ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0850/02 från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen. Psykiska trakasserier i arbetet.



Europeiska unionens officiella tidning nr 092 E , 17/04/2003 s. 0027 - 0028



SKRIFTLIG FRÅGA E-0850/02 från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen (27 mars 2002) Ämne: Psykiska trakasserier i arbetet Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att se till att psykiska trakasserier får en rättslig definition, för att utveckla effektiva förebyggande åtgärder, till exempel genom att dessa införs i ramdirektivet om hälsa och säkerhet i arbetet, samt för att utarbeta en grönbok som innehåller en detaljerad analys, en handlingsplan och en specificerad tidsplan? Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar (19 april 2002) Kommissionen vill uppmärksamma frågeställaren på sitt meddelande Anpassning till förändringar i arbetsliv och samhälle: en ny arbetsmiljöstrategi för gemenskapen 20022006(1), i vilket det anläggs ett övergripande synsätt på arbetstrivsel med beaktande av förändringarna i arbetslivet och de nya, särskilt psykosociala, riskerna i arbetslivet. Kommissionen kommer därför att såsom anges i meddelandet undersöka om det behövs ett gemenskapsinstrument om psykiska trakasserier på arbetsplatsen och tillämpningsområdet för detta. (1) KOM(2002) 118 slutlig, 11.3.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2092/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(16 juli 2002)

Ämne: Olika frister för ångerrätten i samband med distansavtal

Distansavtal är avtal som ingås mellan leverantör och konsument om leverans av varor eller tjänster, varvid endast tekniker för distanskommunikation används (brev, kataloger, Internet, telefon osv.).

I direktiv 97/7/EG(1) föreskrivs bl.a. att konsumenten har en ångerrätt på minst sju arbetsdagar. Det finns nationella skillnader vid tillämpningen av direktivet. Exempelvis har Österrike

7 arbetsdagars ångerrätt, Italien 10 och Tyskland 2 veckor. Dessutom undantar den österrikiska lagstiftningen lördagar från arbetsdagarna, medan man i Italien inte tar ställning till detta (därmed har domarna sista ordet).

Är det bra att det finns så stora skillnader mellan fristerna för ångerrätten mellan de olika EU-länderna?

Finns det direktiv eller föreskrifter som fastställer vad som avses med arbetsdag? Om ja: är lördagar arbetsdagar eller inte?

Är leverantören uttryckligen skyldig att informera konsumenten om fristen för ångerrätten?

(1) EGT L 144, 4.6.1997, s. 19.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal(1) är ett s.k. direktiv om minikrav för harmonisering, som ger medlemsstaterna möjlighet att anta eller behålla strängare bestämmelser som är förenliga med fördraget (artikel 14) för att säkerställa en högre skyddsnivå för konsumenten än den gemensamma nivån i direktivet. Olika och för konsumenten mer gynnsamma tidsfrister för ångerrätten, som parlamentsledamoten nämner, är därför tillåtna. Kommissionen har dock inlett en bred debatt om EU:s framtida konsumentlagstiftning i sin grönbok om konsumentskyddet i EU(2). Denna debatt inbegriper frågan om fullständig harmonisering av tidsfristerna för ångerrätt i konsumentskyddsdirektiven.

I rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler för bestämning av perioder, datum och frister(3), som skall tillämpas när det gäller rådets eller kommissionens rättsakter, definieras arbetsdagar som alla dagar utom helgdagar, söndagar och lördagar (artikel 2.2).

Enligt artikel 4.1 f i direktiv 97/7/EG skall leverantören i god tid innan ett distansavtal ingås informera konsumenten om att det finns en ångerrätt (med vissa begränsade undantag). Konsumenten måste få skriftlig bekräftelse på detta i samband med fullgörandet av avtalet, om inte denna information redan innan avtalet ingicks har lämnats skriftligen till konsumenten. Förutom skriftligen kan leverantören även skicka sådan information i någon annan varaktig form, t.ex. med e-post.

