ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2726/02

från Albert Maat (PPE-DE) till kommissionen

(23 september 2002)

Ämne: Exportbidrag för avelskreatur till Marocko

Känner kommissionen till att de som exporterar avelskreatur ofta ställs inför synnerligen olikartade administrativa och veterinärmedicinska rutiner i samband med att kreaturen anländer till destinationsländerna? Exportörerna har inget som helst inflytande över dessa rutiner och de kan leda till att exportörerna går miste om exportbidrag om det händer att djuren (utan exportörens förvållande) avlider eller måste slaktas under karantänstiderna.

Vilka åtgärder avser kommissionen vidta för att motverka att exportbidragen på orätta grunder inte betalas ut?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(24 oktober 2002)

När det gäller rätten till exportbidrag för renrasiga levande avelsdjur grundläggs bedömningen på särskilda bestämmelser.

Med stöd av artikel 5.2 i kommissionens förordning (EG) nr 615/98 av den 18 mars 1998 om särskilda tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag när det gäller levande nötkreaturs välbefinnande vid transport(1), måste exportören informera om antalet levande djur som övergick till fri omsättning i tredje land. Enligt punkt 3 i samma artikel betalas inte exportbidrag ut för djur som dött under transporten eller för djur där behöriga myndigheter anser att direktivet om skydd av djur vid transport inte har efterlevts, detta efter ha tagit del av de dokument som avses i punkt 2 i samma artikel, rapporterna om de kontroller som avses i artikel 4 och/eller andra uppgifter som de förfogar över när det gäller efterlevnad av de bestämmelser som avses i artikel 1.

Resultatet av detta blir, på grund av omständigheter som ligger utanför exportörens ansvarsområde och som inte härrör sig från att man har nonchalerat rådets direktiv 91/628/EEG av den 19 november 1991 om skydd av djur vid transport, och ändring av direktiv 90/425/EEG och 91/496/EEG(2), att djuren avlivas eller dör under karantäntiden. Detta bör dock inte ha konsekvenser på beviljandet av exportbidrag.

Utan att det påverkar det som sagts ovan är det rimligt att betona att det rör sig om en skadeersättning för export för vilka bidragssatserna är icke-differentierade. Enligt artikel 3 i kommissionens förordning (EG) nr 800/1999 av den 15 april 1999 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter(3), uppstår rätten till exportbidrag i allmänhet när man lämnar gemenskapens tullområde och under förutsättning att de uppräknade villkoren i den här artikeln är uppfyllda.

(1) EGT L 82, 19.3.1998.

(2) EGT L 340, 11.12.1991.

(3) EGT L 102, 17.4.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2783/02

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(3 oktober 2002)

Ämne: EU:s vatteninitiativ till världstoppmötet om hållbar utveckling

Kommissionen redogjorde för de närmare detaljerna för EU:s vatteninitiativ vid världstoppmötet om hållbar utveckling.

Vilka praktiska åtgärder ämnar kommissionen vidta före utgången av 2003 för att se till att dess mål förverkligas?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Nielson

(10 februari 2003)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på muntlig fråga nr H-0696/02 ställd av Collins under frågetiden vid parlamentets möte den Octobre II 02(1).

Kommissionen sänder de efterfrågade upplysningarna direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

(1) Skriftligt svar av den 22.10.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2942/02

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(18 oktober 2002)

Ämne: Kontroll av järnvägsarbeten i Grekland

Kommissionen har i sitt svar på en fråga jag tidigare ställt (P-3141/01(1)) och på en fråga från min kollega Folias (P-3122/01(2)) konstaterat att det förekommit problem i samband med arbetena för att modernisera järnvägsnätet i Grekland. Dessa arbeten har finansierats med medel ur gemenskapens andra stödram och problemen hade att göra med de kontroller som skulle utföras för att säkra att gemenskapens anslag utnyttjats på ett korrekt sätt.

I vilket skede befinner sig dessa kontroller nu och vilka slutsatser kan man dra av dem?

(1) EGT C 147 E, 20.6.2002, s. 112.

(2) EGT C 147 E, 20.6.2002, s. 103.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(25 november 2002)

Kommissionen har ännu inte fått någon deklaration eller andra dokument från medlemsstaten om avslutande av det operativa programmet Railways inom ramen för gemenskapens stödramar för åren 19941999 i Grekland.

