ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3279/98

från Freddy Blak (PSE) och John Iversen (PSE) till kommissionen

(30 oktober 1998)

Angående: Stödordningar

Ägaren till en spannmåls- och foderrörelse i Danmark har kommit i kläm i systemet då han inte har ställt full säkerhet för kontrakt på raps som inte är avsedd att användas som livsmedel. Den begärda säkerheten utgör 120 procent av EU:s hektarstöd för ifrågavarande kontrakt. Han har av EU-direktoratet blivit dömd till 200 000 kronor i böter för att han inte i tid har ställt full säkerhet. Denna bot förefaller orättfärdig eftersom det handlar om en obetydlig förseelse som inte har kostat vare sig EU, den danska staten eller tredje part några pengar. Dessutom kunde inte rörelsen ha några fördelar av förseelsen.

Tidigare meddelades man normalt per telefon av EU-direktoratet om ytterligare säkerhet skulle ställas innan en given frist löpte ut. 1996 ändrades detta förfarande utan förvarning och denna uppmaning per telefon uteblev. Tillämpningen av bestämmelserna stramades åt på så sätt att man inte längre kunde få dispens från EU:s krav om att böter motsvarande 15 procent av säkerheten skall utgå om man inte har ställt sin säkerhet senast den 15 april.

Anser kommissionen att tolkningen och tillämpningen av EU:s bestämmelser är rimlig när en så ringa förseelse kan kosta en rörelse 200 000 kronor?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(18 december 1998)

I kommissionens förordning (EG) 1586/97 av den 29 juli 1997 (om genomförandebestämmelser för användningen av jordbruksmark som tagits ur bruk till produktion av råvaror för tillverkning inom gemenskapen av produkter som inte primärt är avsedda till livsmedel eller djurfoder(1)), finns föreskrifter om säkerheter och dessas frisläppande.

Det behövs strikta åtgärder finns för att fastställda villkor skall följas och det undviks att de aktuella råvarorna missbrukas inom dessas normala saluföringsprocess. Det är medlemsstaterna som ansvarar för och kontrollerar tillämpningen av dessa åtgärder, inbegripet villkoren för hur säkerheten skall frisläppas.

I det av parlamentsledamoten åberopade fallet handlade det om förvärv av säkerhet i enlighet med den övergripande förordning som reglerar garantisystemet för jordbruksprodukter, särskilt när det gäller att bevisa att huvudkravet har uppfylls. Kommissionens tolkning kan inte annat än understryka att det är förordningen som gäller, vilken införts efter en grundlig undersökning och på vederbörligt sätt med företrädare för medlemsstaterna.

(1) EGT L 215, 7.8.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3678/98

från Gerhard Hager (NI) till rådet

(4 december 1998)

Angående: EU:s visumpolitik 2

I svaret på min muntliga fråga till frågestunden (H-0695/98)(1) försäkrades att godkännande av egendomsförhållanden skall utgöra en prövosten för anslutningsförhandlingarna. Rådet skall erbjuda de kandiderande länderna allt möjligt stöd när det gäller anpassning och effektiv omställning till de gemenskapliga egendomsförhållandena. Vidare försäkrades i nämnda svar att såväl gemenskapen som kandidatländerna har uttalat önskemål om att genomföra nödvändiga förändringar inom detta område så snabbt som möjligt. Den tjeckiska regeringen har sedan dess stoppat ett lagförslag om att anta EU:s visumpolitik, och även från Ungern hörs kritik mot visumpolitiken inom EU. Tjeckiska regeringsrepresentanter menar att även de goda förbindelserna med OSS-länderna är viktiga vid sidan av det snara inträdet i EU. Man vill därför inte störa dessa förhållanden med visumtvång.

Är rådet medvetet om denna utveckling och kan man mot denna bakgrund hålla de tidigare utlovade garantierna?

Svar

(8 februari 1999)

Rådet bekräftar att kandidatländernas antagande av unionens regelverk vid anslutningen är en central punkt i anslutningsförhandlingarna.

Naturligtvis gäller detta påstående för samtliga sakområden, inbegripet viseringsfrågor.

