ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2911/97 från Johanna Maij-Weggen (PPE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Barn med aids i Afrika

Enligt Unicef lär hela 1000 barn dö av aids varje dag i de femton afrikanska länderna söder om Sahara under det att bara under 1996 400 000 barn smittats med aidsvirus

Enligt Unicefs bedömning kommer medellivslängden i de drabbade länderna att efter år 2000 sjunka med elva år.

Kan kommissionen ge besked om vad kommissionen gör tillsammans med de drabbade afrikanska länderna för att förebygga HIV-smitta?

Hur mycket pengar lägger Europeiska unionen ned på stöd till förebyggande av aids i de ifrågavarande länderna i Afrika?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar (15 oktober 1997)

Under 1986 inledde det internationella samfundet sitt åtgärdsprogram mot det hot som humant immumbristsyndrom (aids/hiv) innebär. Mot bakgrund av denna gemensamma internationella aktion lanserade gemenskapen sitt eget program i mitten av 1987, vilket inledningsvis var en del av samarbetet med staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-staterna) och som sedan utsträcktes till att omfatta alla utvecklingsländer, då en ny budgetpost skapades 1988 (B7-6211). Från 1987 fram till mitten av 1997 har gemenskapen uppskattningsvis avsatt 170 miljoner ecu till åtgärder för att bekämpa hiv/aids i utvecklingsländerna. En stor del av dessa medel används för att förhindra spridning av viruset på den afrikanska kontinenten där problemet är mycket stort.

Gemenskapen har initierat och stött särskilda åtgärdsprogram i samband med hiv bland barn vilka bygger på rådgivning, utbildning och information för att begränsa perinatal överföring av viruset från mor till barn. Inom ramen för programmet ges även stor uppmärksamhet åt åtgärder vad gäller skolutbildning och mobilisering av ungdomen för att förhindra att unga människor hiv-smittas. Det har även getts stöd till strategier för behandling av spädbarn och barn med hiv. Allmän information om aktiviteter inom ramen för programmet sprids kontinuerligt och diskuteras inom olika institutioner.

Den 7 januari 1994 lade kommissionen fram ett meddelande till rådet och parlamentet om riktlinjer och strategiska prioriteringar för gemenskapens och medlemsstaternas åtgärder mot hiv/aids i utvecklingsländerna ((KOM(93) 479. )). Dessa antogs i en resolution (nr 6449/94) av den 6 maj 1994.

En aktivitetsrapport om genomförandet av gemenskapens hiv/aids-program som sammanställts av kommissionen lades fram för parlamentets utskott för utveckling i mars 1997. (Genomförandet av gemenskapens program mot hiv/aids i utvecklingsländer).
SKRIFTLIG FRÅGA P-3089/97 från Antonio Tajani (UPE) till kommissionen (19 september 1997)

Ämne: Den tunisiska kustbevakningens beslagtagande av italienska fiskebåtar

I slutet av juli och under augusti månad 1997 utsattes tre italienska fiskebåtar på internationellt vatten i Canale di Sicilia (sicilianska kanalen), för allvarliga militära hot och beslagtaganden från den tunisiska kustbevakningens sida. Dessa händelser, som tyvärr förekommer oroväckande ofta, väcker frågan om nödvändigheten att garantera fri sjöfart och fiske på internationellt vatten i området och att på så sätt skydda de italienska fiskarna som lagligt utför sitt arbete där och som periodvis utsätts för allvarlig fara.

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att så snart som möjligt återupprätta nödvändiga säkerhetsvillkor för gemenskapens fiskebåtar i Canale di Sicilia samt respekten för internationell rätt?

Hur långt har man kommit i förhandlingarna om EU:s anslutning till Allmänna rådet för fiske i Medelhavet, ett organ som skulle kunna säkerställa att gemensamma föreskrifter antas och respekteras till skydd för fiskeverksamheten i dessa vatten?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (29 oktober 1997)

De händelser parlamentsledamoten hänvisar till i sin fråga har inte anmälts till kommissionen av de italienska myndigheterna. Men kommissionen har alltid med eftertryck krävt att den internationella sjörätten ska respekteras av alla stater och den fördömer alla former av våldshandlingar som kan äventyra båtarnas säkerhet.

