SKRIFTLIG FRÅGA E-0290/02

från Christoph Konrad (PPE-DE) till kommissionen

(11 februari 2002)

Ämne: Systematiska brott mot principen om likabehandling av utländska bussföretag i Frankrike p.g.a. så kallade blå licenser och höga böter

1. Hur bedömer kommissionen det att tyska bussföretag är skyldiga att ha med sig ett särskilt tillstånd, en så kallad blå licens, för att få köra i Frankrike? Franska bussföretag behöver däremot inte något särskilt tillstånd vare sig i Frankrike eller Tyskland. Hur reagerar kommissionen på detta brott mot principen om likabehandling?

2. Accepterar kommissionen nuvarande praxis, enligt vilken den franska polisen stoppar bussar som saknar blå licens eller vilkas licenser har löpt ut? Vad anser kommissionen med tanke på proportionalitetsprincipen och förbudet mot oproportionerliga åtgärder om det att en tysk busschaufför, vars fyraårslicens hade löpt ut nio dagar tidigare, inte fick köra vidare förrän en säkerhet på 5 000 FRF hade betalats?

3. Vad anser kommissionen om det faktum att bussföretaget efter att ha betalat denna säkerhet även blir föremål för ett domstolsförfarande, efter vilket böterna sannolikt kommer att uppgå till samma belopp som säkerheten?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(25 mars 2002)

Det blå tillstånd som parlamentsledamoten hänvisar till är ett gemenskapstillstånd(1) som berättigar innehavaren till internationell persontransport med buss för annans räkning på samtliga vägsträckor inom gemenskapens territorium. Det benämns blått tillstånd på grund av att tillståndshandlingen i original skall vara ett kraftigt blått papper. Skyldigheten att inneha ett gemenskapstillstånd gäller alla gemenskapstransportörer. Det förekommer således inte någon diskriminering på grund av nationalitet.

I enlighet med rådets förordning (EG) nr 11/98 av den 11 december 1997 måste tillståndshandlingen i original förvaras av transportföretaget. En bestyrkt kopia av gemenskapstillståndet måste medföras i varje fordon och visas upp på begäran av en behörig kontrollant.

Om den bestyrkta kopian av gemenskapstillståndet inte medförs i fordonet eller om tillståndet har löpt ut utgör detta en överträdelse av gemenskapsbestämmelserna.

I gemenskapslagstiftningen fastställs inte att den bestyrkta kopian av gemenskapstillståndet måste ha någon särskild färg. Den bestyrkta kopia av gemenskapstillståndet som medförs i fordonet behöver därför inte vara blå.

I gemenskapslagstiftningen fastställs att det är medlemsstaterna som skall vidta åtgärder rörande kontrollinstrument och påföljdssystem. I enlighet med EG-domstolens rättspraxis gäller att när det i en gemenskapsbestämmelse inte fastställs någon särskild påföljd för överträdelse utan hänvisas till nationella bestämmelser har medlemsstaterna kvar sin beslutanderätt när det gäller valet av påföljd. EG-domstolen tillägger dock att påföljderna inte endast måste vara effektiva och avskräckande utan även proportionerliga(2). Påföljderna skall vara lämpliga och nödvändiga för att uppnå det önskade målet utan att gå utöver vad som krävs för att genomföra detta(3). Det bör noteras att EG-domstolen i samband med ärendet Pastoors(4) tillkännagav att medlemsstaterna som garanti får kräva att transportföretag som inte är hemmahörande i den staten lägger en deposition, men detta kan endast ske om åtgärden är proportionerlig. Dessutom måste medlemsstaterna tillämpa påföljderna utan att diskriminera utifrån nationalitet eller transportföretagets hemhörighet. Frågor angående en viss påföljds storleksordning, som i det fall som nämns av parlamentsledamoten, skall hanteras av nationella domstolar, vilka skall fatta beslut mot bakgrund av denna rättspraxis och omständigheterna i det enskilda fallet.

(1) Gemenskapstillstånd som införts genom rådets förordning (EEG) nr 684/92 av den 16 mars 1992 om gemensamma regler för internationell persontransport med buss, för att underlätta kontrollen av transportverksamhet gäller för alla internationella persontransporter på väg för annans räkning EGT L 74, 20.3.1992, ändrad genom rådets förordning (EG) nr 11/98 av den 11 december 1997 om ändring av förordning (EEG) nr 684/92 om gemensamma regler för internationell persontransport med buss (EGT L 4, 8.1.1998).

(2) EG-domstolens avgörande 23.1.1997, Pastoors, ärende C-29/95 Domstolens rättsfallssamling 1997, s. I-00285.

(3) EG-domstolens avgörande 23.1.1997, Pastoors, ärende C-29/95 Domstolens rättsfallssamling 1997, s. I-00285.

(4) EG-domstolens avgörande 23.1.1997, Pastoors, ärende C-29/95 Domstolens rättsfallssamling 1997, s. I-00285.