ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2455/00

från John McCartin (PPE-DE) till kommissionen

(24 juli 2000)

Ämne: Bilpriser i Irland och EU

Känner kommissionen till de extremt höga priserna på motorfordon i Irland jämfört med andra EU-länder, och kan den uppge hur mycket av denna prisskillnad som beror på statens skatter och hur mycket som beror på bristande konkurrens på marknaden?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(13 september 2000)

I gruppundantagsförordningen om bilförsäljning (kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon(1) föreskrivs det i artikel 11 att kommissionen skall företa en regelbunden utvärdering av tillämpningen av förordningen, särskilt vad avser de effekter som det undantagna distributionssystemet har på varorna i fråga mellan de olika medlemsstaterna och på servicekvaliteten till konsumenter. Därför har kommissionen sedan 1993 kontrollerat skillnader i bilpriser i gemenskapen i en rapport vartannat år. Enligt artikel 11 skall kommissionen också utarbeta en rapport om utvärderingen av förordningen senast den 31 december 2000. I rapporten kommer kommissionen att analysera de olika faktorer som leder till prisskillnader mellan bilar.

I motsats till vad parlamentsledamoten hävdar, framgår det inte av kommissionens återkommande rapporter om bilpriser att bilpriserna före skatt i Irland är särskilt höga i jämförelse med andra medlemsstater, utom kanske för vissa

modeller(2). Kommissionen har konstaterat att i medlemsstater med höga skatter på bilköp, såsom Irland, är priserna före skatt relativt låga. Vad beträffar priserna efter skatt bör det noteras att medlemsstaterna fortfarande beslutar själva om beskattning av bilköp, eftersom de hittills har valt att undanta denna fråga från gemenskapens insatser för skatteharmonisering på den inre marknaden.

(1) EGT L 145, 29.6.1995.

(2) Se till exempel det senaste pressmeddelandet IP/00/781 från den 13 juli 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1660/00

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(18 maj 2000)

Ämne: Sanering av Ballymun, Dublin, Irland

I samband med en sanering av Ballymun, ett av Dublins mest missgynnade områden, kommer man att riva hundratals byggnader och 10 000 invånare kommer att tvingas att flytta. Ett område på omkring 112 hektar omfattas av saneringen och vissa av projekten finansieras delvis av Urban-programmet. I saneringsplanen ingår utveckling av en affärs- och teknologipark på 40 hektar.

Det skall göras miljökonsekvensbeskrivningar för alla nya projekt i befintliga stadsområden, som omfattar mer än 2 hektar, i enlighet med rådets direktiv 85/337(1), ändrat genom direktiv 97/11(2). Anser kommissionen att det borde göras en miljökonsekvensbeskrivning för hela saneringen av Ballymun?

Har kommissionen för avsikt att inleda rättsliga förfaranden mot företaget Ballymun Regeneration Ltd. för att det inte har skett någon anbudsgivning och för att det inte har gjorts någon miljökonsekvensbeskrivning för hela saneringen?

(1) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

(2) EGT L 73, 14.3.1997, s. 5.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(9 juni 2000)

Under 1999 fick kommissionen ett flertal klagomål beträffande saneringen av Ballymun som man ansåg borde ha genomgått miljökonsekvensbeskrivning enligt rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, ändrat genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997. 1999 bad kommissionen de irländska myndigheterna om information och har fått svar. De irländska myndigheterna anser att planerna för saneringen inte omfattas av rådets direktiv 85/337/EEG, och påpekar att saneringen utförs genom en serie separata projekt, varav vissa har genomgått miljökonsekvensbeskrivning enligt detta direktiv, men inte alla. Kommissionen har skickat denna information till de klagande och undersöker för närvarande de omfattande kommentarer och synpunkter som kommit in. Kommissionen avser att fatta beslut i ärendet under de närmaste månaderna. Om man beslutar om juridiska åtgärder till följd av ett klagomål riktar sig dessa mot en medlemsstat och inte mot en juridisk person som det företag frågeställaren nämner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1331/00

från Giovanni Pittella (PSE) till kommissionen

(27 april 2000)

Ämne: EU-medborgarnas möjligheter att hävda sina grundläggande rättigheter vid EG-domstolen

I och med Amsterdamfördragets ikraftträdande den 1 maj 1999 infördes i artikel 7 i EU-fördraget bestämmelser om ett förfarande för att fastslå och vidta åtgärder mot en medlemsstats åsidosättande av respekten för de mänskliga rättigheterna.

