SKRIFTLIG FRÅGA E-0455/02

från Luis Berenguer Fuster (PSE)och Fernando Pérez Royo (PSE) till kommissionen

(22 februari 2002)

Ämne: Beskattning och kolvätemarknaden

Den spanska lagen 24/2001 av den 27 december 2001 om åtgärder rörande beskattning, förvaltning och allmän ordning (offentliggjord den 31 december 2001 i Spaniens författningssamling) föreskriver bl.a. inrättandet av en ny skatt på detaljhandelsförsäljning av vissa kolväten i Spanien från och med den 1 januari 2002.

Den viktigaste av de bestämmelser som reglerar denna nya skatt är den enligt vilken samtliga intäkter från skatten skall avsättas för att finansiera sjukvårdskostnader, som skall fastställas på grundval av objektiva kriterier på nationell nivå. De intäkter som härrör från skatter som tagits ut av Spaniens autonoma regioner kan emellertid användas för att finansiera miljöåtgärder, som också måste fastställas utifrån samma kriterier. Den tillämpliga skattenivån kommer att fastställas genom en sammanslagning av den nivå som fastställts av centralregeringen och den nivå som fastställts av den regionala regeringen.

Den särskilda skatt som utgår på kolväten i Spanien ligger för närvarande på en lämplig nivå och den är i samklang med den skattepolitik som utformats för att harmonisera nivån på sådana skatter i Europeiska unionen, i syfte att förebygga sådana snedvridningar i handeln som skilda skattenivåer skulle kunna medföra.

Syftet med särskilda skatter av detta slag är att utjämna privata och offentliga kostnader som skiljer sig åt på grund av följderna av användande eller konsumtion av de tillgångar som skatten hänför sig till, i den utsträckning att förekomsten av en sådan skatt skulle kunna anses vara motiverad av sociala och ekonomiska skäl som gynnar strävandena efter för samhället önskvärda mål.

Till kombinationen av ovannämnda aspekter, till det faktum att skatten på kolväten har mycket gemensamt med momsbaserad indirekt beskattning och till de oklarheter som råder avseende fördelningen av intäkterna från denna nya skatt kan man lägga det egendomliga rättsliga förfarande som har tillämpats för att anta denna skatt.

1. Mot bakgrund av behovet av och målen med skatteharmonisering på gemenskapsnivå, anser kommissionen att den spanska regeringen har rätt att inrätta en ny skatt på en vara som redan beskattas och som är föremål för harmoniseringsbestämmelser?

2. Om så skulle vara fallet, är det möjligt att fastställa att de intäkter som den nya skatten genererar skall användas i ett särskilt syfte eller för ett särskilt ändamål?

3. Om ett sådant syfte eller ändamål kan fastställas, är det då möjligt för detta syfte att inte ha något att göra med arten av de särskilda skatterna i enlighet med vad som definieras ovan?

4. Om svaret på de tre första frågorna skulle vara jakande, har den spanska regeringen då rätt att inrätta denna nya skatt utan att (i) erhålla tillstånd från gemenskapens myndigheter och/eller (ii) meddela dessa myndigheter i samband med den stegvisa integrationen av den politik som utformats för att skapa harmoniserade skattenivåer?

5. Om svaret på föregående fråga skulle vara nekande, vilka åtgärder skulle den spanska regeringen i så fall ha vidtagit i förväg för att tillfredsställa gemenskapens myndigheter? Vilka åtgärder kommer kommissionen att uppmana den spanska regeringen att vidta?

6. Om svaret på fråga fyra skulle vara jakande, i vilken utsträckning och på vilket sätt anser kommissionen att denna situation kan påverka gemenskapens handel eller den politik som utformats för att stegvis skapa en harmonisering?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(9 april 2002)

Enligt artikel 33 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund(1) (hädanefter kallat sjätte direktivet) skall medlemsstaterna inte hindras från att behålla eller införa sådana skatter som punkt- och stämpelskatter och, mer generellt, alla skatter, tullar eller avgifter som inte kan karaktäriseras som omsättningsskatter. Domstolen har konsekvent fastslagit (senast i dess dom i mål C-437/97, Evangelischer Krankenhausverein Wien mot Abgabenberufungskommission Wien och Wein & Co. HandelsgesmbH mot Oberösterreichische Landesregierung) att artikel 33 i det sjätte direktivet inte utesluter bibehållandet eller införandet av en skatt, på villkor att skatten ifråga inte har någon av de för mervärdesskatten grundläggande kännetecknen.

Artikel 33 i det sjätte direktivet kräver vidare att sådan skatter, tullar eller avgifter inte leder till gränsformaliteter i handeln mellan medlemsstater.

Enligt artikel 3.2 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor(2) kan de varor som är förtecknade i punkt 1 i samma artikel (vilka inbegriper mineraloljor såsom dessa definieras i relevanta direktiv) vara föremål för andra indirekta skatter än punktskatt om dessa har till syfte att uppfylla de i bestämmelsen åsyftade särskilda ändamålen och om de är förenliga med de regler som är tillämpliga på punktskatt och mervärdesskatt vad gäller bestämning av skattebas, skatteberäkning, skattskyldighet och övervakning.

Såsom domstolen påpekat i sin dom i ovannämnda mål C-437/97 kräver artikel 3.2 i direktiv 92/12/EEG inte att medlemsstaterna skall följa samtliga regler beträffande bestämning av skattebas, skatteberäkning, skattskyldighet och övervakning vilka är tillämpliga på punktskatt och mervärdesskatt. Det är tillräckligt att de indirekta skatterna för särskilda ändamål på dessa punkter står i överensstämmelse med det ena eller det andra av de båda systemen för beskattning (punktskatt eller mervärdesskatt), såsom dessa är organiserade i gemenskapslagstiftningen.

I sin dom i målet C-434/97 Kommissionen mot Frankrike underströk domstolen att hänvisningen till ett särskilt ändamål åsyftar andra ändamål än strikt budgetmässiga.

Slutligen behåller medlemsstaterna enligt artikel 3.3 i direktiv 92/12/EEG rätten att införa eller bibehålla skatter som påförs andra varor än de som är förtecknade i punkt 1, dock endast under förutsättning att dessa skatter inte leder till gränsformaliteter i handeln mellan medlemsstater.

Tillämpligheten av artiklarna 3.2 eller 3.3 i direktiv 92/12/EEG beror på den ifrågavarande spanska lagstiftningens räckvidd.

Kommissionen avser att tillskriva de spanska myndigheterna och förhöra sig om detaljerna i den relevanta spanska lagstiftningen. Lagens förenlighet med den europeiska lagstifningen kommer att undersökas mot bakgrund av den spanska regeringens svar.

(1) EGT L 145, 13.6.1977.

(2) EGT L 76, 23.3.1992.