ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0960/02

från Bernd Lange (PSE) till kommissionen

(3 april 2002)

Ämne: Förordning 2092/91 (EEG) övergångsperiod för ekologiskt förökat utsädesfrö

Bestämmelserna i förordning 2092/91 (EEG), artikel 6.1, fastslår att endast ekologiskt förökat utsäde får användas i ekologiskt jordbruk. Den övergångsperiod som fastställs i artikel 6.3 löper ut 31 december 2003.

Det är dock ytterst tvivelaktigt om det kommer att finnas tillräckligt mycket ekologiskt förökat utsäde av tillfredsställande kvalitet efter 31 december 2003. Det är dessutom tvivelaktigt om det överhuvudtaget kommer att finnas ekologiskt förökat utsäde av tvååriga grönsaker på marknaden. De ekologiska grönsaksodlarna fruktar därför begränsningar av sin ekonomiska verksamhet som hotar deras existens.

Hur bedömer Europeiska kommissionen denna situation, och hur ämnar den reagera på den?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(25 april 2002)

I artikel 6.1 i rådets förordning (EEG) nr 2092/91 av den 24 juni 1991 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel(1), senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 473/2002 av den 15 mars 2002(2) fastställs att i ekologiskt jordbruk får endast ekologiskt utsäde användas. Under den övergångsperiod som föreskrivs i artikel 6.3 är det dock möjligt att använda utsäde från icke-ekologiskt jordbruk, om det inte är möjligt att på marknaden finna utsäde av lämplig sort som uppfyller kraven för ekologiskt jordbruk. Övergångsperioden löper ut den 31 december 2003.

Kommissionen anser att det är en viktig princip i det ekologiska jordbruket att använda ekologiskt producerat utsäde. Kommissionen är dock medveten om att det för de flesta sorter som odlas i gemenskapen inte finns tillräckliga mängder ekologiskt producerat utsäde.

I artikel 6.3 b i förordning (EEG) nr 2092/91 föreskrivs möjligheten för kommissionen att upprätthålla möjligheten att använda utsäde som inte är ekologiskt producerat och samtidigt införa restriktioner beträffande villkoren för beviljande av undantag för användning av sådant utsäde.

Kommissionen håller därför på att utarbeta ett förslag som kommer att stimulera marknaden för ekologiskt producerat utsäde och samtidigt förhindra situationer där jordbrukarna inte kan få tag på lämpligt utsäde.

(1) EGT L 198, 22.7.1991.

(2) EGT L 75, 16.3.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0382/02

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till rådet

(22 februari 2002)

Ämne: Förbud mot diamantimport från Sierra Leone

Ministerrådet antog den 11 januari en gemensam ståndpunkt och förlängde därmed förbjudet mot import av oslipade diamanter från Sierra Leone till den 5 december 2002.

Kan rådet utvärdera i vilken grad förbudet efterlevts hittills?

Svar

(26 juni 2002)

Den 18 februari 2002 antog rådet förordning (EG) nr 303/2002 om import till gemenskapen av rådiamanter från Sierra Leone. Genom denna förordning verkställs i gemenskapen gemensam ståndpunkt 2002/22/GUSP om förbud mot import av rådiamanter från Sierra Leone.

Det åligger kommissionen att utvärdera hur det förbud som fastställs i rådets förordning (EG) nr 303/2002 hittills har efterlevts. Kommissionens utvärdering grundar sig bland annat på de uppgifter som medlemsstaterna lämnar om brott mot förbudet eller andra problem med dess tillämpning och om beslut som fattats av de nationella domstolarna. Medlemsstaterna och kommissionen är enligt artikel 6 i förordningen skyldiga att lämna dessa uppgifter.

Rådet uppmanar således den ärade parlamentsledamoten att ställa sin fråga till den behöriga institutionen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0001/02

från Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) till kommissionen

(9 januari 2002)

Ämne: Medafinansieringen och kulturen

I bestämmelserna för förordningarna Meda I och Meda II fastställs klart och tydligt att det kulturella samarbetet inom ramarna för partnerskapet EU-Medelhavsländerna skall främjas. Den här politiken har fram till idag kommit till uttryck genom programmet Heritage som fram för allt koncentrerar sig på parternas kulturella arv och arkitektoniska tradition.

