ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2309/99

från Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Import av produkter som omfattas av lagen 1604.14.00

Det har kommit till min kännedom att de thailändska myndigheterna har ansökt om att få exportera 8 000 ton tonfiskfiléer till EU, genom att de får en fristående kvot för de produkter som omfattas av lagen 1604.14.00. Gemenskapens marknad för tonfiskfiléer kan anses få sitt behov täckt genom den interna gemenskapsproduktionen och importen från de länder som ingår i Andinska gemenskapen och bland AVS-länderna samt omfattas av det allmänna preferenssystemet. Om så krävs kan deras kvoter ökas och det är därför inte nödvändigt att få behoven täckta genom import från ytterligare länder. Lagen 1604.14.00 omfattar även tonfiskkonserver, vilket innebär att om den kvot Thailand ansöker om beviljades, skulle den gemenskapsindustri som producerar tonfiskfiléer och tonfiskkonserver och industrierna i de länder som ingår i Andinska gemenskapen och bland AVS-länderna samt omfattas av det allmänna preferenssystemet lida stor skada.

Kan kommissionen därför svara på hur den tänker reagera på Thailands ansökan?

När tänker kommissionen lägga fram den studie som den tillsammans med rådet åtog sig att genomföra, med faktiska uppgifter om gemenskapens tonfiskproduktion och de faktiska försörjningsbehoven?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(14 januari 2000)

Den ansökan från de thailändska myndigheterna som parlamentsledamoten hänvisar till har, enligt de uppgifter som kommissionen tagit del av, skickats till en branschorganisation som representerar den europeiska fiskerinäringen. Kommissionen kan i vilket fall som helst inte ta något initiativ på grundval av en handling som den inte har mottagit.

Kommissionen tar dessutom vid utarbetandet av förslag till att öppna och förvalta autonoma tullkvoter endast hänsyn till de ansökningar som medlemsstaterna lämnar in.

Som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar har kommissionen åtagit sig att göra en studie av gemenskapsmarknadens försörjning med tonfisk på kort och medellång sikt. Enligt det åtagande som kommissionen gjorde skulle denna studie vara slutförd före 1999 års utgång.

Kommissionen kommer att skicka denna studie till rådet enligt överenskommen tidsplan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2552/99 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen. Eventuellt lägre moms på arbetsintensiva tjänster.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 280 E , 03/10/2000 s. 0074 - 0074



SKRIFTLIG FRÅGA E-2552/99 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen (4 januari 2000) Ämne: Eventuellt lägre moms på arbetsintensiva tjänster Kan kommissionen, för var och en av de olika medlemsstaterna, ange de tjänster som medlemsstaterna ansökt om att få tillämpa en lägre momssats för, i enlighet med direktivet om lägre momssatser för arbetsintensiva tjänster? Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar (8 februari 2000) I sitt förslag till rådets beslut om att tillåta medlemsstaterna att tillämpa en reducerad mervärdesskattesats på vissa arbetsintensiva tjänster i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 28.6 i direktiv 77/388/EEG(1) har kommissionen offentliggjort den förteckning som efterfrågas av frågeställaren. (1) KOM(1999) 705 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2764/99

från Marco Cappato (TDI) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Samarbetsprogram för rättsliga och inrikes frågor: rapporter, utvärdering och försvarsrätt

Europeiska unionen finansierar genom gemenskapsbudgeten ett antal program som utgör en del av samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. I synnerhet Grotius, som inrättades i och med den gemensamma åtgärden 96/636/RIF av den 29 oktober 1996, avser utbyte och främjande åtgärder i anknytning till forskning, seminarier, konferenser och utbildning, och riktar sig till rättstillämpare (domare, advokater, notarier etc.).

Exakt vilka projekt har kommissionen gett stöd till? Har kommissionen någon analytisk beskrivning av projekten, en utvärdering av de initiativ som erhållit stöd, och de handlingar och studier som arbetats fram? Vilka är de projekt som erhållit stöd för att närmare undersöka problemet med försvarsrätten i ett europeiskt område med rättvisa där man, enligt rådets konvention om ett rättsligt samarbete, skall bedriva ett närmare samarbete i straffrättsliga frågor?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(17 februari 2000)

Kommissionen har haft hand om programmet Grotius sedan 1996 och har lämnat de uppgifter som parlamentsledamoten frågar efter i två rapporter(1).

