ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-3494/97 från Carmen Díez de Rivera Icaza (PSE) till kommissionen (29 oktober 1997)

Ämne: Euron och bankernas valutaväxling

En högt uppsatt representant med ansvar för den spanska statens ekonomi har deklarerat att han inte anser det för uteslutet att bankerna tar ut en växlingsavgift när den nuvarande pesetan skall omvandlas till euro från den 1 januari 1999.

Denna omvandling är obligatorisk för de medlemsstater som först skall införa euron, vilket ger anledning till följande fråga:

Kan kommissionen upplysa om huruvida detta förfaringssätt skulle vara något som medlemsstaterna själva kunde besluta om och, om så är fallet, kan kommissionen försäkra att den obligatoriska omvandlingen av valutan inte medför extra kostnader för Europamedborgarna?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (4 december 1997)

Även om omräkningsavgifter inte uttryckligen behandlas i utkastet till rådets förordning om införande av euron ((EGT C 236, 2.8.1997. Texten godkändes enhälligt av rådet, men på grund av dess rättsliga grund (artikel 109.l.4) kan den inte formellt antas förrän förteckningen över vilka medlemsstater som kommer att införa euron är känd. )) innehåller det delar av svaret på parlamentsledamotens fråga.

Enligt artikel 8.3 skall bankerna räkna om de betalningar som inkommer på kundernas konton. Artikeln omfattar både de nödvändiga omräkningarna under övergångsperioden 1999*2001 (t.ex. när borgenärens och gäldenärens konton är uttryckta å ena sidan i euro och å andra sidan i en nationell valutaenhet) och den definitiva övergången för bankkonton år 2002.

Eftersom det rör sig om obligatoriska förfaranden finns det all anledning att tro att dessa omräkningar kommer att vara gratis för kunderna. Detta gäller även för den slutliga inlösningen av sedlar och mynt i nationella valutaenheter mot euro år 2002.

Det bör dock i vilket fall observeras att bestämmelserna i artikel 8.3 inte omfattar alla frågor i samband med omräkningsavgifter. Således är det en öppen fråga hur prissättningen kommer att ske både för de tjänster i euro som bankkunderna efterfrågar på frivillig basis mellan 1999 och 2001 och för växling av mynt och sedlar mellan de deltagande valutorna i euroområdet under samma tidsperiod.

För att undersöka dessa frågor inrättade kommissionen våren 1997 en arbetsgrupp med företrädare för alla berörda parter: bankföreningar, yrkesorganisationer, konsumentsammanslutningar och offentliga organisationer. Syftet är att fram till årets slut komma fram till om det är nödvändigt med ett gemensamt tillvägagångssätt för alla deltagande medlemsstater och att, inom samma tidsram, precisera eventuella behov av lagstiftning eller uppförandekodexar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3238/97 från Bill Miller (PSE) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Harmonisering av accis

Skulle kommissionen kunna avge försäkran om att frågan beträffande harmonisering av accis inte kommer att tillåtas dra ut på tiden, utan istället kommer en åtgärd med högsta prioritet att vidtas för att möjliggöra tillväxt i denna viktiga sektor?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (18 november 1997)

Kommissionen har redan lagt fram ett stort antal förslag på punktskatteområdet, vilka skulle ha skapat den nödvändiga graden av harmonisering för ett skattesystem som är anpassat till behoven på en inre marknad. I de fall rådet har antagit förslag, har detta emellertid endast skett efter betydande ändringar, vilket har inneburit att harmoniseringen har förblivit otillräcklig för att i full utsträckning tillvarata vinsterna av en inre marknad.

Parlamentsledamoten kan mot bakgrund av det ovanstående säkert förstå att, samtidigt som harmoniseringen av punktskatter fortfarande utgör ett prioriterat område för kommissionen, den inte kan ge någon försäkran om att den befintliga situationen radikalt kommer att förändras inom den närmaste framtiden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3736/97 från Yves Verwaerde (PPE) till kommissionen (21 november 1997)

Ämne: Stöd till offren för de senaste händelserna i Kongo

Har Europeiska kommissionen beviljat ekonomiskt stöd till offren för de senaste händelserna i Kongo?

