ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0204/01

från Catherine Stihler (PSE) till kommissionen

(2 februari 2001)

Ämne: Återhämtningsplaner för fiskbestånden i nordöstra Atlanten

Med tanke på att två tredjedelar av fiskbestånden i nordöstra Atlanten är under de biologiskt säkra gränserna, planerar kommissionen att utarbeta återhämtningsplaner för alla dessa bestånd?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0181/01 och E-0204/01 ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(8 mars 2001)

Kommissionen är medveten om att många fiskbestånd i nordöstra Atlanten nu ligger under de biologiskt säkra gränserna.

Kommissionen använder emellertid uttrycket återhämtningsplan för bestånd som är omedelbart hotade. De aktuella bestånden är för närvarande torsk i Nordsjön, Irländska sjön och väster om Skottland och det nordliga kummelbeståndet. Återhämtningsplaner finns antingen redan nu (Irländska sjön) eller håller på att genomföras.

När det gäller bestånd som befinner sig under de säkra biologiska gränserna men inte är omedelbart hotade, och alla andra berörda bestånd, har kommissionen tagit initiativet till att tillämpa en försiktighetsmetod vid förvaltningen. Denna omfattar redan torsk, kolja, rödspätta, sej och sill i Nordsjön, där en överenskommelse om denna typ av förvaltning har slutits mellan Norge, som också förvaltar dessa bestånd, och gemenskapen. En överenskommelse har också slutits med Norge om att införa en försiktighetsmetod för förvaltningen av makrillbestånden i nordöstra Atlanten. I Östersjön har en överenskommelse via Internationella fiskerikommissionen för Östersjön slutits om att använda en försiktighetsmetod för förvaltning av torsk, skarpsill och lax.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1558/01

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(17 maj 2001)

Ämne: Antalet ledamöter av Europaparlamentet och utvidgningen

I sitt svar på min muntliga fråga H-272/01(1) tolkar kommissionens företrädare Nicefördraget på så sätt, att om inget fördrag om anslutning undertecknats den 1 januari 2004 kommer samma antal ledamöter att väljas in från de femton medlemsstaterna som i dagens läge. Tolkningen är utan tvivel riktig, men den för med sig ett nytt tolkningsproblem. Därför frågar jag nu om kommissionens tolkning i den händelse att till exempel ett enda fördrag om anslutning undertecknats: hur många ledamöter kommer i så fall att väljas in från medlemsstaterna?

(1) Skriftligt svar den 3 april 2001.

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(18 juli 2001)

I enlighet med artikel 2.2 och 2.3 i protokollet om utvidgningen av Europeiska unionen, som genom Nicefördraget fogas till Fördraget om Europeiska unionen och fördragen om upprättandet av Europeiska gemenskaperna(1), skall rådet fastställa det exakta antalet företrädare i Europaparlamentet som skall väljas i varje medlemsstat 2004.

För att fastställa detta antal måste man först till det totala antalet företrädare för de nuvarande femton medlemsstaterna (antalet föreskrivs i artikel 190 i EG-fördraget, ändrad genom artikel 2.1 i nämnda protokoll, dvs. 535 företrädare) lägga till det totala antalet företrädare för de

nya medlemsstaterna, som framgår av det eller de anslutningsfördrag som undertecknas senast den 1 januari 2004. Om företrädarna är färre än 732, vilket blir fallet om inte alla kandidatländer avslutar förhandlingarna med att skriva under ett anslutningsfördrag den 1 januari 2004, kommer rådet att öka det antal företrädare som skall väljas i varje medlemsstat 2004 så att det totala antalet ligger så nära 732 som möjligt. Korrigeringen av antalet företrädare som skall väljas 2004 görs proportionellt. Det totala antalet företrädare som skall väljas i en medlemsstat kan dock inte vara högre än det nuvarande antalet företrädare för landet i fråga.

(1) EGT C 80, 10.3.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0628/01

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(1 mars 2001)

Ämne: Säkerhetssystem i butiker är till skada för dem som använder pacemakers

Patienter med pacemaker har fått höra av National Health Services Trusts i Förenade kungariket att vissa passerportsutformade säkerhetssystem som installerats av butiker kan utgöra ett hot mot funktionssäkerheten hos dessa livsviktiga hjälpmedel.

