ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1496/01

från Raimon Obiols i Germà (PSE) till rådet

(21 maj 2001)

Ämne: Trojkans besök i Algeriet

Efter rådsordförande Anna Lindhs och den höge representanten Javier Solanas besök i Algeriet, meddelades att ett av de ärenden som behandlades i samtalen med de algeriska myndigheterna var situationen i Västsahara.

Genomförandet av fredsprocessen i Västsahara med en folkomröstning möter som bekant avsevärda svårigheter som i praktiken har hejdat processen. FN:s generalsekreterare Kofi Annan meddelade i februari 2001 rådet att han av de marockanska myndigheterna hade begärt ett dokument med förslag som skulle kunna öppna vägen för politiska förhandlingar mellan parterna för att bryta blockeringen. På så sätt skulle en ny etapp och en ny möjlighet öppnas, i vilka EU inte får avstå från sitt ansvar och sitt inflytande.

Är rådet i denna situation medvetet om sin förmåga att utöva inflytande på parterna för att hjälpa till med att ta sig ur en återvändsgränd som, utöver att den orsakar den berörda befolkningen stort lidande, också skapar en risk för nytt våld och ökad spänning i Maghreb?

Tror rådet att EU bör spela en aktiv roll för att bidra till en fredlig lösning av frågan om Västsahara?

I ljuset av det senaste mötet med ministerrådet i den Arabiska Maghrebunionen, som nyligen ägde rum i Alger, och av påföljande förklaringar av EU:s ansvariga för politiken i medelhavsområdet, i riktning mot att stödja subregionaliseringen och samarbetet Syd-Syd, tror rådet att den nödvändiga utvecklingen av en inre marknad i Maghreb kan tänkas utan att man först får en överenskommelse mellan parterna i tvisten om Västsahara?

Svar

(26 november 2001)

Konflikten i Västsahara är uppenbarligen dålig för den politiska och ekonomiska integreringen i Arabiska Maghrebunionen. Emellertid ansåg Förenta nationernas generalsekreterare i sin senaste

rapport att avsevärda framsteg hade gjorts för att fastställa om Marocko är berett att erbjuda eller stödja visst självstyre för Västsahara som är äkta, omfattande och överensstämmer med internationell rätt. På grundval av detta förlängde Förenta nationernas generalsekreterare mandatet för MINURSO till den 30 juni 2001 för att ge generalsekreterarens personliga sändebud, James Baker, mer tid för att ytterligare samråda med parterna, antingen separat eller vid ett möte mellan parterna.

Rådet stöder till fullo FN:s ansträngningar. EU är berett att erbjuda sina tjänster och att biträda varje fredlig lösning. Ordförandeskapet står i förbindelse med James Baker för detta ändamål.

När det gäller de humanitära följderna av konflikten är EU den avgjort största givaren av humanitärt bistånd till flyktingar från Västsahara i lägren i Tindouf. Finansiellt stöd från ECHO uppgår till 21 miljoner euro under 1999/2001. Vidare har 3,7 miljoner euro nyligen avsatts för att förbättra livsmedelssituationen i lägren.

Rådet välkomnar de nya ansträngningarna vid det ministermöte som nyligen hölls i Arabiska Maghrebunionen för att åter inleda Maghreb-samarbete på olika nivåer. Det noterade att Algeriet och Marocko enades om att behandla Västsahara-frågan inom ramen för Förenta nationerna och inte som en bilateral fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1166/01

från Geoffrey Van Orden (PPE-DE) till rådet

(24 april 2001)

Ämne: Zimbabwe-resolutionen

Vilka åtgärder har rådet vidtagit mot Zimbabwes regering till följd av Europaparlamentets resolution (R5-0156/2001)? Vilka åtgärder har vidtagits för att kartlägga vilka tillgångar president Mugabe och hans anhängare har i andra länder? Har det bistånd för utvecklingssamarbete som Zimbabwes regering och dess olika organ förvaltar dragits in? Har ett samrådsförfarande inletts i enlighet med artikel 96 i Cotonou-avtalet?

