SKRIFTLIG FRÅGA E-3873/00

från Cristiana Muscardini (UEN) till rådet

(20 december 2000)

Ämne: Vapenmarknaden

Tack vare sina oljeintäkter investerar länderna i Mellanöstern åter inom den militära sektorn. Detta år avsätter länder som Saudiarabien, Israel och Förenade Arabemiraten 60 miljarder dollar för militärutgifter, fem procent utöver respektive budget.

Följaktligen har USA åter avsatt nya medel för försvaret, medan Europa, med undantag för Förenade kungariket, minskar sin försvarsbudget med sex procent.

Rådet ombeds anta en plan för att hejda handeln med och försäljningen av vapen, vilken plan skall grundas på:

1. en uppmaning till de oljeproducerande länderna att respektera de åtgärder som antogs under toppmötet i Caracas om en minskning av oljepriset,

2. ett förbud mot illegal handel med diamanter för att förhindra att vinsterna från denna handel går till vapeninköp,

3. en uppmaning till EU:s medlemsstater om att öka medlen för egen militär forskning och utveckling för att respektera åtagandena om att upprätta en gemensam europeisk armé.

Svar

(7 maj 2001)

1. EU:s viktigaste principer när det gäller vapenhandeln återfinns i EU:s program för att förebygga och bekämpa olaglig handel med konventionella vapen, som antogs den 26 juni 1997, Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport, som antogs den 8 juni 1998, EU:s gemensamma åtgärd om Europeiska unionens bidrag för att bekämpa destabiliserande anhopning och spridning av handeldvapen och lätta vapen, som antogs den 17 december 1998.

Särskilt i uppförandekoden fastställs de särskilda villkor som medlemsstaterna måste uppfylla vid vapenexport. I kriterium fyra i koden betonas behovet av att bevara regional fred, säkerhet och stabilitet. Därför skall medlemsstaterna inte utfärda en exportlicens om det finns en uppenbar risk för att den avsedda mottagaren skulle använda den tilltänkta exporten på ett aggressivt sätt mot ett annat land eller hävda ett territoriellt krav med våld. Ytterligare stadgas den i kriterium åtta i denna kod att vapenexportens förenlighet med mottagarlandets tekniska och ekonomiska förmåga skall beaktas. Därför skall medlemsstaterna mot bakgrund av informationen från relevanta källor såsom rapporter från FN:s utvecklingsprogram, Världsbanken, Internationella valutafonden samt OECD beakta huruvida den tilltänkta exporten allvarligt skulle hindra en hållbar utveckling i mottagarlandet. I detta sammanhang skall medlemsstaterna beakta mottagarlandets relativa nivå på militära och sociala utgifter och även ta hänsyn till eventuellt bistånd från EU eller bilateralt bistånd.

Enligt uppförandekoden är medlemsstaterna förpliktade att bedöma situationen för de möjliga eller faktiska mottagarna av vapenexporten. De skall även göra sitt yttersta för att uppmuntra andra vapenexporterande länder att ansluta sig till uppförandekodens principer.

Europeiska unionen har alltid förbehållslöst stött alla strävanden på internationell nivå att få ett slut på den olagliga exploateringen av diamanter och andra tillgångar. Rådet föreslår här att det inrättas ett effektivt internationellt system för certifiering av rådiamanter för att få ett slut på handeln med olagligt utvunna diamanter. Rådet anser dock att det måste tas hänsyn till att den lagliga diamanthandeln är av stor betydelse för många länder och kan bidra till stabilitet och välstånd, och att den lagliga diamantindustrin därför inte bör bringas i vanrykte.

Vid en konferens om resursåtaganden som hölls den 20 november 2000 i Bryssel meddelade EU:s medlemsstater vilka militära resurser de är redo att lämna till EU:s Petersbergsuppgifter i enlighet med de globala mål som Europeiska rådet i Helsingfors fastställde. Samtidigt, den 21 november 2000, meddelade också de Natoländer som inte är med i EU och kandidatländerna vilka militära resurser de är redo att bistå med.

Målet är öka EU:s militära krishanteringsförmåga genom ett utnyttjande av befintliga styrkor. Det kan också tänkas att det blir nödvändigt att öka de militära resurserna på vissa områden. Detta håller på att undersökas.

Det skall noteras att ESFP inte innebär att det skapas en europeisk armé, utan att det inrättas en snabbinsatsstyrka utifrån frivilliga bidrag (Europeiska rådet i Helsingfors har beslutat att medlemsstaterna senast 2003 måste vara i stånd att inom 60 dagar sätta in och därefter under minst ett år underhålla styrkor på upp till 50 000 60 000 man som klarar av hela skalan av Petersbergsuppgifter).