ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1596/01

från André Brie (GUE/NGL) till rådet

(21 maj 2001)

Ämne: Konventionen om kemiska vapen

Konventionen om förbud mot kemiska vapen är ett av de mest omfattande och viktigaste internationella nedrustningsavtalen. När det begav sig firades dess kontrollmekanism som en förebild, inte minst av EU-medlemsstaternas regeringar. Genom konventionen underkastar sig konventionsstaterna

för första gången en effektiv internationell kontroll på lika villkor. Det tekniska sekretariatet för Organisationen för förbud mot kemiska vapen har under tiden genomfört cirka 1 000 internationella inspektioner, varav två tredjedelar gällde lagringsplatser och produktionsanläggningar för kemiska vapen och en tredjedel den kemiska industrin.

Sedan dess har dock inspektionernas effektivitet och oberoende minskat. För det första eftersom inspektörerna på grund av i efterhand utfärdade bestämmelser exempelvis tvingas överlämna fotokopior av sina anteckningar till den inspekterade parten. För det andra har organisationen råkat i en ekonomisk kris eftersom viktiga medlemsstater inte uppfyllde sina ekonomiska åtaganden. För närvarande kan ett stort antal nödvändiga kontroller, främst av den kemiska industrin, inte genomföras av ekonomiska skäl.

Jag frågar rådet: Har rådet tagit upp frågan om konventionen om kemiska vapen, och vilka åtgärder överväger rådet eventuellt att vidta för att häva Organisationen för förbud mot kemiska vapens ekonomiska kris?

Hur bedömer rådet att kontrollbestämmelser har ändrats i efterhand, och anser rådet att dessa utgör en ändring av avtalet, i strid med artikel XV i konventionen, som föreskriver ett särskilt förfarande och ratificeringsförfaranden i konventionens samtliga medlemsstater?

Är rådet berett att stödja ett internationellt biståndsprogram för förstöring av de kemiska vapnen i Ryssland?

Svar

(29 november 2001)

Rådet delar den ärade parlamentsledamotens oro över den svåra ekonomiska situationen i Organisationen för förbud mot kemiska vapen. I det EUuttalande som ordförandeskapet gjorde vid konventionsstaternas sjätte konferens om kemiska vapen (Haag den 1418 maj 2001) betonade EU att situationen krävde bestämda åtgärder såväl för att lösa de akuta ekonomiska svårigheterna som för att åtgärda med de strukturella budgetproblemen och framhöll hur viktig frågan är för ett fullständigt och effektivt genomförande av konventionen.

Beträffande de närmare föreskrifterna om inspektionerna föreskrivs det i del II, allmänna verifikationsregler, artikel 50 i Verifikationsbilagan till konventionen, att den inspekterade konventionsstaten skall på begäran erhålla kopior av den information och de data som Tekniska sekretariatet har samlat ihop om dess anläggning eller anläggningar.

Rådet antog den 17 december 1999 en gemensam åtgärd om att inrätta Europeiska unionens samarbetsprogram för ickespridning och nedrustning i Ryska federationen. Programmets mål är att stödja Ryska federationens insatser för vapenkontroll och nedrustning. Inom den ramen kommer installationer och utrustning som värderas till närmare 6 miljoner euro att levereras för projekt för anläggningen för förstöring av kemiska vapen i Gorny.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1652/01 från John Cushnahan (PPE-DE) till rådet. De olympiska spelen 2008.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 040 E , 14/02/2002 s. 0074 - 0074



SKRIFTLIG FRÅGA E-1652/01 från John Cushnahan (PPE-DE) till rådet (12 juni 2001) Ämne: De olympiska spelen 2008 Vad anser rådet om Kinas erbjudande att arrangera de olympiska spelen 2008 i Peking? Kommer rådet att uppmuntra medlemsstaternas regeringar att begära garantier för att situationen i Kina betydligt kommer att förbättras när det gäller de mänskliga rättigheterna, pressfriheten m.m. innan de ger sitt stöd till ett sådant förslag? Svar (8 oktober 2001) Rådet har inte diskuterat Kinas eller andra länders kandidatur för att stå som värd för olympiska spelen 2008. Rådet har dock inom ramen för sin politiska dialog och dialogen med Kina om de mänskliga rättigheterna gett uttryck för sin oro över de pågående kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, och har uppmanat de kinesiska myndigheterna att vidta positiva åtgärder för att förbättra situationen på fältet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3806/98

från Umberto Bossi (NI) till kommissionen

(4 december 1998)

