SKRIFTLIG FRÅGA E-3391/02

från Olivier Dupuis (NI) till kommissionen

(28 november 2002)

Ämne: Förföljelse av fredliga demonstranter i Ulan Bator (Mongoliet)

I en nattlig raid den 13 november i år skingrade över 500 poliser de traktorförare som i tio dagar fredligt demonstrerat på torget Sukhbaatar, mitt i den mongoliska huvudstaden, mot en ny fastighetslag och krävt en rättvis privatisering av marken. Enligt vittnesmål från Liberty Center i Ulan Bator greps över 50 personer under raidens första två timmar. De fördes med våld från demonstrationsplatsen till ett identifieringscentrum i Denjin Myanga (norr om Ulan Bator), medan 11 andra demonstranter stängdes in i Demokratiska partiets kontorslokaler (i närheten av Sukhbaatar) och 30 andra traktorförare var avskurna i köpcentrumet Lucky. Bland de gripna personerna fanns bland annat aktiva i Demokratiska partiet som satt instängda i partiets kontor och var inringade av polisen. Det mesta tyder på att den lokale ledaren för Demokratiska unionen (den första icke-kommunistiska frivilligorganisationen som grundades 1989), Erdene, greps. Om ledaren för rörelsen för en rättvis landprivatisering, Bat-Uul, har det ännu inte kommit fram några uppgifter.

Vilka uppgifter har kommissionen om demonstrationerna som pågick i tio dagar fram till det polisen ingrep? Vet kommissionen mer om vad som hänt efter det att demonstranterna greps? Hur bedömer kommissionen mer allmänt den aktuella situationen i Mongoliet?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(11 december 2002)

Kommissionen känner till den demonstration som hölls på Sukhbaatar-platsen i Ulan Bator. Den kommissionsledamot som är ansvarig för utveckling och humanitärt bistånd tog upp denna fråga med Chultem Ulaan, Mongoliets finans- och ekonomiminister, vid ett samtal i Bryssel den 21 november 2002. Han framförde framför allt kommissionens oro över det sätt varpå demonstranterna arresterats och med våld förflyttats till ett identifieringscentrum. Chultem Ulaan påpekade att denna demonstration genomförts i strid med lagen, som förbjuder samtliga demonstrationer på Sukhbaatar-platsen. Han gjorde klart att regeringen fört en dialog med demonstranterna för att få dem att byta plats. Sedan dessa vid flera tillfällen vägrat, var myndigheterna nödsakade att införa lag och ordning. Demonstranterna behandlades inte illa och de föreskrifter som rör polisen tillämpades minutiöst i överensstämmelse med gällande lagstiftning.

Denna demonstration ägde rum i ett särskilt sammanhang som har samband med privatiseringen av den mark som omger jurtorna i förorterna till de stora städerna, framför allt Ulan Bator. En ny lag som i somras (2002) antogs av Mongoliets parlament i denna fråga skall träda i kraft den 1 maj 2003. Detta oroar de jordbrukare som inte berörs eftersom endast jordytor på 0,03 hektar nämns i lagen.

Kommissionen kommer noggrant att följa denna fråga. Den anser dock inte att Mongoliet begått någon allvarlig överträdelse av sina åtaganden när det gäller demokratisering och de mänskliga rättigheterna. Detta land kan för närvarande i själva verket fortfarande betraktas som ett föredöme när det gäller övergång till demokrati och marknadsekonomi. Trots många strukturella svårigheter (de hårda klimatförhållandena, det inklämda läget mellan två stora grannar, svagheten hos en befolkning som är utspridd över en oerhörd yta, bristen på infrastruktur för transport och kommunikationer osv.) fortsätter Mongoliet att utvecklas. De mänskliga rättigheterna respekteras trots svårigheterna i samband med landets låga utvecklingsnivå. De demokratiska valen i juli 2002, som ledde till ett maktskifte, är ett bevis på detta. Det besök som Sanjbegziyn Tumur-Ochir, det mongoliska parlamentets talman, nyligen avlade i Bryssel är också ett exempel på detta, eftersom han åtföljdes av Janlav Narantsatsralt, oppositionsledare och ledare för det demokratiska parti som deltog i demonstrationen. Mongoliet är medlem i Världshandelsorganisationen och anordnade i juli 2002 ett möte mellan internationella givare som stött de pågående ekonomiska reformerna. Till exempel fortgår privatiseringen av de offentliga företagen även om tempot är lågt. De omstruktureringsåtgärder som är nödvändiga för att göra dessa företag, som samtliga utgör gamla tunga statliga organisationer, attraktiva för investerare måste i själva verket vidtas innan denna process, som är nödvändig för en väl fungerande marknadsekonomi, kan inledas.