Anser kommissionen att det, mot bakgrund av den rådande politiska situationen som ju kräver ett stärkande av den ömsesidiga förståelsen och relationerna mellan folken i Europeiska unionen och folken i partnerskapsländerna, vore nödvändigt att utarbeta och igångsätta ett nytt program för att främja kulturellt samarbete (och sprida konst, historia, filosofi, religionskunskap)? Om svaret är ja, anser då kommissionen att man bör skapa nya strukturer och möjligheter för att blåsa liv i den interkulturella dialogen och samarbetet mellan EU och Medelhavsländerna, så att dessa kan fungera som faktorer som främjar närmare samröre, förtroende och stabilitet i området?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(12 februari 2002)

Kommissionen håller med om att det är nödvändigt att öka den ömsesidiga förståelsen och stärka förbindelserna mellan befolkningen i Europeiska unionen och befolkningen i partnerländerna i Medelhavsområdet.

Inför det ministermöte som hålls i Valencia (Spanien) i april i år kommer kommissionen inom kort att lägga fram ett meddelande om stärkande av EuropaMedelhavspartnerskapet

Kommissionen planerar att i detta sammanhang framföra nya initiativ som omfattar den typ av frågor rörande tvärkulturell dialog som parlamentsledamoten nämner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0121/02

från Eurig Wyn (Verts/ALE) till kommissionen

(29 januari 2002)

Ämne: Producenternas kostnader för åtgärder för livsmedelssäkerhet

Kostnaderna för de gemenskapsåtgärder som vidtagits för att skydda konsumenternas hälsa (tester för att undersöka eventuell förekomst av specificerat riskmaterial samt av kött- och benmjöl) är avsevärda. Anser inte kommissionen att konkurrensen på den inre marknaden snedvrids till följd av att man inte lyckats harmonisera bestämmelserna om de kostnader som uppstår då man tillämpar gemenskapens hälsoåtgärder?

Håller kommissionen därför med om att gemenskapslagstiftningen måste harmoniseras så att offentliga medel täcker dessa kostnader, vilket kan ses som en nödåtgärd för att kostnaderna inte skall drabba producenterna och för att förhindra eventuell snedvridning av konkurrensen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 mars 2002)

Skillnaderna i storleken på det offentliga stödet för att täcka de höga kostnaderna till följd av denna lagstiftning kan leda till att konkurrensen snedvrids. För att undvika sådan snedvridning kan det vara nödvändigt att skapa samma konkurrensvillkor via någon form av harmonisering. Att bevilja offentligt stöd för sådana kostnader är emellertid endast ett sätt att skapa sådana konkurrensvillkor.

Av budgetmässiga skäl är det svårt att tänka sig att gemenskapen skall bidra med ytterligare medel. Medlemsstaterna kan kanske inte heller skjuta till ytterligare offentliga medel. När det gäller befintliga gemenskapsstöd för att hjälpa nötköttssektorn bör det påpekas att gemenskapen för närvarande bidrar med 15 euro till kostnaderna för BSE-testerna.

Kommissionen har tagit kontakt med alla medlemsstater för att samla in beräkningar av kostnaderna för den senaste och kommande lagstiftningen i samband med bekämpningen av BSE samt uppgifter om storleken på det offentliga stödet. Dessa uppgifter håller för närvarande på att gås igenom för att på ett tydligare sätt kunna identifiera vilka åtgärder som krävs för att öka harmoniseringen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0153/02

från Franz Turchi (UEN) till rådet

(29 januari 2002)

Ämne: Fråga från Francesco Turchi av den 19 oktober 2001

Med hänsyn till att:

- fristen för svar på en prioriterad skriftlig fråga är fastställd till tre veckor från dess officiella offentliggörandet,

- den 19 oktober 2001 lade undertecknad fram en prioriterad skriftlig fråga (P-3036/01) till rådet angående mordet på den afghanske militärledaren Ahmad Shah Massoud,

- hittills (den 22 januari 2002) har rådet ännu inte givit något svar

- det internationella läget är fortfarande ytterst oroväckande och instabilt,

ombeds rådet, i synnerhet Konungariket Belgiens och Förenade Kungarikets myndigheter, att uppge varför de ännu inte har besvarat tidigare fråga, samt om de anser att deras förhållningssätt gör det legitimt att misstänka att de hyser en ringa eller felaktig uppfattning om Europaparlamentets ledamöter, eller att de inte förmår att ge trovärdiga svar som friar dem från ansvar för eventuellt bristfälligt handlande?

