ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3507/97 från Rijk van Dam (I-EDN) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Avgifter på tyska kanaler

I sitt meddelande ¨Intermodalitet och intermodal godstransport i Europeiska unionen¨ hänvisas det till den förväntade starka tillväxten för godstransporterna. Kommissionen skriver: ¨Ett effektivt och balanserat utnyttjande av existerande kapaciteter över det europeiska transportsystemet har blivit en nyckelutmaning för att kunna uppnå socioekonomisk och miljömässig hållbarhet¨. I beaktande av trängseln på landsvägarna och vägtrafikens inverkningar på omgivningen innebär detta att vattenvägs- och järnvägstrafiken bör stimuleras.

1. Känner kommissionen i detta sammanhang till att det uppbärs ett slags avgifter på trafiken över kanalerna i Tyskland och att dessa avgifter höjer transportkostnaderna för vattenvägstrafiken med mellan 10 och 30 procent och i ansenlig grad försämrar konkurrenspositionen för trafiken på de inre vattenvägarna i jämförelse med landsvägstrafiken?

2. Tycker kommissionen att uppbörden av avgifter av det ovannämnda slaget stämmer överens med den europeiska transportpolitiken med dess stimulans till trafiken på vattenvägar?

3. Om kommissionen inte tycker det, vilka åtgärder ämnar kommissionen då vidta?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (12 december 1997)

Kommissionens grönbok ¨För en rättvis och effektiv prissättning inom transportsektorn¨ ((KOM(95) 691 slutlig. )) som offentliggjordes 1995 innehåller ett avsnitt om infrastrukturavgifter. I den debatt som uppstod efter grönbokens offentliggörande blev det uppenbart att informationen om avgifter för användning av vattenvägsinfrastruktur inom gemenskapen är bristfällig. Av denna anledning har kommissionen skickat ut ett frågeformulär till varje medlemsstat med syfte att skaffa sig en tydligare uppfattning om nuvarande praxis, de principer på vilka avgifter för vattenvägar baseras, och de planer för sådana avgifter i framtiden som existerar på medlemsstatsnivå eller på regional nivå.

Kommissionen har nyligen börjat utarbeta en vitbok om infrastrukturavgifter med utgångspunkt i multimodal transport, vilken bör komma ut under 1998. Inlandssjöfart och andra transportsätt kommer att tas upp.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3859/97 från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen (5 december 1997)

Ämne: Decentralisering av parlamentets verksamhet

EG-domstolen beslutade till Frankrikes fördel att Europaparlamentet skall ha tolv sammanträdesperioder per år i Strasbourg. Detta beslut fattades trots att man var medveten om parlamentets negativa inställning till frågan, och det grundar sig på en tolkning av rådets beslut.

Unionen grundades ursprungligen som en sammanslutning av sex länder, vilken decentraliserade sin verksamhet till olika delar av sitt territorium, nämligen Bryssel, Luxemburg och Strasbourg. Nu har unionen dock utvidgats till 15 medlemsländer och i framtiden kommer det att bli ännu fler medlemsländer. I detta avseende är den nuvarande decentraliseringen, som blir ytterst dyr för skattebetalarna, inte alls någon decentralisering, utan i allra högsta grad en centralisering.

Vad ämnar kommissionen göra för att man antingen skall fatta ett principbeslut om att parlamentsledamöterna skall arbeta på ett enda ställe, dvs. i Bryssel, eller utföra en verklig decentralisering som motsvarar unionens nuvarande sammansättning? Exempelvis kunde man beakta den nordliga dimensionen genom att bygga sammanträdeslokaler för parlamentet i Uleåborg för några sammanträdesperioder per år - detta är ett precis lika relevant alternativ som nuvarande praxis.

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (15 januari 1998)

Det spörsmål som parlamentsledamoten tar upp faller utanför kommissionens kompetensområde. Parlamentets säte fastställdes av medlemsstaternas regeringar vid Europeiska rådets möte i Edinburgh i december 1992. Som parlamentsledamoten själv nämner har detta beslut nyligen bekräftats av domstolen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4202/97 från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Agenda 2000 och mål 1: fondmedel 1993-1997

Eneko Landáburu, generaldirektör med ansvar för regional- och sammanhållningspolitik, lade fram ett förslag inför pressen i slutet av november om att elva europeiska regioner, bl.a. Valencia (Spanien), inte längre skulle utgöra mål 1-regioner, i enlighet med kommissionens förslag att minska strukturfonderna innan de nya länderna ansluter sig.