Kommissionen har med hjälp av externa experter gjort en revision hos ERGOSE under perioden juni till september 2002. Som en del av detta genomfördes även kontroller av ett antal projekt som finansierades genom det operativa programmet Railways 19941999. En rapport av resultaten av denna kontroll kommer snart att skickas ut till de grekiska myndigheterna som sedan ska meddela kommissionen sina kommentarer. Kommissionen kommer att dra sina slutsatser av den ovan nämnda kontrollen efter att ha gått igenom de grekiska myndigheternas kommentarer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3504/02

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(10 december 2002)

Ämne: Direktiv om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen

Kommer kommissionen att utvidga direktivet om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen till att även omfatta transaktioner mellan enskilda företag?

Eller kommer kommissionen att lägga fram några andra lagstiftningsförslag som skulle innehålla bestämmelser om en liknande ångerperiod och andra former av skydd mot vilseledande säljteknik med tanke på de mindre företagen?

Jag har blivit kontaktad av mindre företag i min valkrets som fallit offer för gränsöverskridande vilseledande säljteknik och nu står inför stora betalningskrav för tjänster som de inte förstått att de har beställt. De skulle gärna se att det antogs en lagstiftning som skulle skydda dem från sådana här ohederliga metoder.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(16 januari 2003)

För närvarande planerar kommissionen inte att lägga fram förslag till ändringar av direktiv 98/27/EC om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen(1) för att täcka handel mellan företag (business-to-business, B2B). I direktivet om förbudsföreläggande föreskrivs ett gemensamt förfarande enligt vilket ett behörigt organ (såsom ett konsumentförbund eller ett offentligt kontrollorgan) i en medlemsstat kan ansöka om förbudsföreläggande i en annan medlemsstat. Det syftar till att kontrollera handelsverksamhet i en medlemsstat som skadar konsumenternas kollektiva intressen i en annan medlemsstat. Ett förbudsföreläggande kan sökas på grundval av överträdelser av nationella bestämmelser som införlivar unionens direktiv om konsumentskydd. Till exempel överträdelser som rör direktiv om vilseledande reklam, konsumentkrediter, paketresor, oskäliga avtalsvillkor, avtal om distansförsäljning, försäljning av konsumtionsvaror samt garantier. Kommissionen ska lämna sin första rapport om tillämpningen av direktivet i juli 2003 och särskilt granska dess tillämpningsområde i förhållande till skyddet för kollektiva intressen för personer som är verksamma inom handel, industri, hantverk eller fria yrken.

Det finns inga planer på att tillåta frånsägande av avtalsskyldigheter i sådan handel mellan företag som omfattas av direktiven om konsumentskydd.

Kommissionen är medveten om de problem som sådana små och medelstora företag har haft som har fallit offer för vilseledande försäljningsmetoder. Det bör understrykas att direktiv 84/450/EEG, ändrat genom direktiv 97/55/EG(2) om vilseledande reklam så att detta omfattar jämförande reklam, redan garanterar en viss skyddsnivå mot vilseledande framställningar, inbegripet förbindelser mellan företag.

(1) EGT L 166, 11.6.1998.

(2) Rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om vilseledande reklam (EGT L 250, 19.9.1984).
SKRIFTLIG FRÅGA P-3002/02

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till rådet

(17 oktober 2002)

Ämne: Offrens rättsskydd, medborgarnas fria rörlighet och våldtäktsoffer inom EU

En finsk medborgare skrev om sina erfarenheter av en turistresa till Grekland 1999: en person som utsatts för våldtäkt hade kunnat skriva upp bilens registreringsnummer och rapportera detta till polisen redan samma natt. En undersökning som gjordes av en grekisk läkare bekräftade att våldtäkt förövats. Nästa dag gjordes en ny genomgång av händelseförloppet inför polisdomare och med hjälp av en tolk sammanställdes förhörsprotokoll på grekiska. Offret fick ingen kopia av anklagelseakten eller undersökningsprotokollet. I februari i år fick offret en kallelse till rättegång, men nu var det offret självt som stod åtalat för falsk angivelse. Våldtäktsmannen hade i oktober 2000 frikänts från anklagelserna för våldtäkt, utan att offret fått veta något om detta och på det sättet fanns det inga möjligheter att överklaga. I april befanns offret skyldigt till falsk angivelse och dömdes till 20 månaders ovillkorligt fängelse. Det handlar om ett enstaka exempel, men det finns skäl att anta att det återspeglar rådande praxis.

