SKRIFTLIG FRÅGA P-0892/02

från Jules Maaten (ELDR) till kommissionen

(22 mars 2002)

Ämne: Gränsöverskridande val av husläkare

Har kommissionen tagit del av artikeln under rubriken missnöjda patienter vill ha tysk läkare i dagstidningen De Limburger den 6 februari 2002 liksom artikeln patienter måste få välja inom EU av den nederländske parlamentarikern Frans Weekers i dagstidningen Trouw från den 6 februari 2002?

Känner kommissionen till att sjukersättningsbestämmelserna i Nederländerna föreskriver att försäkringskassorna endast får ingå avtal med nederländska läkare, och är kommissionen också av den uppfattningen att ett sådant nationalitetskrav strider mot EG-rätten?

Är kommissionen också av den uppfattningen att gränsöverskridande avtal med husläkare kan bidra till att lösa problemet med läkarbrist i gränsområden och är man beredd att lägga fram mer detaljerad lagstiftning angående dessa frågor? Om detta är fallet, inom vilken tidsram?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(26 april 2002)

Kommissionen är medveten om att stor medieuppmärksamhet under de senaste månaderna har riktats mot problematiken runt tillhandahållandet av vårdtjänster inom Europeiska unionen, som en följd av de domar som EG-domstolen avkunnade den 12 juli 2001 i målen Smits och Peerbooms (C-157/99) samt Vanbraeckel (C-368/98). Domstolen tog i dessa domar och i de domar som avkunnades den 28 april i målen Kohll (C-158/96) och Decker (C-120/95) ställning i frågan om ersättning för vårdkostnader som uppkommit i en annan medlemsstat än den där patienten är sjukförsäkrad.

I dessa domar bekräftade domstolen att gemenskapens lagstiftning inte inkräktar på medlemsstaternas behörighet att själva utforma sina socialförsäkringssystem, och att det i avsaknad av en gemenskapsharmonisering är varje medlemsstats uppgift att i lagstiftningen fastställa dels villkoren för rätten eller skyldigheten att ansluta sig till ett socialförsäkringssystem, dels de villkor som skall uppfyllas för att patienten skall vara berättigad till förmånerna.

Migrerande arbetstagare skyddas mot de negativa följder som tillämpningen av de olika nationella lagstiftningarna på området socialförsäkringar skulle kunna få, genom förordning 1408/71 där de nationella socialförsäkringssystemen koordineras. Vad beträffar sjukvård anges i förordningen olika situationer där vårdkostnader som uppkommit i en annan medlemsstat kan ge rätt till ersättning. Förordningen innehåller dock inte någon bestämmelse om överenskommelser med läkare som är etablerade utanför den berörda medlemsstaten.

Domstolen konstaterade i ovannämnda domar att utöver de fall som omfattas av denna förordning, skall medlemsstaterna när de utövar sin behörighet att själva utforma sina socialförsäkringssystem följa gemenskapslagstiftningen, särskilt den princip om fritt tillhandahållande av tjänster som avses i artikel 49 i fördraget. Domstolen fastslog att vårdverksamhet verkligen skall anses utgöra tjänster enligt denna bestämmelse.

Det är mot bakgrund av detta som man måste bedöma en lag som den som frågeställaren hänvisar till. Kommissionen känner för övrigt inte till lagen i fråga. Det bör noteras att det i första hand är medlemsstaternas ansvar att se till att deras lagstiftning överensstämmer med gemenskapens lagstiftning i domstolens tolkning. Med hänsyn till denna rättspraxis och dess verkningar och räckvidd önskar kommissionen därför inleda en dialog med medlemsstaterna, bl.a. för att diskutera planerade åtgärder. Med hjälp av ett sådant samråd skulle kommissionen kunna bedöma om det bör utarbetas ett rättsinstrument på gemenskapsnivå.

De två frågor som frågeställaren tar upp hör hemma i det sammanhanget.