(1) EGT L 144, 4.6.1997.

(2) KOM(2001) 531 slutlig.

(3) EGT L 124, 8.6.1971.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1612/02

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(5 juni 2002)

Ämne: Den nya rättsliga ramen för tekniskt stöd inom den tredje gemenskapsstödramen

Under den andra gemenskapsstödramen föreskrev bestämmelserna om tekniskt stöd (studier, expertkunskaper, presentation och reklamkampanjer, etc.) att projekt för tekniskt stöd på upp till sex miljoner drakmer, inklusive mervärdesskatt, kunde fördelas direkt genom beslut från en minister eller statssekreterare. För projekt med större budget krävdes att ett öppet anbudsförfarande utlystes.

Men genom den nya rättsliga ramen för tekniskt stöd inom den tredje gemenskapsstödramen (presidentdekret 4/2002) krävs det offentlig anbudsinfordran i enlighet med presidentdekret 394/96 och 346/00 endast för projekt som överstiger 130 000 EUR

Känner kommissionen till denna fråga och vilka åtgärder har den för avsikt att vidta för att garantera att det råder insyn vid fördelningen av projekten?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(3 juli 2002)

Enligt rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfaranden vid offentlig upphandling av tjänster(1), skall offentlig upphandling tillämpas på tjänster vilkas uppskattade värde, exklusive mervärdeskatt, uppgår till minst 200 000 EUR.

I den nationella lagstiftning som ledamoten hänvisar till är minimibeloppet för offentlig upphandling 130 000 EUR, varför relevant gemenskapslagstiftning följs.

(1) EGT L 209, 24.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1772/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(21 juni 2002)

Ämne: EU som avtalspart till Unesco

Med anledning av kommissionsledamot Redings svar på den skriftliga frågan från undertecknad E-0730/02(1) av den 29 april 2002 om Bergens år Dolomiterna som världskulturarv förklarar kommissionen i tredje stycket att EU inte är avtalspart i Unescos avtal från 1972 om skydd av kultur- och naturarvet.

Vore det inte förnuftigt om Europeiska unionen blev en avtalspart i Unescos avtal?

(1) Se s. 50.

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(6 augusti 2002)

Den konvention som parlamentsledamoten hänvisar till innehåller ingen bestämmelse som gör det möjligt för gemenskapen att bli avtalspart.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1045/02

från Raina Echerer (Verts/ALE) till rådet

(17 april 2002)

Ämne: Nya utlänningslagar i Österrike och Schengen

I de nya förslagen till utlänningslagar i Österrike ingår det bland annat ett integrationspaket, där det föreskrivs att utlänningar efter viss tid kan fråntas sitt uppehållstillstånd och utvisas från landet om de inte tar fasta på det anbud om integration som erbjuds dem, alltså om de inte inom en föreskriven tid går en kurs i tyska med godkänt resultat.

Eftersom vistelseförbud och utvisningar som i Österrike vunnit laga kraft gäller i alla Schengenstater kan de nya lagarna få som konsekvens till exempel att någon från ett fransktalande land kommer till Österrike, inte lär sig tyska i tillräcklig omfattning och sedan, trots flytande kunskaper i franska, enligt Schengenavtalet inte längre får resa in i Frankrike.

1. Kan rådet undersöka om det faktiskt förhåller sig så här och om detta absurda exempel kunde bli en konsekvens av Österrikes lag om uppehållstillstånd?

2. Anser rådet att en sådan lag som denna kan användas i EU och att den är förenlig med EU:s principer?

Svar

(30 september 2002)

Rådet erinrar om att det inte kommenterar medlemstaternas lagförslag.