Vad hade offret bort göra för att få rätt och kunna få möjlighet till en opartisk rättegång? Är den omständigheten att medlemsstaterna har olika juridisk praxis ett sådant hinder för de medborgerliga friheterna i EU att dessa friheter i själva verket inte kan anses för reella? Hur kunde man med hjälp av gemensamma åtgärder förbättra våldtäktsoffrens ställning inom EU?

Svar

(18 februari 2003)

Det åligger inte rådet att uttala sig om enskilda brottmål i medlemsstaterna.

Genom att anta rambeslutet om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden(1) har rådet fastställt allmänna regler angående brottsoffers ställning.

(1) EGT L 82, 22.3.2001 s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1630/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(10 juni 2002)

Ämne: Mordbrand i kyrka i Tyskland

Enligt ett AP-telegram från Tyskland har en katolsk kyrka i den tyska staden Kassel satts i brand och skändats av en medlem i den turkiska nationalistiska organisationen Grå vargarna. Den tyska polisen har uppgivit att man fann slagord för denna organisation skrivna på väggarna i kyrkan, trots att ingången till den förstördes i branden.

Grå vargarna är en av de ultranationella organisationer som ofta attackerar kristna monument. Bland annat har den under sex år utfört bombattacker mot det ekumeniska patriarkatet i Istanbul, och den har även skändat den ortodoxa Baroukli-kyrkogården i Istanbul. Dessa attacker har den turkiska polisen knutit till medlemmar av organisationen. Republiken Cypern har för övrigt upprepade gånger offentligt deklarerat att det var medlemmar av Grå vargarna som i augusti 1996 slog i hjäl den cypriotiske medborgaren Tassos Isaak i buffertzonen, när han demonstrerade för ett fredligt återförenande av ön. Det bör även nämnas att Grå vargarna är ungdomsorganisationen inom partiet Nationella rörelsen, som leds av den turkiske vice premiärministern Devlet Bahçeli.

Hur tog kommissionen (som ju regelbundet sammanträder med offentliga representanter för Turkiet) senaste gången upp frågan om att denna organisation omedelbart måste upphöra med terrorattackerna mot minnesmärken, symboler och medborgare i andra länder? Vilka konkreta åtaganden gjorde de offentliga representanterna för Turkiet när det gäller att få slut på denna extremistiska terroristorganisations agerande? Finns det några uppgifter om att organisationen har förbindelser med nyckelpersoner inom terroristnätverket al-Qaida?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(17 juli 2002)

Kommissionen fördömer alla former av våld och terrorism, oavsett vilka motiv de inblandade personerna har.

Kommissionen känner till den attack som parlamentsledamoten hänvisar till och följer noga utvecklingen i ärendet. De tyska myndigheternas undersökning i ärendet pågår och kommissionen önskar, i avvaktan på resultatet av undersökningen, avstå från att yttra sig.

Kampen mot terrorism, och mot våld i allmänhet, tas upp ofta inom ramen för den regelbundna politiska dialogen mellan unionen och Turkiet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3342/02

från Karl-Heinz Florenz (PPE-DE) till kommissionen

(26 november 2002)

Ämne: Leverans av vatten från Tyskland till Nederländerna

Ett interkommunalt tyskt vattenförsörjningsorgan förfogar över mer än 6 800 000 kubikmeter årliga vattenrättigheter, men behöver själv bara 3 563 000 kubikmeter. När detta organ planerade att leverera 2 000 000 kubikmeter dricksvatten per år till försörjningsområdet för ett närbeläget nederländskt vattenförsörjningsföretag fick man av den högsta lokala förvaltningsmyndigheten enbart tillstånd att leverera 600 000 kubikmeter per år inom ramen för ett underordnat avtal om försörjningspartnerskap. Minskningen av den planerade leveransmängden motiverades med att det rättsligt och egendomsrättsligt (se artikel 14 i den tyska grundlagen) kan vara problematiskt om försörjningen till det nederländska gränsområdet huvudsakligen sker från ett stödområde, eftersom den tyska befolkningen ensam skulle få ta konsekvenserna av inskränkningarna till följd av vattenskyddsområdet.

Är detta beslut enligt tysk lagstiftning förenligt med EG-rätten och den europeiska principen om öppna gränser och marknader?