Europeiska unionens råd gör allt för att hjälpa kandidatländerna att anpassa sig till EU:s regelverk.

Därför

- har rådet i nära samarbete med kommissionen under det första halvåret 1998 avslutat arbetet med att fastställa vika delar av regelverket som måste antas samt överlämnat sitt formella meddelande till kandidatländerna. I fråga om asyl och invandring överlämnades dessutom ett sådant meddelande 1997 under det nederländska ordförandeskapet.

- beslutade rådet i maj 1998 om en gemensam åtgärd om en mekanism för kollektiv utvärdering av kandidatländernas antagande, genomförande och faktiska tillämpning av Europeiska unionens regelverk på området rättsliga och inrikes frågor. I denna gemensamma åtgärd föreskrivs det att en expertgrupp från medlemsstaterna skall inrättas, vars uppgift skall vara att kontinuerligt förbereda och uppdatera de kollektiva utvärderingarna av situationen i kandidatländerna när det gäller antagandet, genomförandet och den faktiska tillämpningen av unionens regelverk inom området rättsliga och inrikes frågor. Denna grupp har redan inlett sitt arbete.

- hålls dessutom regelbundna möten (en gång per ordförandeskapsperiod) om viseringsfrågor med företrädare för kandidatländerna. Det senaste av dessa möten ägde rum i Bryssel den 26-27 november 1998. Ett seminarium om dokumentsäkerhet har också utlysts till i januari 1999.

(1) Europaparlamentets förhandlingar, juli 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3748/98

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(11 december 1998)

Angående: Rösträtt i folkomröstningar

Anser kommissionen att den rösträtt som tillkommer EU-medborgare bosatta i andra EU-medlemsstater än i sitt hemland bör utvidgas till att omfatta folkomröstningar i Europafrågor?

Kan kommissionen uppge det aktuella läget för lagstiftningen i ovannämnda fråga för de medlemsstater som tillåter folkomröstningar?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(29 januari 1999)

I artikel 8b i EG-fördraget fastställs att varje unionsmedborgare som är bosatt i en medlemsstat där han inte är medborgare skall ha rösträtt och vara valbar vid kommunala val och val till Europaparlamentet i den medlemsstat där han är bosatt, på samma villkor som medborgarna i den staten.

Enligt artikel 8 skall unionsmedborgarna ha de rättigheter som föreskrivs i fördraget. Det är därför inte aktuellt med en vid tolkning av rösträtten i anslutning till det nya unionsmedborgarskapet, så att den inbegriper även sådana val som den ärade parlamentsledamoten nämner. Gemenskapsrätten hindrar emellertid inte att en medlemsstat kan besluta att ge unionsmedborgare (eller tredjelandsmedborgare) som är bosatta på landets territorium rätt att rösta vid andra typer av val än de som anges i artikel 8b.

Kommissionen har tyvärr inte tillräcklig information för att kunna besvara frågan om hur medlemsstaternas lagstiftning utvecklas på det här området.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3475/98

från Giacomo Leopardi (PPE) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Undersökningar, förslag, initiativ eller rättsakter gällande distribution av läkemedel och apotekstjänster

Behandlar kommissionen för närvarande några undersökningar, förslag, initiativ eller rättsakter gällande distribution av läkemedel och farmaceutiska tjänster?

Skulle kommissionen, om så är fallet, så ingående som möjligt vilja redogöra för dessa undersökningar, förslag, initiativ eller rättsakter?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(5 januari 1999)

Kommissionen anser att den nuvarande rättsliga situationen avseende distribution av läkemedel och apotekstjänster på det hela är tillfredsställande.

Som emellertid har konstaterats i kommissionens meddelande om den inre marknaden för läkemedel(1) svarar apotekstjänster i många medlemsstater för över 25 % av slutkostnaden (exklusive skatt) för ett läkemedel. Det är bara en tidsfråga (och en fråga om möjligheten att komma in på marknaden) innan nya system för att leverera produkter till konsumenten - särskilt genom ökade möjligheter för elektronisk handel - får lagstiftarna att överväga vilka besparingar de kan göra på denna del av läkemedelskostnaderna.

