SKRIFTLIG FRÅGA P-3065/02

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(22 oktober 2002)

Ämne: Livsmedelsprodukters nationella ursprung

Vissa fall nyligen, till exempel när det gäller peston från Genova, har lett till att man på nytt tagit upp frågan om korrekt information till konsumenten/köparen om livsmedelsprodukter, särskilt angående varornas ursprung. Det är i synnerhet mycket vanligt att produkter som inte har något att göra med Italien tilldelas italienska namn. Det är även vanligt att namn på traditionella recept används, men utan att innehållet respekteras.

För produkter som inte skyddas av en europeisk kvalitetsmärkning (förordning (EEG) nr 2081/92(1)) är det direktivet om tillnärmning av lagstiftningarna om märkning av livsmedel (2000/13/EG(2)) som garanterar att konsumenterna ges korrekt information om ursprung och identitet när det gäller en produkt med traditionellt namn.

Kan kommissionen besvara följande:

- Vilka medlemsstater har helt och hållet genomfört direktiv 2000/13/EG?

- Hur effektivt anser kommissionen att direktiv 2000/13/EG verkligen är och vilka åtgärder anser den att man bör vidta vid överträdelser av direktivets bestämmelser, vilket leder till att konsumenten vilseleds?

- Skulle de informationsåtgärder som syftar till att gynna jordbruksprodukter på den inre marknaden, och som genomförts i enlighet med förordning (EG) nr 2826/2000(3), också kunna inriktas på att låta de europeiska konsumenterna bekanta sig med de enskilda medlemsstaternas traditionella produkter?

(1) EGT L 208, 24.7.1992, s. 1.

(2) EGT L 109, 6.5.2000, s. 29.

(3) EGT L 328, 23.12.2000, s. 2.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(18 november 2002)

Direktiv 2000/13/EG(1) är den kodifierade versionen av direktiv 79/112/EEG om märkning av livsmedel(2) och senare ändringar av detta.

Det finns i direktiv 2000/13/EG sålunda inget behov av bestämmelser om nationellt införlivande, eftersom samtliga bestämmelser redan införlivades när ursprungstexterna antogs.

I artikel 2 i direktivet fastställs principen att märkningen inte får vara sådan att den på ett avgörande sätt skulle kunna vilseleda köparen om vad som är utmärkande för livsmedlet, särskilt dess slag, identitet, egenskaper, sammansättning, kvantitet, hållbarhet, ursprung eller härkomst, framställnings- eller produktionsmetod.

De nationella myndigheterna behåller ansvaret för att kontrollera efterlevnaden av dessa bestämmelser och för att vidta rättsliga åtgärder mot konstaterade överträdelser.

Kommissionen påminner parlamentsledamoten om att det i förordning (EG) nr 2826/2000(3) särskilt föreskrivs stöd till informationsprogram om gemenskapens bestämmelser om skyddad ursprungsbeteckning (SUB), skyddad geografisk beteckning (SGB) och garanterad traditionell specialitet (GTS).

Sådana program kan föreslås av branschorganisationer, interprofessionella organisationer eller av de berörda medlemsstaterna, om det inte finns några privata initiativ.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel, EGT L 109, 6.5.2000.

(2) EGT L 33, 8.2.1979.

(3) Rådets förordning (EG) nr 2826/2000 av den 19 december 2000 om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter på den inre marknaden, EGT L 328, 23.12.2000.