Om svaret är jag, kan kommissionen lämna mig en redogörelse för de åtgärder som redan vidtagits samt för den ekonomiska fördelningen av stöden?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3736/97 och E-3738/97 ingivna av João de Deus Pinheiro för kommissionen (16 december 1997)

Kommissionens ståndpunkt angående de politiska händelserna i Kongo (Brazzaville) den senaste tiden anges i den förklaring som rådets ordförandeskap lämnat på unionens vägnar och som offentliggjordes den 3 november 1997. Denna förklaring sänds direkt till frågeställaren samt till parlamentets sekretariat.

I detta sammanhang önskar kommissionen understryka att den sedan de militära operationerna inleddes har finansierat humanitär katastrofhjälp till fyra organisationer, dvs. Médecins sans frontières (Frankrike och Nederländerna), Médecins du monde (Frankrike), Secours catholique (Frankrike) och Internationella rödakorskommittén. Genom dessa program har de grundläggande behoven för de mest utsatta av de förflyttade personerna, dvs. ungefär 350 000, kunnat täckas under konflikten och fram tills nu.

Kommissionen följer uppmärksamt situationen på plats i samarbete med de huvudsakliga humanitära organisationerna, särskilt vad gäller vattenförsörjningen i Brazzaville.

De medel som beviljats fram tills nu omfattar många sektorer och uppgår sammanlagt till ungefär 10 miljoner ecu, med hänsyn tagen till de medel som beviljats för Världslivsmedelsprogrammet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3266/97 från María Estevan Bolea (PPE) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Hantering av farligt avfall

Enligt uppgifter från EU uppstår varje år 30 miljoner ton (1992) farligt avfall, varav 16,5 miljoner ton (55 %) om året hanteras på lämpligt sätt. 7,5 miljoner ton om året bränns.

Hur många ton farligt avfall som används som bränsle i cementfabrikerna i Europa?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (1 december 1997)

Användning av farligt avfall som bränsle i industrianläggningar behandlas i rådets direktiv 94/67/EG om förbränning av farligt avfall ((EGT L 365, 31.12.1994. Svensk text i specialutgåva, område 15, volym 14, s. 186. )). Enligt detta direktiv krävs för drift av en sådan anläggning ett tillstånd, som beviljas om den ansökande kan bevisa att gränsvärdena för utsläpp enligt artikel 7 kommer att hållas. Efter idrifttagandet följer dessutom en obligatorisk mätningsperiod om sex månader under ogynnsammast tänkbara förhållanden för att visa att bestämmelserna i artikel 7 följs. Dessa bestämmelser trädde i kraft den 31 december 1996 för nya anläggningar och kommer att gälla också för befintliga från och med juni år 2000.

Att vinna energi ur avfall genom att bränna det som ersättningsbränsle har blivit allt vanligare de senaste tio åren, och målet har varit att minska konsumtionen av primärbränsle inom industrin, i synnerhet inom cementproduktionen. Cementindustrin är en energiintensiv process, där primärbränslena kan stå för 35 % av de direkta produktionskostnaderna.

Kommissionen har inte tillgång till uppgifter om vilka kvantiteter farligt avfall som används som ersättningsbränsle i cementtillverkning inom gemenskapen. Det slaget av uppgifter kommer att ingå i utbytet av information om genomförandet av direktiv 94/67/EG, som inte är tillgängligt förrän i juli 2001, enligt bestämmelserna i direktiv 91/692/EG om att standardisera och rationalisera rapporteringen om genomförandet av vissa direktiv om miljön ((EGT L 337, 31.12.1991. Svensk text i specialutgåva, område 15, volym 10, s. 208. )).