Kommissionen har för avsikt att stödja projekt som är knutna till programmets mål (att förbättra det rättsliga samarbetet och kunskapen om rättssystemen i medlemsstaterna). Häri ingår projekt som gäller de tilltalades, brottsoffrens och medlemsstaternas syn på rättsligt samarbete. Som framgår av rapporterna anordnas ca 70 procent av projekten av icke-statliga organ.

(1) Kommissionens första rapport till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av programmen Grotius, Sherlock, Stop och Oisin (19961997), SEK(98) 1048 och den andra rapporten (1998), SEK(1999) 1955.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2712/99

från Pernille Frahm (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Arbetstidsdirektivet

1. I en skrivelse av den 10 maj 1993 från kommissionsledamot Padraig Flynn till de viktigaste danska arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna bekräftade kommissionen att EU:s direktiv kan genomföras genom det danska systemet för kollektivavtal. (Innehållet i skrivelsen utgjorde en del av grunden för det beslut som fattades genom motiverad övergång till dagordningen den 30 november 1993, nämligen att den danska avtalsmodellen skall bevaras som grundval för genomförande av EU:s direktiv m.m.) Hur är det möjligt att kommissionen nu har översänt en uppmaning i form av en skrivelse till den danska staten där den hävdar att Danmarks sätt att genomföra EU:s arbetstidsdirektiv enligt dess mening inte är förenligt med EU-fördraget?

2. Har kommissionen ändrat uppfattning från den tidpunkt då kommissionsledamot Flynn översände sin skrivelse till den tidpunkt då kommissionen översände sin uppmaning om genomförande av arbetstidsdirektivet till Danmark? Kan kommissionen i så fall tala om vad som har fått den att ändra uppfattning? Var kommissionens yttrande av den 10 maj 1993 över den politiska giltigheten för genomförande av direktiv i Danmark via systemet för kollektivavtal präglat av det faktum att det danska folket en vecka senare skulle genomföra den andra folkomröstningen om Maastrichtfördraget?

3. Kan kommissionen bekräfta att det vid den tidpunkt då man översände uppmaningen om genomförande av arbetstidsdirektivet till Danmark inte fanns ett endaste exempel på att de parter som var involverade i det avtalsbaserade genomförandet av arbetstidsdirektivet i Danmark inte i något skede har kunnat säkerställa de resultat som erfordras i det berörda direktivet? (jfr avtalet mellan 11 medlemsstater i EU-fördraget)

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(3 mars 2000)

I den skrivelse (från kommissionären med ansvar för sysselsättning och sociala frågor) som parlamentsledamoten hänvisar till klarläggs att ett sätt att genomföra direktiv är genom kollektiva avtal ingångna på nationell nivå och att lagstiftning kommer att övervägas som en sista möjlighet och säkerhetsventil. Det överensstämmer med artikel 137.4 (f.d. artikel 118) i EG-fördraget, där det tydligt fastslås att kollektiva överenskommelser kan användas som medel för att genomföra direktiv. EG-domstolen har dessutom ställt krav på att kollektiva avtal skall användas som enda metod att genomföra ett direktiv eller vissa bestämmelser i ett direktiv(1). I detta sammanhang är det ett absolut villkor att alla arbetstagare inom direktivets användningsområde täcks av dess bestämmelser.

1. Varken kommissionens uppfattning eller gällande EG-rätt, som den tolkats av domstolen, har ändrats sedan skrivelsen sändes 1993.

2. Kommissionen har mottagit två klagomål från danska fackföreningar i frågan.

(1) Mål 143/83, kommissionen mot Danmark, Rec. 1985, s. 427. Se t.ex. även kommissionen mot Italien, Rec. 1986, s. 2291.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1713/99

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(29 september 1999)

Ämne: Svenska konkurrensnackdelar vid äggproduktion

I den finska äggproduktionen är såväl kadavermjöl som färgämnen tillåtna. Motsvarande ämnen är förbjudna i Sverige. Kraven på burstorlek är också lägre i Finland. Detta leder till att finska producenters kostnader är lägre än de svenska. Är det rimligt att svenska producenter får en konkurrensnackdel för att de tar större hänsyn till konsumenter och djurhälsa?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(1 december 1999)

Kommissionen känner inte till något allmänt förbud i Sverige mot att utfodra djurbesättningar, inbegripet värphöns, med kött- och benmjöl från däggdjur.

