SKRIFTLIG FRÅGA P-1722/00

från Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) till kommissionen

(20 maj 2000)

Ämne: Åtgärder för att trygga säkerheten i biltunnlar

Motororganisationerna i Europa lät göra en undersökning där det togs stickprov på 25 europeiska biltunnlar i åtta europeiska länder för att nivån på säkerheten i dem skulle utredas. De tunnlar som utvaldes för undersökningen fanns utmed de rutter som oftast används av turisterna.

Vid undersökningen användes flera tiotal olika kriterier för att klarlägga säkerheten i tunnlarna. Bland de viktigaste grunderna för utvärderingen märktes brandsäkerheten, körfältens bredd, förekomsten av tillräckligt med utrymme för räddningsfordon i händelse av olycka och frågan om huruvida tunnlarna var videoövervakade och hade ventilation med tanke på olyckssituationer.

Samtidigt utreddes det hur snabbt brandkår, ambulans och annan räddningspersonal kunde komma fram till platsen i händelse av en olycka. Förutom den tid det tog för räddningsmaskineriet att komma fram utreddes det också om manskapet fått utbildning med tanke på tunnelolyckor.

Av undersökningen framgick att en del av tunnlarna var ytterst farliga och uppvisade svåra brister i fråga om säkerheten. I somliga tunnlar var inställningen till säkerhetsfrågor klart likgiltig eller också hade dessa frågor handlagts närmast som rena formsaker så att säkerheten inte alls vunnit beaktande.

Kommissionen har också fått ta del av denna undersökning och därför frågar jag kommissionen: Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att biltunnlarna i dag skall kunna göras säkrare?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(30 juni 2000)

Den undersökning som frågeställaren tar upp visar tydligt på de varierande säkerhetsnivåerna i vägtunnlarna i Europa, särskilt när det gäller större bränder. Skillnaderna beror främst på hur långt tekniken hunnit när tunneln togs i bruk och trafikförändringar. De senast byggda tunnlarna är därför i allmänhet de säkraste.

Det åligger i första hand de ansvariga myndigheterna, byggherren eller driftsföretaget att vidta åtgärder för att se till att säkerheten i tunneln är tillräcklig. Åtgärderna kan t.ex. innebära tekniska uppdateringar av konstruktionen eller säkerhetsutrustningen, införande av trafikregler som kan minska riskerna, eller åtgärder som underlättar räddningsarbetet efter olyckor.

Långa vägtunnlar har så olika geometri, läge och ålder att några generella regler inte uppställas.

Säkerheten måste dock ses över regelbundet och anpassas till den tekniska utvecklingen. Kommissionen vill uppmuntra till utarbetandet av en harmoniserad metod för detta.

Kommissionen stöder också arbetet inom internationella organisationer (t.ex. Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling och Association mondiale de la route) för att höja säkerheten i tunnlarna genom erfarenhetsutbyte och inventering av de olika tekniker och förfaranden som används. Kommissionen har inte för avsikt att överlappa eller göra om detta arbete.

Kommissionen har också inom ramen för det femte forskningsprogrammet begärt in förslag på hur man skall kunna förbättra teknikerna för att minska riskerna för och följderna av olyckor i tunnlar. Denna forskning bör särskilt vara inriktad på att få fram bättre system för att kontrollera eller släcka bränder i ett tidigt skede och framför allt att förhindra bränder.