I detta sammanhang och med anknytning till de händelser som nämns i frågan från parlamentsledamoten, måste jag erinra om att det inte finns något fiskeavtal mellan gemenskapen och Tunisien och att händelserna, enligt vad kommissionen erfarit, skulle ha inträffat på internationellt vatten.

Vad gäller gemenskapens anslutning till det allmänna rådet för fiske i Medelhavet (GFCM), beslutade detta råd vid sitt tjugoandra plenarmöte 13-16 oktober 1997 i Rom att anta ändringar av GFCM-avtalet för att gemenskapen ska kunna bli fullvärdig medlem. Kommissionen följer uppmärksamt utvecklingen i denna fråga så att rådsförordningen om EU:s anslutning ska kunna antas så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2926/97 från Anne McIntosh (PPE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Finansiering av högskoleutbildning i Förenade kungariket

Rapporten från den nationella undersökningskommittén om högskoleutbildning, National Committee of Inquiry into Higher Education, i Förenade kungariket med Sir Ron Dearing som ordförande har rekommenderat att större vikt skall läggas på att öka antalet ettåriga och tvååriga kurser.

Kan kommissionen bekräfta att sådana studieperioder är berättigade till bidrag från Europeiska unionen och om det finns en minimilängd på kursperioder för att de skall anses berättigade till finansiellt stöd från Europeiska unionen?

Kommer sådana kurser, på ett eller två år, att erkännas som högskoleutbildning i andra medlemsländer?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (14 november 1997)

Gemenskapsmedel finns att tillgå för stöd till samarbete mellan institutioner för högre utbildning i medlemsstaterna, i synnerhet genom delen Erasmus i programmet Sokrates och genom programmet Leonardo da Vinci.

Vad gäller delen Erasmus inom programmet Sokrates kan bidragsberättigade institutioner för högre utbildning ((De universitet och andra institutioner för högre utbildning som har godkänts av medlemsstaternas myndigheter som deltagare i programmet. )) ansöka om bidrag från gemenskapen som stöd för utveckling av kursmoduler eller hela kurser tillsammans med instititutioner i minst två andra deltagande länder ((De 15 medlemsstaterna samt Island, Ungern, Liechtenstein, Norge och Rumänien. )). Ettåriga eller tvååriga kurser är normalt berättigade till sådant stöd.

Gemenskapsmedel finns också att tillgå via Erasmus för extrakostnader för de studerande som studerar utomlands som ett led i ett formellt program eller högre utbildning vilken leder till en examen som erkänns av myndigheterna i det berörda deltagarlandet. Den kortaste möjliga perioden för stödberättigade utlandsstudier är tre månader, och den längsta tolv månader. Bidrag via Erasmus finns inte att tillgå för studerande som genomgår ett helt program av högre studier i en annan medlemsstat eller i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

Genom Leonardo stöds utveckling och genomförande av gemensamma yrkesutbildningsmoduler (innehåll, verktyg, utrustning). Konsortier med deltagande från minst tre deltagande medlemsstater kan inleda pilotprojekt för att utveckla kursmoduler. Leonardo-partnerskap omfattar normalt företag, utbildningsorganisationer eller institutioner för högre utbildning.