Generaldirektören gjorde denna bedömning på grundval av preliminära uppgifter som kommissionen förfogar över. Eurostats officiella statistik visar emellertid för Valencias del att denna autonoma regions BNP år 1993 utgjorde 74,9 % av gemenskapens genomsnittliga BNP och att procentförhållandet år 1994 var ännu lägre, nämligen 73,6 %. Taket för att godkännas som mål 1-region ligger på 75 %. Ingenting tyder sålunda på att Valencia omedelbart skulle falla utanför kriterierna för mål 1.

Ifall den genomsnittliga inkomsten i regionerna under åren 1993-1997 utnyttjades som kriterium för att beräkna BNP, skulle det vara viktigt att känna till nationalekonomiska uppgifter om dessa regioner för varje år som beaktas.

Hur stora belopp ur strukturfonderna (mål 1) mottog de nedan uppräknade regionerna åren 1993, 1994, 1995, 1996, 1997?

Regioner:

- Thrakien, Makedonien, Thessalien, Kreta, Peloponnesos, Centralgrekland, Epirus, Attika, Joniska öarna, Achaia, Fastlandsgrekland (Grekland)

- Hainaut (Belgien)

- Thüringen, Brandenburg, Östberlin, Sachsen-Anhalt, Sachsen, Munster (Tyskland)

- Galicien, Extremadura, Kastilien-La Mancha, Kastilien-Leon, Ceuta och Melilla, Comunidad Valenciana, Asturien, Andalusien, Kanarieöarna, Murcia (Spanien)

- Valanciennes, Avesnes, Douai, Korsika, de franska utomeuropeiska departementen (Frankrike)

- Ulster, Connauaught, Leinster (Irland)

- Molise, Apulien, Sicilien, Basilicata, Sardinien, Kalabrien, Kampanien (Italien)

- Flevoland (Nederländerna)

- Burgerland (Österrike)

- Nordportugal, Alentejo, Algarve, Lissabon, Vale do Tejo, Centrala Portugal (Portugal)

- Enterprise Islands, Highlands, Merseyside, Nordirland (Förenade kungariket)

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-4202/97 och E-4203/97 ingivna av Monika Wulf-Mathies för kommissionen (26 februari 1998)

På grund av svarets längd, inräknat ett antal tabeller, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4172/97 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Sammanhållningspolitik och kultur

I sitt meddelande (KOM(96)0512) ¨Sammanhållningspolitik och kultur: Ett bidrag till sysselsättningen¨ (närmare bestämt i inledningen, sidan 3) hänvisar kommissionen till mångfalden i begreppet ¨kultur¨ utan att avslöja vari denna mångfald består.

Kan kommissionen informera om vilken verksamhet som omfattas av begreppet kultur inom ramen för sammanhållningspolitiken?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (17 februari 1998)

I inledningen till kommissionens meddelande ¨Sammanhållningspolitik och kultur¨ (KOM(96) 512 slutlig) beskrivs kulturell mångfald på följande sätt:

¨Kultursektorn kännetecknas alltmer av direkta och varierade kontakter mellan kulturlivet (offentliga kulturella och samhällskulturella institutioner: teatrar, muséer, konstnärscentrer, historiska platser i tätorter eller på landsbygd, skolor för konst och musik etc.) och kulturekonomin (marknader för musik, konst, litteratur och böcker, filmer på biografer, TV och video, fotografi, design, visuell konst, underhållning, arkitektur, hantverk, skydd av historiska monument, turism).¨

När det gäller politiken för sammanhållning betonas i meddelandet att ¨kultur är inte bara en offentlig verksamhet som innebär kostnader utan den utgör en allt större del av den privata ekonomin, där den har stor tillväxtpotential genom att främja kreativitet, innovation och produktion som gagnar regional och lokal ekonomi¨. De exempel som lämnas i meddelandet illustrerar detta.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4135/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Rysslands beslut om transitering av en rad produkter utanför TIR-systemet

Ryssland har fattat beslut om att transiteringssystemet TIR inte skall gälla för ett stort antal produkter. Transporten av de här produkterna till Ryssland är numera omöjlig med en TIR-carnet. Med stöd av dekret nr 513, utfärdat av den ryska statliga tullkommissionen och riktat till den internationella vägtransportorganisationen (IRU) förbjuds transitering av en rad varor med TIR-carnet till ryskt territorium. Bland dessa produkter finner man bland annat produkter från gemenskapen som öl bryggt på korn, socker, sötningsmedel, smör och andra fetter framställda av mjölk, choklad, läkemedel, datorer, video- och televisionsapparater, transportmedel m.fl.