Hur ser kommissionen på att det skulle göras obligatoriskt för butikerna att ta det på sitt ansvar att innan kunderna kommer in i butikerna klart och tydligt varna dem för att butikernas system kan utgöra en risk för dem?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(11 maj 2001)

Hittills har inte kommissionen fått några uppgifter om den varning som de brittiska National Health Service Trusts utfärdat om att butikssäkerhetssystem kan störa funktionen hos pacemakers och som frågeställaren hänvisar till. Kommissionen kommer dock att be om information om denna varning och tillsammans med medlemsstaterna granska dess konsekvenser.

Kommissionen tog i juni 1999 upp frågan med medlemsstaterna under ett möte i arbetsgruppen för lågspänningsdirektivet som handlade om elektriska apparaters säkerhet.

Kommissionen frågade alla medlemsstater om de hade rapporter om sådana tillbud och om det förelåg behov av att vidta förebyggande åtgärder. Inga tillbud nämndes, varför medlemsstaterna ansåg att det inte krävdes ytterligare lagstiftning.

Som antytts i svaret på Caroline Jacksons skriftliga fråga E1595/98(1) tas problemet i viss mån upp i Europastandarden för pacemakers, utfärdad av det europeiska standardiseringsorganet Cenelec. I standarden behandlas en pacemakers immunitet mot vissa slag av elektromagnetiska fält.

Därför har kommissionen för närvarande inga planer på att föreslå ytterligare lagstiftning på området.

(1) EGT C 13, 20.1.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0440/01

från Heidi Hautala (Verts/ALE) till kommissionen

(16 februari 2001)

Ämne: Nicefördraget och förändringar i artikel 133 om immateriella rättigheter och handel med tjänster

Enligt de nya bestämmelserna i artikel 133.5 kommer de kommersiella aspekterna av immateriella rättigheter liksom handeln med tjänster (med beaktande av de undantag som uppräknats) att hädanefter omfattas av gemenskapens befogenheter för den gemensamma handelspolitiken, I artikel 133.7 ingår dock ytterligare stadganden som begränsar utvidgningen av dessa befogenheter i samband med internationella förhandlingar och avtal om immateriella rättigheter som inte omfattas av artikel 133.5.

Kan kommissionen förklara:

1. Huruvida det finns någon slutgiltig överenskommelse mellan kommissionen och medlemsstaterna om exakt vilka aspekter av immateriella rättigheter som är kommersiella och vilka som inte är det? Om en sådan föreligger, vill kommissionen då offentliggöra den? Om det inte finns någon sådan, hur och när kommer den att utarbetas?

2. Huruvida medlemsstaterna, som alla undertecknat Trips-avtalet, kommer att fortsätta att inom Världshandelsorganisationen och andra internationella forum spela en direkt roll vid pågående och kommande förhandlingar om frågor kring immateriella rättigheter och huruvida det kommer att krävas en nationell samsyn för att några överenskommelser i hithörande frågor skall kunna ingås?

3. Hur och när Europaparlamentet kommer att höras enkom om de ändringar som föreslagits i artikel 133 i fördraget, något som är ett krav enligt de nuvarande stadgandena i artikel 133.5?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(19 april 2001)

Det finns inte någon rättsligt bindande definition i gemenskapsrätten av begreppet handelsrelaterade aspekter av immateriella rättigheter vilket förekommer i punkt 5 första stycket i den nya artikel 133 (f.d. artikel 113) i EG-fördraget i dess lydelse enligt Nice-fördraget.

Genom den nya artikel 133.5 kommer behörigheten i samband med avtal om handelsrelaterade aspekter av immateriella rättigheter att föras till gemenskapens behörighet när det gäller den gemensamma handelspolitiken.