Kan kommissionen klargöra om detta förfarande kan användas även av enskilda medborgare för att vidta åtgärder mot en sådan medlemsstat?

Kan EU-medborgarna vända sig till EG-domstolen för eventuella brott mot sådana rättigheter inom landet?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(18 juli 2000)

Kommissionen erinrar om att det enligt artikel 7 i Fördraget om Europeiska unionen bara är kommissionen eller minst en tredjedel av medlemsstaterna som får föreslå att rådet vid sammanträden på stats- eller regeringschefsnivå skall pröva om någon medlemsstat allvarligt och ihållande åsidosatt de principer som anges i artikel 6.1 i Fördraget om Europeiska unionen.

I EG-fördragets bestämmelser om Europeiska gemenskapernas domstol (artikel 220 och framåt, tidigare artikel 164) sägs ingenting om enskildas möjligheter att direkt till domstolen överklaga medlemsstaternas ageranden. Däremot kan, eller måste i vissa fall, nationella domstolar väcka skadeståndstalan vid domstolen enligt artikel 234 (f.d. artikel 177) i EG-fördraget, även när enskilda hävdar att en medlemsstat som omfattas av gemenskapsrätten kränkt de grundläggande rättigheter som utgör generella principer inom gemenskapsrätten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1076/00

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(7 april 2000)

Ämne: Phare-programmet

Kan kommissionen redogöra för varför Phare-programmet, som har som strategiskt mål att utveckla och stödja små och medelstora företag, trots detta utlyser program (t.ex. Lot 1 project title: Assessment of Phare national programmes) som täcker ett så stort spektrum att de små och medelstora företagen i praktiken inte kan hantera det stora antal områden som programmen omfattar och därför i praktiken utestängs från anbudsförfarandet?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(23 maj 2000)

En av de viktigaste programpunkterna i Phare-programmet är faktiskt att stödja och utveckla små och medelstora lokala företag genom specialutformade program och finansieringsformer. Det fall som parlamentsledamoten tar upp gäller en anbudsinfordran från kommissionen för att göra en bedömning av programmet. Det är fråga om en enda anbudsinfordran som omfattar samtliga kandidatländer.

De tjänster som krävs är mycket specialiserade. Man räknar med att anbuden skall komma från konsortier i vilka mindre, men specialiserade företag antagligen kommer att ingå.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1513/00

från Imelda Read (PSE) till kommissionen

(12 maj 2000)

Ämne: Uppgifter om antalet bostadsbränder

Kunde kommissionen, mot bakgrund av att det i min valkrets (East Midlands, Förenade kungariket) inträffat 3 000 bostadsbränder 1998, upplysa mig om vilka andra medlemsstater som registrerar antalet bostadsbränder? Vilka åtgärder ämnar kommissionen i säkerhetens intresse vidta för att se till att insamlandet av uppgifter på detta område harmoniseras utöver hela EU?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(26 juni 2000)

Kommissionen är medveten om att informationen om bränder i bostäder är bristfällig. De uppgifter medlemsstaterna samlar in är varken tillräckliga eller jämförbara.

Bland de prioriterade åtgärder som ingår i programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten, som antogs av rådet den 9 december 1999 genom rådets beslut 1999/847/EG(1) finns säkerheten vid brand. Ett initiativ på detta område, tillsammans med det arbete som sker på professionell nivå, bland annat i sammanslutningen av brandmannaförbund i gemenskapen, bör kunna förbättra situationen.