Konsekvenserna av detta, inte bara för de europeiska produkterna utan också för de europeiska transportörerna, är omfattande. I synnerhet för dem som kommer från mera avlägset belägna länder i unionen, från Grekland till exempel, innebär det ryska beslutet att man går miste om transportuppdrag, eftersom de grekiska lastbilarna i andra länder brukade lasta en del gemenskapsprodukter med destination Ryssland. Nu går de helt miste om denna möjlighet.

Jag vill fråga Europeiska kommissionen på vilket sätt den har tänkt reagera på de ryska myndigheternas beslut, för att trygga gemenskapens transportörers intressen och villkoren för en sund konkurrens i förhållande till kolleger från de övriga europeiska länderna, som just nu vädjar till unionen om ekonomiskt och moraliskt stöd.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (26 februari 1998)

Kommissionen delar parlamentsledamotens oro i fråga om dekret 513 som den statliga ryska tullkommittén har utfärdat och enligt vilket det för 20 varuslag erfordras särskilda garantiarrangemang utöver det som avses i konventionen om internationell transport av gods med vägfordon, TIR-konventionen från 1975. Kommissionen inser att en sådan åtgärd skulle få allvarliga följder för exportörer och transportörer i gemenskapen och att den utgör ett potentiellt hot mot framtiden för detta system som är oumbärligt för den internationella handeln.

Kommissionen reagerade mycket snabbt inom alla de berörda sektorerna via direktkontakter med den statliga ryska tullkommittén och via andra transport- och handelskontakter. Dessutom drev kommissionen frågan vid relevanta sammanträden i Ekonomiska kommissionen för Europa i Genève.

Genomförandet av dekret 513 har sedan dess skjutits upp till den 1 april 1998. Kommissionen fortsätter sina diskussioner med Ryssland och andra inblandade på alla relevanta nivåer för att se till att det dras tillbaka för gott.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3851/97 från Rijk van Dam (I-EDN) till kommissionen (21 november 1997)

Ämne: Religionsfrihet i Marocko

På min skriftliga fråga E-3136/97 ((EGT C 117, 16.4.1998, s. 154. )) svarade kommissionen att den inte kunde bekräfta uppgifterna om att två kristna orättmätigt hade utvisats från Marocko. Tack vare flera olika organisationer, däribland Jubilee Campaign, Open Doors och den amerikanska nyhetstjänsten Compass Direct har detta ändå med eftertryck bekräftats. Det är till och med så att jag genom organisationen Jubilee Campaign har gjorts uppmärksam på ett tredje fall av arrestering och utvisning. I detta fall rör det sig om en kristen egyptier, Tharwat Yousef Malek Khali, som den 30 mars 1997 utvisades från Marocko för att han uppsökt andra kristna utlänningar för att hålla ett bönemöte tillsammans med dem.

1. Kan kommissionen ange på vilket sätt man har kontrollerat uppgifterna om Marocko och varför man till skillnad från tre oberoende organisationer inte har kunnat bekräfta ovanstående fall?

2. Kommer kommissionen att vända sig till de marockanska myndigheterna beträffande de två tidigare fallen och det tredje fallet med Tharwat Yousef Malek och uppmana myndigheterna att skydda dessa personers rättigheter och garantera att de kan återvända utan problem?

3. Kommer kommissionen att till de marockanska myndigheterna uttryck sin oro över att kristna personer arresteras och utvisas utan rättegång i strid med marockansk lagstiftning och de grundläggande mänskliga rättigheterna?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (16 januari 1998)

Kommissionen noterar parlamentsledamotens uppgifter om utövande av religion i Marocko.

Beträffande rådets och kommissionens åtgärder i frågan hänvisas parlamentsledamoten till det svar kommissionen gav på den skriftliga frågan E-1759/96 från parlamentsledamoten Van der Waal ((EGT C 345, 15.11.1996. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3922/97 från Paul Lannoye (V) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Spridning av pesticider

Kommissionens politik i fråga om pesticider är otydlig. Europaparlamentet saknar möjlighet att genomföra en kontroll (både på det kvantitativa och kvalitativa planet) av de pesticider som säljs eller skänks bort inom ramen för generaldirektorat I, III och i synnerhet VIII. De anbudsinfordringar som gjorts av dessa enheter har inte alltid utarbetats med den noggrannhet och de sakkunskaper som krävs för att garantera att transporten, hanteringen, förvaringen och användningen sker under tillfredsställande förhållanden.