Den ärade parlamentsledamoten erinras också om att frågor rörande immigration, viseringar och asyl ligger inom gemenskapens behörighetsområde i enlighet med avdelning IV i EG-fördraget. Det åligger således kommissionen såsom fördragens väktare att kontrollera om medlemsstaterna uppfyller sina förpliktelser när det gäller dessa frågor.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1581/02

från Roger Helmer (PPE-DE) till kommissionen

(28 maj 2002)

Ämne: Upprättande av ett Europa-CIA

Den brittiska dagstidningen Dialys Telegraf har rapporterat (27 april 2002) om upprättande av en europeisk säkerhetstjänst ett Europa-CIA.

Jag skulle gärna vilja veta följande:

- Är dessa uppgifter i huvudsak korrekta? Om så är fallet, vilket stöd har ett Europa-CIA i fördragen? Finns det någon finansiering i EU:s budget, och vilken budgetpost rör det sig om i så fall?

- I Förenade kungadömet är säkerhetstjänsten ansvarig inför ett av underhusets utskott. Vad finns det för system för parlamentarisk kontroll över ett Europa-CIA?

- Vad kommer denna organisation att kallas och vilket är dess ansvarsområde, behörighet och syfte?

- Övervakar den i hemlighet eller kan den i hemlighet övervaka elektronisk kommunikation i gemenskapens institutioner?

- Enligt reportaget betalas denna organisation av medlemsstaterna vid sidan av EU:s budget. Finns det andra projekt som finansieras av medlemsstaterna vid sidan av budgeten på detta sätt? Vilka är de i så fall, och med vilka belopp finansieras de? Är detta en metod som utnyttjas av EU för att kringgå den överenskomna utgiftsnivån på 1,27 procent av BNP?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(25 juni 2002)

De uppgifter som parlamentsledamoten hänvisar till är i allt väsentligt felaktiga.

Den organisation som omnämns i artikeln är den europeiska polisbyrån (Europol), som upprättades genom Europolkonventionen av den 26 juli 1995(1). Byrån är inte något EU-projekt, utan har upprättats av medlemsstaterna på grundval av en internationell konvention.

Enligt artikel 35.2 i konventionen skall Europols budget finansieras genom bidrag från medlemsstaterna.

Europol har behörighet att bekämpa alla de former av allvarlig internationell brottslighet som nämns i bilagan till Europolkonventionen. Konventionen begränsar i stort Europols uppgifter till informationsutbyte, brottsanalys och samordning. Den 26 februari 2002 lade kommissionen fram ett meddelande(2) till Europaparlamentet och rådet om demokratisk kontroll över Europol. Det innehåller detaljerade uppgifter om Europols behörighet och uppgifter samt de omfattande kontrollmekanismer som har inrättats. Av meddelandet framgår också att de befintliga kontrollerna kan behöva stärkas om Europol någon gång i framtiden får verkställande befogenheter.

Efter händelserna den 11 september 2001 beslutade rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 20 september 2001 att upprätta en särskild arbetsgrupp för terroristbekämpning vid Europol för att göra uionens kamp mot terrorismen mer effektiv. Arbetsgruppen bildades i november 2001. Den består av ett trettiotal experter på terroristbekämpning från de femton medlemsstaterna. Deras främsta uppgift är att förbättra informationsutbytet och att bedöma terroristhot.

Europol får inte övervaka den elektroniska kommunikationen inom EU-institutionerna och utför heller ingen sådan övervakning.

(1) EGT C 316, 27.11.1995.

(2) KOM(2002) 95 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1366/02

från Eurig Wyn (Verts/ALE) till kommissionen

(14 maj 2002)

Ämne: Pakistans lagstiftning om hädelse

Två män hålls för närvarande inspärrade i pakistanska fängelser, anklagade för brott mot den s.k. hädelselagen. Den ene mannen, som heter Parvez Masih, har enligt rapporter blivit torterad och är under ständigt hot om misshandel.

Den andre mannen har på ett olagligt sätt hotats till livet, och blev skjuten av den anklagande parten i sessionsdomstolen i Sahiwal.