Dessutom funderar kommissionen för närvarande över en ny, mer övergripande metod för att förebygga naturliga och tekniska risker.

Slutligen bör det påpekas att gemenskapssamarbetet om räddningstjänsten för tillfället är under utveckling. Kommissionen beslutade den 30 maj 2000 att lägga fram ett förslag för rådet om en förstärkning av EU:s resurser på detta område. Mer information om gemenskapens räddningstjänst finns på följande adress:

http://www.europa.eu.int/comm/environment/civil/.

(1) EGT L 327 E, 21.12.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1823/00

från Daniela Raschhofer (NI) till kommissionen

(31 maj 2000)

Ämne: Kommissionens rapport om situationen i Österrike

Den österrikiske förbundskanslern har föreslagit att kommissionen i egenskap av fördragens väktare skall utarbeta en rapport om Österrike. Dokumentet skulle undersöka situationen i Österrike och särskilt hur Österrikes regering och myndigheter följer EU-fördragets grundläggande principer. På grundval av rapporten skall man undersöka om det verkligen finns anledning till sanktioner mot Österrike.

1. Under vilka förutsättningar skulle kommissionen utarbeta en rapport om hur Österrike följer grundsatserna i artikel 6 i EU-fördraget?

2. Kommissionen är fördragens väktare och övervakar regelbundet att medlemsstaterna handlar i enlighet med fördraget. Under vilka förutsättningar skulle kommissionen utarbeta rapporter om hur alla medlemsstater följer grundsatserna i artikel 6 i EU-fördraget?

3. Anser kommissionen att de övriga 14 ländernas sanktioner strider mot EU-fördragen?

4. Anser kommissionen att det i fördraget finns en grund för de övriga 14 ländernas åtgärder mot Österrike?

5. Vilka resultat har kommissionens hittills ständiga övervakning av Österrike gett?

6. Finns det belägg för att FPÖ:s medverkan i regeringen strider mot EU:s grundläggande värderingar? Om ja, vilka?

7. De 14 medlemsstaterna hävdar att de har utfärdat bilaterala sanktioner. Beslutet tillkännagavs av det portugisiska ordförandeskapet. De 14 hävdar hela tiden att de endast kan upphäva sanktionerna gemensamt. Anser kommissionen att det finns tecken på att sanktionerna inte är bilaterala utan multilaterala och att det därför är fråga om ett rådsbeslut?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P-1746/00 och P-1823/00 ingivet av Romano Prodi för kommissionen

(3 augusti 2000)

Som kommissionen redan har fastslagit i svar på flera frågor från parlamentsledamöter är de bilaterala åtgärder som vidtagits av regeringarna i de 14 medlemsstaterna när det gäller regeringskoalitionen i Österrike inte frågor som omfattas av EU- eller EG-fördraget och de påverkar inte någon medlemsstats rättigheter eller skyldigheter enligt gemenskapsrätten.

Kommissionen har upprepade gånger slagit fast att den även fortsättningsvis kommer att fullfölja sin roll som väktare av de bestämmelser och värderingar i fördragen som utgör grunden för Europeiska unionen. Kommissionen bekräftar sin beslutsamhet att göra det.

Som parlamentsledamoten känner till kommer på begäran av medlemsstaterna en rapport att utarbetas av tre personer som utsetts av ordförande i Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna. Rapporten skall behandla hur den österrikiska regeringen har efterlevt unions gemensamma värderingar.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1263/00

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(11 april 2000)

Ämne: Kinas anslutning till WTO

Kan kommissionen ange, på grundval av sin nuvarande förhandlingsposition, vilka de sannolika budgetkonsekvenserna kommer att bli om Kina ansluter sig

till Världshandelsorganisationen när det gäller intäkter från tulltaxor och jordbruksavgifter å ena sidan och utgifter, inklusive prognoser för exportbidrag inom jordbruket och andra relevanta konsekvenser för budgetutgifterna å andra sidan, både vad beträffar volymer och som en andel av årliga budgetanslag som avsatts till finansieringen av gemenskapens yttre åtgärder?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(11 maj 2000)