Enligt nu tillgängliga uppgifter producerades dock ungefär 170 miljoner ton cement i gemenskapen 1996. Eftersom det behövs 120 kg ¨stenkolsekvivalenter¨ för att producera ett ton cement, användes 20,4 miljoner ton ¨stenkolsekvivalenter¨ under 1996. Ungefär 12 % av det fossila bränslet ersattes av avfall. Med tanke på värmevärdet krävs ungefär tre miljoner ton avfall för att ersätta omkring 2,5 miljoner ton ¨stenkolsekvivalenter¨. Farligt avfall utgör uppskattningsvis 40 % härav. Alltså förbrändes troligen omkring 1,2 miljoner ton farligt avfall i cementfabrikerna i gemenskapen under 1996. Större delen av det farliga avfall som förbrändes var begagnad olja.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3256/97 från Riccardo Garosci (UPE) till kommissionen (9 oktober 1997)

Ämne: Höjning av momssatserna i Italien

Vilken ståndpunkt tänker kommissionen inta och vilka eventuella åtgärder tänker kommissionen vidta beträffande den italienska regeringen, som nyligen höjt momssatserna i ren strid mot EU:s målsättning att harmonisera skattesatserna?

Man skulle i synnerhet kunna stödja bilindustrin i Italien, som är mycket viktig för sysselsättningen, genom att göra mervärdeskatten vid bilköp avdragsgill för företag.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (12 november 1997)

Enligt den information som för närvarande står till kommissionens förfogande, är de nya italienska mervärdesskattesatserna helt i linje med sjätte momsdirektivet 77/388/EEG ((EGT L 145, 13.6.1977. )), och särskilt med artiklarna 12.3 a, 28.2 i och bilaga H i detta. Kommissionen välkomnar det faktum att den så kallade parkeringsskattesatsen (parking rate) har avskaffats som ett steg på vägen mot ett enklare och mer harmoniserat momssystem, vilket sammanfaller med dess planer på ett nytt, gemensamt mervärdesskattesystem.

Situationen är mindre entydig vad beträffar avdragsmöjligheterna för ingående skatt på nya bilar. Kommissionen utreder för närvarande huruvida de nya bestämmelserna är förenliga med gemenskapslagstiftningen. I detta sammanhang kan det vara värt att notera att kommissionen även arbetar med ett förslag till rådets direktiv i syfte att uppnå ökad harmonisering på detta område, eftersom det sjätte momsdirektivet gör det möjligt för några medlemsstater att utesluta avdrag för ingående skatt men inte för andra.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3307/97 från Marie-Paule Kestelijn-Sierens (ELDR) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Budgetposten sysselsättning och tillväxt i Europa

I 1997 års budget (budgetpost B-040) finns det 25 000 000 ecu i reserven för programmet Elise (räntesubventioner och lånegarantier för små och medelstora företags arbetsplatsskapande investeringar). Rådet har emellertid ännu inte lyckats komma överens inbördes om Elise-programmet, framför allt på grund av att de österrikiska, nederländska och tyska regeringarna bedömt att bestämmelserna står i strid med subsidiaritetsprincipen, och innebär illojal konkurrens gentemot deras egna bestämmelser.

Vad kommer nu att ske med de 25 000 000 ecu som finns i reserven? Kommer dessa anslag att användas till åtgärder i samma ¨anda¨ som budgetpost B5-322, sysselsättning och tillväxt i Europa? Eller kommer dessa anslag som vissa hävdar, att användas till att bekämpa svinpesten?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar (3 december 1997)

De 25 miljoner ecu som avsatts i reserven för budgetposten ¨Sysselsättning och tillväxt i Europa¨ ingick i en samlad anslagsöverföring (anslagsöverföring nr 47/97) vars syfte var att möjliggöra balansering av anslagen i slutet av innevarande budgetår. Det föreslås att totalt 65,5 miljoner ecu överförs till rubrik 3 ¨Inre politik¨ trots att det inte finns något individuellt samband mellan minskningarna och ökningarna av de olika budgetposterna. Av den samlade anslagsöverföringens belopp skall emellertid 26 miljoner ecu användas till att upplösa den negativa reserven för gemenskapens fjärde ramprogram för forskning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3015/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (1 oktober 1997)

Ämne: Ett vägledande kärnkraftsprogram för Europeiska unionen

Min fråga gäller kommissionens meddelande om Europeiska unionens kärnkraftsindusti (Ett vägledande kärnkraftsprogram i enlighet med artikel 40 i Euratomfördraget) (KOM(96)0339 - CES 470/97).

Kärnkraften, som i dag täcker en tredjedel av EU:s elbehov, har vissa viktiga miljömässiga fördelar vid elproduktion i jämförelse med fossila bränslen, till exempel avsaknaden av koldioxidutsläpp. Kärnkraften kräver dock att man skapar ett omfattande system som garanterar dess säkra funktion.