Har kommissionen anlitat eller ämnar man anlita konsultbyråer, oberoende experter eller universitet när det gäller köp av pesticider, med anledning av komplexiteten hos de tekniska specifikationer som man måste använda sig av för att definiera varan och utarbeta den tekniska bilagan, granska anbuden, kontrollera kvaliteten och lagligheten hos köpen samt förvaringen, användningen och hanteringen av avfall i mottagarländerna, i synnerhet när det rör sig om donationer eller annat slags stöd från kommissionen?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar (18 februari 1998)

För två år sedan inledde kommissionen ett initiativ för att undersöka sina anbudsförfaranden för inköp av bekämpningsmedel och möjligheterna att införa integrerad bekämpning av skadedjur. Två dokument i) progressiv bekämpning av skadedjur och ii) det senaste anbudsunderlaget som nyligen användes i Rwanda kommer att sändas direkt till frågeställaren och parlamentets sekretariat.

Initiativet avseende progressiv bekämpning av skadedjur utgör det första resultatet av en studie som genomfördes för att åtgärda problemen med bekämpningsmedel i en vidare bemärkelse och genomföra en integrerad bekämpning av skadedjur som gradvis kommer att införas i jordbruksprojekt- och program.

Det anbudsunderlag som nyligen användes i Rwanda för inköp av bekämpningsmedel inom kaffesektorn är resultatet av diskussioner och samråd och innebär en betydande uppstramning av kommissionens förfaranden på detta område. Ytterligare ändringar av detta dokument håller på att företas för att ta hänsyn till det nya problemet med de giftiga lösningsmedel som används vid framställning av bekämpningsmedlen. Det kommer även att innehålla ett utförligare förslag till utbildning av användare av bekämpningsmedel.

Producenterna av bekämpningsmedel har ställts sig positiva till Rwandas anbudsunderlag och har även indirekt deltagit i diskussionerna om bekämpning av skadedjur och integrerad bekämpning av skadedjur. Kommissionen har nu för avsikt att före årets slut utarbeta en officiell hållning vad gäller inköp av bekämpningsmedel och integrerad bekämpning av skadedjur.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3788/97 från Panayotis Lambrias (PPE) till kommissionen (26 november 1997)

Ämne: Amsterdamfördraget - personer med särskilda behov

Kommissionen har redan påpekat den kraftlösa karaktären i klausulen om bekämpning av diskriminering på grund av funktionshinder (artikel 6a) som införts i Amsterdamfördraget (brist på omedelbara resultat, krav på enighet i rådet). Dessutom drogs i sista stund en hänvisning till personer med särskilda behov tillbaka från artikel 188 (socialpolitik). Vidare har förklaring nr 22 i fördraget, som beaktar behoven hos personer med funktionshinder när man vidtar åtgärder på grundval av artikel 100A (tillnärmning av lagstiftningen) ingen bindande kraft på grund av sin rättsliga karaktär.

Kommissionen tillfrågas följaktligen:

1. Hur avser den att på bästa sätt utnyttja denna kraftlösa utfästelse i fördraget för personer med särskilda behov?

2. Vilka konkreta initiativ avser den att verka för inom detta område?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (19 januari 1998)

I enlighet med artikel 13 i Amsterdamfördraget kommer kommissionen, så snart fördraget har trätt i kraft, att kunna lägga fram förslag för att bekämpa diskriminering på grund av funktionshinder. Denna nya bestämmelse är en bekräftelse på det synsätt som kommissionen förklarade i sitt meddelande av den 30 juli 1996 om ¨Lika möjligheter för funktionshindrade personer - En ny handikappstrategi för Europeiska gemenskapen¨ ((EGT C 12, 13.1.1997. )). Denna strategi syftar främst till att främja en handikappolitik som grundas på lika rättigheter. Inom ramen för denna strategi vidtas olika åtgärder. En sådan åtgärd är inrättandet av en enhetsövergripande grupp om funktionshinder vars syfte är att öka hänsynstagandet till funktionshindrade personer när relevant politik och insatser på gemenskapsnivå utarbetas. Vidare har en högnivågrupp om funktionshinder inrättats. Den består av företrädare för medlemsstaterna. Syftet är att förstärka samarbetet i handikappfrågor med och mellan medlemsstaterna. Man uppmuntrar också verksamheten inom icke-statliga organisationer och det europeiska handikappforumet. Ytterligare en åtgärd är att stärka strukturfondernas insatser och särskilt gemenskapsinitiativet Employment-Horizon.

Att genomförandet av bestämmelserna om sysselsättningen i Amsterdamfördraget tidigareläggs är också viktigt för de funktionshindrade. Vad gäller detta enades Europeiska rådet vid sitt möte i Luxemburg 20-21 november 1997 om att medlemsstaterna skall ägna särskild uppmärksamhet åt de svårigheter som funktionshindrade personer möter när de söker arbete.

