SKRIFTLIG FRÅGA E-0633/03

från Charles Tannock (PPE-DE) till rådet

(4 mars 2003)

Ämne: Kosovo, Irak och FN:s säkerhetsråds inflytande

På talmanskonferensens möte den 18 februari 2003, som var öppet för alla parlamentsledamöter, jämförde den grekiska premiärministern Costas Simitis situationen i Irak med den i Kosovo, när han förklarade Europeiska rådets slutsatser från föregående dag, och menade att bruket av våld hade godkänts av FN.

FN-resolution 1203 från oktober 1998 krävde visserligen av Jugoslavien och UCK (Kosovos Befrielsearmé) att de skulle rätta sig efter FN-resolution 1199 samt stödja de internationella ansträngningarna att förbättra den humanitära situationen och avvärja en humanitär katastrof. Bruket av våld godkändes emellertid inte i säkerhetsrådets resolutioner om Kosovo som föregick Nato:s bombningar av Jugoslavien (resolutionerna 1160, 1199, 1203 och 1239). Trots att de saknade FN:s godkännande, stöddes bombanfallen mot Jugoslavien av EU:s samtliga medlemsstater samt av många av dem som för närvarande är mest kritiska till Förenta staternas nuvarande ställning i Irakfrågan detta oaktat den humanitära tragedins mycket större omfattning i Irak de senaste tjugo åren liksom det mycket större hot som Irakregimen utgör för grannländerna.

Talade Costas Smitis på rådets vägnar när han gjorde sin jämförelse? Om så är fallet, vilken FN-resolution syftade han på? Var Simitis kommentarer avsedda att kritisera Bush-administrationens inställning till FN? Skulle i så fall rådet kunna hålla med om att Colin Powell ihärdigt sökt involvera FN och förmå dem att fullgöra sin uppgift att avväpna Irak, såsom både säkerhetsrådet och EU begärt, medan Madeleine Albright bemötte den annalkande Kosovokonflikten genom att nonchalera säkerhetsrådet och istället försöka driva igenom sin egen lösning vid mötet i Rambouillet? Det senare uttrycktes för övrigt av en medarbetare till The New York Times i mars 1999, som skrev följande: Säkerhetsrådet har satts ur spel i Kosovofrågan eftersom Nato i stort sett tagit över hanteringen av konflikten och försöken att finna en lösning. Alla slags fredsbevarande insatser där kommer att genomföras av Nato, liksom ett eventuellt beslut att bruka våld. Även om några europeiska stater vill slå vakt om säkerhetsrådets betydelse i frågan, har i första hand Förenta staterna avskurit säkerhetsrådet från allt slags inflytande.

Svar

(21 juli 2003)

Rådet har inte diskuterat den fråga som den ärade parlamentsledamoten ställer om likheter eller skillnader mellan krisen i Kosovo och den i Irak och det sätt på vilket USA reagerade på dessa i FN:s säkerhetsråd.

När det gäller Europeiska rådets slutsatser av den 17 februari som ordförandeskapet lade fram för Europaparlamentet den 18 februari, och till vilka den ärade parlamentsledamoten hänvisar, klargjorde Europeiska rådet att det står fast vid att FN även fortsättningsvis skall ha en central plats i den internationella ordningen. Europeiska rådet erkände också att säkerhetsrådet skulle ha det främsta ansvaret för att ta itu med Iraks avrustning.

Den 21 mars diskuterade Europeiska rådet åter Irak. Det noterade att det stod inför en ny situation i och med inledningen av den militära konflikten. Europeiska rådet uttryckte förhoppningen att konflikten skulle kunna avslutas efter så lite lidande och så få förluster av människoliv som möjligt och förband sig att aktivt delta i humanitära biståndsinsatser till det irakiska folket. Generalsekreterare Kofi Annans förslag om att de humanitära behoven fortsättningsvis kan tillgodoses genom olja för mat-programmet fick rådets stöd. Rådet uttryckte vidare uppfattningen att FN måste fortsätta att spela en central roll under och efter den pågående krisen och upprepade att det förbinder sig att se till att FN kan spela sin fundamentala roll i det internationella systemet och att det är säkerhetsrådet som har det främsta ansvaret för att upprätthålla internationell fred och stabilitet.