ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0421/98 från Graham Watson (ELDR) till kommissionen (24 februari 1998)

Ämne: Datorproblem orsakade av årtusendeskiftet

Avser kommissionen att offentliggöra regelbundna rapporter om hur regeringar och industri inom EU förväntas kunna hantera de datorproblem som årtusendeskiftet kan orsaka och de kostnader detta kommer att medföra?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (1 april 1998)

Kommissionen har antagit ett meddelande om datorproblem som kan uppstå i samband med år 2000 ((KOM(98) 102. )) som beskriver företagens, organisationernas och medlemsstaternas roller samt anger omfattningen av gemenskapens åtgärder på detta område. Bland de aktiviteter som föreslås kan nämnas utgivning av regelbundet återkommande rapporter om framstegen och de åtgärder som vidtas i medlemsstaterna. En viktig grund för dessa rapporter kommer att vara de diskussioner som förs i berörda rådskonstellationer om de framsteg som gjorts inom gemenskapen som en förberedelse inför år 2000 samt ett regelbundet informationsutbyte i denna fråga mellan alla de initiativ som tas av medlemsstaterna och olika europeiska organisationer inför år 2000.

När det gäller kostnaderna vill kommissionen påminna om att det har gjorts en rad beräkningar och att dessa i stor utsträckning har offentliggjorts. Beräkningarna omnämns även i meddelandet. Eftersom den allmänna uppfattningen är att det är opraktiskt att i detalj övervaka kostnaderna kommer denna aspekt inte att behandlas. Beräkningarna kan dock komma att revideras med jämna mellanrum.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0577/98 från Ernesto Caccavale (UPE) till kommissionen (4 mars 1998)

Ämne: Statligt stöd till det italienska radio- och televisionsbolaget RAI

I enlighet med det rådande italienska systemet för radio och television får RAI inte bara in obligatoriska avgifter från tittarna, utan även medel som avsatts i statsbudgeten.

Detta stöd motiveras med att RAI skall ha i uppgift att utföra ¨offentliga tjänster¨.

Varken gränserna för detta uppdrag, de specifika målen eller de offentliga medel som förs över från RAI-budgeten för att finansiera dem har klargjorts. Eftersom dessa faktorer saknas, verkar stödet strida mot gemenskapsbestämmelserna om förbudet mot statsstöd.

RAI är verksamt på en i högsta grad konkurrensutsatt marknad och använder ungefär samma planerings- och reklamintäktsmetoder som sina konkurrenter. Det faktum att detta bolag förutom reklamintäkterna får statsstöd innebär en allvarlig försämring av konkurrensen inom denna sektor. Så länge det inte finns ett system med insyn och åtskillnad i bokföringen mellan de statliga tjänsterna och den rent kommersiella verksamheten, har bidragsgivaren ingen möjlighet att få veta hur stor del av bidraget som används till att finansiera kulturprogram eller program av allmänt intresse och hur mycket som används för att stödja program som syftar till att öka reklamintäkterna.

Därför har talan väckts hos Europeiska kommissionen om eventuell kränkning av bestämmelserna om statsstöd, vilken emellertid ännu inte har följts av något rättsligt förfarande.

Kan kommissionen tala om ifall det pågår en undersökning på detta område eller ej?

Kan kommissionen i det fall en undersökning pågår förklara varför förfaranden drar ut på tiden så länge?

Skulle kommissionen dessutom vilja förtydliga vad som menas med ¨offentliga tjänster¨ och därmed klargöra om bolaget i fråga utför sådana tjänster eller ej?

Har kommissionen för avsikt att mot bakgrund av denna situation klargöra huruvida det verkligen rör sig om statsstöd och om detta i så fall anses vara förenligt med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 42.3 c i Romfördraget? Och har kommissionen i så fall för avsikt att utöva de befogenheter som tilldelats den i artikel 93 i detta fördrag och anmoda den italienska staten att dra in detta stöd?