De allmänna farhågorna bland befolkningen, liberaliseringen och öppnandet av de marknader för konkurrens, som i de flesta medlemsstater var skyddade (vilket har gett upphov till långsiktiga kapitalintensiva investeringar) och slutligen tillgången till naturgas till konkurrenskraftiga priser som används i mindre, effektivare och billigare anläggningar är avgörande faktorer som gör det högst osannolikt i dagens läge att produktionen av kärnkraft kommer att fortsätta efter 2005-2010. Under denna period kommer de nuvarande kärnkraftverken att läggas ned i de flesta medlemsstater. Möjligheterna till en sådan utveckling ger upphov till viktiga strategiska frågor för EU:s energipolitik.

Det, att dokumentet inte behandlar de nämnda strategiska frågornas betydelse och det, att de sannolika effekterna på unionens energipolitik inte bedöms tillräckligt utförligt är en allvarlig brist.

Kan kommissionen gripa sig an dessa specifika frågor i den slutliga versionen av det vägledande kärnkraftsprogrammet, lägga fram klara slutsatser och ge de berörda parterna och allmänheten riktlinjer för hur framtiden verkligen kommer att se ut?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (18 november 1997)

Kommissionen antog den slutliga versionen av det vägledande kärnkraftsprogrammet för gemenskapen den 25 september 1997 ((KOM(97) 401 slutlig. )).

Kommissionen noterar att gas för närvarande verkar vara ett attraktivt alternativ för elproduktionen. Av den anledningen finns det förutom de två kärnreaktorer som håller på att byggas i Frankrike inga andra kända beslut om byggnad av kärnkraftverk inom gemenskapen.

Inom det nuvarande vägledande kärnkraftsprogrammet anser kommissionen med tanke på kärnkraftens osäkra framtid i vissa medlemsstater att det inte är tillrådligt att föreslå långsiktiga investeringsprogram.

Om däremot den allmänna politiska inställningen inom gemenskapen ändrar sig till förmån för elproduktion genom kärnkraft, kan det bli nödvändigt att åter fastställa målsättningar på längre sikt.

Det är viktigt att understryka att de medlemsstater, som önskar ersätta de reaktorer som skall läggas ned med nya, avancerade reaktorer eller nya reaktortyper, kommer att kunna utveckla program för att byta ut existerande kärnkraftverk efter år 2010. Sådana beslut är emellertid för tillfället inte förutsebara.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3402/97 från Freddy Blak (PSE) till kommissionen (16 oktober 1997)

Ämne: Verksamheter som inte omfattas av arbetstidsdirektivet

1. I kommissionens vitbok (KOM(97)0334) om sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet om arbetstid (93/104/EG) ((EGT L 307, 13.12.1993, s. 18. )) framgår det att icke-mobila arbetstagare på transportområdet inte omfattas av det generella direktivets räckvidd. Inser kommissionen att detta medför snedvriden konkurrens mellan den egentliga transportsektorn och industriverksamheter som har med transport att göra?

2. Kan kommissionen redogöra för om den anser att det är rimligt att exempelvis en speditör på en transportavdelning i en industriverksamhet omfattas av arbetstidsdirektivet medan en speditör på en transportavdelning inom transportsektorn inte omfattas av arrbetstidsdirektivet?

3. Vilka initiativ kommer kommissionen att ta på detta område för att eventuellt komma till rätta med detta missförhållande och skapa lika konkurrensvillkor och bättre arbetsförhållanden för anställda inom transportsektorn?

Svar avgivet av Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (28 november 1997)

I vitboken om sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktiv 93/104/EC av den 22 februari 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden understryker kommissionen (punkt 14) att ¨sättet på vilket undantagen har formulerats har tolkats så att alla arbetstagare inom transportsektorn... är undantagna från direktivets räckvidd, dvs. även de som utför stationärt arbete¨. I vitboken sägs vidare att kommissionen anser att detta bör klargöras, eftersom det inte finns något objektivt anledning till att ¨icke-mobila arbetstagare¨ skulle behandlas annorlunda i förhållande till de anställda som utför liknande arbetsuppgifter i andra industrier.

