SKRIFTLIG FRÅGA E-0474/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(21 februari 2001)

Ämne: Sötvattensfiske i Irland: den naturliga balansen inom det västra sjöområdet rubbas på fortgående basis

1. Kan kommissionen bekräfta att beståndet av forell och lax i Irlands västra insjösystem, som består av sjöarna Lough Corrib (grevskapet Galway), Lough Mask och Lough Carra (grevskapet Mayo) jämte tillhörande floder i den västra regionen, liksom av den i nordväst belägna sjön Lough Arrow, starkt gått tillbaka under drygt 20 år?

2. Kan kommissionen likaså bekräfta att denna tillbakagång är en följd av att naturliga vattendrag kanaliserats och marker i insjöarnas och de därtill hörande flodernas omedelbara närhet torrlagts och dränerats, så att det kommit att bli mindre utrymme för sådana fiskar som simmar upp för snabbt rinnande strömfall?

3. I hur hög grad har forellbeståndets fortlöpande tillbakagång också förorsakats av förorening med fosfater från jordbruk och hushåll, av alltför stark betesgång av får på omgivande sluttningar, försurning till följd av att bergssluttningar som avrinner till insjöarna planterats med barrträd, av erosion med åtföljande skador på fiskens lekplatser i floderna samt av att många sportfiskare, tvärtemot internationell sed, inte sätter tillbaka foreller som de fångat utan omedelbart avlivar dem för konsumtion?

4. Vad har det gjorts, sedan subventioner från gemenskapen började utbetalas 1996, för att förbättra vattenkvaliteten och återställa fiskens lekplatser i de västliga insjöar som avses i punkt 1?

5. Känner kommissionen till att anslag från gemenskapen har använts för att bekosta utläggandet av nät som bildar upprättstående barriärer i vattnet (så kallade gillnets) och att avsikten med dessa framför allt är att mellan februari och slutet av april fiska ut gäddorna från de grunda lekplatser där de samlas?

6. Kan kommissionen bekräfta att dessa gillnets också fångar foreller, abborrar, silversidor, uttrar, dykande sjöfåglar och andra djur som lever i, på och kring sjöarna, så att dessa djur trasslar in sig i näten och ibland får utkämpa en dödskamp som varar flera timmar?

7. Passar bruket av sådana gillnets ihop med att område har ställning som särskilt beskyddat område enligt fågeldirektivet?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(7 juni 2001)

1. Enligt uppgifter från Western Regional Fisheries Board (WRFB) visade en undersökning av bestånden i sjöarna Lough Corrib, Lough Mask och Lough Carra 1996, om än i varierande grad, att bestånden av vild öring inte var i ett önskvärt skick och att bestånden av gädda (en inplanterad art) var väldigt stora, särskilt i Lough Corrib. Forskare menade att det krävdes flera åtgärder för att förbättra bestånden. Bl.a. följande åtgärder föreslogs: att återställa bifloder och platser där fiskyngel finns, att kontrollera och avlägsna källor till föroreningar, att minska beståndet av icke- inhemska rovfiskar. Laxbestånden påverkas negativt av flera faktorer i den marina miljön.

Enligt uppgifter från North Western Regional Fisheries Board (NWRFB) visade en undersökning 1994 av bestånden i Lough Arrow en 50-procentig minskning av bestånden av öring jämfört med liknande undersökningar 19791980.

2. Enligt WRFB har kanaliseringen av floder och vattendrag minskat antalet fiskar i bifloderna. Den här aspekten av anläggningsarbeten ingick i utvecklingsprogrammet och genom ett avsevärt arbete produceras nu ett stort antal yngel och ungfisk av lax och öring i tidigare torrlagda vattendrag. Det finns gott om plats för öringen och snabbt rinnade vatten som är nödvändigt för produktion av unglax.

Enligt NWRFB beror minskningen i Lough Arrow inte på kanaliseringen av naturliga vattendrag, markvinning eller torrläggning av områden i den omedelbara närheten av sjöar och därtill hörande floder. Minskningen beror på större bestånd av gädda och en dålig livsmiljö i många av bifloderna. I utvecklingsprogrammet angrips livsmiljöproblemet. De nya åtgärderna för kontroll av gäddbeståndet finansieras inte genom gemenskapsprogrammet.