Erkännande av kvalifikationer inom den högre utbildningen som utfärdats i andra medlemsstater kommer an på myndigheterna i varje enskild medlemsstat. Genom Sokrates-programmet stöds ett nätverk av nationella informationscentrum för akademiskt erkännande (National Academic Recognition Centres, NARICs) vars syfte är att underlätta jämförelser och erkännande av kvalifikationer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3079/97 från Jesús Cabezón Alonso (PSE) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Dialog med Kuba

Har kommissionen, då den bedömer Kubas politiska och ekonomiska situation, förutsättningar att föreslå en intensifiering av dialogen med de kubanska myndigheterna, så att denna dialog eventuellt skulle kunna leda till en undersökning av möjligheterna att sluta ett samarbetsavtal mellan Europeiska unionen och Kuba?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (22 oktober 1997)

Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt om Kuba som antogs av rådet den 2 december 1996 ((EGT L 322, 12.12.1996. )) och som förlängdes den 26 juni 1997 liksom ordförandeskapets rapport om genomförandet av den godkända ståndpunkten vid samma tillfälle anger uttryckligen att dialogen med de kubanska myndigheterna och alla sektorer i det kubanska samhället bör intensifieras och att det humanitära biståndet och det ekonomiska samarbetet som är avsett att stödja reformerna bör upprätthållas.

För att ¨fullständigt¨ samarbete skall kunna beviljas finns det i båda texterna - på samma sätt som i fråga om samarbetet med övriga latinamerikanska länder inom ramen för samarbetsavtal - en koppling till verkliga framsteg beträffande respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

Det kan konstateras att några sådana framsteg inte har kunnat påvisas under de senaste månaderna. Den kubanska politiken förefaller snarare att hårdna, särskilt när det gäller inställningen till dissidenter, och reformerna förefaller att gå långsammare.

Mot bakgrund av denna utveckling verkar villkoren för att söka mandat i syfte att eventuellt sluta ett samarbetsavtal mellan EU och Kuba för närvarande inte stå till buds.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2606/97 från Johanna Maij-Weggen (PPE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Misshandel av den kinesiske oliktänkanden Wei Jinsheng

Vet kommissionen om att den kinesiske oliktänkanden Wei Jinsheng som avtjänar ett fjortonårigt fängelsestraff i fängelset i Tangshan (provinsen Hebei) för sina uttalanden i fråga om politiska och mänskliga rättigheter i Kina, under juni månad vid ett flertal tillfällen blivit slagen och misshandlad av sina medfångar?

Vet kommissionen om att denna misshandel förövades medan fångvaktarna såg på och att dessa i stället för att skydda Wei Jinsheng i stället gav honom extra straff för att han ställt till med slagsmålet?

Är kommissionen beredd att av Kinas regering inbegära upplysningar om hur Wei Jinsheng behandlats av de kinesiska myndigheterna?

Kan kommissionen ge besked om vilka medlemsstater av EU som för närvarande beviljar kinesiska flyktingar asyl, då dessa utsatts för förföljelse på grund av sin verksamhet till förmån för politiska och mänskliga rättigheter?

Svar från Leon Brittan på kommissionens vägnar (16 september 1997)

Kommissionen är mycket oroad över läget beträffande de mänskliga rättigheterna i Kina och är djupt engagerad för att få till stånd en förbättring av situationen.

Kommissionen har redan uttryckt sin oro för de kinesiska myndigheterna både beträffande det särskilda fallet med Wei Jinsheng och över situationen för alla politiska fångar i Kina.

Förhållandena i fängelserna var också en av de frågor som togs upp av trojkan vid två möten, i Bryssel i januari 1995 och i Beijing i januari 1996, inom ramen för unionens dialog med Kina om mänskliga rättigheter. Efter att en resolution från unionen om läget beträffande de mänskliga rättigheterna i Kina bordlagts vid aprilsessionen i FN:s kommissariat för mänskliga rättigheter avbröt de kinesiska myndigheterna den bilaterala dialogen. Det är unionens bestämda avsikt att dialogen skall återupptas så snart som möjligt.