Med utgångspunkt dels i de övriga möjligheter som skapas genom Amsterdamfördraget, dels i slututvärderingen av det tredje gemenskapsprogrammet för funktionshindrade personer - Helios II - (1993-1996) och dels i de pilotprojekt och förberedande insatser som genomförts under 1997, undersöker kommissionen för närvarande om, och i så fall hur, ovan nämnda åtgärder skall kompletteras.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3571/97 från Cristiana Muscardini (NI), Gastone Parigi (NI) och Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Höghastighetståg och miljöeffekter

Den italienska järnvägens planer på höghastighetståg har orsakat reaktioner hos kommunala myndigheter, medborgargrupper, miljöföreningar och miljöskyddskonsortier i de områden som berörs av sträckningarna Frejius-Turin-Milano-Venedig, Milano-Genua och Milano-Bologna-Florens-Rom-Neapel. Reaktionerna rör i allmänhet de skador på miljön som skulle uppstå om planerna genomförs i sin nuvarande utformning, med negativa konsekvenser för människors hälsa, med förstörda landskap och rubbad balans i ekosystemen. Reaktionerna har lett till att det kommit in en framställning till Europaparlamentet som undertecknats av 35 000 personer. Kan kommissionen svara på följande:

1. Känner kommissionen till de italienska planerna?

2. Kan kommissionen säga om planerna tar hänsyn till miljökonsekvensbedömningen?

3. Kan kommissionen säga om konsekvensbedömningen uppfyller de krav som ställs i gemenskapens direktiv om miljöskydd samt om skydd av folkhälsan?

4. Har kommissionen möjlighet att ta ställning till huruvida de lutande snabbtågen är att föredra i framtiden, efter de pionjärexperiment med höghastighetståg som genomförts i andra europeiska länder?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (16 januari 1998)

Så vitt kommissionen känner till har det projekt som ledamoten avser genomgått miljökonsekvensbedömning.

Därför uppmanar kommissionen ledamoten att lämna precisare och mer detaljerade uppgifter om bristande noggrannhet i samband med miljöaspekter på ovannämnda projekt. Kommissionen har endast behörighet att ingripa genom att begära information från medlemsstaterna eller inleda överträdelseförfaranden om särskilda klagomål föreligger, som omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt ((EGT L 175, 5.7.1985. )).

Tekniken för lutande tåg (Pendolino) möjliggör minskade restider och skulle kunna bidra till en effektivare användning av (befintlig) infrastruktur. Man bör dock inte glömma att hastighetsskillnader mellan olika tåg på en och samma sträcka kan leda till avsevärda kapacitetsproblem. De lutande tågen kan därför inte ersätta en modernisering och utbyggnad av infrastrukturen för höghastighetståg.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3802/97 från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen (26 november 1997)

Ämne: Skolan avskaffar geografiämnet i Italien

Den italienska undervisningsministern har meddelat att man har för avsikt att stryka ämnet geografi från undervisningen på högstadiet och gymnasiet. Vid 150 skolor genomför man redan i år ett försöksprogram där detta ämne utgått, något som för övrigt redan skett ¨i smyg¨ under de senaste åren vid vissa tekniskt och yrkesinriktade skolor.

Regeringarna har egen beslutanderätt i utbildningsfrågor, men jag skulle ändå vilja veta hur kommissionen ser på detta förslag.

Anser inte kommissionen att avskaffandet av ett så gammalt och tvärvetenskapligt ämne utgör ett hinder och ett allvarligt handikapp för kunskapen om ¨de andra¨, i en värld där globala frågor och själva den europeiska processen för enande tvärtom kräver mer information om geografiämnet och om de folk som bebor jorden och i synnerhet Europa?

Anser inte kommissionen att detta förslag betyder en utarmning av de italienska ungdomarnas kulturarv i jämförelse med deras jämnåriga kamrater i unionen? Hur skall de i framtiden kunna särskilja och placera regionerna på vår kontinent, regioner som de kan tvingas ha viktiga kontakter med för sitt arbete eller i samband med turism och kultur?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3550/97 och E-3802/97 ingivna av Édith Cresson för kommissionen (10 december 1997)

Kommissionen noterar det faktum att det italienska undervisningsministeriet i sitt utkast till översyn av läroplanen för de första två årskurserna på sekundär nivå inte infört undervisning i geografi.

Kommissionen hänvisar parlamentsledamöterna till artikel 126 i EG-fördraget, där det anges att vid insatser på undervisningsområdet skall ¨gemenskapen fullt ut [...] respektera medlemsstaternas ansvar för utbildningens innehåll och utbildningssystemens organisation¨.

Översyn av läroplanen, val av ämnen och fördelning av dessa över årskurserna är alla områden under nationellt ansvar.