3. WRFB hävdar att minskningen av öringbeståndet har vänt tack vare de utvecklingsarbeten om utförts inom ramen för programmet. Alltför intensiv betesgång och beskogning kan orsaka ytterligare problem i laxfiskvatten. I den övergipande planen tas dessa aspekter upp liksom frågan om rovfiskar i sjöarna. Det faktum att sportfiskare, som ofta kommer från lokalbefolkningen, alltid har fiskat öring i dessa sjöar utgör en del av det kulturella arvet på västra Irland. Invånarna där har alltid fångat och ätit fisk som en naturlig del av kosten. Dessutom propagerar den berörda fiskeristyrelsen för att fiskare skall sätta tillbaka öring som de fångat.

Enligt NWRFB kan alla dessa faktorer, med undantag för alltför intensiv betesgång, av får ha bidragit till de minskade öringbestånden i Lough Arrow.

Miljöåtgärderna i planerna för landsbygdsutveckling syftar till att uppmuntra jordbrukare att respektera god jordbrukssed och att belöna dem när de själva går ännu längre samt att minska föroreningarna, framför allt nitrater. I planerna ingår också åtgärder för att minska djurtätheten.

4. Enligt uppgifter från WRFB genomförs förbättringsåtgärder aktivt i de områden där man konstaterat problem med vattenkvaliteten. Utvecklingsplanen 1996-1999 handlade mycket om förbättring av vattendragen och den övervägande delen av medlen investerades för att öka öringproduktionen så mycket som möjligt. Lek- och fiskyngelplatser rekonstruerades där det behövdes och slutresultatet har nått upp till målsättningen och gett en enorm ökning av antalet unga öringar i de delar av floderna som åtgärdats. Detta bekräftas av ett stort antal vetenskapliga uppgifter som samlats in både före och efter förbättringsarbetena och som jämförts med nödvändiga kontroller, etc.

Det operativa programmet för turism syftade till att återställa lekplatser för att skydda öringbestånden i Lough Arrow. Ansvaret för vattenkvaliteten i sjöarna ligger famför allt hos landstingen i Sligo och Roscommon och hos Environmental Protection Agency (EPA). Fiskeristyrelsen har endast ett mycket begränsat inflytande när det gäller vattenkvaliteten. Styrelsen kan till exempel utfärda påföljder för vissa överträdelser men har egentligen ingen befogenhet när det gäller förebyggande åtgärder. Styrelsen utför emellertid regelbundet kontroller av föroreningar i flodområdet Lough Arrow för att upptäcka särskilda problem och dessa hanteras på det sätt som situationen kräver. Ett mer omfattande program i vilket de lokala myndigheterna, EPA, jordbrukarna etc. medverkar vore önskvärt och är något som de lokala myndigheterna bör gå i spetsen för.

5. Enligt WRFB måste de inplanterade gäddarterna hållas under kontroll vilket också de vetenskapliga rådgivarna till programmet tydligt har visat. Gäddor fångas och överförs om möjligt levande till vatten där lax inte förekommer med hjälp av olika metoder som till exempel trumnät, stågarn och elektro-fiske. När det gäller Lough Arrow har inga anslag från gemenskapen använts för användning av garn för att fånga gäddor.

6. Som WRFB påpekat är stågarnet utformat för att fånga gädda och abborre och den noggranna utplaceringen av garnet gör att bifångsten minimeras. Andra djur fångas myckat sällan. Tidpunkten för utplaceringen och platserna för denna är utvalda för att så mycket som möjligt minska risken att fånga andra arter än målarterna.

Antalet vildfåglar som fångas är mycket litet, även jämfört med det antal som tas av gäddor. Som påpekats ovan används inte stågarn som finansierats med hjälp av stöd från gemenskapen i Lough Arrow.

7. Enligt WRFB förstördes den naturliga balansen i Lough Corrib, Lough Mask och Lough Carra genom inplantering av gädda. För närvarande försöker man bevara de inhemska arterna i dessa sjöar. Sjöarna har en enorm betydelse som de sista tillflyktsorterna för snabbväxande öring i alkaliska vatten och måste fortsätta att vara laxfiskvatten. Denna önskan har också de flesta irländare som har som vuxit upp och bott i detta område och för vilka sjön, och särskilt öringen, är en del av deras arv.

NWRFB anser inte att användningen av stågarn har rubbat balansen i naturen. Stågarn används för att kontollera gädda som inte är inhemsk art. Gäddorna flyttas med hjälp av stågarn eftersom de lever på öringen, som är en inhemsk art.