Vad detta beträffar beklagar kommissionen att dess initiativ för att stärka parlamentets ställning som institution i genomförandet av den gemensamma handelspolitiken inte godtogs av regeringskonferensen i Nice. Kommissionens kommer oberoende av detta att fortsätta sin politik baserad på öppenhet och nära samarbete med parlamentet i handelsfrågor.

Bemyndigandeklausulen (enabling clause) i nuvarande artikel 133.5 enligt vilken det krävs att kommissionen lägger ett förslag och att parlamentet hörs har inte aktiverats. Denna bestämmesle kommer att ersättas med den nya artikel 133.7.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0908/01

från Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen

(28 mars 2001)

Ämne: Statligt stöd till spanska elbolag som inte har anmälts till kommissionen

Genom den nya avfattning som givits den sjätte övergångsbestämmelsen i den spanska lagen om elektricitetssektorn har återfinansieringen och avgiftshöjningen om 4,5 procent upphävts i den form de tillämpades, vilket har gjort det möjligt att uppbära ett belopp som närmar sig 500 000 miljoner pesetas och skall anses vara statligt stöd, såsom den spanska regeringen själv medgav då den ändrade lagen. Trots detta föreskrivs enligt den spanska bestämmelsen inte hur bolagen skall använda de intäkter som erhållits enligt sagda lagstiftning, vilken har ändrats enligt förslag från kommissionen. Därigenom blir resultatet paradoxalt nog att elbolagen erhåller belopp som i princip utgör stöd som inte har anmälts.

Anser kommissionen att den måste vidta åtgärder för de elbolag som inte har erhållit vissa belopp som i princip utgör statligt stöd som inte har anmälts?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 maj 2001)

Enligt rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 (f.d. artikel 99) i EG-fördraget(1) och EG-domstolens praxis är det faktum att ett stöd är olagligt, dvs. att det beviljats innan kommissionen fattat beslut om huruvida det är förenligt med den gemensamma marknaden, inte tillräckligt för att kräva återbetalning. Kommissionen måste också för varje fall bevisa att stödet är oförenligt med den gemensamma marknaden. Parlamentsledamotens fråga kommer alltså att behandlas i kommissionens slutliga beslut i detta ärende.

(1) EGT L 83, 27.3.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1971/01

från Elizabeth Lynne (ELDR) till kommissionen

(5 juli 2001)

Ämne: Gasol (LPG) som bränsle

Vad har EU gjort för att främja omställningen av motorfordon så att de kan använda gasol (LPG) som bränsle? Vad är den sammantagna kostnaden för EU av dessa åtaganden?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(10 september 2001)

Utsläppandet på marknaden av nya personbilar regleras genom Europeiska unionens typgodkännandesystem. Lagstiftningen omfattar alla säkerhets- och miljökrav som sådana fordon måste uppfylla innan de får släppas ut på marknaden. Fram till nyligen var detta system inte helt anpassat till gasoldrivna fordon (LPG-fordon) och de särskilda krav som ställs på sådana. När medlemsstaterna skulle typgodkänna nya gasoldrivna fordon var de därför tvungna att begära undantag från ett eller flera av EU:s typgodkännandedirektiv.

Under senare år har gemenskapen antagit ett antal ändringar rörande gasoldrivna fordon i dessa typgodkännandedirektiv. Hädanefter kommer det att bli möjligt att få EU-typgodkännande för ett gasoldrivet fordon. Det är nämligen resultatet av anslutningen till föreskrifterna nr 67 från FN:s ekonomiska kommission för Europa (FN-ECE) om särskilda bestämmelser för gasolbränsletankar och antagandet av en ändring av rådets direktiv 70/220/EEG av den 20 mars 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon(1), där särskilda tillämpningsdatum för omborddiagnossystem för gasoldrivna fordon införs. Därmed kan dessa fordon nu helt dra fördel av den inre marknaden.

Omställningen av fordon som redan finns på gemenskapens marknad är medlemsstaternas ansvarsområde. Flera medlemsstater har för att uppmuntra sådana omställningar vidtagit lagstiftningsåtgärder som anpassats till den särskilda situation som råder just på deras territorium.