I vitboken föreskrivs (punkt 17) att ¨eftersom målsättningen måste vara att trygga hälsan och säkerheten är kommissionen emellertid medveten om följderna av en eventuell snedvridning av konkurrensen och att det är absolut nödvändigt att säkerställa transportsäkerheten. På grund av detta förordas i denna vitbok ett integrerat tillvägagångssätt vid genomförandet av gemenskapens riktlinjer för transport och socialpolitik¨.

För att åtgärda denna situation föreslår kommissionen bland annat att utsträcka bestämmelserna i direktiv 93/104/EG till att gälla alla icke-mobila arbetstagare genom att göra några adekvata justeringar till undantagen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3512/97 från Honório Novo (GUE/NGL) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Kampanj för druvjuice i Europeiska unionen

Det är allmänt känt att Europeiska kommissionen skall finansiera en ny kampanj för druvjuice i fem medlemsstater med en budget på totalt 6,4 miljoner ecu (2 miljoner ecu för Tyskland, 1,7 miljoner ecu för Frankrike, 1,5 miljoner ecu för Spanien, 0,6 miljoner ecu för Österrike och lika mycket för Holland).

Denna finansiering kommer att medföra ökad avkastning för vinproducenter i dessa fem länder genom att det blir möjligt att utnyttja och höja värdet på eventuella produktionsöverskott och därmed minska de kvantiteter som är avsedda för destillering.

Ingen information har lämnats om att utvidga denna nya kampanj till andra medlemsstater, såsom Portugal.

Mot denna bakgrund ber jag kommissionen att informera mig om huruvida finansieringen av denna nya kampanj för att främja druvjuice är avsedd att stödja endast dessa fem länder eller om den kan utvidgas så att den gynnar även andra medlemsstater.

Känner kommissionen i så fall till om Portugal har lämnat in några konkreta projektansökningar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (26 november 1997)

Kommissionen är angelägen om att informera parlamentsledamoten om att i artikel 1 i kommissionens förordning (EEG) nr 3461/85 av den 9 december 1985 om organisationen av kampanjer för att främja konsumtionen av druvjuice ((EGT L 332, 10.12.1985. )) föreskrivs att gemenskapens främjande av druvjuice får organiseras i medlemsstater i vilka:

- möjligheterna att öka avsättningen av druvjuice är mest gynnsamma.

- befintliga saluföringsvillkor möjliggör en snabb anpassning av tillgången då efterfrågan ökar till följd av kampanjerna.

I andra stycket i samma artikel fastställs att enligt Förvaltningskommitténs förfarande skall man varje år besluta om

- i vilka medlemsstater kampanjerna skall genomföras,

- det totala belopp som skall tilldelas för finansiering av kampanjerna i var och en av dessa medlemsstater.

Fram tills nu har Portugal aldrig visat intresse att genomföra reklamkampanjer inom denna sektor. Om de villkor som avses ovan uppfylls av Portugal och om Portugal ansöker, skulle landet naturligtvis kunna ges finansiering från gemenskapen för kampanjer vid ett senare tillfälle.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2426/97 från José Happart (PSE) till kommissionen (11 juli 1997)

Ämne: Uppföljning av det ansvar som fastställts i rapporten från den tillfälliga undersökningskommittén om BSE

Det har framkommit att Marchant, Bradley och Hoelgaard bär ansvar på olika nivåer vad gäller denna epidemi.

Har dessa personer fortfarande kvar sina ursprungliga tjänster inom kommissionen?

Vilken är deras nuvarande ställning (lönegrad, tjänst och ansvar)?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (11 november 1997)

Lars Hoelgaard, som är dansk medborgare, är sedan den 1 september 1997 direktör för direktoratet för den gemensamma organisationen av marknaden för vegetabiliska produkter vid generaldirektoratet för jordbruk.

Brian Marchant, brittisk medborgare och tillfälligt anställd i grad A/4 enligt tillsvidarekontrakt, arbetar sedan den 1 oktober 1997 på generaldirektoratet för miljö, enhet D.2.

