ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0667/00

från Christoph Konrad (PPE-DE) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Stöd till uttag av areal till RWE och Rheinbraun i Tyskland

1. Stämmer det att de tyska företagen RWE och Rheinbraun fått EU-stöd till uttag av areal för områden där man håller på att avveckla utvinningen av kol?

2. Om det ovannämnda stämmer undrar jag på basis av vilken rättslig grund, för vilken tidsperiod och till vilka belopp stödet utbetalats?

3. Om det ovannämnda stämmer undrar jag om det är fråga om en engångsbetalning eller fortlöpande utbetalningar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(27 mars 2000)

1. När det gäller de utbetalningar som parlamentsledamoten hänvisar till finns ingen kännedom om att några sådana betalningar sker eller har skett till företagen RWE och Rheinbraun.

Utbetalningar av stöd till arealuttag avseende mark där det för närvarande pågår dagbrytning skulle strida mot relevant gemenskapslagstiftning. I rådets förordning (EEG) nr 1765/92 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor(1) och kommissionens förordning (EG) nr 762/94 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 1765/92 avseende programmet för arealuttag(2) fastställs regler för uttag av areal. I bland annat 9.2 artikel 3 i den senare förordningen anges att arealerna måste skötas så att goda villkor för odling bibehålls. Arealerna får heller inte användas för intäktsgivande ändamål som är oförenliga med odling av jordbruksgrödor. Att använda areal för dagbrytning av brunkål innebär i realiteten att arealen i fråga försvinner, och det är därför givetvis oförenligt med dessa villkor.

Med hänsyn till dessa rättsliga ramar skulle de tyska myndigheterna därigenom hindras från att utbetala stöd till uttag av sådan mark. Det åligger medlemsstaternas myndigheter att kontrollera att ansökningar om utbetalning av stöd till uttag av areal uppfyller villkoren i relevant gemenskapslagstiftning. Liksom övriga medlemsstater är Tyskland (i det här fallet Nordrhein-Westfalen) enligt förordningarna skyldigt att upprätta ett integrerat system för administration och kontroll (rådets förordning (EEG) nr 3508/92(3) och kommissionens förordning (EEG) nr 3887/92(4)) så att alla ansökningar om stöd till uttag av areal kan underkastas administrativa kontroller. Dessutom skall

minst 5 % av ansökningarna kontrolleras på plats. De ansökningar som skall kontrolleras på plats skall väljas ut av berörda myndigheter på grundval av riskanalys och representativiteten hos de stödansökningar som lämnas in.

Kommissionen har bett de tyska myndigheterna granska denna fråga och meddela kommissionen sitt resultat. Därefter kommer kommissionen att underrätta parlamentet om resultatet.

2. och 3. Det är nödvändigt att avvakta de tyska myndigheternas svar.

(1) EGT L 181, 1.7.1992.

(2) EGT L 90, 7.4.1994.

(3) EGT L 355, 5.12.1992.

(4) EGT L 391, 31.12.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0116/00

från Karl von Wogau (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Skadeståndsanspråk från företag som berörs av gränser som blockeras av långtradare

Känner kommissionen till att strejker i en medlemsstat kan innebära exporthinder för företag i andra medlemsstater, vilket kan innebära att dessa drabbas ekonomiskt?

Vilka möjligheter finns det för de drabbade företagen att få ersättning för dessa skador, och vart kan de vända sig i detta syfte?

I det aktuella fallet arbetas det vid ett sågverk i Tyskland regelbundet så att dess fulla kapacitet utnyttjas. Genom den senaste tidens långtradarblockad vid gränsen mellan Tyskland och Frankrike stoppades företagets export till Frankrike. Detta medförde att företaget tvingades att minska produktionen eftersom dess transportfordon stod stilla med full last vid gränsen. De varor som producerades kunde inte lastas, och alternativa transport- och lagringsmöjligheter var uttömda.