Svar

(20 november 2001)

Sedan början av mars i år och till följd av president Mugabes besök i Bryssel beslöt EU att inleda en konstruktiv, kritisk och balanserad dialog med Zimbabwe i enlighet med artikel 8 i Cotonou-avtalet. EU inledde denna dialog i avsikt att utbyta information och skapa ömsesidig förståelse för frågor som EU anser vara grundläggande i förhållandet mellan parterna och som för övrigt fastslås i texten till avtalet i fråga. Vid mötet den 25 juni 2001 noterade rådet (allmänna frågor) bristen på väsentliga framsteg i den pågående politiska dialogen med regeringen i Zimbabwe och uttryckte sin djupa oro över den senaste tidens händelser i Zimbabwe. Rådet betonade att dialogen i första hand bör prioritera snabba och påtagliga resultat på följande områden: ett slut på det politiska våldet, och i synnerhet ett slut på all uppmuntran eller allt godtagande av sådant våld från officiellt håll, en uppmaning till EU att stödja och övervaka de kommande valen och fullständigt tillträde för detta ändamål, konkreta åtgärder för att skydda massmediernas frihet, domstolarnas oberoende och respekt för deras beslut samt ett slut på olaglig ockupation av egendomar.

Rådet enades om att nära följa utvecklingen på dessa områden, liksom övergripande frågor avseende rättsstatsprincipen, den ekonomiska politiken och landreformen under de närmaste två månaderna samt att vidta lämpliga åtgärder om framstegen har varit otillräckliga.

När det gäller frågan om vilka åtgärder som har vidtagits för att kartlägga vilka tillgångar president Mugabe och hans anhängare har i andra länder kan rådet informera den ärade parlamentsledamoten om att en sådan åtgärd inte har diskuterats inom rådet.

Under den nuvarande krisen i landet har utvecklingsbistånd och -samarbete som förvaltas av kommissionen omorienterats till de sociala sektorerna. Detta har för övrigt resulterat i att värdet på det bistånd som ges sjunkit påtagligt.

Bistånd ges för närvarande enligt Lomé-konventionen i väntan på att Cotonou-avtalet träder i kraft. Enligt Lomé-avtalet ges bistånd via regeringen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2054/01

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till kommissionen

(13 juli 2001)

Ämne: Program för integration av invandrare

I medlemsstaterna har det startats många olika program som syftar till att främja integrationen av invandrare i samhället i deras nya hemland. Tyvärr upplever invandrarna dock ofta att programmen är till nytta bara för sådana bland landets egna invånare som arrangerar dem och det är inte ens särskilt ofta som invandrarna blivit betrodda med att genomföra programmen själva.

Har det gjorts några utredningar av i vad mån man lyckats med programmen för integration av invandrare?

I vilka länder har man lyckats bäst med att få invandrarna att bli hemmastadda och vilka faktorer har legat bakom framgången?

Har det gjorts några utredningar av det företagsekonomiska värdet på programmen och utbildning o. dyl. i anslutning till dem och av om sådan företagsverksamhet kunde överlåtas på invandrarnas ansvar?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(12 september 2001)

Ansvaret för integration av invandrare vilar på den medlemsstat som tagit emot dem. Kommissionen har därför inte gjort någon närmare granskning av integrationsprogram.

I sitt meddelande om en öppen samordningsmetod för gemenskapens invandringspolitik från den 11 juli 2001(1) lade kommissionen fram förslag till europeiska riktlinjer. Riktlinje nr 6 handlar om utarbetandet av en integrationspolitik för tredjelandsmedborgare som är lagligt bosatta i respektive medlemsstat. När förslaget har godkänts av rådet, kommer medlemsstaterna uppmanas att lämna in nationella strategier för genomförandet av riktlinjen. Bland annat skall de inrätta en ram för att få med alla relevanta aktörer, däribland invandrarna själva i arbetet.

