SKRIFTLIG FRÅGA E-2601/98

från Anna Karamanou (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Ämne: Våld och sexuella trakasserier på arbetsplatsen

Såsom det framgått av en nyligen offentliggjord rapport från Internationella arbetsorganisationen (ILO) utgör hotelser, fysiskt våld och sexuella trakasserier den huvudsakliga anledningen till att det brister i säkerheten för de anställda. Enligt ILO:s rapport är antalet kvinnliga offer för våldsdåd inom förvärvslivet i Europa nästan dubbelt högre än antalet manliga, under det att antalet anställda som i Storbritannien är utsatta för hotelser uppgår till över 53 %. Det är framför allt de psykiska trakasserierna som antagit oroväckande dimensioner i västvärlden, i synnerhet i Österrike, Danmark, Storbritannien, Tyskland och Sverige. I fråga om sexuella trakasserier ligger Frankrike på första plats i hela världen, i och med att 20 % av de förvärvsarbetande kvinnorna där redan fallit offer för sådana. Kan Europeiska unionen ge besked om hur unionen tänker ingripa och vilka metoder unionen kommer att vidta för att komma till rätta med detta synnerligen allvarliga problem?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(17 september 1998)

Kommissionen delar helt och hållet parlamentsledamotens åsikt om de katastrofala följderna av sexuella trakasserier. Kommissionen anser att sexuella trakasserier på arbetsplatsen kan bryta mot vissa bestämmelser i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor(1).

Kommissionen har sedan länge vidtagit flera kompletterande åtgärder för att bekämpa trakasserier. Den 27 november 1991 antog kommissionen sålunda rekommendation 92/131/EEG om skydd av kvinnors och mäns värdighet i arbetslivet(2) och 1993 följdes denna av en handledning för tillämpningen av en uppförandekodex i syfte att bekämpa sexuella trakasserier.

Åren 1996 och 1997 samrådde kommissionen med arbetsmarknadens parter och uppmanade dem att på europeisk nivå förhandla fram ett avtal om möjligheterna att utarbeta en gemensam politik inom unionen för bekämpning av sexuella trakasserier på arbetsplatsen. Tyvärr förhöll sig arbetsmarknadens parter inte positivt till detta initiativ.

Vid samma tidpunkt gav kommissionen två forskningsinstitut i uppdrag att utarbeta två ingående rapporter om sexuella trakasserier i medlemsstaterna (definition, berörda personer, profilen på de utsatta personerna, följderna av trakasserierna, lagstiftning, åtgärder som vidtagits för att bekämpa trakasserier). Dessa två undersökningar styrker uppgifterna i parlamentsledamotens fråga.

Eftersom arbetsmarknadens parter vägrade sköta förhandlingarna på europeisk nivå beslöt kommissionen att som ett första steg offentliggöra dessa två undersökningar så fort de hade översatts. I undersökningarna belystes särskilt behovet av höja insikterna om betydelsen av sexuella trakasserier som fenomen och av att bekämpa det mer aktivt. Kommissionen överväger redan nu andra kompletterande åtgärder för att öka medvetenheten, bland annat möjligheten att anordna eller ekonomiskt stödja en konferens i ämnet.

(1) EGT L 39, 14.2.1976 (svensk specialutgåva område 5, volym 1, s. 191).

(2) EGT L 49, 24.2.1992 (finns inte på svenska).