Eftersom företaget arbetar med full kapacitet fanns det heller ingen möjlighet att ta igen bortfallet.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(16 februari 2000)

Frågeställaren har uppmärksammat kommissionen på de allvarliga ekonomiska verkningar som gemenskapens företag blivit utsatta för genom franska lastbilsåkares blockad av gränserna den 9-12 januari 2000.

För att snarast återställa den fria rörligheten för varor och således till ett minimum begränsa de skador som gemenskapens ekonomiska operatörer förorsakats har kommissionen beslutat att vidta åtgärder i enlighet med rådets förordning (EG) nr 2679/98 av den 7 december 1998 om den inre marknadens sätt att fungera i samband med den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna(1).

I enlighet med artikel 3 i den nämnda förordningen sändes en begäran om information den 10 januari 2000 till de franska myndigheterna. I begäran anmodas de franska myndigheterna att informera kommissionen om vilka åtgärder som vidtagits för att återupprätta den fria rörligheten för varor.

I sitt svar av den 12 januari 2000 informerade de franska myndigheterna kommissionen om samtliga de åtgärder som vidtagits för att återställa den fria rörligheten. Angelägna om att skydda eventuella intressen för de EU-medborgare som kan ha vållats skada genom vägspärrarna förklarar de franska myndigheterna också att den franske inrikesministern kraftigt understrukit att åtgärderskall vidtas från den franska polisens sida för att eventuella skadeståndskrav senare skall kunna utredas.

Kommissionen vill framhålla att det i enlighet med gemenskapsrätten är medlemsstaternas uppgift att ersätta dem vars rättigheter enligt artikel 28 (f.d. 30) i EG-fördraget har kränkts.

(1) EGT L 337, 12.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2721/99

från Laura González Álvarez (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Förgiftning av skyddade fåglar i Spanien

Totalt 961 fåglar av olika skyddade arter har dött av förgiftning i Spanien sedan 1990 enligt uppgifter från Motgiftsprogrammet som samordnar åtta miljöorganisationer, bl.a. WWF/Adena, i deras arbete mot det förbjudna bruket att lägga ut förgiftade beten i jaktmarker för småvilt. Bland de fåglar som dött finns 53 exemplar av spansk kejsarörn, av vilka det endast finns 115 reproduktiva par kvar, och minst 6 lammgamar, vilkas population uppgår till ca 75 par. Båda arter är utrotningshotade. Bland de arter som drabbats av förgiftningarna finns två känsliga asätare, grågamen och vultur percnopterus, samt en lång rad skyddade arter, bl.a. hökörn, glada, brun glada, gåsgam och kungsörn. Förgiftningen sprids även till andra utrotningshotade djur såsom kattdjuret felis sylvestris och spansk lo.

Användningen av förgiftat bete är förbjudet i Spanien sedan 1983. Enligt den spanska brottsbalken från 1996 och de autonoma regionernas lagar ger vållande av skyddade arters död böter och fängelsestraff. Dessa brott beivras emellertid sällan.

Vilka åtgärder skulle kommissionen, i samarbete med de spanska myndigheterna kunna vidta för att mer effektivt bekämpa förgiftningen av skyddade rovfåglar och för att samtidigt säkerställa en effektiv tillämpning av direktiv 79/409/EEG(1) om bevarande av vilda fåglar och direktiv 92/43/EEG(2) om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter?

Skulle man t.ex. som allmän regel kunna göra ägarna till jaktmarkerna ansvariga för att förhindra att det läggs ut förgiftat bete på deras mark, vilket fastställs i den nyligen antagna lagen om bevarande av naturen som antagits av det regionala parlamentet i Castilla-la-Mancha?

(1) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1.

(2) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(22 februari 2000)

Kommissionen är medveten om att många fågelarter, särskilt rovfåglar, lidit skada av förgiftning. Kommissionen är även medveten om att denna illegala praxis, som upphörde under några år, kom tillbaks på 1990-talet.