Om så är fallet, när kan man räkna med att de rättsliga ramförutsättningarna ändras så att det blir möjligt att genomföra planerade vattenleveranser?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 januari 2003)

Kommissionen har av parlamentsledamoten fått uppgifter om att de tyska myndigheterna beslutat att låta ett interkommunalt tyskt vattenförsörjningsorgan, inom ramen för ett underordnat avtal om försörjningspartnerskap, leverera endast 600 000 av de planerade 2 000 000 m3 dricksvatten till försörjningsområdet för ett närbeläget nederländskt vattenförsörjningsföretag. Enligt dessa uppgifter skulle detta beslut kunna utgöra en kvantitativ exportbegränsning och därmed falla under tillämpningen av artikel 29 i EG-fördraget.

Enligt artikel 29 i EG-fördraget är kvantitativa exportrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan förbjudna mellan medlemsstaterna.

Detta beslut kan dock vara motiverat av artikel 30 i EG-fördraget om det grundats på ett av de hänsyn som nämns och om det är proportionerligt.

För att fördjupa sig i frågan kommer kommissionen att ta kontakt med de tyska myndigheterna och den kommer att informera parlamentsledamoten om de åtgärder som vidtas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3129/02

från Jan Dhaene (Verts/ALE) till kommissionen

(30 oktober 2002)

Ämne: Uppgifter om cyklar på kommissionens och Eurostats webbplats

I publikationen EU Transport in Figures, Statistical Pocketbook 2000, som ges ut av Europeiska kommissionen ingår det uppgifter om cyklarna inom EU. Det står om hur många cyklar som sålts i EU, hur många cyklister som trafikdödats liksom också om hur stor andel av det totala antalet transporter som cyklarna svarar för. Den senaste uppgiften finns inte längre i EU Transport and Energy, Statistical Pocketbook 2001, och inte heller på den webbplats som innehåller de tabeller som också finns med i Pocketbook 2001.

1. Varför har det varken på webbplatsen eller i publikationen tagits med några uppgifter om de fall där det normala förflyttningssättet för personer i Europa är att cykla eller gå till fots?

2. Har Europeiska kommissionen för avsikt att inom kort rätta till detta misstag?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(11 december 2002)

Förflyttningar till fots eller på cykel utgör en stor del av det totala antalet transporter, särskilt i stadsområdena. Att tabeller om fotgängare och cyklister saknas i 2001 års utgåva av publikationen EU Energy and Transport in Figures beror uteslutande på bristen på uppgifter.

Av en studie som under tiden genomförts för kommissionens räkning framgår dock nya uppskattningar för transporter till fots och på cykel. Uppgifterna kommer att offentliggöras i 2002 års utgåva av EU Energy and Transport in Figures och snart vara tillgängliga på webbplatsen av generaldirektoratet för energi och transport. Nämnda publikation kommer också att innehålla uppgifter om cykelproduktionen samt om antalet fotgängare och cyklister som omkommit i trafikolyckor.

En kopia av ovannämnda studie skickas direkt till ledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2947/02

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(18 oktober 2002)

Ämne: Omläggning av spårvagnsrutten i Athen

En del av den rutt som de behöriga ministerierna fastställt för spårvagnen i Athen har nu inställts till förmån för en ny alternativ rutt. Orsaken till detta är att man befarar att vibrationerna från spårvagnen kan skada Adrianusporten, som är ett arkeologiskt minnesmärke i närheten av spårvagnsskenorna, samtidigt som man också är orolig för arkeologiska fynd som fortfarande ligger begravda under jord, men inte särskilt djupt under markytan. Arkeologerna uttryckte många förbehåll och protester med anledning av den ursprungliga rutten, men dessa beaktades inte. I miljökonsekvensutredningen ingick ingen bedömning av spårvagnsruttens konsekvenser för de antika minnesmärkena och lämningarna.

Samtidigt innebar arbetena med denna del av projektet, som nu alltså annullerats, stora omställningar av trafiken, vilka i sin tur innebar obeskrivligt stort besvär och höga kostnader för tusentals invånare i staden.

Eftersom projektet samfinansieras med medel ur gemenskapens tredje stödram och från Europeiska investeringsbanken frågar jag följande:

1. Hur stort är det belopp som gått till spillo sedan arbetena inleddes för att bygga den del av projektet som man nu beslutat slopa?

2. Vilka extra kostnader kommer den nya omläggningen av spårvagnsrutten att medföra? Kommer dessa kostnader att täckas med medel ur gemenskapens tredje stödram?