Tack vare den öppna samordningsmetoden kommer kommissionen i framtiden att kunna lämna uppgifter om integrationsprogrammens resultat och vilka faktorer som leder till framgång, däribland invandrarnas egen roll i utarbetandet och genomförandet av programmen.

Kommissionen har för avsikt att lägga fram förslag om ett handlingsprogram för integration av invandrare 2002. Om programmet antas och tillräckliga resurser avsätts kan parlamentsledamotens idé övervägas bland de insatser som kan få stöd.

(1) KOM(2001) 387 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1586/01

från Cecilia Malmström (ELDR) till kommissionen

(1 juni 2001)

Ämne: Miljölagstiftning i Ungern

Utöver de oroväckande avfalls- och avloppsvattenkriserna finns ett mindre välkänt miljöhot i det postsocialistiska Ungern. Fastighetsboomen inför det kommande EU-medlemskapet har lett till omfattande byggverksamhet, som förstör återstående grönområden, ökar trafiken, förorenar luften, hotar gamla byggnader i närheten och är en fara för folkhälsan, särskilt men inte bara i och runt Budapest. Då lämpliga miljöbestämmelser saknas tillåter enligt uppgift många kommunaltjänstemän den här typen av miljöförstöring som inte skulle vara tillåten i medlemsstaterna. Det rapporteras också att korruptionen spelar en stor roll när bygglov beviljas.

Miljöskydd är en av kärnfrågorna i förhandlingarna om anslutning av länderna i Central- och Östeuropa. Även om förhandlingarna med Ungern framskrider väl, verkar det fortfarande finnas stora problem när det gäller miljölagstiftningen för byggverksamhet och exploatering av grönområden. Det är mycket viktigt att Europeiska unionen stöder Ungern i arbetet med att förbättra miljölagstiftningen och öka den administrativa kapaciteten för att genomföra EG:s regelverk.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att se till att miljölagstiftningen i Ungern är förenlig med EG:s regelverk och för att stödja Ungern i arbetet att utveckla miljölagar som överensstämmer med miljölagarna i EU:s medlemsstater?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(19 juli 2001)

Inom ramarna för strategin inför anslutning håller den ungerska regeringen för närvarande på att förbereda sig för medlemskap i Europeiska unionen. I samband med detta anpassar den landets lagstiftning inom olika politiska områden, som till exempel miljö. Kommissionen övervakar noga dessa ansträngningar genom de olika instrument som finns tillgängliga (Europaavtalets institutioner, anslutningsförhandlingar) och Ungern uppmanas följaktligen att skynda på detta arbete på de områden där så behövs. Under associeringskommitténs senaste möte i Ungern uppmanades regeringen att tänka på att integrera miljöskyddskrav inom alla politiska områden för att i större utsträckning medverka till en övergripande hållbar utveckling i landet.

Beträffande det specifika problem som parlamentsledamoten tar upp, bevarande av grönområden i stadsmiljö, finns det ingen särskild lagstiftning på unionsnivå som reglerar detta.

Beslut gällande planeringen av tomter i stadsmiljö ligger således på ansvarig ungersk myndighet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2104/01

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) och Arlindo Cunha (PPE-DE) till kommissionen

(13 juli 2001)

Ämne: Strukturåtgärder åt fiskerinäringen och beskattning av kollektiva intäkter

Inom en rad påföljande gemenskapsstödramar har portugisiska fartygsägare, liksom deras kolleger i andra medlemsstater, mottagit stöd för att utrangera, immobilisera, bygga om, modernisera och bygga fiskefartyg, i syfte att modernisera fiskeflottan.

Som bekant förutsätter denna typ av samfinansiering bidrag även från den berörda medlemsstaten. I anslutning till en förklaring från industrifiskeriets rederiförening har de portugisiska skattemyndigheterna dock kommit till den slutsatsen att detta stöd bör kunna beskattas i enlighet med reglerna för beskattning av kollektiva intäkter (IRC). Detta innebär i praktiken att den portugisiska staten inte bara undgår att betala utan till och med har en nettointäkt av den totala samfinansieringen.