Gemenskapen behandlar redan Kina som medlem av Världshandelsorganisationen (WTO) såtillvida som landet omfattas av tullsatser för mest gynnad nation vid export till gemenskapen. Vidare kommer Kinas anslutning till WTO inte att förändra gemenskapens egna åtaganden i denna organisation när det gäller marknadstillträde, inbegripet tullsatser. Kinas anslutning till WTO är en förhandling som berör Kinas inte nuvarande WTO-medlemmars framtida åtaganden. Nivåerna på tullintäkterna kommer därför att bestämmas av nivån på importen. Under antagande att Kinas anslutning till WTO kommer att öka landets export till gemenskapen, är en ökning i tullintäkterna att vänta på lång sikt.

Kina kommer att sänka tullsatserna på import av jordbruksprodukter från alla WTO-medlemmar, inbegripet gemenskapen. Detta kommer att förbättra möjligheterna för gemenskapens produkter att få tillträde till den kinesiska marknaden men det kommer inte att förändra gemenskapens exportåtaganden inom ramen för Uruguayrundan. Följaktligen måste gemenskapens budgetutgifter hålla sig inom de gjorda budgetanslagen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2408/00

från John Cushnahan (PPE-DE) till kommissionen

(18 juli 2000)

Ämne: Valutaspekulationer

Skulle kommissionen kunna ta initiativ till att bilda en global allians mellan olika regeringar, i syfte att få ett stopp på valutaspekulationerna?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(20 september 2000)

Principen om fri rörlighet för kapital är fastslagen i EG-fördraget. Kommissionen är fördragets väktare. I samband med att kommissionen analyserat följderna av globaliseringen av finansmarknaderna för medlemsstaternas finanssektor, har den tillsammans med andra internationella organisationer utrett idén om att införa kapitalregleringar för att begränsa spekulation.

Fria kapitalrörelser bidrar till en effektiv resursallokering i världsekonomin, så att internationella investeringar placeras där de ger bäst avkastning. Avreglerade kapitalrörelser bidrar till högre ekonomisk avkastning och en jämnare fördelning av tillväxten i världen. Innan man vidtar åtgärder för att begränsa kapitalrörelserna, måste man ta hänsyn till allt detta. Dessutom har de internationella kapitalrörelsernas volym vuxit enormt de senaste 20 åren, vilket gör det svårt att skilja mellan kapitalrörelser som kan kallas rent spekulativa och sådana som är kopplade till investeringar och handel. Även om rena spekulationstransaktioner skulle kunna identifieras, visar erfarenheten att kapitalregleringar sällan är effektiva på medellång sikt, eftersom investerare finner vägar att kringgå dem.

Av dessa skäl bör man inte stödja försök att återinföra kapitalregleringar eller andra bestämmelser som hindrar fri rörlighet för kapital.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2817/00

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(4 september 2000)

Ämne: Ansökarländernas anpassning till konvergenskriterierna och stabilitetspakten

Kan kommissionen ange vilka av EMU:s konvergenskrav och vilka av tillväxt- och stabilitetspaktens krav som ansökarländerna skall uppfylla fullt ut, och vilka av dessa krav som man kan förvänta att de beviljas undantag från, innan de kan bli medlemmar av EU?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(28 september 2000)

Konvergenskriterierna har aldrig varit ett krav för att EU-medlemskap. De är däremot nödvändiga för att införa den gemensamma valutan och bli medlem av euroområdet. Kandidatländernas förmåga att delta i eurosamarbetet kan inte bedömas förrän efter att de har blivit EU-medlemmar. Även om kandidatländerna bör visserligen sträva efter verklig konvergens och makroekonomisk stabilitet under tiden före anslutningen, men konvergenskriterierna och stabilitets- och tillväxtpaktens mål inte en nödvändig förutsättning för EU-medlemskap. I anslutningsfördraget måste de nya medlemsstaterna anges som

medlemsstater med undantag. Vad detta innebär i praktiken anges i artikel 122.3 (tidigare artikel 109k) i EG-fördraget. När kandidatländerna blir EU-medlemmar kommer de att omfattas av förfarandena i EG-fördraget (särskilt artiklarna 104 tidigare artikel 104c och 122 i detta) och av stabilitets- och tillväxtpakten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1153/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(11 april 2000)

