SKRIFTLIG FRÅGA E-3847/00

från Riitta Myller (PSE) till kommissionen

(7 december 2000)

Ämne: Främjandet av kollektivtrafiken

Främjandet av den kollektiva persontrafiken är en central faktor då man försöker genomföra en trafikpolitik som är förenlig med en hållbar utveckling. Kollektivtrafiken minskar belastningen på miljön och skapar ett rättvist samhälle och måste därför betraktas som en offentlig tjänst som det också är berättigat att stöda med offentliga medel. Kommissionens förslag till förordning om principerna om slutande av avtal om allmänna tjänster avseende persontransporter på järnväg, väg och inre vattenvägar har skapat en rädsla för att kollektivtrafikens handlingsmöjligheter skall försvagas. Öppnandet av den spårbundna trafiken för konkurrens skulle försämra kvaliteten på tjänsterna i t.ex. ett land som Finland där avstånden är långa. På samma sätt skulle begränsandet av det offentliga stödet till vissa avgränsade resenärsgrupper hota kollektivtrafikens konkurrenskraft under resorna till och från arbetet och i motsvarande grad öka privatbilismen. Hur ämnar kommissionen se till att unionens trafikpolitik främjar principerna för en hållbar utveckling, miljövänlighet och ekonomisk och social jämlikhet?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(9 mars 2001)

Kommissionen håller helt med om att ökad användning av kollektivtrafiken är en avgörande förutsättning för hållbar utveckling, bevarandet av miljön och social och ekonomisk sammanhållning i enlighet med artikel 161 (f.d. artikel 130d) i EG-fördraget.

Dt är också riktigt att det inom denna sektor inte är lämpligt att införa en helt öppen marknad. Ett sådant tillvägagångssätt skulle bland annat medföra risk för att operatörerna skar ned på samhälleligt och miljömässigt viktiga tjänster.

Kommissionens förslag till medlemsstaternas åtgärder i fråga om krav på allmänna tjänster och slutande av avtal om allmänna tjänster avseende persontransporter på järnväg, väg och inre vattenvägar(1) innehåller därför ett helt annat tillvägagångssätt, utgående från principen om kontrollerad konkurrens snarare än en helt öppen marknad.

Erfarenheter i medlemsstater som har infört kontrollerad konkurrens visar att denna metod, om de tillämpas korrekt, effektivt bidrar till att göra tjänsterna mer attraktiva och effektiva. Visserligen finns det operatörer som inte är konkurrensutsatta men ändå tillhandahåller utmärkta tjänster, men många andra gör det inte, och kostnaderna för sådana tjänster är vanligtvis höga. Slutna marknader verkar leda till att det är mycket svårt att införa förändringar där de som mest behövs.

Det grundläggande syftet med kommissionens förslag är att främja kollektivtrafikens kvalitet och effektivitet. Som viktigaste utgångspunkt har man härvid valt att förutsätta att offentligt ekonomiskt stöd behövs i de flesta fall.

Detta innebär att de offentliga myndigheterna har stor frihet att fastställa den tjänstenivå och de kvalitetsnormer som krävs och välja den operatör som bäst kan uppnå detta på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt. En särskild bestämmelse i utkastet till denna förordning skall uppmuntra myndigheterna att garantera fortsatt stöd till tjänster av samhällelig betydelse i glesbygder.

Kommissionen är medveten om vikten av att hålla avgifterna på en rimlig nivå för att göra kollektivtrafiken attraktiv och tillgänglig för alla. I förordningsutkastet finns det ingenting som strider mot detta. Om en myndighet beslutar att minska avgifterna för alla passagerare föreslår förordningen endast att en sådan avgiftsminskning bör omfattas av ett avtal om trafiktjänster. På så sätt kan myndigheterna se till att de tillhandahållna tjänsterna är tillförlitliga och av tillfredsställande kvalitet.

Det är också viktigt att ta upp frågan om rättslig osäkerhet. Under de senaste tio åren har det för första gången dykt upp operatörer som tillhandahåller kollektivtrafiktjänster i mer än en medlemsstat. Därmed har frågan om tillhandahållande av statligt stöd och exklusiva rättigheter i denna sektor fått en stark gemenskapsdimension, och det har uppstått rättslig osäkerhet. I den föreslagna förordningen införs en entydig rättslig ram, vilket kommer att lösa detta problem samtidigt som de olika transportpolitiska målen respekteras och kollektivtrafikoperatörernas möjligheter att konkurrera med privatbilismen ökar.

Därför anser kommissionen att utkastet till denna förordning är ett viktigt bidrag till utvecklingen av lokala och regionala transportsystem som på ett effektivt sätt kan motsvara de krav och förväntningar som ställs i dag. Men lagstiftning är endast en del av kommissionens verksamhet på detta område. Samtidigt har man infört praktiska verktyg för att stödja de lokala och regionala myndigheternas och operatörernas verksamhet, som t.ex. en databas över bästa praxis, ett program som hjälper geografiska områden att jämföra kvaliteten på deras transportsystem med andra, motsvarande system, samt omfattande forsknings- och utvecklingsprogram. Alla dessa åtgärder skall samverka för att minska transportsektorns miljökonsekvenser och främja regional och social sammanhållning.

I syfte att utveckla strategier för främjande av integration av miljöhänsyn och hållbar utveckling i enlighet med vad som beslutats vid Europeiska rådets möte i Cardiff 1998, har kommissionen upprättat en expertgrupp bestående av företrädare för medlemsstaternas transport- och miljöministerier. Denna grupp har lagt fram en rapport inför kommissionen, med ett antal rekommendationer för vilka åtgärder som bör vidtas för att främja en hållbar utveckling av transportsektorn, i syfte att bistå kommissionen i dess medverkan i översynen av transportrådets integrationsstrategi. Denna rapport finns tillgänglig via Internet på följande adress: http://europa.eu.int/comm/environment/trans.

(1) EGT C 365 E, 19.12.2000.