SKRIFTLIG FRÅGA P-0837/99

från Heidi Hautala (V) till kommissionen

(22 mars 1999)

Angående: Hamnbygge i Nordsjö vållar skador på Natura-område

Naturvetenskapliga utredningar som gjorts angående Helsingfors stads storhamnsprojekt i Nordsjö har visat att anläggandet av förbindelser för landtrafiken sannolikt kommer att orsaka avsevärda skadeverkningar på det Naturaområde som omfattar vattenfågelområdena vid Svarta backen och Östersundom.

Om det inte görs någon övergripande utvärdering utan utvärderingsprocessen i stället splittras upp på olika faser inom tillståndssökandet och det till exempel i fallet Nordsjö inte görs någon övergripande undersökning i samband med den första tillståndsansökan i vattenmål som skall göras, då kan hela tillståndsprocessen hinna långt utan att man kan peka ut vilka totala konsekvenser projektet kommer att föra med sig.

Tycker kommissionen att det är viktigt att utvärderingen av vilka konsekvenser projektet kommer att föra med sig verkligen inriktar sig på projektet som helhet betraktat? Om det till exempel ingår som ett väsentligt led i den planerade hamnen att det skall anläggas kommunikationer till den, borde då miljökonsekvensbedömningen inrikta sig, inte bara på själva hamnbygget utan också på helheten av de omläggningsarbeten inom vattenområdena och de trafikarrangemang som omedelbart ansluter sig till hamnen och de järnvägar och landsvägar som är avsedda att leda ut från hamnområdet?

Går det att med hjälp av användnings- och skötselplanerna för Naturaområdet undvika skyldigheten att tillgripa dispensförfarande, också under sådana betingelser att projektet, trots dessa planer, i hög grad kommer att minska skyddsvärdena för Naturaområdet?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(26 april 1999)

Eftersom ledamoten syftar till ett särskilt projekt rörande Helsingfors nya hamn i Nordsjö, vill kommissionen besvara frågan mot bakgrund av det projektet. Hamnprojektet berör området Svarta backen/Östersundom som av Finland utpekats som särskilt skyddsområde enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(1). Området har också föreslagits som område av gemenskapsintresse enligt rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(2) (habitat-direktivet).

Enligt artikel 6.3 i habitat-direktivet skall alla planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område, men som enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt kan påverka området på ett betydande sätt, på lämpligt sätt bedömas med avseende på konsekvenserna för målsättningen vad gäller bevarandet av området. Denna bestämmelse gäller också för särskilda skyddsområden enligt fågeldirektivet och därför också i detta fall.

Det är i sista hand domstolen som måste tolka vad som skall förstås med "på lämpligt sätt bedömas", men kommissionen anser att det viktigaste kravet i artikel 6.3 är att bedöma själva projektets verkningar. Man kan dock rimligen anta att det finns ett efterordnat krav på att ta hänsyn till andra, därmed sammanhängande projekt.

Hamnen i Nordsjö omfattar flera planer och delprojekt, bl.a. avseende själva hamnen, sjötransportleden och landtrafiksförbindelser. Dessa projekt är i Finland föremål för olika godkännandeförfaranden. Enligt de uppgifter som föreligger kommissionen verkar alla relevanta projekt ha genomgått en miljökonsekvensbedömning. Dessa bedömningar verkar omfatta alla relevanta aspekter för samtliga projekt. Även hamnens verkningar har bedömts på ett tillfredsställande sätt.

Slutsatsen i bedömningen av sjötransportleden är att utfyllnaden av havsområdet inte direkt påverkar det särskilda skyddsområdet Svarta backen/Östersundom. Det ser därför inte ut som om det vore nödvändigt att tillämpa artikel 6.4 på detta projekt. Det är emellertid klart att godkännandet av ett enda delprojekt inte på något sätt påverkar beslutsfattandet avseende andra, därmed sammanhängande projekt. Om själva hamnbygget och anläggningen av landtrafiksförbindelser negativt påverkar det särskilda skyddsområdet, kommer medlemsstaterna antingen att neka till att ge projektet sitt godkännande eller se till att förfarandet enligt artikel 6.4 följs. På grundval av föreliggande bedömningar verkar detta vara fallet åtminstone i fråga om landtrafiksförbindelserna.

När det gäller frågan om förhållandet mellan skötsel- och förvaltningsplaner och undantagsförfarandet, kan en medlemsstat enligt kommissionens uppfattning inte kringgå sina skyldigheter enligt artikel 6.4, inte ens om det upprättats en skötsel- och förvaltningsplan för området enligt artikel 6.1. Ett samband mellan sådana planer och undantagsförfarandet skapas genom artikel 6.3 som av medlemsstaten även måste tillämpas på förvaltningsplaner, om dessa omfattar åtgärder som påverkar området och då det inte är tal om rena bevarandeåtgärder. Således skall åtgärder som inte gäller bevarande bedömas i enlighet med artikel 6.3. Beroende på resultaten av denna bedömning kan det bli tal om att inleda undantagsförfarandet enligt artikel 6.4.

(1) EGT L 103, 25.4.1979.

(2) EGT L 206, 22.7.1992.