Medlemsstaterna beviljar politisk asyl i enlighet med deras egen politik på området.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2872/97 från Kenneth Coates (GUE/NGL) till kommissionen (11 september 1997)

Ämne: Fri rörlighet

Enligt kommissionär Flynns svar på frågorna för skriftligt besvarande E-0062/97 och E-0063/97 ((EGT C 186, 18.6.1997, s. 218. )) har antalet personer som tillåtits att överföra sin arbetslöshetsersättning från Förenade kungariket medan de söker arbete i annan medlemsstat minskat med 44 % från 1993 till 1995. Antalet personer som överför sin arbetslöshetsersättning till Förenade kungariket har däremot ökat med 43 % från 1992 till 1993.

Kan kommissionen förklara dessa motstridiga trender? Har det framkommit nya uppgifter som ger anledning att undersöka situationen närmare? Har kommissionen ytterligare information om överföring av arbetslöshetsersättning?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (3 oktober 1997)

Som ett ytterligare svar på ledamotens skriftliga frågor E-62/97 och E-63/97 kan kommissionen upplysa parlamentsledamoten om att medlemsstaterna inte har lämnat in ytterligare uppgifter enligt rekommendation nr 17 från Administrativa kommissionen för social trygghet för migrerande arbetare om överföring av arbetslöshetsersättning, och de har inte heller lämnat in några redogörelser för de tendenser som ledamoten hänvisar till.

Kommissionen kommer än en gång att uppmana medlemsstaterna att lämna in de uppgifter som avses i denna rekommendation.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3002/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (1 oktober 1997)

Ämne: Dekret från den italienska regeringen som ger kommunerna möjlighet att införa en egen offentlig biltransporttjänst

Under den sista veckan i juli 1997 utfärdade den italienska regeringen ett dekret som gav kommunerna möjlighet att införa en egen offentlig biltransporttjänst som ett alternativ till de taxibilar som redan finns. Denna åtgärd har givit upphov till många protester från taxichaufförerna, som anser att deras yrkeskategori bestraffas genom införandet av en mekanism som hotar att sätta den fria konkurrensen inom den offentliga biltransportsektorn på spel.

Kan kommissionen mot bakgrund av detta svara på

1. om den är underrättad om denna händelse,

2. om det finns gemenskapslagstiftning om offentliga biltransporter,

3. om kommissionen anser att de italienska taxichaufförernas farhågor rörande eventuell snedvridning av konkurrensen till följd av denna åtgärd är befogade,

4. om kommissionen i så fall anser att den bör ingripa i förhållande till de italienska myndigheterna?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (6 november 1997)

1. Kommissionen har ingen kännedom om de åtgärder parlamentsledamoten hänvisar till.

2. Nej.

3. och 4. Organisationen och övervakningen av nationella, regionala och lokala taximarknader, inbegripet licenssystem, ligger huvudsakligen inom de nationella myndigheternas behörighet. De kan behandla dessa frågor på ett bättre sätt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3444/97 från Olivier Dupuis (ARE) till kommissionen (21 oktober 1997)

Ämne: Nepal

Parlamentet har i 1997 års budget skrivit in anmärkningar till budgetposterna B7-300 Finansiellt och tekniskt samarbete med utvecklingsländer i Asien och B7-301 Ekonomiskt samarbete med utvecklingsländer i Asien där man anger att de belopp som avsatts för Nepal skall vara beroende av att det finns garantier från de nepalesiska myndigheterna att flyktingar från Tibet inte skall utvisas. På vilket sätt har kommissionen följt upp dessa anmärkningar?

Har kommissionen inlett diskussioner med den nepalesiska regeringen? Har kommissionen fått några garantier i det avseende som parlamentet önskade? Om så inte är fallet, vilka initiativ avser den att ta för att uppnå detta? Har kommissionen någon exakt information om situationen för de tibetanska flyktingarna i Nepal, om nya flyktingströmmar och om det vilket på vilket flyktingarna behandlas av de nepalesiska myndigheterna?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (4 november 1997)

Flyktingproblemet som helhet diskuterades med Nepals regering under det första blandkommittémötet mellan gemenskapen och Nepal i november 1996 inom ramen för diskussionerna om de mänskliga rättigheterna. Vid detta tillfälle gav Nepals regering klara garantier vad gäller iakttagandet av dess åtaganden om att försvara de mänskliga rättigheterna. Kommissionen har sedan dess via sin delegation fortsatt dialogen om denna fråga med Nepals regering och följer nära utvecklingen på området.