Hur förhåller sig kommissionen till de portugisiska skattemyndigheternas praxis vad avser EU-stöd till omstruktureringen av fiskeflottan?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(27 september 2001)

Enlig vad parlamentsledamoten säger i sin fråga, tar den portugisiska skattemyndigheten ut kollektiv inkomstskatt (IRC) på finansiellt stöd till omstruktureringen av fiskeflottan inom ramen för gemenskapsstödramens genomförande. I artikel 32.1 femte

stycket i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1), fastställs tydligt, att inget avdrag, innehållande eller uttag av ytterligare särskilda avgifter som minskar beloppen från fonderna får göras, utan dessa måste betalas ut i sin helhet. Denna princip utesluter dock inte att de av gemenskapen utbetalda beloppen tas med i beräkningen av detta skatteunderlag, eftersom det handlar om en skatt som berör skattebetalarnas inkomster i sin helhet och inte om ett uttag som särskilt eller huvudsakligen berör gemenskapens bidrag.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1729/01

från Andrew Duff (ELDR) till kommissionen

(14 juni 2001)

Ämne: Cypern

Hur avser kommissionen att till fullo beakta de turkcypriotiska åsikterna vid utarbetandet av rapporten för i år om läget beträffande anslutningsförhandlingarna med Republiken Cypern?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1728/01 och E-1729/01 ingivet av Verheugen för kommissionen

(25 juli 2001)

Kommissionen skulle vilja göra parlamentsledamoten uppmärksam på förordet till kommissionens yttrande om Cyperns ansökan om medlemskap i unionen(1), i vilket frågorna om ansökans rättsliga giltighet noggrant granskas på sidorna 7-10 (punkterna 6-12).

Kommissionen har för avsikt att vid utarbetandet av den återkommande rapporten för 2001 inta samma förhållningssätt som tidigare år när det gäller den norra delen av Cypern och skulle vilja gör parlamentsledamoten uppmärksam på sidan 20 (punkt 1.3) i rapporten för år 2000(2).

(1) KOM(1993) 313 slutlig.

(2) KOM(2000) 702 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1979/01

från Laura González Álvarez (GUE/NGL) till kommissionen

(5 juli 2001)

Ämne: Pensioner för spanjorer som tidigare arbetat i Gibraltar

Sedan 1990 har pensionerna för ca 9 000 spanjorer som tidigare arbetat i Gibraltar stått kvar på samma nivå, trots de upprepade årliga ökningarna av konsumentprisindex och trots protesterna från denna grupp.

Förordningarna (EEG) 1408/71(1) och 574/72(2) samordnar de olika rättsliga systemen för social trygghet i medlemsstaterna. De grundläggande bestämmelser som beträffande ålderspensioner framgår av förordning 1408/71 är dels utgivandet av förmåner i enlighet med lagstiftningen i samtliga medlemsstater där arbetstagaren har varit verksam, dels metoden för beräkning av förmånerna som skall ske i proportion till de perioder som har fullgjorts enligt lagstiftningen i var och en av medlemsstaterna. Slutligen regleras överföringen av ålderdomsförmånerna inom hela EU.

Kan kommissionen utverka information i denna fråga från behöriga myndigheter?

Kan kommissionen kontrollera om detta strider mot gemenskapslagstiftningen beträffande social trygghet?

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

(2) EGT L 74, 27.3.1972, s. 1.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P-1962/01, E-1979/01 och E-2033/01 ingivet av Anna Diamantopoulou för kommissionen

(4 september 2001)

Parlamentsledamoten ville veta kommissionens hållning till de problem som uppstått för många pensionerade f.d. anställda i Gibraltar som klagar över att de utbetalade pensionsbeloppen har varit desamma sedan 1990 och att de inte har räknats upp.