Svar avgivet av Karel Van Miert på kommissionens vägnar (8 maj 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0694/98 från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen (2 mars 1998)

Ämne: Skydd för patienter

Direktiv 93/42/EEG ((EGT L 169, 12.7.1993, s. 1. )), som har införlivats i den italienska lagstiftningen genom lagdekret nr 46/1997, har som mål att skydda patienternas rättsliga intressen och säkerställa tjänsternas kvalitet. Till de medicintekniska produkter som omfattas av direktivet hör tandproteser som tillverkas enligt individuella mått och för vilka den tandtekniker eller tandläkare som sätter in protesen är direkt ansvarig. De italienska läkarna vägrar dock ge tandteknikerna upplysningar om den patient som den medicintekniska produkten skall tillverkas för, vilket är oförenligt med direktivet. Enligt bilagorna I och VIII till direktivet skall tillverkaren uppställa en försäkran om överensstämmelse med upplysningar om patienten för att varje enskild medicinteknisk produkt skall kunna identifieras. Då tandläkarna utställer fakturor uppger de varken kostnaderna för den medicintekniska produkten eller tillverkarens namn. Ämnar kommissionen vidta åtgärder för att ålägga de europeiska läkarna att respektera de ovannämnda bestämmelserna?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (31 mars 1998)

Ledamotens fråga rör de förpliktelser som tillverkare av specialanpassade produkter enligt individuella mått åläggs enligt direktiv 93/42/EEG om medicintekniska produkter.

Enligt bilaga VIII i direktivet skall tillverkare av specialanpassade produkter upprätta en förklaring som innehåller en bekräftelse att den specialanpassade produkten är avsedd endast för en viss patient, samt patientens namn. Samtidigt föreskriver direktivet att alla berörda parter, inbegripet den läkare som gör anvisningen, omfattas av tystnadsplikt.

Syftet med dessa förpliktelser för tillverkare av specialanpassade produkter är att de berörda produkterna skall kunna spåras från användaren till tillverkaren. För detta syfte är det inte nödvändigt att tillverkaren har tillgång till patientens fullständiga namn. Det är däremot nödvändigt och tillräckligt att den läkare som gör anvisningen meddelar tillverkaren de uppgifter som krävs för att identifiera patienten (exempelvis med hjälp av en kod), så att dennes namn kan hittas i läkarens databas.

Kommissionen anser att denna tolkning är rimlig eftersom den både beaktar behovet av skydd av patienternas hälsa och dessas rätt till sekretess.

Kommissionen avser att tillsammans med medlemsstaterna granska denna fråga med tanke på de praktiska konsekvenserna av genomförandet av direktivet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0236/98 från José Salafranca Sánchez-Neyra (PPE) till kommissionen (13 februari 1998)

Ämne: Helms-Burtonlagen

Torsdagen den 15 januari 1998 höll Europeiska unionen och Förenta staterna ett möte på ministernivå i Washington.

Ett av ämnena som diskuterades var utan tvivel Helms-Burtonlagen om Kuba.

Skulle kommissionen kunna redogöra för vilka framsteg som gjorts i förhandlingarna sedan den 15 oktober förra året?

Svar från Sir Leon Brittan på kommissionens vägnar (13 mars 1998)

Inom ramen för överenskommelsen från april 1997 mellan gemenskapen och Förenta staterna beträffande Helms-Burton-lagen och D'Amato-lagen, eftersträvar gemenskapen och Förenta staterna att utarbeta gemensamma bestämmelser för investeringar i olagligt exproprierad egendom och principer för användning av extraterritoriell lagstiftning.