Som ett bidrag för att överväga dessa och närstående frågor, har kommissionen beställt en studie om elektronisk handel inom läkemedelssektorn. Denna diskuterades för första gången vid den rundabordskonferens om genomförandet av den inre marknaden för läkemedel som hölls i Paris den 7 december 1998.

(1) KOM(98) 588 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3566/98

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(1 december 1998)

Angående: Turkiskt egenmäktigt förfarande vad gäller den teologiska skolan Chalkis i Konstantinopel

1971 beslutade Turkiet (genom ett ensidigt och egenmäktigt förfarande) att stänga den teologiska skolan Chalkis i Konstantinopel. Och medan de under alla dessa år har lovat att verksamheterna i skolan skulle återupptas, beslutade de för några dagar sedan att det ämbete som förvaltar den skulle upphöra. Detta senaste agerande från den turkiska regeringen utgör en uppenbar kränkning av likställdheten inför lagen och religionsfriheten, principer som (förmodligen) finns inskrivna i den turkiska konstitutionen och som utgör grundläggande principer i internationell rätt.

Turkiska medborgare - av kristen tro - kan inte fritt utöva sin religion i landet. Detta resulterar i att den kristna befolkningen i Turkiet fortsatt minskar och att kyrkor och institutioner töms på präster och ämbetsmän som förvaltar dem. Denna avsiktliga verksamhet syftar till att dessa skall övergå till de turkiska myndigheterna, i brist på kristna intressenter, eftersom förordningarna står under skydd av den rasistiska turkiska lagen, vilken förbjuder att institutioner förvaltas av icke-turkiska medborgare.

På vilket sätt har kommissionen för avsikt att reagera för att utöva påtryckningar på Turkiet (ett land som är associerat till EU) för att ogiltigförklara beslutet om att avskeda förvaltningen för den teologiska skolan Chalkis och för att denna stora institution i den kristna världen åter skall kunna verka med sin universella inriktning?
SKRIFTLIG FRÅGA E-2319/98

från José Apolinário (PSE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: Stöd enligt artikel 10 i ERUF-förordningen till inlandsområden i Portugal

Kan kommissionen, med tanke på det vidsträckta inlandsområdet i Portugal, klargöra för hur stort gemenskapsstöd detta område fick enligt artikel 10 i ERUF-förordningen under tidsperioden 1994-1999 och hur stort stödet kommer att vara under finansieringsperioden 2000-2006?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(15 oktober 1998)

Portugal deltar i 31 pilotprojekt enligt artikel 10 i ERUF-förordningen(1) under perioden 1994-1999. Den sammanlagda kostnaden för projekten är 39,4 miljoner ecu och stödet från ERUF är 22,5 miljoner ecu. En tabell med detaljerade uppgifter skickas direkt till parlamentsledamoten samt till parlamentets generalsekretariat.

När det gäller urvalet av anbud inom ramen för anbudsinfordran för Recite II för perioden 1994-1999 tänker kommissionen godkänna ungefär 25 projekt med portugisiska partner. Det motsvarande finansiella bidraget från dessa skulle vara ungefär 9 miljoner ecu.

För finansieringsperioden 2000-2006 föreslår kommissionen att 1 % av strukturfonderna avsätts för innovativa åtgärder och pilotåtgärder, varav 0,7 % skulle avsättas för innovativa åtgärder och 0,3 % för tekniskt stöd. Inga teman har ännu inte föreslagits och inga förhandsavsättningar per medlemsstat är planerade.

(1) EGT L 193, 31.7.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3653/98

från Amedeo Amadeo (NI) till rådet

(4 december 1998)

Angående: Maktutövning, bedrägerier inom gemenskapen och politiskt vanstyre

En tillförlitlig italiensk veckotidning uppmärksammade i sitt nummer av den 5 november i år en rad korruptionsärenden som i första hand borde intressera Europeiska kommissionen - samma institution som normalt rapporterar om enskilda medlemsstaters ineffektivitet, förseningar och korruptionsfall.