Svar

(21 maj 2002)

Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om de svar som det redan har lämnat på de frågor som har ställts om förfarande (se i denna fråga svaren på frågorna E-1299/01, E-1300/01, E-1541/01 och E-2384/01).

När det gäller fråga P-3036/01 meddelar rådet att svaret på denna fråga antogs den 12 februari 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0708/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(15 mars 2002)

Ämne: Bilars prestanda i reklamen

Bilindustrin gör stolt reklam för sina bilmodellers prestanda. Den överväldigande majoriteten av dessa bilar når upp i hastigheter som är mycket högre än de hastighetsbegränsningar som råder på de europeiska motorvägarna. Det är inte ovanligt att bilar kommer upp i hastigheter på 250-300 km/h eller ännu mer. Som bekant finns det i de flesta EU-länder en hastighetsbegränsning som ligger mellan 100 och 140 km/h.

Hur kan man berättiga reklam för bilmodeller som går två eller tre gånger fortare än lagstadgade hastighetsbegränsningar? Vilken myndighet bär ansvaret för att godkänna bilar som går mycket fortare än vad som är tillåtet på de europeiska motorvägarna? Är denna situation försvarbar? Vad skulle man kunna göra för att inte uppmuntra förarna att begå denna indirekta överträdelse av de lagstadgade hastighetsbegränsningarna i varje medlemsstat?

Svar avgivet av Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(29 april 2002)

De flesta personbilar av idag har en konstruktion som tillåter en högsta hastighet över 140 km/h. Då det i gemenskapens trafiklagstiftning ej finns någon hastighetsbegränsning för konstruktionen av fordon kan medlemsstaterna ej vägra att utfärda gemenskapstypgodkännanden för bilar som kan framföras i hög hastighet. Utfärdandet av ett gemenskapstypgodkännande får emellertid ej tolkas som att fordonet får tillstånd att framföras i hastigheter över de hastighetsbegränsningar som gäller för allmänna vägar.

Det bör observeras att på vissa delar av motorvägsnätet inom gemenskapens territorium finns ingen hastighetsbegränsning för fordon och att trafikreglerna i enlighet med subsidiaritetsprincipen i stor utsträckning faller inom medlemsstaternas behörighet.

Det finns ingen gemenskapslagstiftning som begränsar annonsörens rätt att i en annons omnämna ett motorfordons maximihastighet. Det finns emellertid nationell lagstiftning och god affärssed som förbjuder att hastighetsbegreppet används i bilannonser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0477/02

från Gianfranco Dell'Alba (NI) till kommissionen

(22 februari 2002)

Ämne: Överträdelseförfarande nr 1999/4715 angående projektet Lotto Zero: variante, tra Teramo e Giulianova, alla strada statale S.S. 80

Den 26 juli 2001 översände kommissionen ett motiverat yttrande till Italien om att landet brutit mot direktiv 85/337/EEG(1) om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt.

I sitt yttrande vidhöll kommissionen att Italien inte fullföljt sina skyldigheter enligt artikel 4.2 i direktiv 85/337/EEG, då landet inte kontrollerat om det för anläggningen av en kringfartsled utanför staden Teramo (ett projekt som är känt under namnet Lotto Zero: variante, tra Teramo e Giulianova, alla strada statale S.S. 80) ett projekt som omfattas av bilaga II i direktiv 85/337/EEG krävdes någon miljökonsekvensbedömning enligt direktivets artiklar 510.

I enlighet med artikel 226 i EG-fördraget uppmanade kommissionen Italien att vidta nödvändiga åtgärder för att rätta sig efter yttrandet.