Den senaste tidens kontakter mellan gemenskapen och Förenta staterna sedan mötet på ministernivå den 15 januari har varit konstruktiva. Gemenskapen hävdar fortfarande att om överenskommelsen skall kunna tillämpas fullt ut måste positiva resultat i samtliga aspekter av överenskommelsen uppnås, både vad beträffar Helms-Burton-lagen och D'Amato-lagen. Kommissionen kommer även i fortsättningen att försöka förmå Förenta staterna att nå en snabb lösning på alla dessa problem för att skydda europeiska intressen och förhindra Förenta staterna från att i framtiden tillämpa olaglig extraterritoriell lagstiftning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0857/98 från Ursula Schleicher (PPE) till rådet (31 mars 1998)

Ämne: Konsekvenserna av förbudet mot tobaksreklam

Direktivet förbjuder namngivning av nya tobaksmärken efter andra varor eller tjänster efter en övergångstid. Innebär detta förbud att man i framtiden innan man ger namn åt ett nytt tobaksmärke måste kontrollera om det planerade märkesnamnet används för någon annan vara (eller tjänst) på något håll i världen?

All gratis utdelning vars syfte eller direkta eller indirekta verkan är att främja en tobaksvara förbjuds också.

1. Gäller detta även för kommersiell distribution av varuprover på icke-tobaksvaror (till exempel kosmetik, såsom Davidoff rakvatten)?

2. Tillåts medlemsstaterna anföra som bevis att en gratis utdelning av icke-tobaksvaror i enskilda fall inte innebär reklam för tobaksvaror?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0856/98, E-0857/98, E-0858/98, E-0859/98, E-0860/98, E-0861/98 och E-0862/98 (13*14 juli 1998)

Som den ärade parlamentsledamoten känner till godkände Europaparlamentet den 13 maj 1998 efter en längre debatt vid sin andra behandling rådets gemensamma ståndpunkt om Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam och sponsring till förmån för tobaksvaror. Rådet antog följaktligen detta direktiv vid sitt möte den 22 juni 1998.

I synnerhet beträffande de frågor som den ärade parlamentsledamoten ställer finns det anledning att påpeka att rådet under sina överläggningar om kommissionens förslag har vinnlagt sig om att komma fram till en text som tar hänsyn till dels den inre marknadens effektiva funktion, dels de krav som syftar till att säkerställa en hög hälsoskyddsnivå.

De motiv som har styrt rådets diskussioner om detta förslag till direktiv har förklarats i detalj i ingressen och i rådets motivering som översändes till Europaparlamentet före den andra behandlingen. Det åligger medlemsstaterna att anta lämpliga bestämmelser som kan säkerställa att direktivet tillämpas på ett sådant sätt att de fastställda målen kan uppnås.

Rådet påminner den ärade parlamentsledamoten om att det åligger kommissionen att se till att de bestämmelser tillämpas som institutionerna antar i enlighet med fördraget och att domstolen är behörig att tolka bestämmelserna och säkerställa att de överensstämmer med fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0807/98 från Hedy d'Ancona (PSE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Undersökningsrapporten med titeln ¨An appraisal of technologies of political control - interim study¨ från STOA (bedömning av vetenskapliga och tekniska alternativ) inom Europaparlamentet (PE 166.499/Int.St.)

Har kommissionen tagit del av undersökningsrapporten med titeln ¨An appraisal of technologies of political control - interim study¨ från STOA (bedömning av vetenskapliga och tekniska alternativ) inom Europaparlamentet (PE 166.499/Int.St.)?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0807/98, E-0808/98 och E-0809/98 ingivna av Jacques Santer för kommissionen (7 maj 1998)

Kommissionen anser sig inte ha någon behörighet i denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0882/98 från Bill Miller (PSE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Antal påminnelser

Hur många påminnelser skickas det i genomsnitt ut till kommissionens tjänstemän innan frågor ställda av parlamentets ledamöter blir besvarade?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0882/98, E-0883/98 och E-0884/98 ingivna av Jacques Santer för kommissionen (14 april 1998)

Kommissionen vinnlägger sig om att besvara alla skrivelser med så kort tidsfrist som möjligt. Längden på denna frist beror till stor del på om svaret eventuellt kräver en översättning, på samordningen av olika tjänster vid redigeringen eller på de berörda ämnenas tekniska karaktär.

