CIGS tidigare ofta utnyttjats för anställda som man visste blivit överflödiga och klart och tydligt saknade möjlighet att återvända till företaget, trots att det enligt artiklarna 1 och 24 i den italienska lagen nr 223 från 1991 är förbjudet att utnyttja CIGS på detta sätt. En dylik användning håller på att profilera sig under den allvarliga kris som drabbat FIAT, vilket framgår av förklaringar från företrädare för den italienska regeringen.

Anser kommissionen att CIGS-ordningen är förenlig med artikel 87 i EG-fördraget?

(1) EGT C 92 E, 17.4.2003, s.79.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(26 november 2002)

I nästan alla medlemsstater finns det nationella, ofta mycket invecklade system som omfattar åtgärder till förmån för tillfällig och partiell arbetslöshet eller som har till syfte att skydda de anställda i gemensamma förfaranden som grundar sig på arbetsgivarens insolvens(1).

Såsom kommissionen redan konstaterade i sitt svar på frågeställarens skriftliga fråga P-1680/02(2) kan det under vissa omständigheter hända att åtgärder som från början var avsedda att skydda de anställda i fall där verksamheten vid ett företag upphör får drag av statligt stöd som avses i artikel 87 i EG-fördraget. Detta kan ha hänt i flera medlemsstater.

Det är dock ett obestridligt faktum att alla dessa åtgärder uppvisar tydliga kännetecken på gemensam risktäckning och att de ingår i de enskilda medlemsstaternas egna sociala skyddssystem.

På grund av dessa kännetecken måste kommissionen dels iaktta regler, särskilt reglerna om statligt stöd, dels iaktta ansvar gentemot EU-medborgarna. Den måste å ena sidan undvika att radikalt destabilisera system som bland annat garanterar arbetstagarnas socialskydd och å andra sidan se till att medlemsstaterna behandlas lika.

Mot bakgrund av detta anser kommissionen att det mest korrekta och balanserade tillvägagångssättet är att gripa sig an problemet som helhet och att beakta både konkurrens- och sysselsättningsaspekter i nära samarbete med medlemsstaterna. På detta sätt kan man i alla nationella system komma fram till en lösning som faktiskt omfattar hela gemenskapen. Denna lösning skulle kanske kunna konkretiseras i form av en lämplig rättsakt.

(1) Rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens, EGT L 283, 28.10.1980.

(2) EGT C 92 E, 17.4.2003, s.79.