SKRIFTLIG FRÅGA E-2768/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(9 oktober 2001)

Ämne: Slutförvaring av kärnavfall

Hur fortgår diskussionen om att få flera medlemsländer att gå samman om en gemensam anläggning? Sådana avtal är vanliga i USA, där grupper av delstater går samman och delar på kostnaderna för förvaring av radioaktivt avfall. Men något sådant förekommer inte bland EU:s medlemsstater idag. Enda undantaget är att Belgien har ett avtal med Luxemburg om att slutförvara de senares kärnavfall. Att koncentrera slutförvaring av kärnavfall till ett fåtal länder vore onekligen billigare än om varje land förvarar sitt eget avfall. Inget EU-land idag kan fylla sina förvaringsanläggningar med nationellt avfall.

Om import och export av kärnavfall strider mot de nationella lagarna eller ej råder det delade meningar om. Frankrike, Sverige, Storbritannien och Finland har alla infört lagar som begränsar import och export av kärnavfall och radioaktivt material. Men frågan är om det inte rent juridiskt råder

fri rörlighet för personer, tjänster och varor på EU:s inre marknad. Om kärnavfall går att köpa och sälja lyder det under den inre marknadens och därmed EU:s regelverk. Hittills har dock inga prövningar gjorts. Eftersom själva förvaringen av kärnavfall faller under enskilda regeringars ansvar, saknar kommissionen möjligheter att beordra något land att ta emot avfall.

Anser kommissionen att frågan fortfarande är öppen om det ska råda en fri rörlighet vad gäller kärnavfall på den inre marknaden? Kan kommissionen tänka sig att ingripa i frågan även om den är politiskt känslig?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(29 januari 2002)

Radioaktivt avfall klassificeras efter aktivitetsnivå och livslängd. När det gäller lågaktivt avfall och avfall med kort livslängd, som utgör den största mängden, verkar det inte som medlemsstaterna är intresserade av att gå samman om gemensam förvaring, eftersom det redan finns förvaringsmöjligheter på nationell nivå. Gemensam förvaring skulle dessutom innebära en betydande ökning av transporterna av kärnavfall. Däremot skulle denna typ av förvaring kunna innebära fördelar när det gäller högaktivt avfall, men medlemsstaterna är inte överens i frågan.

Transport av radioaktivt avfall omfattas av reglerna för den inre marknaden och av rådets direktiv 92/3/Euratom av den 3 februari 1992 om övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från gemenskapen(1). De säkerhetsföreskrifter för transport av radioaktivt material som fastställts av det internationella atomenergiorganet IAEA och som införlivats med nationell lagstiftning gäller också. Transport av radioaktivt avfall omfattas dessutom av den gemensamma konventionen om säkerhet i fråga om hantering av använt kärnbränsle och av radioaktivt avfall. Gemenskapen och medlemsstaterna är i färd med att ratificera konventionen.

Kommissionen har alltid vädjat till solidaritet mellan medlemsstaterna när det gäller långsiktig lagring av radioaktivt avfall och om att gemenskapen skall vara självförsörjande på området (jfr kommissionens meddelande och fjärde rapport om nuläge och framtidsutsikter för hanteringen av radioaktivt avfall inom Europeiska unionen(2)). De medlemsstater som producerar större mängder radioaktivt avfall borde också klara av att lagra sitt avfall på det egna territoriet. Medlemsstaterna får också ta egna initiativ till regionala lösningar. Gemenskapen kan emellertid inte tvinga en medlemsstat att ta emot avfall som producerats i en annan medlemsstat.

(1) EGT L 35, 12.2.1992.

(2) KOM(1998) 799 slutlig.