För att uppnå ett gott samarbete mellan institutionerna är den normala fristen för svaret på en skrivelse från en parlamentsledamot emellertid fastställd till tre veckor. Om kontoret för kommissionens posthantering vid generalsekretariatet har diariefört en skrivelse från en parlamentsledamot, garanteras en uppföljning genom att en påminnelse skickas till de berörda tjänstegrenarna om inget svar inkommit inom denna tidsfrist. Detta förfarande berörs inte av problemen i samband med millennieskiftet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0859/98 från Ursula Schleicher (PPE) till rådet (31 mars 1998)

Ämne: Konsekvenserna av förbudet mot tobaksreklam

Det är allmänt erkänt att man genom direktivet försöker uppnå ett betydande hälsopolitiskt mål.

1. Varför anges trots detta inte artikel 129 i EG-fördraget som rättslig grund?

2. Varför inriktar sig skälen i den gemensamma ståndpunkten i mycket mindre omfattning på hälsoskydd än kommissionens förslag?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0856/98, E-0857/98, E-0858/98, E-0859/98, E-0860/98, E-0861/98 och E-0862/98 (13*14 juli 1998)

Som den ärade parlamentsledamoten känner till godkände Europaparlamentet den 13 maj 1998 efter en längre debatt vid sin andra behandling rådets gemensamma ståndpunkt om Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam och sponsring till förmån för tobaksvaror. Rådet antog följaktligen detta direktiv vid sitt möte den 22 juni 1998.

I synnerhet beträffande de frågor som den ärade parlamentsledamoten ställer finns det anledning att påpeka att rådet under sina överläggningar om kommissionens förslag har vinnlagt sig om att komma fram till en text som tar hänsyn till dels den inre marknadens effektiva funktion, dels de krav som syftar till att säkerställa en hög hälsoskyddsnivå.

De motiv som har styrt rådets diskussioner om detta förslag till direktiv har förklarats i detalj i ingressen och i rådets motivering som översändes till Europaparlamentet före den andra behandlingen. Det åligger medlemsstaterna att anta lämpliga bestämmelser som kan säkerställa att direktivet tillämpas på ett sådant sätt att de fastställda målen kan uppnås.

Rådet påminner den ärade parlamentsledamoten om att det åligger kommissionen att se till att de bestämmelser tillämpas som institutionerna antar i enlighet med fördraget och att domstolen är behörig att tolka bestämmelserna och säkerställa att de överensstämmer med fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0358/98 från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen (17 februari 1998)

Ämne: Budgetpost A-7001 interrimsanställda

I budgeten för 1998 redovisas i budgetpost A-7001 12 200 000 ecu för interrimsanställda. Eftersom Firmor som sysslar med personaluthyrning i genomsnitt tillhandahåller sämre arbetsvillkor och socialt skydd för sina anställda vill jag gärna ställa följande frågor:

1. På vilka områden används inhyrd personal?

2. Hur många personer rör det sig inom dessa områden?

3. Med vilka företag har man avtal om inhyrning av personal?

4. Vem ser till att denna personal erhåller sociala förmåner och social trygghet?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar (2 april 1998)

1. De interimsanställda vid kommissionen (i Bryssel och Luxemburg) arbetar främst inom det administrativa området: det gäller flerspråkiga sekreterare, maskinskrivare och stenografer, bokföringspersonal, kontorister, dataspecialister, växeltelefonister, kodare, konferenstekniker, korrekturläsare, i viss mån vårdpersonal (sjuksköterskor och laboratorietekniker) samt daghemspersonal och andra pedagoger. Det finns slutligen också interimsanställda med ansvar för underhåll och med tekniska arbetsuppgifter (chaufförer och vaktmästare samt lager- och kökspersonal).

