SKRIFTLIG FRÅGA P-0273/03

från Evelyne Gebhardt (PSE) till kommissionen

(30 januari 2003)

Ämne: Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer

Det nya förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer(1) är synnerligen välkommet. Denna lagstiftning ligger i alla europeiska medborgares intresse, eftersom den innebär ytterligare ett steg mot fri rörlighet för arbetstagare inom EU. Likaså har kommissionen lyckats att inbegripa frågor om konsumentskydd och säkrande av utbildningskvaliteten i sitt direktivförslag.

Likafullt finns det i Tyskland fortfarande en viss osäkerhet framför allt vad gäller säkrandet av utbildningsstandarden. Allt oftare får jag höra att det nya direktivet inkräktar på medlemsstaternas behörighetsområde. Bland annat hävdas att ansvaret för hantverksutbildning, som i Tyskland enbart

ligger hos mästarna, genom direktivet skulle kunna hamna i händerna på allsköns självständiga hantverkare. Stämmer det att det inom ramen för den nya europeiska lagstiftningen om erkännande av yrkeskvalifikationer skulle bli möjligt även för personer utan mästartitel att bedriva utbildning inom hantverksområdet?

(1) KOM(2002) 119 EGT C 181 E, 30.7.2002, s. 183.

Svar från Frits Bolkestein på kommissionens vägnar

(25 februari 2003)

Det bör betonas att varken de befintliga direktiven eller förslaget till konsoliderat direktiv ger migrerande arbetstagare rätt att kalla sig mästare eftersom de inte har de erforderliga diplomen.

Parlamentsledamotens fråga om rätten att utbilda lärlingar bör beaktas mot bakgrund av reglerna om etablering, så till vida att ett tillfälligt tillhandahållande av tjänster i praktiken inte gör det möjligt att utbilda lärlingar i en värdmedlemsstat.

När det gäller etablering omfattar förslaget regelverket för de verksamheter inom hantverk, industri och handel som för närvarande omfattas av direktiv 1999/42/CE(1), som möjliggör två alternativa erkännanden, dvs. icke automatiskt erkännande av yrkeskvalifikationer och automatiskt erkännande baserat på den sökandes yrkeserfarenhet.

Beträffande den möjlighet som migrerande arbetstagare i Tyskland har att utbilda lärlingar måste man skilja mellan de två kvalifikationsnivåer som finns för hantverksyrken i Tyskland: dels gesällproven (Gesellenprüfung) som avläggs efter lärlingstiden. dels mästarproven (Meisterprüfung) som anordnas av hantverkskammaren på grundval av utvärderingen av ett mästerverk. Den första delen av utbildningen ges delvis inom ramen för yrkesutövningen och omfattas således av reglerna för erkännande av yrkeskvalifikationer. Den andra delen är underställd hantverkskammaren som bara behöver se till att principen om att ingen ska diskrimineras på grund av sin nationalitet respekteras.

Det bör betonas att det i fråga om lärlingsutbildning med avseende på gesällprov är värdmedlemsstaten som ska kontrollera om den sökande har de rätta kvalifikationerna för att utöva denna verksamhet i ursprungsmedlemsstaten. Två situationer kan uppstå:

Den behöriga tyska myndigheten får en begäran om automatiskt erkännande baserat på den sökandes yrkeserfarenhet. Om denna yrkeserfarenhet omfattar lärlingsutbildning i ursprungsmedlemsstaten kan de tyska myndigheterna inte förbjuda den migrerande arbetstagaren att utöva denna verksamhet i Tyskland. Om den sökande däremot inte kan dokumentera att han har bedrivit lärlingsutbildning i ursprungsmedlemsstaten, ger artikel 4.3 i förslaget till direktiv de tyska myndigheterna möjlighet att endast ge den sökande tillstånd att utöva hantverksverksamhet men inte bedriva lärlingsutbildning.

Den behöriga tyska myndigheten får en begäran om erkännande av utbildningsbevis. Om den sökande genom sin utbildning i ursprungsmedlemsstaten, ev. efter komplettering, har de nödvändiga kvalifikationerna för att utbilda lärlingar kan han inte förbjudas att göra det i värdmedlemsstaten. Om den migrerande arbetstagarens utbildning däremot inte ger honom de nödvändiga kvalifikationerna för att utbilda lärlingar, eller om han bara delvis har förvärvat dessa kvalifikationer (t.ex. genom yrkeserfarenhet), kan värdmedlemsstaten kräva att han genom en kompletterande utbildning eller genom att avlägga lämplighetsprov utjämnar den skillnad som kan finnas mellan utbildningarna i ursprungsmedlemsstaten och värdmedlemsstaten. Endast om verksamheten i fråga är så specifik att det inte går att utjämna skillnaderna finns det i enlighet med artikel 4.3 i förslaget till direktiv möjlighet att endast ge den sökande tillstånd att utöva hantverksverksamhet men inte bedriva lärlingsutbildning.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/42/EG av den 7 juni 1999 om införande av en ordning för erkännande av kvalifikationer för de former av yrkesverksamhet som omfattas av direktiven om liberalisering och övergångsåtgärder samt om komplettering av den allmänna ordningen för erkännande av kvalifikationer, EGT L 201, 31.7.1999.