Kan kommissionen med anledning av ovanstående besvara följande:

- Hur långt har ovannämnda överträdelseförfarande hittills fortskridit och, framför allt, har Italien vidtagit de åtgärder som krävs för att rätta sig efter kommissionens yttrande?

- Om så är fallet, vilka åtgärder har vidtagits och anser kommissionen att de är lämpliga och tillräckliga?

- Hur tänker kommissionen driva ärendet vidare om Italien inte vidtagit några åtgärder?

(1) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 april 2002)

I enlighet med artikel 226 i EG-fördraget skall kommissionen, om den anser att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt detta fördrag, avge ett motiverat yttrande i ärendet efter att ha givit den berörda staten tillfälle att inkomma med sina synpunkter. Om den berörda staten inte rättar sig efter yttrandet inom den tid som angivits av kommissionen, får denna föra ärendet vidare till domstolen.

Den senaste utvecklingen i det ärende som frågeställaren avser, enligt artikel 226 i EG-fördraget, är att kommissionen beslutat att vända sig till domstolen. Kommissionen anser att Italien i detta fall har brutit mot rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1). Innehållet i överträdelseförfarandet är sekretessbelagt.

Europaparlamentet informeras regelbundet om alla pågående överträdelseförfaranden. Uppgifter om hur de olika överträdelseförfarandena mot alla medlemsstater som minst varit föremål för ett motiverat yttrande fortlöper finns i den rapport om övervakning av tillämpningen av gemenskapslagstiftningen som kommissionen offentliggör varje år.

Information om överträdelseförfaranden offentliggörs också på kommissionens Internetwebbplats, där de regelbundet uppdateras(2).

(1) EGT L 175, 5.7.1985, senast ändrat genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997, EGT L 73, 14.3.1997.

(2) http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/sgb/droit_com/index_en.htm

infractions.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0114/02

från Markus Ferber (PPE-DE) till kommissionen

(29 januari 2002)

Ämne: Tidskriften European Dialogue

Fram till 1999 gav dåvarande GD IA ut kvartalstidskriften European Dialogue som översattes till alla östeuropeiska språk och avsåg att informera allmänheten i dessa länder om fördelarna med

ett EU-medlemskap. Då kommissionsledamot Verheugen tillträdde stoppades tidskriften abrupt. Kommissionen bröt det gällande avtalet och var tvungen att betala ett sexsiffrigt belopp till utgivaren som ersättning för uteblivna utgåvor av European Dialogue.

Hur högt var beloppet?

Hur höga var kostnaderna för de tidigare utgåvorna av tidskriften? Varför gjordes inget försök att förbättra eller ändra tidskriftens kvalitet och innehåll?

Om tidskriften och dess redaktion nu var så dålig och, enligt uppgift, oförbätterlig att utgivningsavtalet måste avbrytas i förtid mot en så hög ersättning, varför gavs tidskriften då ut så länge utan att ifrågasättas och med ett så högt budgetanslag?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(8 april 2002)

Kvartalstidskriften European Dialogue, som gavs ut på de öst- och centraleuropeiska ländernas språk, lanserades redan 1995 under ledning av det tidigare generaldirektoratet för information, kultur och kommunikation med hjälp av medel från Phareprogrammet. Syftet med tidskriften var att snabbt ge en första inblick i Europeiska unionen. Utgivningen fortsatte under fyra år till en kostnad av cirka 600 000 euro om året. Under detta första kontrakt motsvarade produktionen de mål som satts upp och kvaliteten bedömdes som tillfredsställande.