2. Antalet interimsanställda ligger konstant omkring 700 i Bryssel och Luxemburg tillsammans (varav 75 % flerspråkig kontorspersonal, 20 % med andra administrativa uppgifter och återstående 5 % inom andra områden).

3. Efter den senaste förslagsinfordran (ansökningsomgång nr 97/15/IX.C.1, offentliggjord den 24 juli 1997 vad gäller Bryssel och ansökningsomgång nr 14/97/IX PIM, offentliggjord den 8 augusti 1997 vad gäller Luxemburg), har kommissionen för perioden 1998-2000 slutit ramavtal med följande personaluthyrningsföretag (kontrakten kan förlängas):

>TABLE>

4. Dessa företag ansvarar för avlöning, arbetsvillkor och sociala rättigheter för den personal de ställer till kommissionens förfogande. Kommissionen, personaluthyrningsföretagen och den personal som arbetar för kommissionen på interimsbasis är alla skyldiga att följa nationell lagstiftning, i synnerhet på lagen om tillfälligt arbete och tillhandahållande av arbetskraft av den 24 juli 1987 (offentliggjord den 20 augusti 1987 i Moniteur belge) samt lagen om reglering av interimsarbete och tillfällig uthyrning av arbetskraft av den 19 maj 1994 (offentliggjord den 31 maj 1994 i Mémorial du Luxembourg). Belgien och Luxemburg hör till de medlemsstater som har mest heltäckande lagstiftning på området.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0372/98 från Nuala Ahern (V) till rådet (19 februari 1998)

Ämne: Transport av högradioaktivt avfall från COGEMA-anläggningen i La Hague

Vilka uppgifter har ordförandeskapet fått om säkerhetsbekymren beträffande transporten av högradioaktivt avfall från COGEMA-anläggningen i La Hague via hamnen i Cherbourg och Panamakanalen till Japan, som påbörjades i januari 1998?

Svar (18 maj 1998)

1. Rådet har ingen kännedom om några speciella framställningar om farhågor för säkerheten vid transport av radioaktivt avfall från kärnkraftsanläggningen i La Hague.

2. Rådet vill påminna den ärade parlamentsledamoten om att farhågor för säkerheten vid transport av radioaktivt avfall behandlas i olika rättsakter inom gemenskapslagstiftningen.

3. Direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning ((EGT L 159, 29.6.1996, s. 1. )) tillhandahåller en bindande juridisk ram för hälsoskydd genom att fastställa stränga regler för högsta tillåtna strålningsnivåer för hela befolkningen.

4. Direktiv 92/3/Euratom av den 3 februari 1992 om övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från gemenskapen ((EGT L 35, 12.2.1992, s. 24. )) behandlar särskilt förflyttning av radioaktivt avfall genom inrättandet av ett strängt övervakningssystem.

5. Den berörda medlemsstaten skall dessutom tillämpa de bestämmelser om transport av nukleära ämnen som har antagits inom ramen för Internationella atomenergiorganet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0309/98 från Doeke Eisma (ELDR) till kommissionen (10 februari 1998)

Ämne: Skatt på flygplansbränsle

Vid rådets (transport) möte den 11 mars 1997 ombads kommissionen att genomföra en studie av de följder som det skulle få att eventuellt vidta skattemässiga åtgärder med avseende på flygplansbränsle.

