SKRIFTLIG FRÅGA E-1711/97 från Hiltrud Breyer (V) till rådet (22 maj 1997)

Ämne: Lag om inmatning på elnätet

I sin skrivelse till näringsminister Rexrodt av den 26 oktober 1996 har kommissionär Van Miert förklarat att kommissionen på området för vindkraftsproducerad el utgått från en kapacitet år 1990 på 20 MW och en årlig kostnad för samtliga tyska elleverantörer på mellan 500 000 och 1 miljon DEM. Om man går efter denna beräkning uppgår vindenergins kostnad till högst 0,0125 - 0,025 DEM/kWh. Denna beräkning stämmer överens med tysk rättspraxis på kartellområdet och uppgifter från sammanslutningar för förnybar energi. Samtidigt står denna siffra i skarp motsats till påstådda merutgifter på upp till 900 miljoner DEM år 2005 som den tyska energiindustrin hävdar och som kommissionen övertagit utan prövning (med en uppskattad installerad vindkraftskapacitet på 4 000 MW). Om man utför beräkningarna på samma sätt som kommissionen skulle merutgifter på högst 100-200 miljoner DEM uppstå år 2005 för samtliga tyska energiproducenter.

1. Hur förklarar ministerrådet denna slående skillnad vad gäller merutgifter och det faktum att upplysningarna från sammanslutningarna för förnybar energi, som vid ett flertal tillfällen under 1996 tillsänt kommissionen utförlig dokumentation, inte beaktats alls och inte heller nämndes i skrivelsen av den 26 oktober 1996?

2. Varför anser ministerrådet att gynnsamma ersättningar för inmatning på elnätet för förnybar energi är ett bidrag, när till och med kommissionens rättstjänst hyser betydande tvivel och anser det vara problematiskt att inplacera lagen om inmatning på elnätet i europeisk bidragslagstiftning, eftersom den inte innebär några kostnader för staten och inte finansieras genom obligatoriska bidrag?

3. Står en negativ bedömning av lagen om inmatning på elnätet inte i tydligt motsatsförhållande till målet med miljövänlig energiförsörjning vilket krävdes redan i vitboken ¨Energipolitik inom Europeiska unionen¨ och ännu mer i grönboken om förnybara energikällor (KOM(96)0576)?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1707/97, E-1709/97, E-1711/97 och E-1713/97 (25 september 1997)

1. Rådet håller med den ärade parlamentsledamoten om att förnybar energi har en viktig roll att spela i gemenskapens och medlemsstaternas strävanden att skydda miljön. I den gemensamma ståndpunkten om en översyn av Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön och en hållbar utveckling kallat ¨Mot en hållbar utveckling¨ ((EGT C 157, 24.5.1997, s. 12. )), föreslår rådet prioriteringar för energisektorn. Några av dessa prioriteringar är att främja energieffektivitet och rationell användning av energi samt stödja utveckling och användning av energisparande teknik och metoder, inbegripet förnybara energikällor och kombinerad värme och kraft, genom lämpliga program och åtgärder för att öka medvetenheten och informera och utarbeta kriterier för kontroll av bidragsprogram för att korrigera stimulansåtgärder som har negativ effekt.

Rådets resolution om förnybara energikällor som antogs av energiministrarna vid rådets möte den 27 maj 1997, innehåller dessutom rådets ståndpunkt när det gäller olika ämnen i samband med förnybara energikällor och i synnerhet frågor som väckts i kommissionens grönbok om en gemenskapsstrategi, ¨Energi för framtiden - förnybara energikällor¨. Resolutionen räknar upp en rad åtgärder som kan öka förbrukningen av förnybar energi. Dessa innefattar åtgärder och metoder inom områdena för forskning, utveckling och demonstration, marknadsvillkor, konsumentinformation och konsumenternas förtroende samt samordning och övervakning. Resolutionen noterar också att en aktiv regeringspolitik på både medlemsstats- och gemenskapsnivå är nödvändig för att förbättra de förnybara energikällornas konkurrenskraft.

Rådet är alltså väl medvetet om de ansträngningar som krävs för att uppnå det vägledande målet att fördubbla den totala andelen förnybara energikällor till år 2010.

2. Rådet kan inte uttala sig om lagstifningsåtgärder som vidtagits i en av Europeiska unionens medlemsstater. Enligt artikel 93 i EG-fördraget har kommissionen befogenhet att granska alla stödprogram som förekommer i medlemsstaterna för att förvissa sig om att de är förenliga med den gemensamma marknaden.

3. Rådet känner inte till den skrivelse som avses i frågorna. Rådet känner inte heller till kommissionens ¨interna yttrande¨ som nämns i frågorna från den ärade parlamentsledamoten.