Ett förslag till förordning har dessutom väckts på FN-ECE-nivå i syfte att harmonisera de särskilda kraven för specifik LPG-utrustning för eftermontering i motorfordon. Denna förordning håller just nu på att behandlas i Europeiska unionens institutioner.

(1) EGT L 76, 6.4.1970.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0706/01

från Inger Schörling (Verts/ALE) till rådet

(28 februari 2001)

Ämne: Offentlig upphandling

Kommissionen lämnade under 2000 två förslag till direktiv om offentlig upphandling, KOM(2000) 0275 och KOM(2000) 0276. Dessa två direktiv, tillsammans med ett av kommissionen utarbetat tolkningsdokument, gör det i det närmaste omöjligt att ta miljöhänsyn vid offentlig upphandling. Det är till exempel inte tillåtet att ställa miljökrav på produktionen av det som upphandlas och inte heller att efter att anbudsförfarandet är avslutat anta ett anbud framför ett annat på grund av att det tar större miljöhänsyn. Detta går stick i stäv med fördragen som uttryckligen ålägger EU att verka för en hållbar utveckling och en integrering av miljöfrågor. Till detta kommer att EU-parlamentet och rådet förväntas behandla direktiven utan att få ta del av tolkningsdokumentet (som ännu inte är antaget av kommissionen och i sin preliminära form inte är offentligt.) Vad anser rådet om att miljöhänsyn i det närmaste utesluts vid offentlig upphandling? Vad anser rådet om det faktum att rådet och EU-parlamentet förväntas behandla direktiven utan att få tillgång till kommissionens tolkningsdokument?

Svar

(30 maj 2001)

Som den ärade parlamentsledamoten redan påpekar i sin fråga har rådet och Europaparlamentet ännu inte avslutat den första behandlingen av kommissionens två förslag till direktiv om offentlig upphandling. Rådet kan därför inte kommentera sakinnehållet i enskilda punkter som fortfarande är under behandling. Den ärade parlamentsledamoten kan eventuellt ställa kommissionen den del av frågan som avser miljökraven på produktionen av varor och det företräde som av miljöhänsyn ges produkter efter det att anbudsförfarandet har avslutats.

Det bör dock påpekas att rådet enligt information från kommissionen kan förvänta sig att tolkningsdokumentet om offentlig upphandling och miljön offentliggörs i tillräckligt god tid för att fortfarande kunna vara till ledning för rådets diskussioner vid den första behandlingen. Det bör dock erinras om att dokumentet endast är avsett att ge en tolkning av den nuvarande lagstiftningen och inte utgör ett nytt förslag från kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0236/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till rådet

(8 februari 2001)

Ämne: Väntan på att få klarhet om dödsfallen i byn Racak i Kosovo

1. Minns rådet min skriftliga fråga E-0628/00(1) av den 2 mars 2000 om 45 albanska mäns död den 15 januari 1999 i byn Racak i Kosovo och svaret på denna fråga av den 8 juni 2000?

2. Lämnades den fullständiga rapporten från den finska rättsmedicinska gruppen över till det allmänna rådet och Jugoslavientribunalen ICTY den 21 juni 2000?

3. Vilket är det exakta antalet offer enligt denna rapport och vilka var omständigheterna kring deras död?

4. Är denna rapport offentlig? Om inte, varför det? Är rådet berett att göra denna rapport tillgänglig för Europaparlamentets ledamöter?

5. Har man hörsammat Dr Helena Rantas begäran från mars 1999 om att först låta göra en utförlig polisundersökning för att få en samlad bild av händelserna?

6. Har Jugoslavientribunalen har sedan dess inlett en straffrättslig undersökning?

7. Kan rådet skriva under på iakttagelserna i rapporten som omnämns i fråga 2?

8. Hur, när och av vem förväntar sig rådet att den slutgiltiga sanningen om vad som hände i Racak skall kunna fastställas exakt?

(1) EGT C 26 E, 26.1.2001, s. 72.

Svar

(31 maj 2001)

Rådet minns givetvis sitt svar av den 8 juni 2000 på en tidigare fråga om detta ärende och kan nu ge den ärade parlamentsledamoten den senaste informationen om ärendet.