Ämne: Vitboken om livsmedelssäkerhet och den europeiska livsmedelsmyndigheten

I januari 2000 utkom vitboken om livsmedelssäkerhet (KOM(1999) 719. Kapitel 4 behandlar inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet. Kapitel 5 tar upp lagstiftningen kring livsmedelssäkerheten.

Kommissionen förfogar för närvarande inte över något rättslig styrmedel med vilket det kan anta skyddsåtgärder på eget initiativ antingen för kreatursfoder(1) eller för en förädlad livsmedelsprodukt av icke-animaliskt ursprung från en medlemsstat (stycke 80).

Anser inte kommissionen att ett enkelt brådskande förfarande som skall tillämpas på alla slag av livsmedel och kreatursfoder är ett sätt att tilltäppa denna lucka? Om ja: tänker då kommissionen skapa ett sådant rättsligt styrmedel? Om nej: varför inte och vilka alternativ vill kommissionen i så fall förespråka för att på eget initiativ kunna vidta skyddsåtgärder för kreaturfoder eller förädlade livsmedel av icke-animaliskt ursprung från någon av medlemsstaterna?

(1) I den svenska översättningen av bakgrundsdokumentet har på detta ställe av misstag kommit att stå livsmedel i stället för kreatursfoder. Jfr Kom (1999) 719 Vitbok om livsmedelssäkerhet, s. 28. Europaparlamentets övers. anm.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1122/00, E-1127/00, E-1128/00, E-1140/00, E-1141/00, E-1142/00, E-1143/00, E-1144/00, E-1145/00, E-1146/00, E-1147/00, E-1148/00, E-1150/00, E-1151/00, E-1152/00, E-1153/00, E-1155/00, E-1156/00, E-1157/00, E-1158/00, E-1160/00, E-1161/00 och E-1162/00 ingivet av David Byrne för kommissionen

(9 juni 2000)

De frågor som parlamentsledamoten har tagit upp undersöks i syfte att man skall kunna lägga fram förslag till lagstiftning enligt den tidsplan som fastställts i vitboken om livsmedelssäkerhet.

Det skulle vara olämpligt att för närvarande föregripa detaljerna i varje förslag.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1381/00

från Michl Ebner (PPE-DE) till rådet

(5 maj 2000)

Ämne: Inrättande av ett ministerråd med jämställdheten mellan kvinnor och män som sitt ansvarsområde

I Europaparlamentet finns det ett utskott för kvinnors rättigheter, vilket arbetar uteslutande med kvinnofrågor och samtidigt har Europeiska kommissionen en ledamot som arbetar med kvinnofrågor.

Tycker inte rådet att det vore på sin plats att inrätta ett ministerråd för kvinnofrågor, så att alla de medlemsstater som än så länge inte har något ministerium enkom för sådana frågor skulle sporras att inrätta ett dylikt?

Svar

(18/19 september 2000)

Vid sitt möte i Helsingfors beslutade Europeiska rådet, enligt rekommendation 9 i bilaga III i slutsatserna, att för att förbättra konsekvensen och överensstämmelsen i rådets arbete skall antalet rådskonstellationer minskas. Rådet (allmänna frågor) fick i uppdrag att vidta nödvändiga åtgärder för att uppnå detta.

Den 10 april 2000 beslutade rådet (allmänna frågor) att omgruppera vissa konstellationer för att begränsa antalet till 16(1) i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Helsingfors.