Sedan 1986 har Sverige förbjudit användningen av visst djurmaterial (dvs. från djur som har dött av naturliga orsaker eller från delar av slaktkroppar med patologiska förändringar) i framställningen av foder. Detta undantag från gemenskapens lagstiftning förhandlades fram i tillträdesakten vid Sveriges anslutning till EU. Kommissionen överväger nu möjligheten att införa ett liknande förbud i gemenskapen.

Enligt de uppgifter kommissionen har fått är användningen av färgämnen för ägg enligt bestämmelserna i rådets direktiv 70/524/EEG av den 23 november 1970 om fodertillsatser(1) tillåten i Sverige.

När det gäller skyddet av värphöns är kommissionen mycket mån om djurens hälsa och prioriterar den högt.

I fråga om burstorlek och lagstiftningen om djurhälsa i Sverige föreskrivs i artikel 1 i rådets direktiv 88/166/EEG av den 7 mars 1988 om anpassning till domstolens dom i mål 131/86 (upphävande av rådets direktiv 86/113/EEG av den 25 mars 1986 om en minimistandard för skyddet av värphöns i bur)(2) fastställande av en minimistandard för skyddet av värphöns i bur.

Samma princip framförs i rådets direktiv 1999/74/EG av den 19 juli 1999(3), som kommer att ersätta rådets direktiv 88/166/EEG, och i vilket det fastställs att medlemsstaterna kan, i enlighet med de allmänna bestämmelserna i EG-fördraget, bibehålla eller tillämpa strängare bestämmelser för skyddet av värphöns än de som anges i direktivet.

Det är uppenbart att syftet med direktivet är att fastställa minimistandarder för djurskydd och att medlemsstaterna därför kan gå längre om de så önskar, under förutsättning att de respekterar de allmänna bestämmelserna i fördraget. Detta är i enlighet med domstolens dom av den 19 oktober 1995 i mål C-128/94, Hönig.

Det kan inte bestridas att vissa aspekter av förbättrade standarder för djurhälsa, som t.ex. bestämmelser om större utrymmen kan påverka produktionskostnaderna, men i protokoll nr 33 i Amsterdamfördraget krävs faktiskt att kommissionen och medlemsstaterna skall ta hänsyn till djurens välfärd vid utformning av politik i fråga om transporter, inre marknad och forskning.

Av de uppgifter som finns att tillgå framgår det således inte att den gällande lagstiftning som parlamentsledamoten nämner bryter mot gemenskapens lagstiftning om djurskydd eller den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaden.

(1) EGT L 270, 14.12.1970.

(2) EGT L 74, 19.3.1988.

(3) EGT L 203, 3.8.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2589/99

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(11 januari 2000)

Ämne: Uppdatering av körkort

Med tanke på att det inte längre är nödvändigt att skaffa ett nytt körkort när man flyttar till en annan medlemsstat, vilket lands myndigheter är ansvariga för eventuell uppdatering av körkort (för att exempelvis föra in en ny adress på körkortet)?

Känner kommissionen till att det har uppstått problem när exempelvis ett bosättningsland hävdar att detta är en fråga för körkortsinnehavarens ursprungliga hemland, medan det ursprungliga hemlandet hävdar att det är en fråga för det nya bosättningslandet? Kan kommissionen ge något råd i en sådan situation?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(31 januari 2000)

Rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort(1) ger den medlemsstat där innehavaren har sin permanenta bostadsort exklusiv behöriget i fråga om att utfärda ersättningskörkort eller förnya körkort, tillämpa nationella bestämmelser i straffrätten eller ordningsbestämmelser och bevilja frivilligt utbyte av körkort. I direktiv 91/439/EEG föreskrivs dessutom att medlemsstat får tillämpa nationella bestämmelser avseende körkorts giltighetstid för samtliga körkortsinnehavare som har sin permanenta bostadsort förlagd till dess territorium.

Det är endast den medlemsstat där innehavaren har sin permanenta bostadsort som får sköta de administrativa förfaranden som avser ovan nämnda behörighet, till exempel uppdatering av adressuppgifter på körkortet. Den medlemsstat som har utfärdat körkortet förlorar sin behörighet i det ögonblick innehavaren förlägger sin permanenta bostadsort till en annan medlemsstat och värdstaten blir ansvarig för alla nationella administrativa föreskrifter som den tillämpar på en innehavare som förlägger sin permanenta bostadsort till dess territorium.