Angående: Italienska regeringens försenade inrättande av en garantifond för små och medelstora företag

Eftersom svaret på min tidigare fråga E-2946/98(1) inte var tillräckligt uttömmande vill jag be kommissionen om förtydliganden på följande punkter:

Ekofin-rådet har i beslut 98/343/EG(2) avsatt 420 miljoner ecu i anslag för tre åtgärder till förmån för små och medelstora företag. En av åtgärderna är en garantifond för lån. En nödvändig förutsättning för att små och medelstora företag skall kunna dra nytta av lånegarantierna är att medlemsstaterna bidrar ekonomiskt, och detta oavsett vilka mellanled Europeiska investeringsfonden väljer.

Italiens industriministerium lade aldrig fram det planerade dekretet för att inrätta en nationell garantifond som ett komplement till den europeiska fonden. Därför kan små och medelstora företag i Italien inte omfattas av EU-stödet.

Har kommissionen för avsikt att uppmana Italiens regering att lägga fram lagstiftningsdekretet om inrättande av en nationell garantifond?

Vad händer om Italiens regering inte inrättar den nationella garantifond som kan komplettera den europeiska fonden? Går Italiens små och medelstora företag då helt enkelt miste om möjligheten att erhålla de lånegarantier som Ekofin-rådet beslutade om den 19 maj 1998?

Har kommissionen för avsikt att vidta åtgärder för att se till att små och medelstora företag inte drabbas negativt till följd av att nationella regeringar inte utfärdar en sådan lagstiftning att företagen kan erhålla EU-stöd?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(29 januari 1999)

Genom rådets beslut 98/347/EG av den 19 maj 1998 om åtgärder för finansiellt stöd till innovativa och sysselsättningsskapande små och medelstora företag - Initiativ för tillväxt och sysselsättning(3) skapas tre möjligheter för små och medelstora företag. En av dem är SMF-garantin. Det finns inget krav på att en nationell garantifond måste inrättas för att en medlemsstat skall kunna utnyttja denna garanti. Alla offentliga eller privata garantiinstitut i medlemsstaterna, inklusive ömsesidiga garantiinstitut, kan använda sig av SMF-garantin. För att se till att medlemsstaterna samarbetar kommer Europeiska investeringsfonden (EIF) att handha garantin och kontakta medlemsstaternas myndigheter innan den införs.

I fråga om Italien har sådana kontakter redan tagits. Italien saknar en nationell garantifond och därför avser EIF att ta in intresseanmälningar i Italien för att välja ut regionala garantiinstitut som kan tjäna som förmedlare av garantin.

(1) Se s. 15.

(2) EGT L 155, 29.5.1998.

(3) EGT L 155, 29.5.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3929/98

från Graham Mather (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Uppförandekodex för företagsbeskattning - kommissionsledamot Montis redogörelse inför Europaparlamentet den 7 december 1998

Under sammanträdet med utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik i Europaparlamentet den 7 december 1998 framförde kommissionsledamot Monti att uppförandekodexen för företagsbeskattning gav upphov till att vissa medlemsstater utövade "självdisciplin", eftersom dessa hade beslutat att inte införa vissa beskattningsåtgärder som skulle kunna bryta mot kodexens principer.

Kan kommissionsledamoten redogöra för vilka beskattningsåtgärder och vilka medlemsstater han hänvisade till?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(24 februari 1999)

Det ankommer inte på kommissionen att kommentera enskilda medlemsstaters överväganden i skattehänseende. Såvitt kommissionen vet har dock sedan uppförandekoden för företagsbeskattning antogs samtliga medlemsstater avhållit sig från att införa nya skatteåtgärder som vore skadliga i den mening som avses i koden.

Flera förslag till nya skatteåtgärder har dock hänskjutits till uppförandekodgruppen för framtida behandling. Den sekretess som gäller för gruppens arbete innebär dock att kommissionen inte kan uppge vilka åtgärder det är fråga om.

Det bör vidare påpekas att vissa medlemsstater redan lagt fram förslag om att avskaffa eller gradvis avveckla vissa åtgärder som kan ligga inom uppförandekodens tillämpningsområde.
1.