3. Kände kommissionen till arkeologernas varningar, som man tog hänsyn till först när det var för sent? Vilken hållning intog kommissionen i samband med kontakterna med de behöriga grekiska instanserna?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2878/02 och E-2947/02ingivet av Michel Barnier för kommissionen

(11 november 2002)

Det stora projektet för att bygga spårvagnsnätet i Aten ingår bland de som planeras inom ramen för det operativa programmet Järnvägar, flygplatser och stadstrafik 20002006. Kommissionen har för närvarande inte mottagit någon särskild ansökan från de grekiska myndigheterna som gäller genomförandet av detta projekt.

Förfarandet för att stora projekt skall få stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden förutsätter att de grekiska myndigheterna lämnar in en ansökan enligt artiklarna 25 och 26 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1). Ansökan skall gälla projektet i dess slutgiltiga form.

För att berättiga till stöd från ERUF måste utgifterna finnas med i medlemsstatens slutgiltiga ansökan till kommissionen.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3304/02

från Albert Maat (PPE-DE) till kommissionen

(21 november 2002)

Ämne: Stängningen av Belgiens tremilszon

Anser Europeiska kommissionen att stängningen av Belgiens tremilszon för fiskefartyg på mer än 70 hästkrafter strider mot principen om fritt tillträde för EU:s medlemsstater, så mycket mera som detta drabbar franska, brittiska och nederländska fiskefartyg?

Är Europeiska kommissionen beredd att återkalla Belgien till ordningen i anledning av detta?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 december 2002)

I artikel 6.2 i rådets förordning (EEG) nr 3760/92 av den 20 december 1992 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk(1) fastställs att

Utöver sådan verksamhet som utövas enligt befintliga överenskommelser mellan grannmedlemsstater skall fisket enligt punkt 1 bedrivas enligt den ordning som anges i bilaga 1 [med möjligt förbehåll för 12-mils zonen för nationella fartyg], där för varje medlemsstat fastställs inom vilka geografiska zoner inom andra medlemsstaters kustområden fiske får bedrivas och vilka arter som berörs.

Enligt den principen anges i bilaga I i den förordningen att de nederländska fartygen får fiska efter alla arter och de franska fartygen efter sill inom ett område på tre till tolv sjömil från Belgien. Det står inget angivet om möjligheten för fartyg från dessa två medlemsstater eller Förenade kungariket att fiska inom ett område på noll till tre sjömil.

Samma bestämmelser anges i artikel 6 och bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 170/83 av den 25 januari 1983 om införande av en gemensam fiskeripolitik(2).

I gemenskapsrätten föreskrivs ingen rätt till fiskeaktiviteter inom tre sjömil från Belgien för fartyg från andra medlemsstater. Detta innebär att om någon fiskeaktivitet har utövats lagligt inom zonen på tre sjömil, som parlamentsledamoten påstår, så har denna aktivitet utövats inom ramen för en överenskommelse mellan grannstater dvs. mellan Belgien och de berörda staterna.

Alla problem eller tvister som rör fiskeaktiviteter i denna zon på tre sjömil måste således analyseras utifrån bestämmelserna i överenskommelsen mellan grannstater, dvs. överenskommelser som kommissionen inte känner till. Kommissionen har följaktligen inte behörighet att uttala sig om vilka rättigheter enligt dessa överenskommelser som de franska, nederländska och brittiska fiskefartygen har i denna zon på tre sjömil.

(1) EGT L 389, 31.12.1992.

(2) EGT L 24, 27.1.1983.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1928/02 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen. Betalning till entreprenörer och leverantörer.



Europeiska unionens officiella tidning nr 092 E , 17/04/2003 s. 0119 - 0119



SKRIFTLIG FRÅGA E-1928/02 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen (3 juli 2002) Ämne: Betalning till entreprenörer och leverantörer Skulle kommissionen mot bakgrund Schreyers svar på mina skriftliga frågor E-0505/00(1), E-1669/00 och E-1670/00(2) kunna uppdatera siffrorna avseende resultat och förändringar i genomsnittliga betalningstider till entreprenörer och leverantörer för de år för vilka det nu föreligger uppgifter (2000 och 2001)? (1) EGT C 46 E, 13.2.2001, s. 10. (2) EGT C 89 E, 20.3.2001, s. 70. Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar (17 juli 2002) Resultat och förändringar i genomsnittliga betalningstider sedan 1995 (global statistik) >Plats fÄHor tabell> >Plats fÄHor tabell>