Både rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar och rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter har införlivats med den spanska lagstiftningen på ett korrekt sätt.

De spanska myndigheterna har dessutom befogenhet att vidta nödvändiga och lämpliga åtgärder för att undvika att förgiftningar äger rum.

Kommissionen vill dock gärna erhålla ytterligare information om slutsatserna från Motgiftsprogrammet som parlamentsledamoten nämner. Om nödvändigt kommer kommissionen att låta utföra en undersökning för att bedöma om den berörda gemenskapslagstiftningen har efterlevts i detta fall. Kommissionen kommer inte att tveka när det gäller att vidta alla nödvändiga åtgärder, även alternativet att tillgå förfarandet enligt artikel 226 (tidigare artikel 169), för att uppnå en fullständig efterlevnad av denna lagstiftning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2611/99

från Markus Ferber (PPE-DE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Kurirtjänstuppdrag inom Europeiska kommissionen

Stämmer det att kommissionen (GD IX) den 25 juni 1999 gick ut med en intern instruktion om att UPS från och med den 1 juli 1999 ska anlitas för alla expressförsändelser som skickas med kurirpost.

Föregicks denna instruktion av en anbudsinfordran?

Vem har utfört denna typ av tjänster för kommissionen före denna tidpunkt?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(15 februari 2000)

1. Kommissionen bekräftar att UPS handhar alla expressförsändelser som skickas med kurirpost för kommissionens avdelningar i Bryssel (post 1) och Geel (post 2). Kommissionens avdelningar i Luxemburg (post 3) anlitar en annan uppdragstagare, nämligen DHL.

2. Alla tre poster offentliggjordes som anbudsinfordringar i Europeiska gemenskapernas officiella tidning S 248 av den 23 december 1998. Förhandsmeddelanden och information offentliggjordes i EGT S av den 17 februari 1998.

3. Före den 1 juli 1999 anlitade kommissionen DHL, UPS och Chronopost för sina expressförsändelser. Dessa anlitades efter samma förfarande med offentliggörande i EGT.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2806/99

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Innovation och teknik på departementsnivå

En av de stora utmaningar som EU står inför är att låta utvecklingen gå hand i hand med teknisk innovation, något som är nödvändigt för att kunna konkurrera med EU, Japan och Sydostasien på detta område.

Det är mer än någonsin nödvändigt att göra den allmänna opinionen, och i synnerhet företagsvärlden, medvetna om att innovation och teknik är de aspekter som kräver mest av industri och forskning på nationell och regional nivå.

Anser kommissionen mot bakgrund av detta att den bör uppmuntra medlemsstaterna att upphöja de olika organ som arbetar med innovation och teknik till departementsnivå, så att de officiellt kan axla den viktiga roll som tillkommer dem inom regeringarnas samlade verksamhet i medlemsstaterna?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(21 februari 2000)

Kommissionen instämmer i att innovationsperspektivet förtjänar en mer central position i den politik som förs på nationell och regional nivå. Att främja innovationer är en viktig uppgift för samhället, eftersom företagens innovationsförmåga är det första steget mot konkurrenskraft i utvecklade ekonomier. Innovation är en mycket komplex verksamhet, vilket innebär att de strategier och den politik som berör innovationsprocessen ofta handhas av flera olika regeringsdepartement, varav vissa kan ha motstridiga intressen. Det är därför av största vikt att uppmuntra en dialog och att samordna politiken mellan olika områden.

I den politiska diskussion om innovation som kommissionen inlett (först genom sin Grönbok om innovation(1) och därefter genom Första handlingsplanen för innovation i Europa Innovation i tillväxtens och sysselsättningens tjänst(2)) rekommenderas medlemsstaterna att vidta de åtgärder som krävs för att uppnå en effektiv samordning av åtgärder från olika politikområden, så att dessa samverkar till att främja innovation i våra samhällen. Detta är givetvis i första hand en fråga för medlemsstaterna. Det är emellertid önskvärt att ändamålsenliga metoder utvecklas och befrämjas inom detta område.