Efter denna första fyraårsperiod offentliggjordes i augusti 1998 en anbudsinfordran i syfte att upprätta ett nytt kontrakt. Eftersom det företag som valts ut drog tillbaka sitt anbud till följd av en intern omorganisation, valdes i enlighet med gällande praxis det näst bästa anbudet och kontraktet undertecknades 1999. Den nya versionen av tidskriften, vars första utgåva något försenat utkom i slutet av 1999, visade sig vara av sämre kvalitet än den föregående. Det nya generaldirektoratet för utvidgning, vilket sedan omstruktureringen av kommissionen är ansvarigt för utgivningen, försökte därför i samarbete med förläggaren att fastställa hur tidskriftens kvalitet och redaktionella linje skulle kunna förbättras. Efter flera försök i den riktningen blev det uppenbart att den nya partnern inte var i stånd att uppfylla målen för den nya kommunikationspolitiken i kandidatländerna, vilken byggde på att kommissionens delegationer själva skulle överta ansvaret för dessa informationsverktyg som hädanefter skulle användas för att förbereda utvidgningen. Eftersom delegationerna var på plats i kandidatländerna hade de större möjlighet att utarbeta informationsverktyg som var anpassade till de enskilda kandidatländernas behov, även språkligt sett.

Med beaktande av informationsstrategins nya inriktning har generaldirektoratet för utvidgning därför i egenskap av beställare beslutat att häva kontraktet med denna avtalspartner. Kontraktet har hävts mot en ersättning på 136 250 euro.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0208/02

från Carlos Carnero González (PSE) till rådet

(5 februari 2002)

Ämne: Mänskliga rättigheter i Västsahara

Medierna informerar om att tiotals västsahariska fångar i det ökända svarta fängelset i El Aaiún (Västsahara) inledde en hungerstrejk den 24 december i protest mot de omänskliga förhållandena i fängelserna. Det förefaller som om många av dem har torterats, misshandlats och totalt isolerats från omvärlden. För att stödja dem genomförde deras familjer en fredlig marsch, som brutalt slogs ned av de marockanska myndigheterna.

De ökande kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Västsahara står i uppenbar kontrast till de välvilliga gester som visats av Polisario, som den 2 januari 2002 beslutade att frige 115 marockanska krigsfångar.

Har rådet någon information om ovannämnda händelser? Har rådet vänt sig till Marockos regering för att få en förklaringar och begära positiva åtgärder? Anser rådet inte det nödvändigt att så snart som möjligt skicka observatörer som kan undersöka situationen på plats?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0208/02 och P-0410/02

(21 maj 2002)

Rådet informerar den ärade parlamentsledamoten om att det inte känner till de händelser i fängelset i El-Aaiún som den ärade parlamentsledamoten Carlos Canero González hänvisar till.

På ett mer allmänt plan sett är rådet fortfarande djupt oroat när det gäller de mer än 1 350 krigsfångar som fortfarande hålls fängslade, de flesta av dem sedan 20 år tillbaka, och det krävs här en snar lösning i enlighet med förpliktelserna i Genèvekonventionen. Rådet har alltid understrukit att man inte

bör invänta den politiska processens avslutande för att försöka att finna en lösning på sådana angelägna humanitära frågor som till exempel besök av familjemedlemmar eller frigivning av krigsfångar. Vissa blygsamma framsteg har visserligen uppnåtts, men rådet konstaterar dock med beklagande att situationen för de västsahariska flyktingarna i lägren i Tindouf fortfarande är mycket oroande, samtidigt som det påpekar att det spända läget i Västsahara gör det ännu svårare att finna en lösning på de humanitära frågorna. Rådet är därför, genom regelbundna kontakter med FN:s generalsekreterares personliga sändebud James Baker och alla parter i konflikten, berett att bidra till att skapa förtroende mellan de berörda parterna i syfte att underlätta en godtagbar lösning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1063/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(18 april 2002)

Ämne: Säte för EU:s organ

I alla EU:s fördragstexter finns en tydlig hänvisning till gemenskapsorganens säten. En diskussion på temat äger rum under de regeringskonferenser som föregår respektive fördrag, och besluten införlivas i de nya fördragstexterna. Det är allmänt känt att målet för den konferens som inleddes i Bryssel den 28 februari 2002 är att lägga grunden för en översyn av gemenskapsorganens funktionssätt och för utvidgningen till de nya medlemsländerna.