I Pakistans moskéer lär man ut att den som hädar förtjänar att omedelbart bli dödad, och att det är ett lika allvarligt brott att skydda en hädare som att själv vara en.

Denna lag har missbrukats kraftigt: det har visat sig att det går att undanröja en affärskonkurrent genom att anklaga honom för att ha hädat.

Det sägs att general Musharraf har för avsikt att avskaffa, eller åtminstone göra ändringar i denna lag, men man fruktar att radikala lobbygrupper kommer att försvåra arbetet för honom.

Håller kommissionen med om att denna lag går emot grundprinciperna om de mänskliga rättigheterna?

Anser kommissionen att den pakistanska regeringen bör utsättas för påtryckningar för att ändra denna lag?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(7 juni 2002)

Kommissionen är liksom tidigare oroad över den fortgående tillämpningen i Pakistan av lagen om hädelse.

Det förefaller som om lagen om hädelse tillämpas godtyckligt och att rätten till en rättvis rättegång inte respekteras, eftersom grundläggande processuella rättigheter ofta åsidosätts. Dessutom drivs ett oproportioneligt stort antal mål under lagen mot hädelse mot icke-muslimer, ofta efter angivelse (ungefär 70 procent av målen om hädelse rör muslimer, vilket innebär att de återstående 30 procenten rör den icke-muslimska minoritet som utgör 3 procent av landets befolkning). Det skall emellertid sägas att enligt the Human Rights Commission of Pakistan en icke-statlig organisation verksam inom området för mänskliga rättigheter avsåg samtliga av de sex fällande domar som meddelades under år 2001 enligt den viktigaste bestämmelsen om hädelse muslimer.

I samband med en konferens om de mänskliga rättigheterna som organiserades av regeringen i Pakistan i april 2000 meddelades att en reform skulle företas av förfarandereglerna i lagen om hädelse. Efter protester från religiösa grupper drog regeringen emellertid tillbaka sitt förslag.

Kommissionen deltar aktivt i unionens samlade ansträngningar för att uppmärksamma frågor som rör de mänskliga rättigheterna i Pakistan. Unionens ansträngningar härvidlag utgör en del av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Kommissionen kommer inom detta ramverk att fortsätta att uppmärksamma de frågor, inbegripet lagen om hädelse, som utgör skäl för oro. Det nya samarbetsavtalet mellan gemenskapen och Pakistan innehåller en klausul om mänskliga rättigheter och demokratiska principer och kommer, när det väl trätt i kraft, att erbjuda en möjlighet att återupprätta en fullständig samarbetsdialog med Pakistan. En sådan dialog skulle inbegripa känsliga frågor rörande de mänskliga rättigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0971/02

från Roberto Bigliardo (UEN) till kommissionen

(10 april 2002)

Ämne: Avgift på italienskt vin

Är kommissionen medveten om att ett antal italienska parlamentsledamöter har lagt fram en interpellation för att få den italienska regeringen att stoppa införandet av en vinavgift som skulle skada italiensk vinodling?

Avgiften skulle faktiskt kosta sektorn över 740 miljoner EUR och i synnerhet drabba arbetstagare samt familjer med medellåga och låga inkomster.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(24 maj 2002)

Kommissionen känner inte till det initiativ som tagits av ett antal ledamöter av det italienska parlamentet och som parlamentsledamoten hänvisar till.

Rådets direktiv 92/84/EEG av den 19 oktober 1992 rör tillnärmningen av punktskattesatser på alkohol och alkoholdrycker. Enligt bestämmelserna skall rådet regelbundet se över de punktskattesatser som fastställs i det direktivet. Översynen skall grunda sig på en rapport från kommissionen i vilken alla relevanta frågor skall beaktas. Kommission är i färd med att utarbeta en sådan rapport som, vid behov, kan komma att åtföljas av ett förslag.