Kommissionen vill uppmärksamma parlamentsledamoten på att den för närvarande undersöker frågan mot bakgrund av gemenskapslagstiftningen, i synnerhet mot bakgrund av principen om likabehandling i artikel 3 i förordning (EEG) nr 1408/71(1) och mot bakgrund av förordningens artikel 10 om bortseende från kravet på bosättning för utbetalning och beräkning av pensioner.

För att kunna undersöka klagomålen har kommissionen bett de brittiska myndigheterna om detaljerade uppgifter om systemet för uppräkning av pensioner i Gibraltar samt deras synpunkter på systemets förenlighet med gemenskapslagstiftningen.

Kommissionen kommer att hålla parlamentsledamoten underrättad om de åtgärder den avser att vidta.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, EGT L 149, 5.7.1971, och rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpningen av förordning (EEG) nr 1408/71, EGT L 74, 27.3.1972 (uppdaterade genom rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, EGT L 28, 30.1.1997).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1685/01

från Christoph Konrad (PPE-DE) till kommissionen

(14 juni 2001)

Ämne: CEMT-tillstånd beviljas på ett sätt som hämmar konkurrensen

1. Hur ser kommissionen, mot bakgrund av utvidgningen av EU, på systemet med beviljande av CEMT-tillstånd?

2. Hur ser kommissionen på att ett stort antal CEMT-tillstånd tilldelas endast ett ringa fåtal östeuropeiska transportföretag?

3. Hur ser kommissionen på att CEMT-tillstånden, som ursprungligen infördes med stöd av ett beslut från ministerrådet och var avsedda att tjäna till stöd för liberaliseringen, blivit en systematiskt utbyggd näringsgren som snedvrider konkurrensen?

4. Ifall nuvarande praxis med beviljande av CEMT-tillstånd kommer att fortsätta: hur ser kommissionen i så fall på frågan om huruvida nya transportföretag har rättvisa möjligheter att komma in på marknaden?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(3 september 2001)

1. Europeiska transportministerkonferensen (ETMK) omfattas inte av gemenskapens lagstiftning och tilldelningen av CEMT-tillstånd beslutas av länderna som är medlemmar i CEMT, inte av gemenskapsorgan. I den mån som de aktuella kanditatländerna kommer att ha fritt tillträde till marknaden i framtiden, kommer deras vägtransporter inte längre att behöva CEMT-tillstånd för verksamhet på den utökade gemensamma marknaden. Från och med denna tidpunkt kommer de endast att använda sina CEMT-tillstånd för transporter mellan CEMT-länder som inte är medlemmar i EU.

2. CEMT-tillstånden finns i begränsat antal och därför tillåts också endast ett begränsat antal transportföretag att i Väst-, Central- och Östeuropa utföra internationella transporter mellan CEMT-länderna under ett helt år.

3. Det stämmer att transportverksamhet som utförs under skydd av CEMT-tillstånd inte sker på samma konkurrensvillkor. Dessa villkor ser olika ut i varje CEMT-land (40 medlemsländer). Däremot skapar missbruk av tillstånden (t.ex. för cabotageändamål) en snedvriden konkurrens. Den verkliga kontrollen av användandet av CEMT-tillstånden utförs av kontrollmyndigheter i CEMT-länderna.

4. Med tanke på att antalet CEMT-tillstånd ökar sakta men säkert, samt att utdelningen av tillstånden till transportföretag beslutas årligen av myndigheter i CEMT-länderna, är det mycket troligt att nya transportföretag kommer att få tillgång till CEMT-tillstånd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1573/01

från Luciano Caveri (ELDR) till rådet

(1 juni 2001)

Ämne: Närvaro av alpjägarförband i den europeiska unionens militära struktur

De italienska alpjägarförbanden visar sedan lång tid tillbaka exempel på en synnerligen hög specialisering och under åren har de visat stor lämplighet vid användning i utomeuropeiska fredsprocesser samt hög effektivitet inom det civila skyddet i de nödsituationer som blir följden av stora naturkatastrofer.