Herr Bradley är forskare från Storbritannien, arbetar på patologiska avdelningen vid det centrala veterinärlaboratoriet i New Haw (Förenade kungariket) och har varit ledamot av Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén. Han har aldrig varit anställd vid kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3370/97 från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen (22 oktober 1997)

Ämne: Öppnande av ett gruvschakt i Pittolo (PC)

Är kommissionen medveten om att man i Pittolo i provinsen Piacenza är i färd med att öppna ett gruvschakt mitt i ett bebott område där det bedrivs handel och livsmedelstillverkning?

Detta projekt kommer att medföra uppenbara konsekvenser för miljön liksom obehag för ortsbefolkningen i form av bullerstörningar och trafikproblem.

Har kommissionen för avsikt att kontrollera att projektet inte strider mot Europeiska unionens normer på området?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (13 november 1997)

Kommissionen känner inte till de fakta som parlamentsledamoten omnämner.

Kommissionen kommer att kontakta de italienska myndigheterna för att inhämta deras iakttaganden och kommer att säkerställa att gemenskapslagen efterlevs.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3092/97 från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Medicinska behandlingsmöjligheter för gravt kemikalieskadade

1. Ställs medel till förfogande i de olika EU-länderna för forskning om sjukdomsbilder som orsakats av kemikalier?

- Om inte, varför inte, i synnerhet mot bakgrunden att sådan forskning intensifieras i USA?

- Om ja, med vilka belopp ställs forskningsmedel till förfogande?

2. Delas dessa forskningsanslag ut till oberoende institut?

3. Erhåller denna forskning medel från industrin?

4. I vilket europeiskt land erkänns kemikalieöverkänslighet som ett gravt handikapp, liksom i USA?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (11 november 1997)

1*3. Kommissionen är inte underrättad om huruvida några forskningspengar, utöver de motpartsmedel som tillhandahålls av deltagarna i gemenskapens forskningsprogram, erbjuds av privata eller offentliga organ i medlemsstaterna för forskning om sjukdomar som orsakas av kemikalier. Kommissionen kan därför inte besvara frågor om vem som tilldelar vem sådana medel i medlemsstaterna.

Inom ramen för gemenskapsprogrammet för forskning om biomedicin och hälsa ((EGT L 361, 31.12.1994. )), i synnerhet vad beträffar yrkessjukdomar och miljöbetingade sjukdomar, finansieras projekt vad gäller sjukdomar och skador som orsakas av kemiska produkter. Budgeten för yrkessjukdomar i Biomed 2 uppgår till 11 miljoner ecu.

Gemenskapens medel täcker endast en del av kostnaderna för projekten, resten av finansieringen står deltagarna för. Sådan forskning stöds efter öppna ansökningsomgångar och bedömningar av oberoende experter. Alla juridiska personer (företag, forskningscentra och universitet) ((Rådets beslut 94/763/EG av den 21 november 1994 om regler för företags, forskningscentrers och universitets deltagande i Europeiska gemenskapens verksamhet inom forskning, teknisk utveckling och demonstration (EGT L 306, 30.11.1994, svensk specialutgåva område 13 volym 27 s. 49) )) i gemenskapen och associerade stater får ansöka.

4. Kemisk överreaktivitet är en oförklarad förhöjd känslighet för kemikalier på nivåer som ligger mycket lägre än dem som de flesta människor reagerar på. Den kallas ofta (eller förknippas ofta med) multipel kemisk känslighet (Multiple Chemical Sensitivity, MCS), kroniskt trötthetssyndrom (Chronic Fatigue Syndrom, CFS), sjuka hus-syndromet, (Sick Building Syndrom, SBS) eller kemisk hyperkänslighet. Det saknas övertygande vetenskapliga bevis för sambandet mellan exposition för specifika agenser och hälsoeffekter.

Kommissionen är medveten om att vissa medlemsstater för register över exposition och tillbud i industri-, yrkes- och hemmiljöer eller över fall som involverar konsumentprodukter. Andra medlemsstater har patentspecifik information som inte offentliggörs men som kan användas för att stimulera diskussioner eller föreslå hypoteser för vetenskapligt arbete.

Kommissionen är inte medveten om att några medlemsstater ger handikappstatus åt hälsotillstånd som benämns exempelvis MCS.