Kommissionen avser att underlätta utformandet och genomförandet av initiativ på området genom att utarbeta en gemensam referensram avseende innovationer. Detta kommer att hjälpa medlemsstaterna när det gäller att utbyta erfarenheter och införa ändamålsenliga metoder, däribland lämpliga samordningsförfaranden för en innovationsbefrämjande företagspolitik.

Kommissionen har i detta syfte tagit ett initiativ om benchmarking för innovationsverksamhet och innovationsbefrämjande politik inom gemenskapen. Innovation kommer också att diskuteras vid industriministrarnas informella möte den 10 mars 2000 i Nordwijk, Nederländerna. Kommissionen hoppas att diskussionerna kommer att ge ett betydande underlagsmaterial till Europeiska rådets möte i Lissabon den 2324 mars 2000.

(1) KOM(95) 688 slutlig.

(2) KOM(96) 589 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2784/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Skadestånd till anhöriga till offer i flygolycka

Åtskilliga människor miste livet när en ukrainsk Jakovlev tillhörande flygbolaget Aerosweet Airlines störtade i norra Grekland den 17 december 1997. Utredningskommittén för flygolyckor drog slutsatsen att flygbolaget bar ansvaret för olyckan, något som inte bestreds. Till dags dato har inget skadestånd eller förskott på skadestånd utgått till offrens anhöriga trots att offren identifierats och trots bestämmelserna i rådet förordning (EG) nr 2027/97(1).

Flygbolaget verkar inte bara vara motvilligt att betala skadestånd utan verkar också på olika sätt behandla de anhöriga föraktfullt. I en skrivelse av den 23 april 1999 till transportministern tillkännagav flygbolagets generaldirektör, som understöddes av en representant för den ukrainska regeringen, att bolagets försäkringsbolag (Sedgwick Aviation Limited) inte skulle betala ut något skadestånd till offrens anhöriga såvida inte Aerosweet kunde fortsätta sina flygningar till Grekland.

Kan kommissionen mot bakgrund av denna utpressning som drabbar offrens anhöriga svara på följande frågor:

1. Genomför Aerosweet några reguljär- eller charterflygningar till andra länder i Europeiska unionen?

2. Vilka är Aerosweets åligganden enligt rådets förordning (EG) nr 2027/97?

3. På vilket sätt kan kommissionen, i enlighet med rådets förordning (EG) nr 2027/97, verka för att förmå flygbolaget att betala ut skadestånd till offrens anhöriga, då dessa inte har möjlighet att stå för kostnaderna för en utdragen och dyr rättsprocess?

(1) EGT L 285, 17.10.1997, s. 1.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(10 mars 2000)

1. Enligt tillgängliga uppgifter flyger Aerosweet Airlines för närvarande reguljära turer från Ukraina till Aten flera gånger i veckan med flygplan av typen Boeing 737. Kommissionen har inga uppgifter om bolaget också har charterflygningar.

2. Rådets förordning (EG) nr 2027/97 av den 9 oktober 1997 om lufttrafikföretags skadeståndsansvar vid olyckor offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning den 17 oktober 1997, men trädde inte i kraft förrän den 17 oktober 1998. De viktigaste bestämmelserna i förordningen, bl.a. om förskottsutbetalning av ersättning och ersättning utan övre gränsbelopp för dödsfall och skada, är inte bindande för flygbolag utanför gemenskapen. Förordningen gäller alltså inte den olycka frågeställaren tar upp. I detta fall är i stället Warszawa-konventionen från 1929 tillämplig, vilket förmodligen innebär att flygbolagets ersättningsansvar begränsas till ett visst belopp.