(1) EGT L 237, 24.8.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2160/99

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(24 november 1999)

Ämne: Behörighet beträffande fri rörlighet och medborgarnas säkerhet

Europeiska rådet i Tammerfors den 15-16 oktober 1999 behandlade den brännande frågan om säkerhet, i samband med illegal invandring. Man kom slutligen fram till att invandring är en europeisk fråga och inte ett problem som kan lösas av varje enskild medlemsstat för sig. Trots detta kan man inte förstå skillnaderna mellan fri rörlighet för personer till följd av att de inre gränserna öppnats, som är unionens ansvarsområde, och säkerhetsfrågor, som är medlemsstaternas ansvarsområde, med bestämmelser som inte är harmoniserade och ibland helt olika. Det räcker att nämna självförsvarsutrustning, till exempel sprayer som används för att hindra väskryckning och våldtäkt, som man både får sälja och använda i vissa länder men som man inte ens får använda i andra länder. Kan kommissionen svara på följande, oberoende av för- eller nackdelar med olikheter på en inre marknad där vissa produkter är tillåtna i vissa länder och förbjudna i andra.

Anser inte kommissionen att man, i väntan på att den tredje pelaren förverkligas, borde uppmana alla medlemsstaterna att, i kampen mot brottslighet och för medborgarnas säkerhet, tillåta självförsvarsutrustning som sprayer som används för att hindra väskryckning och våldtäkt och elstängsel med låg spänning, och att varje medlemsstat eventuellt själv borde få välja hur dessa skall säljas och installeras?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(27 januari 2000)

Enligt fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, och vilket bekräftades vid Europeiska rådets särskilda möte i Tammerfors den 1516 oktober 1999, är ett av unionens mål att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.

Detta skall, bland annat, göras genom att utveckla gemensamma insatser mellan medlemsstaterna på området för polissamarbete.

De gemensamma insatserna inom polissamarbetet skall bland annat inkludera samarbete och gemensamma initiativ vad avser utnyttjandet av utrustning.

Ingen åtgärd som utvecklas i detta sammanhang bör emellertid påverka de ansvarsåtaganden som åligger medlemsstaterna när det gäller att upprätthålla lag och ordning samt att bevara den inre säkerheten.

De åtgärder som parlamentsledamoten föreslår förefaller snarast omfattas av de nämnda ansvarsåtaganden som åligger medlemsstaterna.

Kommissionen bekräftar dessutom sin villighet att, på grundval av åtgärdsplanen från Wien och de politiska riktlinjer och konkreta mål som Europeiska rådet enades om i Tammerfors, främja ett fullständigt och omedelbart genomförande av Amsterdamfördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2520/99

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(22 december 1999)

Ämne: Ny finsk ansökan om äggproduktionsstöd

Kommissionen har på en fråga från mig (E-1710/99)(1) klargjort att det finska stödet till äggproduktion inom ramen för artikel 138 måste upphöra från nyår. Det har därefter kommit till min kännedom att den finska regeringen har kommit in med en ny ansökan om produktionsstöd grundad på en annan artikel. Kan kommissionen garantera att det stöd som upphör vid årsskiftet inte tillåts ersättas av någon annan form av stadsstöd?

(1) EGT C 203 E, 18.7.2000.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 januari 2000)

Vid sitt möte den 22 december 1999 godkände kommissionen, i enlighet med artikel 141 i anslutningsakten, ett program för statligt stöd till finska jordbrukare för perioden 20002003. Programmet omfattar stöd för värphöns. Stödet omräknas från det stöd som beviljades för ägg genom artikel 138 i anslutningsakten till slutet av 1999. Det nya stödet är gradvis avtagande och minskar varje år med 4,5 % av det belopp som beviljades för 1999.

Kommissionen fattade detta beslut efter att noggrant ha gått igenom de finska myndigheternas rapport som visade att de finska jordbrukarna fortfarande har stora svårigheter till följd av anslutningen. Det totala stödbelopp som kommissionen godkände är emellertid mindre än vad Finland begärde.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2805/99

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Gemenskapsinitiativet Equal

Under perioden 20002006 kommer det att finnas ett enda gemenskapsinitiativ, Equal, som omfattar åtgärder rörande ny teknik och sysselsättning. I och med detta har antalet gemenskapsinitiativ minskat från 13 under budgetperioden 19941999 till de fyra som kommer att finnas under perioden 20002006.