I slutet av juni 2000 avslutade den finländska rättsmedicinska gruppen sitt arbete och överlämnade, enligt överenskommelse med rådet, en fullständig och detaljerad rapport om sina rön direkt till Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien (ICTY). Den rättsmedicinska gruppen har informerat rådet genom att överlämna en sammanfattning (bilaga). Dokumentet har nyligen offentliggjorts på inrådan av ICTY och Dr Helena Ranta, som ledde EU:s rättsmedicinska grupp i Jugoslavien. Vid samma tillfälle klargjorde både Dr Ranta och ICTY-åklagarens kontor att innehållet i den slutliga rapporten som rådet inte förfogar över inte borde offentliggöras med hänsyn till pågående utredningar.

Rådet stöder denna uppfattning och anser inte att det är lämpligt att lämna ytterligare kommentarer.

Beträffande den ärade parlamentsledamotens sista fråga står det klart att den fullständiga sanningen om vad som hände i Racak kommer att fastställas av ICTY efter en noggrann undersökning och på grundval av alla uppgifter tribunalen har tillgång till, inklusive den rättsmedicinska rapporten. Endast ICTY kan bedöma omständigheterna kring och ansvaret för denna ohyggliga händelse i nutida europeisk historia.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1230/01

från Amalia Sartori (PPE-DE) till kommissionen

(10 april 2001)

Ämne: Fri rörlighet för personer och brandsäkerhet inom kollektivtrafiken

Den 6 november 2000 omkom en kvinna i en brand på intercitytåget 602 Foscari mellan Milano och Venedig.

Utredningen har visat att man på detta tåg - liksom på många andra italienska tåg (minst 70) - inte följer brandskyddsbestämmelserna. Enligt tidningen Corriere della Sera den 16 mars 2001 var stolstyget inte behandlat med flamskyddsmedel.

Vilken skyddsnivå fastställs av den europeiska lagstiftningen när det gäller brandsäkerhet inom kollektivtrafiken? Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att garantera att enhetliga minimisäkerhetsstandarder för EU-medborgarna tillämpas och övervakas? Kan kommissionen informera om och belysa denna fråga?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(17 maj 2001)

Säkerhets- och hälsokrav ges stort utrymme i rådets direktiv 96/48/EG av den 23 juli 1996 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg(1) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/16/EG av den 19 mars 2001 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för konventionella tåg(2).

I enlighet med de direktiven utarbetar man för närvarande tekniska specifikationer om driftskompatibilitet (TSD) för att förtydliga de s.k. väsentliga kraven, som i direktiven anges i mer allmänna ordalag. Dessa specifikationer blir obligatoriska så snart de offentliggjorts.

När det gäller TSD för höghastighetståg, som kommer att publiceras inom kort, vill kommissionen särskilt uppmärksamma ledamoten på de specifikationer som gäller rullande materiel och som omfattar tekniska föreskrifter avseende skydd mot brand och giftig rök - ett högteknologiskt område där kunskap och teknik ständigt vidareutvecklas.

I avvaktan på dessa specifikationer är det bestämmelserna i de nämnda direktiven och medlemsstaternas särbestämmelser som gäller.

I fråga om motorfordon för kollektivtrafik, fastställs i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/28/EG av den 24 oktober 1995 om brinnegenskaperna hos material som används i inredningen till vissa kategorier av motorfordon(3) en rad minimikrav på brandsäkerhet och smältegenskaper av material i passagerarutrymmet av bussar för fler än 22 passagerare. Bestämmelserna i direktiv 95/28/EG är dock inte obligatoriska. Alla bussar som uppfyller kraven kan dock förses med ett märke som visar att de är EEG-typgodkända och får fritt trafikera gemenskapens territorium.

(1) EGT L 235, 17.9.1996.

(2) EGT L 110, 20.4.2001.

