SKRIFTLIG FRÅGA E-1458/01

från Philip Bushill-Matthews (PPE-DE) och Caroline Jackson (PPE-DE) till kommissionen

(17 maj 2001)

Ämne: Biologisk hantering av biologiskt nedbrytbart avfall

Det är mycket vanligt både i Förenade kungariket och i till exempel Förenta staterna att man fragmenterar fast biologiskt nedbrytbart avfall med hjälp av enheter för livsmedelshantering, i syfte att evakuera det genom avloppssystemet.

Instämmer kommissionen i att den i sina förslag om detta ärende måste sträva efter att uppnå en integrerad politik för avfallshantering som gör det möjligt att använda olika metoder i stället för att slå fast att kompostering är enda sättet att hantera livsmedelsavfall?

Instämmer kommissionen också i att förbudet mot en särskild metod för hantering av livsmedelsavfall, stick i stäv mot de nationella erfarenheterna och i avsaknad av övertygande och erkända vetenskapliga bevis som motiverar ett sådant förbud, skulle strida mot subsidiaritetsprincipen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 juli 2001)

Ett varsamt utnyttjande av naturresurserna är en skyldighet i enlighet med EG-fördraget (jfr artikel 174, f.d. artikel 130a). Dricksvatten är en väldigt värdefull och begränsad resurs som bör användas med måtta och utan spill. Matavfallskvarnar är elektriska apparater som vanligtvis är installerade under diskhon i köket och används för att mala matrester för att låta dem försvinna ut genom avloppssystemet. Dricksvatten används vanligtvis för att föra ut de söndermalda resterna genom avloppssystemet till reningsverk för avloppsvatten.

I arbetsdokumentet om biologisk hantering av biologiskt nedbrytbart avfall (andra utkastet från februari 2001), som utarbetades av Generaldirektoratet för miljö för diskussioner med alla berörda intressenter, görs det gällande att användningen av matavfallskvarnar bör begränsas. Hittills har kommissionen emellertid inte fattat något beslut om begränsning av användningen av matavfallskvarnar i gemenskapen. Dessutom har kommissionen inte fastställt att kompostering skall utgöra det enda systemet för hanteringen av matrester.

När det gäller avfallskvarnar är det emellertid värt att beakta följande aspekter, i synnerhet med tanke på en integrerad avfallshanteringspolitik:

- Avloppssystemen är vanligtvis inte utformade för fast avfall, och avfall med hög densitet kan bromsa avloppsvattnet och förorsaka stopp i avloppsledningarna.

- Fast avfall i avloppsvattnet innebär att det går åt mer energi vid reningsverket för avloppsvatten för att minska den ytterligare föroreningen.

- Avloppsslammet skulle öka med mellan 10 och 40 procent på grund av det fasta avfallet i avloppsvattnet. Endast 30-40 procent av avloppsslammet används som gödsel på land i gemenskapen. Resten förs till en deponi eller förbränns. Dessutom är avloppsslammet vanligtvis mycket mer kontaminerat av tungmetaller än kompost från källsortering av matrester.

- Reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse byggs inte för hantering av fast avfall utan för hantering av avloppsvatten. När det gäller genomförandet av direktiv om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse 91/271/EEG av den 21 maj 1991(1) har medlemsstaterna och de lokala myndigheterna redan gjort sina investeringar, som grundas på avloppsvattenvolymer som inte omfattar matrester.

(1) EGT L 135, 30.5.1991.