En komplicerad härva av affärer och politik, som enligt veckotidningen Panorama inbegriper Cresson, f.d. minister i den franska regeringen och numera Europakommissionär för vetenskaplig forskning.

Cressons tandläkare assisterande henne i Bryssel, utan reguljär lön men med stöd från företagaren Perry (ägare av Perry-Lux - den byrå som numera är känd för korruptionsfall inom gemenskapen) och i utbyte mot eventuell rådgivning som, sanningen att säga, Cresson aldrig tillhandahållit. Cresson anställde istället tandläkaren och dennes son på kontrakt som vetenskapliga forskare - kontrakt som fram till dess varit ämnade för de främsta auktoriteterna inom medicin och forskning på kontinenten i syfte att författa viktiga avhandlingar.

Har rådet för avsikt att snarast kommentera dessa uppgifter och därmed ge de förklaringar som krävs för att bringa klarhet i en situation som kastar sin skugga över samtliga Europeiska unionens institutioner?

Svar

(8 februari 1999)

Det är inte rådets uppgift att ha synpunkter på påståendena i den ärade parlamentsledamotens fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3422/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Undanröjande av vissa handelshinder

Med hänvisning till förslaget till rådets förordning (EG) om införande av en ingripandemekanism för kommissionen för att undanröja vissa handelshinder (KOM(97) 0619 - CNS 97/0330)(1) undrar jag om kommissionen i samarbete med medlemsstaterna kan komma överens om en snabb tillämpning av det förfarande som föreskrivs i artikel 169 i fördraget, framför allt i de fall då handelshinder gör en snabb lösning nödvändig, i stället för att välja artikel 235 i fördraget som rättslig grund.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(29 januari 1999)

Genom rådets förordning (EG) 2679/98 av den 7 december 1998 om den inre marknadens sätt att fungera i samband med den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna(2) infördes ett varnings- och kontrollsystem för att den berörda medlemsstaten och kommissionen skall kunna häva aktuella handelshinder med mycket kort varsel. Valet av rättslig grund hänger samman med att det i fördraget inte föreskrivs några andra befogenheter än de som anges i artikel 235 för antagandet av denna typ av förordning.

Förslaget till ovannämnda förordning har lagts fram som ett svar på den uppmaning som riktades till kommissionen vid Europeiska rådets möte i Amsterdam. Införandet av ett varnings- och kontrollsystem för att ingripa mot vissa typer av handelshinder strider på intet sätt mot kommissionens bestämda åsikt att snäva tidsfrister bör fastställas för att det skall bli möjligt att inleda förfaranden med stöd av artikel 169 i EG-fördraget i de fall som inte kan regleras genom förordningen.

(1) EGT C 10, 15.1.1998, s. 14.

(2) EGT L 337, 12.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2931/98

från Gérard Caudron (PSE) till kommissionen

(2 oktober 1998)

Angående: Lastbilschaufförer

Under den sista tiden har det skett en facklig mobilisering bland lastbilschaufförerna runt om i unionen. Deras huvudsakliga krav gäller arbetstiden.

Detta krav har blivit så mycket viktigare eftersom möjligheten att använda sig av cabotagerätten torde få som främsta konsekvens ett större tryck från företagens sida på en ökning av den effektiva arbetstiden för att maximera lastbilarnas användningsgrad.

Bortsett från att chaufförerna kommer att få en sämre livskvalitet, måste man också bedöma åtgärdernas inverkan på trafiksäkerheten. Det är knappast nödvändigt att åter påminna om alla olyckor som kan ha orsakats av chaufförernas trötthet. Det går bara inte att blunda för de indirekta och ofta dramatiska följderna.