Eftersom kommissionen ännu inte har fattat något beslut i ärendet, är det inte möjligt att lämna några kommentarer beträffande dess innehåll.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2310/02

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(25 juli 2002)

Ämne: Brist på reglering och lagstiftning i Irland om vilda djur och cirkusar

Jag har uppmärksammats på att det inte finns någon som helst reglering och lagstiftning i Irland om vilda djur och cirkusar. När det irländska miljödepartementet i maj 2002 tillfrågades om cirkusar skulle omfattas av EU:s zoodirektiv (rådets direktiv 1999/22/EG(1)), svarade det undvikande och gav intryck av att direktivet ännu inte hade genomförts. Ingen kunde lämna någon information om direktivet, även om det antyddes att det med största sannolikhet inte skulle omfatta vilda djur på cirkusar, på grund av bristen på experter på området.

Irland var skyldigt att genomföra detta direktiv senast i april 2002. Vad anser kommissionen om att detta ännu inte har skett?

Hur har kommissionen för avsikt att rikta kritik mot Irland med anledning av denna underlåtenhet?

(1) EGT L 94, 9.4.1999, s. 24.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 september 2002)

Syftet med rådets direktiv 1999/22/EG av den 29 mars 1999 om hållande av vilda djur i djurparker(1) är att skydda vilda djur och bevara den biologiska mångfalden, genom att föreskriva att medlemsstaterna skall anta bestämmelser för tillstånd till och tillsyn över djurparker i gemenskapen och således öka djurparkernas betydelse för bevarandet av den biologiska mångfalden. I det aktuella direktivet anges dock inte några särskilda krav för cirkusar, utan detta omfattas av medlemsstaternas behörighet.

Kommissionen övervakar medlemsstaternas införlivande av ovan nämnda direktiv och har redan riktat en skrivelse enligt artikel 226 i EG-fördraget till de medlemsstater som ännu inte anmält till kommissionen att de har införlivat direktivet. En sådan skrivelse skickades till Irland den 6 juni 2002.

Efter att ha noterat de synpunkter angående införlivandet som medlemsstaterna inkommer med som svar på ovannämnda skrivelse kan kommissionen, om så krävs, avge ett motiverat yttrande enligt artikel 226 i EG-fördraget. Den kan också avge ett motiverat yttrande om dessa synpunkter inte inkommer till kommissionen inom den angivna tidsfristen.

(1) EGT L 94, 9.4.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1450/02

från Olivier Dupuis (NI) till kommissionen

(23 maj 2002)

Ämne: Skapandet av en databank om barnpornografi

I mars 2001 ställde Patricia Vandersmissen, advokat i Bryssel, frågor till Belgiens justitieminister och till Europaparlamentets talman om grundandet av ett europeiskt eller internationellt center för analys och identifikation av de barn och vuxna som kan ses på vissa CD-romskivor, bland annat på bilder på barn och på vuxna som antyder att de kan vara inblandade i verksamhet av denna typ. Som svar på en fråga ställd av Vincent Decroly, ledamot i det belgiska parlamentet, sade Belgiens justitieminister att en expertgrupp skulle tillsättas för att undersöka om det var möjligt att upprätta en internationell databank över de barn som fallit offer för barnpornografi, att ett samarbete mellan Europol och Eurojust skulle påbörjas under Belgiens tid som ordförandeland i EU, och att ett rambeslut på europeisk nivå höll på att förberedas för att skapa en enhetlig lagstiftning på området.

Arbetar Europol och Eurojust verkligen med genomförandet av ett sådant projekt? Om svaret är ja, kan kommissionen informera om hur långt de har kommit i sitt arbete?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(25 juni 2002)

Kommissionen kan meddela parlamentsledamoten att kommittén för programmet Stop II den 15 december 2001 beslutade att stödja projektet International Child Exploitation Database Feasibility Study (en genomförbarhetsstudie om skapandet av en internationell databas om barnexploatering). Bekämpande av barnpornografi på Internet hör till ett av huvudsyftena med Stop II-programmet. Det var en av de prioriterade åtgärderna 2001 och är så även i år.