Följande frågor ställs följaktligen till rådet:

- Finns det någon teknisk utvärdering på Europanivå av de italienska alpjägarnas effektivitetsgrad och hur de har valt bland den europeiska militära strukturens väsentliga beståndsdelar?

- Tänker man sig att använda detta förband, som är specialiserat även för insatser i bergstrakter, främst i alperna, inom andra områden av den europeiska unionens militära struktur?

Svar

(8 oktober 2001)

1. Europeiska unionen har inte till uppgift att göra tekniska utvärderingar av hur effektiva italienska alpjägarförband eller vissa andra förband är. Det är medlemsstaternas sak att besluta vilka förband som skall sättas in i för att uppfylla de övergripande mål som beslutades i Helsingfors och att säkerställa effektivitetsnivån på dem. Individuella enheters faktiska förmåga blir en faktor vid uppsättandet av styrkan.

2. Det är de italienska myndigheternas sak att besluta om de skall erbjuda alpin träning för andra länders förband och det är dessa länders sak att besluta om de skall efterfråga eller godta detta.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1753/01

från Paul Lannoye (Verts/ALE) till kommissionen

(15 juni 2001)

Ämne: Utarmat uran

Utarmat uran är en biprodukt av en av de grundläggande verksamheterna inom kärnindustrin, nämligen anrikningen av uran. Det måste därför behandlas som ett radioaktivt ämne (eller radioaktivt avfall) i enlighet med direktiv 96/29/Euratom(1), och i synnerhet artikel 5 i detta.

Kan kommissionen uppge de verksamheter, där utarmat uran används, som deklarerats eller tillåtits på unionens territorium före antagandet av ovannämnda direktiv och i enlighet med direktiv 80/836/Euratom som gällde innan ovannämnda direktiv antogs?

(1) EGT L 159, 29.6.1996, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(3 september 2001)

I rådets direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning(1) fastställs att utarmat uran ingår i de verksamheter som avses i artikel 2.1 och omfattas därför av kravet på rapportering (artikel 3.1), eller tillstånd (artikel 4.1) eller som i föreliggande fall, tillstånd för deponering, återvinning eller återanvändning av radioaktiva ämnen eller material som innehåller radioaktiva ämnen vilka härrör från någon verksamhet som omfattas av kravet på rapportering eller tillstånd (artikel 5.1).

Enligt rådets direktiv 80/836/Euratom av den 15 juli 1980(2) krävdes tillstånd endast för vissa, av varje medlemsstat fastställda, verksamheter mot bakgrund av eventuella risker och andra relevanta överväganden (artikel 3).

Medlemsstaterna är visserligen skyldiga att fastställa förfaranden för rapportering och tillståndsgivning i enlighet med direktiv 96/29/Euratom (och tidigare direktiv 80/836/Euratom), men de behöver inte upprätta och till kommissionen skicka en förteckning över de verksamheter på vilka förfarandena har tillämpats, utom om de omfattas av artikel 37 i Euratomfördraget. I Europeiska kommissionens rekommendation 1999/829/Euratom av den 6 december 1999 om tillämpningen av artikel 37 i Euratomfördraget(3) fastställs att detta gäller drift av kärnreaktorer, upparbetning eller lagring av bestrålat bränsle och U-235-anrikning av uran. I dessa fall förekommer utarmat uran endast som avfall vid anrikning eller fission av U-235. Något särskilt tillstånd för utarmat uran inom ramen för artikel 37 krävs alltså endast om det upparbetas eller lagras som radioaktivt avfall i en annan anläggning. Återvinning eller återanvändning av utarmat uran utanför bränslecykeln omfattas inte av artikel 37.

Kommissionen förfogar därför inte över några uppgifter om medlemsstaternas tillämpning av de grundläggande normerna för utarmat uran vare sig före eller efter antagandet (den 13 maj 2000) av direktiv 96/29/Euratom.

(1) EGT L 159, 29.6.1996.

(2) EGT L 246, 17.9.1980.

(3) EGT L 324, 16.12.1999.