Kan kommissionen meddela när man kan räkna med resultaten från denna studie?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (10 mars 1998)

På grundval av den rapport ((KOM(96) 549 slutlig. )) som kommissionen har lagt fram enligt artikel 8.6 i direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor ((EGT L 316, 31.10.1992. )) antog Ekofin-rådet i maj 1997 en resolution, som ålägger kommissionen att tillhandahålla ytterligare upplysningar om samtliga aspekter angående införandet av skatt på flygplansbränsle. Till följd av denna begäran har kommissionen påbörjat en undersökning av de olika effekter införandet av sådana skatter får inom gemenskapen. Den grupp företag som genomför undersökningen skall inkomma med en slutrapport under hösten 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0437/98 från Mark Watts (PSE) till kommissionen (16 februari 1998)

Ämne: Skattefri försäljning

I och med att kommissionen upprepade gånger konstaterat att den skatte- och tullfria försäljningen inom EU kommer att avskaffas som planerat vid mitten av 1999, kunde kommissionen bekräfta vid vilket datum kommissionen ämnar framlägga förslaget till det direktiv som behövs för att de alternativa systemen för mervärdesskatt och punktskatter skall kunna genomföras i medlemsstaterna, så att de olika färje- och flyglinjer som får ha kvar den skattefria försäljningen skall kunna fungera ostört efter att den skattefria försäljningen i övrigt avskaffats?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (10 mars 1998)

Kommissionen vill påpeka att de särskilda reglerna för den skatte- och tullfria försäljningen inom gemenskapen avviker från vanliga skatteregler. När övergångsperioden är över kommer försäljningen vid flygplatser och ombord på flygplan att omfattas av det vanliga systemet för mervärdesskatt och punktskatt.

Vad gäller mervärdesskatt innebär detta att varor som säljs ombord på flygplan och färjor kommer att beskattas i medlemsstaten där avgången sker och varor som säljs vid flygplatser i medlemsstaten kommer att beskattas av det land där flygplatsen ligger. Angående punktskatter, kommer varor vanligtvis att omfattas av skattereglerna i den medlemsstat där de skall förbrukas.

Det bör betonas att när rådet beslutade att avskaffa den skatte- och tullfria försäljningen inom gemenskapen, övervägde man inte att behöva anpassa skattereglerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0534/98 från Raimo Ilaskivi (PPE) till kommissionen (2 mars 1998)

Ämne: Fortsättning: Enhetlig prissättning för posttjänster

I sitt svar på min fråga (E-3942/97) ((EGT C 223, 17.7.1998, s. 35. )) om detta ämne konstaterade kommissionär Bangemann den 29 januari 1998 att det finska postväsendets praxis inte står i strid med förslaget till direktiv om gemensamma regler för utvecklingen av den inre marknaden för gemenskapens posttjänster och om förbättrad kvalitet på dessa tjänster, under förutsättning att den avgift som uppbärs står i rimlig proportion till de extra kostnader som uppstår.

I Finland uppbär posten en separat veckoavgift för att bära ut post till personer som har en sommarbostad på en viss ort. Denna avgift uppbärs inte av ortens övriga invånare. Avgiften är 25 FIM i veckan, d.v.s. ungefär 1 ecu per dygn. Med beaktande av att posten inte bärs ut till personens fasta bostadsadress under semesterperioden, personen ifråga har betalat en normal avgift för postbefordran och hans brevlåda dessutom befinner sig på brevbärarens vanliga utbärningsrutt, undrar jag om kommissionen anser att den avgift som det finska postväsendet uppbär för att bära ut post till sommarbostaden (1 ecu/dygn) är förenlig med principerna i ovannämnda direktiv, d.v.s. står i rimlig proportion till de extra kostnader som uppstår?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (20 mars 1998)

I denna kompletterande fråga om avgifter för posttjänster anger parlamentsledamoten att den avgift per vecka som det finska postväsendet begär av personer med sommarbostad uppgår till 25 mark.

Kommissionen har redan tillkännagivit sin principiella ståndpunkt i svaret på parlamentsledamotens föregående fråga, E*3942/97.

När det gäller avgiftsnivån är det i första hand den nationella tillsynsmyndigheten som på grundval av den del av redovisningen som är relevant i det berörda fallet skall bedöma om den berörda avgiften är förenlig med nationella krav och gemenskapskrav.