Skulle det inte därför, å ena sidan, vara möjligt att harmonisera chaufförernas arbetstid inom Europeiska unionen och, å andra sidan, studera återverkningarna av cabotagerätten på arbetstiden?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(26 november 1998)

Kommissionen avser att inom kort utarbeta ett förslagspaket som syftar till att skydda arbetstagare, som för närvarande inte omfattas av rådets direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden(1) (arbetstidsdirektivet), från påverkan på hälsa och säkerhet beroende på långa arbetstider, otillräcklig vila och oregelbundna arbetstider. I paketet kommer att ingå ett förslag till ändring av arbetstidsdirektivet för att få det att omfatta alla icke-mobila arbetstagare inom vägtransporten. Paketet kommer vidare att innehålla ett förslag till ett särskilt direktiv om arbetstiden för mobila arbetstagare inom vägtransportsektorn där man fullt ut kommer att beakta resultaten från förhandlingarna mellan vägtransportmarknadens parter. Det förslaget kommer dessutom att innehålla bestämmelser för förare som är egenföretagare och för mobila arbetstagare i företag med företagsegna transporter.

Enligt kommissionens senaste rapport om cabotage(2) uppgick cabotagetransaktionerna 1995 till ungefär 0,25 % av de nationella transporterna. Läget förväntas inte undergå några större förändringar efter avskaffandet av cabotagekvoterna efter den 1 juli 1998. Det föreligger förstås ännu ingen statistik för tiden efter den 1 juli 1998, men senare tids uppgifter pekar mot en nedgång för antalet cabotagetillstånd under 1996 och 1997, vilket verkar bekräfta slutsatserna i kommissionens rapport.

(1) EGT L 307, 13.12.1993.

(2) KOM(98) 47 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3513/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Varumärkesförfalskade eller pirattillverkade varor

Nedanstående fråga ställs mot bakgrund av förslaget till rådets förordning (EG) 3295/94 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor (KOM(98) 0025 slutlig - ACC 98/0018)(1). Systemet står inför stora svårigheter på grund av att bestämmelserna på gemenskapsnivå endast har en viss räckvidd samtidigt som genomförandebestämmelserna fastställs i medlemsstaternas lagstiftning.

Kan kommissionen ur ekonomisk synvinkel företa en harmonisering för att de viktigaste bestämmelserna på detta område verkligen skall kunna genomföras?

(1) EGT C 108, 7.4.1998, s. 63.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2996/98

från Odile Leperre-Verrier (ARE) till kommissionen

(28 september 1998)

Angående: Strängare europeiska normer för bergsvägar

Vägtransporter av farligt gods genom bergskedjor för med sig en mängd problem och ger upphov till oro bland befolkningen längs dessa vägar. Särskilt som en olycka på riksväg 205 i maj i år inträffade i kommunen Servoz i Haute-Savoie i Frankrike i samband med vilken bekämpningsmedel rann ut på vägen än en gång har visat hur passagen genom Mont-Blanctunneln utgör en riskfaktor för trafikanter och de boende i de omkringliggande kommunerna.

Vad gäller denna fråga, avser kommissionen att utforma och tillämpa en europeisk norm specifikt för bergsvägar som är strängare än den nuvarande vad gäller transporter av farligt gods:

- begränsad hastighet för transportfordon,

- krav vad gäller lastens inneslutning (stötsäkra containrar),

- ett upprättande av genomtänkta transportrutter för bergsområden med krav på körning i konvojer, vilket för utom förbättring av kontrollerna skulle möjliggöra en obligatorisk hastighetsbegränsning.

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(5 november 1998)

I rådets direktiv 94/55/EG av den 21 november 1994 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg(1) (marginalanteckning 10599 i bilaga B) tillåts medlemsstaterna att ha ytterligare säkerhetsbestämmelser eller restriktioner avseende fordon som använder broar eller tunnlar samt att ha bestämmelser för fordon att de skall följa fastställda rutter för att undvika relativt farliga vägar.

Genom denna bestämmelse tillåts därför medlemsstaterna att vidta särskilda säkerhetsåtgärder som är tillämpliga för särskilda områden t.ex. en tunnel eller en bergsväg. Kommissionen håller med om att medlemsstaterna är bäst lämpade att vidta sådana åtgärder och ämnar därför inte föreslå någon gemenskapslagstiftning som är tillämplig för transport av farligt gods på väg i särskilda områden.

