SKRIFTLIG FRÅGA E-3680/01

från Jorge Moreira Da Silva (PPE-DE),Chris Davies (ELDR), Alexander de Roo (Verts/ALE)och Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(17 januari 2002)

Ämne: Import av delfiner

Rådets förordning (EG) nr 338/97(1) av den 9 december 1996 förbjuder import av valdjur (dvs. valar, delfiner och tumlare) till Europeiska unionen om ändamålen huvudsakligen är kommersiella. Importen av levande valdjur, i synnerhet flasknosdelfiner (Tursiops truncatus) har emellertid fortsatt de senaste åren.

Vi ledamöter av Europaparlamentet är oroliga över delfinariernas nuvarande ansökningar om import av flasknosdelfiner från Kuba och Guinea-Bissau till Portugal för visning i fångenskap. Så vitt vi vet finns det för närvarande ingenting som tyder på att flasknosdelfinbeståndet i Kuba och/eller Guinea-Bissau är för stort. Flasknosdelfinen (Tursiops truncatus) finns upptagen i bilaga II i SPAW-protokollet (Specially Protected Areas and Wildlife Protocol), som ingår i Cartagenakonventionen om storkaribiska regionen. Enligt detta protokoll är det förbjudet att fånga, inneha eller döda (och i så hög grad det är möjligt, även om detta sker av olyckshändelse) dessa arter. Det är också förbjudet att bedriva kommersiell handel med dessa arter, deras ägg, delar eller produkter. Kuba har undertecknat detta protokoll. Vi är oroliga över att beviljande av ett importtillstånd inte bara skulle strida mot befintlig EU-lagstiftning utan eventuellt också mot befintliga regionala fördrag i andra delar av världen.

Kan kommissionen därför besvara följande:

1. Vilka är enligt rådets förordning (EG) nr 338/97 de exakta kriterier som måste uppfyllas av en institution som ansöker om tillstånd att importera djur som finns upptagna i bilaga A för att CITES-myndigheterna i en medlemsstat skall kunna bevilja ett importtillstånd för sådana exemplar i utbildnings-, avels- och forskningssyften?

2. Vilken bedömningsprocess finns det för att garantera att sådana kriterier kontinuerligt respekteras av de institutioner som tidigare importerat levande valdjur till Europeiska unionen på grundval av ett sådant importtillstånd?

3. Enligt vilka kriterier bedömer man om en djurpark, nöjespark eller en liknande inrättning som visar upp vilda djur huvudsakligen är kommersiell eller inte?

4. Vilka åtgärder kan kommissionen vidta om det visar sig att en nationell CITES-myndighet har beviljat importtillstånd för en art som finns upptagen på CITES-förteckningen utan att kunna bevisa att ett sådant införande i gemenskapen inte försämrar artens bevarandestatus eller minskar utbredningsområdet för den berörda populationen (artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 338/97)?

(1) EGT L 61, 3.3.1997, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(26 februari 2002)

Detaljerna för de kriterier för bevarande som måste uppfyllas innan medlemsstaterna utfärdar ett importtillstånd för levande delfiner beskrivs i artikel 4.1 i rådets förordning (EG) nr 338/97 av den 9 december 1996 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem(1).

Ansökningar om att importera delfiner skall behandlas från fall till fall av de administrativa och vetenskapliga myndigheterna i den medlemsstat som är bestämmelsemedlemsstat. För att bidra till att kriterierna tillämpas på ett konsekvent sätt har gruppen för vetenskapliga undersökningar (som tillsatts i enlighet med artikel 17 i förordning (EG) nr 338/97) emellertid antagit riktlinjer för de nationella vetenskapliga myndigheternas uttalanden i enlighet med artikel 4.1 a. Vid ett möte med gruppen för vetenskapliga undersökningar den 29 november 2001 uppmanade kommissionen uttryckligen medlemsstaternas vetenskapliga myndigheter att noggrant tillämpa dessa bestämmelser i samband med alla förslag till import av delfiner.

Begreppet huvudsakligen kommersiella ändamål definieras i artikel 2 m i rådets förordning (EG) nr 338/97. Den administrativa myndigheten i den medlemsstat som är bestämmelsemedlemsstat bedömer om en art som skall importeras kommer att användas för huvudsakligen kommersiella ändamål eller inte varje fall bedöms för sig.

Enligt rådets förordning (EG) nr 338/97 skall kommissionen göra medlemsstaterna uppmärksamma på de frågor som den anser det vara nödvändigt att undersöka. Kommissionen, i samråd med en medlemsstat, kan emellertid anse ett importtillstånd som ogiltigt om det kan bevisas att det har utfärdats under den felaktiga föreställningen att villkoren för dess utfärdande uppfylldes.

(1) EGT L 61, 3.3.1997.