(3) EGT L 281, 23.11.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1562/01

från Stephen Hughes (PSE) till kommissionen

(28 maj 2001)

Ämne: Information om planering och utvärdering av projekt

EU finansierar en lång rad program för finansiering av projekt inom ett flertal politiska områden. Finns det någon central informationskälla för företag som specialiserat sig på planering och utvärdering av projekt eller är informationen spridd över de direktorat som administrerar programmen/projekten?

Kommer kommissionen att överväga att inrätta en central källa om en sådan inte finns?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(31 juli 2001)

Kommissionen finansierar vanligen projekt inom ramen för ett program som har egna rättsliga ramar och förvaltas av ett operativt generaldirektorat med ansvar för politikområdet i fråga. Förvaltning och databaser för projektplanering och utvärdering är uppgifter som decentraliserats, medan bedömningen av projekten sker på det ansvariga generaldirektoratet. Kommissionen publicerar en årlig utvärderingsrapport som återfinns på webbplatsen europa (http://europa.eu.int/comm/budget/evaluation/en/index.htm)

Som hjälp till de organisationer som är intresserade av att ansöka om projektfinansiering (bidrag) från kommissionen finns en databas med information om alla bidrag som de olika avdelningarna beviljar. Denna databas kan även användas av företag som erbjuder projektplanerings- eller utvärderingstjänster.

Vad gäller frågeställarens undran om planer på att inrätta en databas är svaret att webbplatsen om bidragsförvaltning redan innehåller samlad information till allmänheten om alla kommissionens anslag (som i de flesta fall tar sig uttryck som projektfinansiering). Liksom i varje motsvarande organisation är planeringen och bedömningen av projekten som kan komma ifråga för finansiering en intern förvaltningsuppgift på kommissionen. Ibland utförs den med hjälp av verkställande kommittéer bestående av företrädare för medlemsstaterna.

- Europeiska gemenskapernas officiella tidning är den främsta informationskällan för företag (och allmänheten) som vill veta vilka projektplanerings- eller utvärderingstjänster kommissionen har för avsikt att köpa upp. Detta offentliggörs via en anbudsinfordran eller en uppmaning till intresseanmälan. Kommissionen har även offentliggjort en öppen uppmaning till intresseanmälan för företag som är intresserade av att erbjuda utvärderingstjänster. Den förteckning över företag som sedan upprättas kan användas av alla kommissionens enheter. Information om denna intresseanmälan finns på ovannämnda webbplats.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1391/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(10 maj 2001)

Ämne: Mätning av avkastning på offentliga investeringar

Känner kommissionen till de undersökningar som genomförts för att jämföra avkastning på förhand och i efterhand på offentliga investeringar i varje medlemsstat? Kan den rangordna medlemsstaterna efter deras offentliga tjänstemäns skicklighet att korrekt förutspå avkastning på offentliga investeringar?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(19 juli 2001)

Att mäta avkastningen på offentliga investeringar är ett komplext problem eftersom det inbegriper marknadselement och faktorer utanför det ekonomiska området. Politiska hänsyn spelar en viktig roll. Att förutspå avkastningen på offentliga investeringar framstår som ännu svårare och att i efterhand göra en bedömning av korrektheten likaså. Kommissionen har inte för avsikt att rangordna de nationella offentliga förvaltningarna efter deras förmåga att förutspå avkastning.

Vad beträffar de stora projekten inom strukturfonderna och projekten inom Sammanhållningsfonden kräver kommissionen att det i enlighet med bestämmelserna för dessa fonder läggs fram en kostnads- och intäktsanalys för att en förhandsbedömning av varje projekt skall kunna göras. För övrigt håller en utvärdering i efterhand av hundratjugo projekt inom Sammanhållningsfonden på att slutföras. De preliminära slutsatserna av denna studie visar att resultaten av miljöprojekten på det hela taget motsvarar förväntningarna. För ett visst antal transportprojekt har prognoserna varit alltför optimistiska när det gäller byggnadstiderna men alltför pessimistiska, å andra sidan, när det gäller trafikvolymen på de upprustade vägpartierna. De kostnads- och intäktsanalyser som gjorts i efterhand visar att många av dessa projekt till slut ger en lönsamhet på över 20 procent.