Equal är ett gemenskapsinitiativ för att genom samarbete över nationsgränserna hitta nya sätt att bekämpa diskriminering och bristande jämställdhet på arbetsmarknaden, och det är ett resultat av tidigare erfarenheter.

Kan kommissionen ange hur detta initiativ skall utformas för att det skall kunna omfatta alla aspekter på arbetslivet, vilka krav som måste uppfyllas av stödmottagarna och hur medlemsstaterna skall lägga fram förslag till program inom gemenskapsinitiativet?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(10 februari 2000)

Förslaget till meddelande om gemenskapsinitiativet Equal(1) behandlas för närvarande i parlamentet.

Det är meningen att Equal, genom partnerskap inriktade på utveckling och huvudsakligen på geografisk grund, skall få såväl offentliga som privata organisationer att delta i arbetet med att utveckla nyskapande lösningar på kvarstående problem i arbetslivet.

Vilka krav som skall gälla för stödmottagarna är något som kommer att fastställas i respektive lands operativa program. Kommissionen avser dock säkerställa att även små entreprenörer deltar i de utvecklingspartnerskap som etableras.

Medlemsstaterna skall lägga förslag enligt bestämmelserna i artikel 21 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(2). Förslagen skall vara förenliga med de riktlinjer som kommissionen antagit. Medlemsstaten skall, genom konkreta åtgärder i operativprogrammet, se till att dessa riktlinjer tillämpas på den arbetsmarknadssituation som råder i landet i fråga, och närmare bestämt att projekturvalet inom ramen för initiativet gäller prioriterade sysselsättningsfrågor.

(1) KOM(1999) 476 slutlig.

(2) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2429/99

från Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Åtgärder för att hindra människosmuggling

Människosmuggling har blivit en utbredd form av brottslig verksamhet i Europeiska unionens medlemsstater. Enligt statistik som förs av det internationella utvecklingscentrumet för migrationspolitik (ICMDP) i Wien anlände endast i fjol över 400 000 människor illegalt till Europa, av

vilka 60 procent kom med transporter som ordnats av brottsliga nätverk. Föreståndaren för ICMDP, Jonas Widgren, anser att människosmugglingen är en business som förskaffar brottsorganisationerna vinster på över 50 miljarder mark per år, så det är minsann inte fråga om några småsaker.

1. Vilka åtgärder tänker Europeiska unionen vidta för att förhindra olagliga och fullständigt omänskliga människotransporter och de penningflöden som dessa transporter ger åt de brottsliga organisationerna?

2. Hur tänker EU säkerställa att medlemsstaterna också i fortsättningen kommer att ha kontroll på inflyttningen, med beaktande av de långa väntetider som den legala invandringen är förenad med och den ekonomiska klyftan utmed Östeuropas och unionens gränser?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(27 januari 2000)

Kommissionen delar ledamotens oro över den illegala invandringens omfattning.

Enligt artikel 63 (tidigare artikel 73 K) i EG-fördraget får rådet inom fem år efter Amsterdamfördragets ikraftträdande besluta om åtgärder som avser invandringspolitiken, bland annat kampen mot illegal invandring och bosättning, inbegripet återsändande.

Rådet och kommissionen har utarbetat olika åtgärder i en handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa(1). De politiska riktlinjerna för att genomföra handlingsplanen finns i Europeiska rådets slutsatser från mötet i Tammerfors.

Rådet har betonat vikten av att hantera migrationsströmmar effektivt, bland annat genom en gemensam, aktiv politik för viseringar och falska dokument och genom mer samarbete och tekniskt bistånd mellan medlemsstaternas instanser för gränskontroll. Rådet underströk att det är viktigt att ta itu med olaglig invandring vid källan, genom att ingripa mot kriminella ligor som allt oftare bedriver människohandel och ekonomiskt utnyttjar migranter. Samtidigt bör offrens rättigheter skyddas, särskilt när kvinnor eller barn utsätts. Rådet framhöll även hur viktigt det är att samarbeta med ursprungs- och transitländer.

De olika åtgärderna styr också kommissionens arbete och ingår i den gemensamma asyl- och invandringspolitik som Europeiska unionens stats- och regeringschefer utarbetat. Politiken förutsätter att man gradvis inrättar ett utvecklingssamarbete med de länder och områden varifrån migrationsströmmarna kommer och garanterar rättvis behandling av medborgare från länder utanför unionen som lagligen vistas i medlemsstaterna.

(1) EGT C 19, 23.1.1999.