SKRIFTLIG FRÅGA E-3359/01

från Lucio Manisco (GUE/NGL) ochGiuseppe Di Lello Finuoli (GUE/NGL) till kommissionen

(6 december 2001)

Ämne: Europeisk arresteringsorder och utlämning av misstänkta terrorister till USA

Av uppgifter i pressen har vi förstått att USA och EU fullföljer ett avtal som banar vägen för utlämning till USA av misstänkta terrorister enligt den nya europeiska arresteringsordern genom en garanti för att dödsstraff inte tillämpas i vissa fall. Vi har också noterat de allmänna försäkringar som den amerikanske EU-ambassadören Rockwell Schnabel har gjort om att dödsstraff inte skall tillämpas på misstänkta terrorister som utlämnas från Europa. Dock framhöll den amerikanske ambassadören i det sammanhanget att vissa länder måste genomföra förändringar, bland annat ändra författningen och tillade att det finns enighet om detta.

Motståndet mot dödsstraff är en av EU:s grundläggande principer eftersom det är något som ingår i många medlemsstaters författningar och enskilda lagar. De nya befogenheter som USA:s president har sedan den 11 september 2001 (bland annat kan han ge militärdomstolar rätt att vid summariska rättegångar döma utlänningar som misstänks för terrorism) upphäver eventuella försäkringar från delstatliga eller federala myndigheter i USA. Kan kommissionen redogöra för vilka förhandlingar som förs med USA i det här sammanhanget, deras juridiska natur och omfattning samt bekräfta att den är fast besluten att inte ingå ett avtal som skulle kunna vara en fara för, begränsa eller förändra EU:s motstånd mot dödsstraff under alla omständigheter, särskilt när det gäller utlämningsförfaranden i krissituationer?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(19 februari 2002)

Förenta staternas och Europeiska unionens skilda åsikter om dödsstraffet är välkända men EU erinrar ändå regelbundet om att den är emot dödsstraff och uppmanar Förenta staterna att åtminstone tillämpa strikta minimikrav på dödsstraffet, bland annat när det gäller ungdomar och mentalt handikappade. Minimikraven finns i riktlinjerna för unionens hållning till tredje land som tillämpar dödsstraff. Kommissionen kommer självklart att fortsätta att aktivt delge de amerikanska myndigheterna sin inställning.

Vad sedan gäller frågan om ett utlämningsavtal mellan Förenta staterna och EU krävs för avtal med tredje land om rättsligt samarbete i brottmål enligt artiklarna 38 och 24 i Fördraget om Europeiska unionen att rådet genom enhälligt beslut bemyndigar ordförandelandet, som om det är lämpligt skall biträdas av kommissionen, att inleda förhandlingar i detta syfte. När förhandlingarna slutförts ingås avtalet av rådet genom enhälligt beslut efter rekommendation av ordförandelandet.

Rådet har ännu inte formellt anmodats att lämna något bemyndigande till ordförandelandet och än mindre att fatta beslut i frågan. Eftersom inget bemyndigande lämnats har inga förhandlingar kunnat inledas. Det är dock riktigt att möjligheten att ingå avtal om samarbete i brottmål med Förenta staterna enligt artiklarna 38 och 24 i Fördraget om Europeiska unionen utreds.

Hur som helst bör Förenta staterna inte kunna ingå i systemet för en europeisk arresteringsorder. Kommissionens förslag från september 2001 hade ju också titeln rådets rambeslut om en europeisk arresteringsorder och om överlämnande mellan medlemsstaterna(1). Den europeiska arresteringsordern avser enbart medlemsstaterna och tillåter inte att personer utlämnas från en medlemsstat till tredje land, till exempel Förenta staterna. Skulle EU sluta avtal enligt ovan med Förenta staterna även om utlämning lär bestämmelserna därför troligen inte bli desamma som i rambeslutet om en europeisk arresteringsorder.

Enligt bestämmelserna i artiklarna 38 och 24 i Fördraget om Europeiska unionen är det inte kommissionen utan hela EU som ingår avtal med tredje land, till exempel Förenta staterna. Men kommissionen vill ändå uttryckligen framhålla att den är fast besluten att utföra de uppgifter fördragen ger den i sammanhanget med strikt iakttagande av artikel 2.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna(2) där det sägs att Ingen får dömas till döden eller avrättas samt artikel 19.2 i stadgan som fastslår att Ingen får avlägsnas, utvisas eller utlämnas till en stat där han eller hon löper en allvarlig risk att utsättas för dödsstraff, tortyr eller andra former av omänsklig eller förnedrande bestraffning eller behandling.

(1) KOM(2001) 522 slutlig.

(2) EGT C 364, 18.12.2000.