3. Kommissionen kan inte ingripa i detta fall. När slutsatserna i olycksutredningen är tydliga brukar flygbolagen försöka nå en uppgörelse med offrens familjer. Om någon uppgörelse inte kan nås återstår bara att dra ärendet inför domstol, vilket vissa offers familjer tydligen redan gjort.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2486/99

från Joachim Wuermeling (PPE-DE) och Maria Berger (PSE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Utvidgningen österut Günter Verheugens meddelande om ett instrument för att främja gränsregioner

Kommissionsledamot Günter Verheugen begärde i en intervju den 8 november 1999 (i tidskriften Focus) att kommissionen skall inrätta ett instrument för att främja regioner som gränsar till de central- och östeuropeiska staterna, i syfte att kompensera dessa områden för de nackdelar som utvidgningen österut innebär.

1. Hur långt har kommissionen kommit med arbetet att inrätta ett sådant instrument?

2. Kan kommissionen redan nu lämna närmare uppgifter om instrumentets struktur och omfattning och tidsplanen för instrumentet?

3. Skall stödet till gränsregionerna finansieras med nationella medel utöver medlen från EU?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(21 januari 2000)

Under nästa programperiod, 20002006, kommer det inom gemenskapsinitiativet Interreg III att fästas stor vikt vid åtgärder till förmån för regioner som gränsar till gemenskapen, som en förberedelse för utvidgningen. Stöd till dessa regioner kommer att ges genom del A gränsöverskridande samarbete, till vilken det har avsatts minst 50 % av de totala anslagen för detta initiativ.

Kommissionen har i sitt förslag till riktlinjer för initiativet(1) fastställt villkor för dess genomförande. Detta förslag diskuteras för närvarande i medlemsstaterna och i övriga gemenskapsinstitutioner. Efter parlamentets yttrande, som väntas komma i februari 2000, kommer dessa riktlinjer slutgiltigt att antas av kommissionen som sedan vidarebefordrar dem till medlemsstaterna. Därefter kommer medlemsstaterna att ha sex månader på sig att lämna in sina programförslag.

Liksom för alla andra program som delfinansieras av strukturfonderna skall gemenskapens bidrag från Interreg kompletteras med ett nationellt bidrag.

(1) KOM(1999) 479 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2766/99

från Jas Gawronski (PPE-DE) till rådet

(13 januari 2000)

Ämne: Åtgärder i syfte att lösa konflikten mellan Etiopien och Eritrea

Kan rådet meddela vilka åtgärder den avser att vidta när det gäller konflikten mellan Etiopien och Eritrea?

Vid den gemensamma församlingen AVS-EU som ägde rum i Nassau i oktober i år, uppmanade Europaparlamentets ledamöter rådet att vidta de åtgärder som krävs för att se till att Etiopien accepterar och tillämpar den fredsplan som Afrikanska enhetsorganisationen har föreslagit. Etiopien tillämpar fortfarande inte avtalet, och fortsätter att kränka de grundläggande friheterna för de eritreanska medborgare som är bosatta i landet.

Enligt artikel 5 i Lomékonventionen skall Europeiska unionen upphöra med sitt samarbete med AVS-länderna om de mänskliga rättigheterna kränks. Kan rådet tala om varför den fortsätter sitt samarbete med Etiopien?

Svar

(16/17 maj 2000)

Sedan striderna mellan Eritrea och Etiopien först bröt ut i maj 1998, har Europeiska unionen upprepade gånger manat de båda länderna att omedelbart upphöra med fientligheterna på alla fronter, avstå från all vidare användning av våld och samarbeta med OAU i dess insatser för att genom medling åstadkomma en fredlig förhandlingslösning på konflikten. EU välkomnade därför den 21 juli 1999 beslutet vid mötet med OAU:s stats- och regeringschefer i Alger den 1214 juli att godkänna arrangemangen för genomförandet av OAU:s ramavtal om lösning av konflikten. I augusti utarbetades dessutom tekniska arrangemang, som utgör det tredje instrumentet för OAU:s strävan att skapa fred i konflikten.