Det förefaller nu som om flyktingströmmen minskar och det finns inga upplysningar om en försämring av situationen, varken vad gäller nya utvisningar eller sättet på vilket myndigheterna i Nepal behandlar tibetanska flyktingar. Om en försämring konstateras kommer kommissionen självklart att varsko Nepals regering och vidta lämpliga åtgärder.

Det bör dessutom tilläggas att kommissionen 1996 finansierade ett projekt för att utvidga och omstrukturera upptagningscentren för tibetanska flyktingar i Katmandudalen och Pokhara, vilket kommer att bidra till att förbättra situation för de tibetaner som passerar Nepal.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2778/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Enhetliga branschorganisationer för ekonomer

Efter en detaljerad undersökning av situationen i Europeiska unionens medlemsländer har man kunnat påvisa att Italien är det enda land som inte ännu har inrättat enhetliga branschorganisationer för ekonomie doktorer, ekonomer och företagskonsulter, dvs. nästan 100 000 personer i Italien.

I väntan på detta anmodas kommissionen att utöva påtryckningar på den italienska regeringen för att den skall lägga fram ett lagstiftningsinitiativ i syfte att förenhetliga branschorganisationerna för ekonomer.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (27 oktober 1997)

Det finns ingen gemenskapsbestämmelse genom vilken Italien kan åläggas att inrätta en enhetlig branschorganisation för de yrken som utövas i Italien under titeln ¨Dottore commercialista¨, ¨Ragioniere¨ och ¨Consulente del lavoro¨. Det ingår således inte i kommissionens befogenheter att utöva påtryckningar på Italien i detta sammanhang.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3055/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Reform av den gemensamma organisationen av marknaden för olivolja

Angående ¨Kommentar till ministerrådet och Europaparlamentet om oliv- och oljesektorn (inklusive ekonomiska, kulturella, regionala och sociala aspekter samt miljöaspekter, den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden, behovet av en reform och de alternativ som förutses¨ (KOM(97) 0057).

När det gäller kvalitén bör kommissionen ta initiativet att föreslå rådet att uppställa normer som garanterar olivoljans äkthet. Är det möjligt att införa etikettering som skulle informera konsumenten och undvika eventuella missförstånd rörande blandderivat? Dessutom: kan den nuvarande organisationen av marknaden inkludera mekanismer för en effektivare kontroll, detta för att undvika bedrägerier?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (20 oktober 1997)

Den kontroversiella frågan om blandning av olivolja och olja från oljeväxtfröer (som redan behandlats i den kommentar som parlamentsledamoten nämner) samt analysen av konsekvenserna för olivoljemarknaden gör det också nödvändigt att lösa de problem som står i samband med den fria rörligheten för varor samt kontroller och märkning av sådana blandningar.

Inom ramen för diskussioner om en reformering av den gemensamma organisationen av marknaden för olivolja kommer kommissionen att analysera olika aspekter när det gäller blandningar och noga utvärdera de idéer som parlamentsledamoten lagt fram.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3106/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Järnvägslinje för höghastighetståg mellan Rom och Neapel

Byggandet av höghastighetslinjen mellan Rom och Neapel och dess katastrofala följder för de tätorter som påverkas (La Rustica, Casal Bertone, Tor Sapienza, Lunghezza) har redan varit föremål för två skriftliga frågor, nämligen E-0508/97 ((EGT C 186, 18.6.1997, s. 261 och EGT C 391, 23.12.1997, s. 15.)) och E-1412/97 ((EGT C 45, 10.2.1998, s. 28.)).