(1) EGT L 319, 12.12.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3857/98

från Maren Günther (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: GD VIII - Relex Common Service

I samband med omstruktureringen av GD VIII och inrättandet av Relex Common Service företogs en ny uppdelning av kommissionens förvaltningsstruktur. Relex Common Service inrättades i Charlemagne 3 i Bryssel medan kommissionen beslutade att flytta GD VIII till Rue de Genève. De båda tjänsterna är dock tätt sammanlänkade genom sitt arbete och sin funktion. De handlingar som behövs för arbetet måste ständigt transporteras mellan de båda platserna vilket medför stor tidsförlust, bristande effektivitet och höga ekonomiska kostnader.

Av vilken anledning beslutade sig kommissionen för en så olämplig utplacering av de båda tjänsterna?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(29 januari 1999)

Inrättandet av den gemensamma tjänsten inom Relex (SCR) berörde inte endast GD VIII. Personal hämtades också från GD IA och IB i stor utsträckning. Med tanke på SCR:s slutgiltiga storlek (650 personer) var det omöjligt att placera all dess personal i Charlemagne då endast tredje våningen stod till dess förfogande. Resterande delar av personalen inom SCR sitter i huskomplexet vid Belliard 28/Science 14.

Vid den interna omorganisationen av GD VIII som genomfördes efter inrättandet av SCR behövde inte personlen inom de redan befintliga avdelningarna på rue de Genève förflyttas. GD VIII har i själva verket funnits där sedan utrymningen av Berlaymont. Det visade sig till och med vara möjligt att placera all personal i en enda byggnad (Genève 12). Vidare har man har för avsikt att flytta tillbaka GD VIII till centrum (EU-kvarteren) så snart kommissionen åter får tillgång till Berlaymont, vilket är beräknat till år 2002.

Kommissionen är medveten om att detta inte är den bästa lösningen. Men av budget- och utrymmesskäl finns för närvarande inget bättre alternativ att föreslå. Ärendet har tagits upp för granskning inom ramen för operation Decode och i budgetplanen för år 2000-2006 i avsnitt V i budgeten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3257/98

från Francisco Sanz Fernández (PSE) till kommissionen

(28 oktober 1998)

Angående: Kulturen och strukturfonderna

Kan kommissionen ange antalet samt arten och omfattningen av de bidrag som utbetalats till kultursektorn inom ramen för strukturfonderna (infrastrukturer, kulturarv, konstnärligt skapande, böcker och läsning, ny teknik etc.) mellan 1994 och 1998?

Kan kommissionen ge exakta uppgifter för varje enskilt operativt program?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(8 december 1998)

Som kommissionen har klargjort i sitt meddelande "Sammanhållningspolitik och kultur - Ett bidrag till sysselsättningen"(1) är det inte möjligt att ge exakta uppgifter om de bidrag som betalats ut till kultursektorn inom ramen för strukturfonderna. Anledningen till detta är att det är kommissionens uppgift att anta och medfinansiera programmen. De enskilda projekt som ingår i programmen väljs däremot ut och administreras av medlemsstaterna. Dessutom är kultursektorn inte homogen och det finns betydande variationer i hur man definierar och statistiskt klassificerar kulturen och allt detta gör att det är omöjligt att samla in och systematisera uppgifter.

Kommissionen har i stället offentliggjort några exempel på hur man bäst kan gå tillväga, bland annat i det ovannämnda meddelandet samt nyligen i publikationen "Kulturen, en tillgång för regionerna". Denna publikation kommer att sändas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.

Beträffande det speciella fall som pilotprojekten enligt artikel 10 i förordningen om Europeiska regionala utvecklingsfonden(2) utgör har kommissionen lanserat ett program med 32 projekt som handlar om kulturellt nyskapande och med ett totalt ekonomiskt gemenskapsbidrag på 15 miljoner ecu. Syftet med dessa nyskapande åtgärder är att studera hur kulturen kan påverka lokala utveckling, särskilt genom användning av ny teknik, och hur kulturen kan bidra till att förstärka gemenskapens sammanhållning och regionala utveckling, särskilt genom överföring av know-how. Projekten pågår fortfarande och kommer att utvärderas för att se vilka slutsatser som kan dras för olika regionalpolitiska åtgärder.

(1) KOM(96) 512 slutlig.

(2) EGT L 193, 31.7.1993.