Etiopien har begärt att detta instrument skall ändras med motiveringen att det i vissa aspekter skiljer sig från de tidigare instrumenten. OAU:s algeriska ordförandeskap står för närvarande i kontakt med båda parter i syfte att komma fram till ett avtal. Europeiska unionen förväntar sig att OAU:s fredspaket oförbehållsamt skall godtas och så snart som möjligt genomföras gemensamt av Etiopien och av Eritrea, som redan har godtagit en första version av de tekniska bestämmelserna.

I december 1999 utnämndes senator Rino Serri, Italiens biträdande utrikesminister, till EU:s ordförandeskaps särskilda representant för konflikten mellan Etiopien och Eritrea. Hans uppdrag är koncentrerat till att stödja OAU:s fredsskapande insatser. Senator Serri står i oavbruten kontakt med OAU:s algeriska ordförandeskap som fått i uppdrag att medla, och han har redan besökt de båda huvudstäderna för att bidra till lösandet av konflikten.

Beträffande den ärade parlamentsledamotens fråga, där det hänvisas till Lomékonventionens tillämpning på Etiopien och Eritrea, utgår rådet från att de båda berörda länderna är medvetna om bestämmelsen i artikel 5 i den reviderade Lomékonventionen. Rådet förbehåller sig rätten att se över samarbetet med de båda länderna, med hänsyn till hela utvecklingen, särskilt respekten för de mänskliga rättigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2826/99

från Ioannis Souladakis (PSE) till rådet

(17 januari 2000)

Ämne: Plundring och smuggling av värdeföremål i Kosovo

Enligt pressuppgifter ökar plundringen av minnesmärken och smugglingen av tillhörande värdeföremål i Kosovo konstant utan att någonting egentligen görs för att skydda och rädda dem. Arkeologiska minnesmärken från den hellenistiska tiden och romartiden kloster och kyrkor med ovärderliga klenoder som bevarats i århundraden är därför för närvarande oskyddade mot den vanvettiga, illegala handeln med antikviteter. Till dags dato har inga initiativ tagits för att försöka spåra upp smugglarna och skydda minnesmärkena ifrån plundring, vilka därför direkt hotas att oåterkalleligt förstöras eller försvinna.

Har rådet vidtagit några skyddsåtgärder vad gäller minnesmärkena i Kosovo, vilka utgör en del av den europeiska kulturen, och hur har det i framtiden för avsikt att agera för att få ett slut på denna smuggling?

Svar

(2 maj 2000)

Rådet har kännedom om hoten mot det historiska arvet i Kosovo. Frågan om skydd för platser och minnesmärken av stort kulturellt och/eller religiöst värde har vid flera tillfällen tagits upp under rådets möten.

I artikel 151, punkt 3 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen stipuleras bland annat följande: Gemenskapen och medlemsstaterna skall främja samarbetet med tredje land och behöriga internationella organisationer på kulturområdet, särskilt Europarådet.

Genomförandet av denna bestämmelse kräver att ett förslag från kommissionen läggs fram för parlamentet och rådet.

Den 28 juni 1999 uppmanade rådet i sammansättningen av ministrar för kultur och audiovisuella frågor kommissionen att undersöka situationen på plats, samt en inventering av vilka initiativ som hittills tagits. Europakommissionen lovade att göra detta i början på hösten 1999. Rådet förklarade sig också positivt till idén att utvidga mandatet för Europeiska byrån får återuppbyggnad till att gälla också kultur.

Den 23 november 1999 ägnade rådet åter en gång en debatt åt frågan på grundval av en rapport från kommissionen rörande kulturella åtgärder från Europeiska unionens sida inom ramen för biståndet till Kosovo för återuppbyggnad. Denna rapport innehöll vissa förslag i samma riktning som de frågor rådet uttrycker oro för.