Hur ser kommissionen på diskussionen inom ramen för konferensen om möjligheten att flytta vissa av unionens organ till andra städer än Bryssel och Luxemburg, mer bestämt till några av unionens historiskt mest betydelsefulla huvudstäder, såsom Rom, Berlin, Paris och Aten? Skulle det vara möjligt att föra en sådan diskussion inom ramen för konferensen och att fatta beslut om att flytta sätet för några av unionens viktigaste organ?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(14 maj 2002)

Enligt den gällande lagstiftningen har sätet för gemenskapens institutioner fastställts av medlemsstaternas regeringar i samförstånd (artikel 289 i EG-fördraget).

Dessutom ingår de beslut som redan har fattats i denna fråga i ett protokoll som har fogats som bilaga till Amsterdamfördraget och tillhör alltså hädanefter EU:s primärlagstiftning.

Enligt slutsatserna från Europeiska rådets möte i Laeken den 1415 december 2001, har inte Konventet om Europeiska unionens framtid, som påbörjade sitt arbete den 28 februari 2002, mandat att utarbeta förslag om lokalisering av säten för EU:s institutioner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0320/02

från Christopher Beazley (PPE-DE) till kommissionen

(12 februari 2002)

Ämne: Förberedelser inför Europeiska rådets möte i Barcelona

Europeiska rådet i Lissabon 2000 uppmanade rådet och kommissionen att tillsammans med medlemsstaterna när så är lämpligt underlätta att man, med stöd av EIB, före utgången av 2001 skapar ett mycket snabbt transeuropeiskt nätverk för att sprida vetenskapliga rön och länka samman forskningsinstitutioner och universitet samt forskningsbibliotek, vetenskapliga centrum och så småningom skolor. Kom detta mål att uppnås?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(16 april 2002)

Kommissionen välkomnar, tillsammans med medlemsstaterna, det faktum att Europeiska rådets mål för år 2000 uppnåddes inom den utsatta tiden, och att därmed Europas snabba transeuropeiska nätverk för forskning fått en mycket bra ställning internationellt sett.

Förbindelserna mellan de nationella forsknings- och utbildningsnäten i Europa är politiskt sett mycket viktiga, eftersom de utgör en hörnsten för utbyggnaden av nästa generations Internet och grunden för det europeiska området för forskningsverksamhet.

I detta sammanhang är ett transeuropeiska nätverk (GEANT) sedan den 1 november 2001 i full drift, med en hastighet på 10 gigabit per sekund (Gbps). Detta nätverk förbinder 32 nationella forsknings- och utbildningsnät, vilket utgör en kapacitetsökning på 16 gånger sedan 2000.

Samtidigt har de nationella forsknings- och utbildningsnäten uppgraderats och sålunda har kapaciteten när det gäller nättillträdet för alla europeiska forskningsinstitut och universitet ökat avsevärt globalt sett.

I den bilaga som skickas direkt till parlamentsledamoten och Europaparlamentets sekretariat finns det uppgifter som visar att Europa nu befinner sig i ett mycket starkt konkurrensläge internationellt sett.

För mycket krävande forskningsområden (exempelvis CERN och det europeiska molekylärbiologiska laboratoriet) används även kompletterande nätinfrastrukturer (GRID) på försöksnivå.

Hanteringen av förbindelserna för skolor varierar mellan medlemsstaterna men i många fall upprätthålls förbindelserna genom de nationella forsknings- och utbildningsnäten.

Samarbetet med Europeiska investeringsbanken (EIB) resulterade i att ett memorandum undertecknades i juni 2001. Detta avtal mellan gemenskapen och EIB stärker samarbetet i syfte att främja forskning och teknisk innovation i Europa genom att erbjuda kompletterande, om än oberoende, former av finansiellt stöd till forskare. Dessutom är EIB:s initiativ Innovation 2000 särskilt inriktat på området för informations- och kommunikationsnätverk. Inom ramen för sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling förväntas ytterligare resurser ges för tillhandahållandet och finansieringen av forskningsinfrastruktur.

Sammanfattningsvis välkomnar kommissionen det faktum att det mål som fastställts av rådet har uppnåtts inom den utsatta tiden. Ytterligare insatser för att bibehålla och förbättra Europas ställning kommer göras inom ramen för sjätte ramprogrammet, vars område GEANT och GRID redan fått ett stort stöd både i Europaparlamentet och rådet.