I sina svar på dessa frågor konstaterade kommissionen att den ämnar vidta åtgärder för att säkerställa respekten för direktiv 85/337/EEG ((EGT L 175, 17.3.1998, s. 62.)) om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt. Med beaktande av att förfarandet i samband med byggprojektet fortfarande pågår, anmodas kommissionen att besvara följande frågor:

1. Kan den specificera, om möjligt i detalj, vilka åtgärder den har vidtagit eller ämnar vidta i detta sammanhang?

2. Vilka konsekvenser kan sådana åtgärder ha för de nuvarande byggnadsplanerna?

3. Vilka initiativ ämnar den ta om de italienska myndigheterna ignorerar åtgärderna?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3000/97 och E-3106/97 ingivna av Ritt Bjerregaard för kommissionen (14 november 1997)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på hennes skriftliga fråga E-2351/97 ((EGT C 82, 17.3.1998, s. 62. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2419/97 från Laura De Esteban Martin (PPE) till rådet (18 juli 1997)

Ämne: Expertseminarier

Skulle rådet kunna ange vilka och hur många expertseminarier som har hållits om den tredje pelaren under 1995, 1996 och 1997 samt i detalj ange formerna för de olika medlemsstaternas deltagande?

Skulle rådet även utan dröjsmål kunna tillhandahålla Europaparlamentet den information som härrör från dessa seminarier, i syfte att underlätta det parlamentariska arbetet på de områden där parlamentet måste höras eller avge ett yttrande?

Svar (17 november 1997)

Rådet har ingen förteckning över de expertseminarier som har organiserats inom området rättsliga och inrikes frågor eftersom organiseringen av dessa faller under medlemsstaternas direkta ansvar, närmare bestämt av de respektive ordförandeskapen. Dessutom sköts uppföljningen av dessa seminarier helt av de organiserande medlemsstaterna, även om vissa arbeten efteråt integreras i prioriteringsprogrammet för samarbete inom området rättsliga och inrikes frågor.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2985/97 från Bernd Lange (PSE) till kommissionen (15 september 1997)

Ämne: Brott mot de mänskliga rättigheterna i Iran

Flera iranska tidningar har under de senaste månaderna rapporterat om strejker vid iranska industriföretag varvid strejkande gripits av säkerhetspolisen. Vidare påstås fångar i fängelserna i Shiraz, Tabriz och Esfahan hungerstrejka sedan juni 1997, vilket resulterat i tortyr och isolering.

1. Känner kommissionen till dessa händelser? Vilka repressiva åtgärder i iranska fängelser under den senaste tiden känner kommissionen till? Hur har kommissionen reagerat på detta? Vilka ytterligare åtgärder avser kommissionen att vidta?

2. Vad känner kommissionen till om inledningen av och formerna för processen mot den försvunne författaren Faradj Sarkuhi?

3. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta med anledning av brotten mot de mänskliga rättigheterna i Iran i samband med att förbindelserna med landet återupprättas?

4. Är kommissionen av samma åsikt som den brittiske författaren Salman Rushdie, nämligen att Europeiska unionens medlemsstater bör skicka tillbaka sina ambassadörer till Iran först då den iranska regeringen skriftligen och formellt garanterat att fatwa inte längre gäller?

Svar från Manuel Marin på kommissionens vägnar (1 oktober 1997)

Kommissionen har ingen diplomatisk representation i Iran och således inga förstahandsuppgifter om den strejkvåg i iranska industrifabriker som har rapporterats i pressen.

Kommissionen anser att Europeiska unionen bör söka konstruktiva lösningar tillsammans med Iran, men framsteg kan endast göras om Iran respekterar internationell rätt och avstår från terrordåd. Detta är förenligt med unionens beslut att avsluta den ¨kritiska dialogen¨ med Iran efter att en domstol i Berlin i april 1997 fattade beslut i Mykonosmålet.

Unionen har enhälligt fördömt fatwan mot Salman Rushdie. Denna fråga, processen mot Faradj Sarkouhi och medlemsstaternas ambassadörers återvändande till Teheran diskuteras för närvarande inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.