Projektet, som lämnats in av Förenade kungariket i samarbete med Italien och Tyskland, har till syfte att bedöma om det går att skapa en internationell databas med bilder av sexuell exploatering av barn, hämtade från Internet och andra bildsystem. I genomförbarhetsstudien kommer man att undersöka om och i så fall hur brottsbekämpande myndigheter i hela världen skulle kunna lägga in bilder eller beskrivningar av bilder av barn som används för eller deltar i sexuella handlingar i en central databas i syfte att underlätta identifiering av både offer och förövare.

Europol är inkopplad på projektet tillsammans med andra medlemsstater, Interpol och de åtta mest industrialiserade länderna. Slutrapporten väntas vara klar i december 2002.

Kommissionen känner inte till något gemensamt initiativ från Europol och Eurojust om att skapa en internationell databas med barnpornografiska bilder.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1249/02

från Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) till kommissionen

(24 april 2002)

Ämne: Beskattning på Balearerna

Den lokala regeringen i den autonoma regionen Balearerna har antagit lag 7/2001 av den 23 april om skatt på vistelser på logianläggningar för turister avsedd för fonden för förbättrad turism och bevarande av miljön.

I motiveringen till lagen fastslås det att den oerhörda utvecklingen inom turistnäringen har medfört en alltför stor förslitning av Balearernas mark- och miljöresurser. Dessutom anges det att myndigheterna måste se till att turismen på Balearerna följer en hållbar utveckling för att den inte skall förlora sin konkurrenskraft samt att den nya skatten införs på grund av bristen på ekonomiska medel.

Varje år kommer 11 miljoner turister till Balearerna. Av dessa bor bara hälften på logianläggningar för turister.

Anser inte kommissionen att denna typ av skatt, med ovannämnda syfte, bör gälla för samtliga turister, inte bara hälften av dem?

Tycker kommissionen att det förekommer diskriminering mellan de olika turisterna på öarna, beroende på var de bor under sin vistelse?

Anser kommissionen att denna lag kan utgöra ett hinder för den fria rörligheten för personer i en del av unionen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(31 maj 2002)

Det problem som parlamentsledamoten tar upp rör skatt på vistelser vid inkvarteringsanläggningar för turister, dvs. en indirekt konsumtionskatt beträffande vilken det inte har skett någon harmonisering inom EG. Följaktligen har medlemsstaterna fortfarande frihet att fastställa kriterierna för uttag av denna typ av skatt så länge som gemenskapslagstiftningens principer respekteras.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2115/02

från Janelly Fourtou (PPE-DE) till kommissionen

(17 juli 2002)

Ämne: Bestämmelser om transport av avlidna

Principerna om fri rörlighet av varor, kapital och personer är fastställda i Europeiska unionens fördrag. Dessa principer har sedan säkerställts genom lagstiftning som baserats på fördragen. Principen om fri rörlighet för personer har emellertid inte genomförts fullständigt eftersom det inte finns någon bestämmelse som gör det möjligt att harmonisera transporten av avlidna genom EU:s medlemsstater.

Allt fler europeiska medborgare bor i en annan medlemsstat än sitt ursprungsland. Detta beror på olika migrationsfenomen: många medborgare arbetar i ett annat land, turistströmmarna ökar ständigt och framför allt bosätter sig pensionärer permanent i pensionärsbostäder i angränsande länder. Dessa förflyttningar är extra påtagliga i gränszoner.

Av vilken anledning är det inte obligatoriskt med en likkista i zink inom en medlemsstats territorium när så är fallet så snart som den avlidne skall transporteras över gränsen?

Ämnar kommissionen ta initiativ till lagstiftning i denna fråga?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Frederik Bolkestein

(5 september 2002)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga E-1573/02 från Reinhard Rack(1).

(1) Se s. 138.