Rådet påminner om att frågor som rör jämställdhet mellan kvinnor och män behandlas av rådet i konstellationen Sysselsättning och socialpolitik(2). Dessutom anser rådet att om jämställdhetsaspekterna beaktas inom all gemenskapspolitik garanterar detta att målsättningen, som också finns i EG-fördraget, uppfylls.

Slutligen åligger det varje medlemsstat att fastställa sin representation inom rådet i enlighet med artikel 203 i EG-fördraget. Rådet skall alltså inte yttra sig i denna fråga. Detta desto mer eftersom Europeiska rådet vid sitt möte i Helsingfors (den 1011 december 1999) framhöll att varje medlemsstat fortlöpande skall se över arrangemangen för sin interna samordning av EU-frågor så att de anpassas för att säkerställa att rådet kan verka på bästa möjliga sätt.

(1) Listan över konstellationerna framgår av dokument 7039/1/00 REV 1 och kommer att offentliggöras i Offentliga tidningen i juni 2000.

(2) Benämningen på denna konstellation ändrades i enligt med de ändringar i EG-fördraget som infördes genom Amsterdamfördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2209/00

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(26 juni 2000)

Ämne: Notarier

Är kommissionen medveten om att i Frankrike och Belgien lever den praxis som infördes på 1800-talet kvar som innebär att notarier kan utse sina barn till efterträdare? Några av frågeställarens väljare i London som vill etablera sig i dessa länder har haft stora svårigheter på grund av dessa ålderdomliga lagar.

Konsekvensen av denna tradition är att mer än en tredjedel av alla notarier i Frankrike har en förälder som arbetat inom samma område och att notariernas barn i Belgien omfattas av en förmånsbehandling vid urvalet. Detta kan ses som ett hinder för personer med lämpliga kvalifikationer som vill bli notarier, eftersom det blockerar deras möjlighet att komma in i yrket och därmed innebär en konkurrensbegränsning. Anser kommissionen att detta är en överträdelse av bestämmelserna om fri rörlighet för personer på den inre marknaden?

Dessutom är bara tio procent av Frankrikes notarier kvinnor, eftersom arvsprincipen för succession för franska notarier enbart gäller barn av manligt kön. Anser kommissionen att detta är en indirekt form av könsdiskriminering?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 juli 2000)

Reglerna för vem som kan utses till notarie är ett område som faller under medlemsstaternas behörighet. I Belgien och Frankrike utses notarier av de offentliga myndigheterna. Kommissionen har ingen exakt information om de metoder som frågeställaren nämner.

Den av frågeställaren berörda omständigheten att många av yrkesutövarna är barn till notarier kan bero på att en notarierörelse betingar ett stort ekonomiskt värde. Detta förhållande, som också gäller för andra fria yrken, kan naturligtvis avhålla personer som inte har råd att köpa en notarierörelse från att ansöka om att bli utnämnda till notarier. Det är i detta sammanhang lämpligt att erinra om att EG-fördraget inte på något sätt ingriper i egendomsordningen i medlemsstaterna (artikel 295 (f.d. artikel 222)). Det ekonomiska hindret står inte i strid med artiklarna 43 eller 49 (f.d. artiklarna 52 och 59) i EG-fördraget. Enligt den information kommissionen förfogar över utses notarier enligt objektiva regler som särskilt gäller yrkeskvalifikationer.

När det gäller frågan om könsdiskriminering, med anledning av att det i Frankrike finns en rätt att ärva notariebefattningar som inskränker sig till arvtagare av manligt kön, så tänker kommissionen be de franska myndigheterna att klargöra frågan. Eventuellt rör det sig om sådan direkt diskriminering som är förbjuden i EG-rätten, närmare bestämt i rådets direktiv 86/613/EEG av den 11 december 1986 om tillämpningen av principen om likabehandling av kvinnor och män med egen rörelse, bland annat jordbruk, samt om skydd för kvinnor med egen rörelse under havandeskap och moderskap(1) och rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor(2).

(1) EGT L 359, 19.12.1986.

(2) EGT L 39, 14.2.1976.