Kan kommissionen besvara följande frågor gällande det anbudsförfarande som använts för att välja ut det företag som skall ersätta det ursprungliga företaget (Studio Bichara s.r.l eller SB) i upphandlingen av tjänster: a) Varför gjordes ingen internationell begränsad upphandling, fastän kontraktet i fråga var värt mer än 200 000 euro? Varför valdes i stället anbud från lokala företag (se punkt 10 och bilaga I i den handledning för Relex-tjänster som användes vid denna tid)? b) Varför väcktes inga misstankar av det faktum att deltagarna i anbudsförfarandet (som skilde sig totalt åt i fråga om storlek och ekonomisk kapacitet) lämnade in anbud som översteg den tillgängliga maximibudgeten samtidigt som vissa av dem även deltagit i det ursprungliga upphandlingsförfarandet 1999 och då lämnat anbud som låg under nivån för tillgängliga resurser? c) Varför tilldelades kontraktet sedan (genom direktöverenskommelse) PAC- och ETS-bolagen, i strid mot artikel 12.2 i de allmänna villkoren för tjänstekontrakt finansierade genom EUF, när man dessutom vet att dessa två bolag förklarats icke valbara för ett annat projekt som Europeiska unionen genomför på Vanuatu?
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 84/203

(2004/C 84 E/0247)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0366/04

från Proinsias De Rossa (PSE) till kommissionen

(12 februari 2004)

Ämne: Konsumenträttigheter i Irland inom EU-lagstiftningen

Vad har kommissionen fått för svar från den irländska regeringen på det motiverade yttrande den skickade till Irland i januari 2003, enligt kommissionens pressmeddelande IP/03/3, avseende Irlands införlivande av garantidirektivet (direktiv 1999/44/EG (1)), direktivet om försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier?

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit eller tänker man vidta i denna fråga?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(25 februari 2004)

Den 19 december 2002 sände kommissionen ett motiverat yttrande till Irland om dess underlåtenhet att införliva direktiv 1999/44/EG (2).

Som svar på det motiverade yttrandet informerade den irländska regeringen den 10 februari 2003 kommissionen om de nationella föreskrifterna ”European Communities (Certain Aspects of the Sale of Consumer Goods and Associated Guarantees) Regulations 2003 — (S.I. No 11 of 2003)”, varigenom garantidirektivet införlivats.

Till följd av detta avslutade kommissionen överträdelseförfarandet mot Irland den 9 juli 2003.

(1) EGT L 171, 7.7.1999, s. 12.

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier, EGT L 171, 7.7.1999.
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 88/518

(2004/C 88 E/0531)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0627/04

från María Sornosa Martínez (PSE) till kommissionen

(3 mars 2004)

Ämne: Spanien följer inte gemenskapslagstiftningen avseende gränsöverskridande veterinär kontroll.

Genom ett instruktionsförfarande (1) ålägger statssekreterarämbetet för extern hälsovård och veterinärmedicin (Subdirección General de Sanidad Exterior y Veterinaria — SGSEV), under det spanska hälsovårds-och konsumentministeriet, de statliga veterinärerna vid gränskontrollstationerna att tillåta direkt landning av partier med fiskprodukter som inte uppfyller kraven för direkt landning enligt gällande gemenskapsbestämmelser, och till och med göra undantag från de obligatoriska veterinärkontrollerna (och alltså från skyldigheten att betala vederbörliga avgifter) för vissa produkter som inte normalt är undantagna från dessa bestämmelser. Denna myndighet tillåter också att kaptenen på ett fiskefartyg — en av de parter som har intressen i handelsoperationen — kan gå längre än att skriva under en enkel deklaration, och utan att ha teknisk behörighet för detta skriva under hälsovårdsintyg avseende ursprung, som företrädare för behörig myndighet i ursprungslandet.

Med hänsyn till bestämmelserna i direktiv 97/78/EG (2) om veterinärkontroller av produkter från tredje land som förs in i gemenskapen, i direktiv 91/493/EEG (3) om fastställande av hygienkrav för produktion och utsläppande på marknaden av fiskprodukter, beslut 93/13/EEG (4) (ändrat och utökat genom förordning (EG) nr 136/2004 (5)) beträffande intyg på veterinärkontroller av produkter från tredje länder, och i förordning (EG) nr 1093/94 (6) om fastställande av på vilka villkor fiskefartyg från tredje land får direktlanda och avsätta sina fångster i gemenskapens hamnar,

— kan kommissionen lämna garantier för att detta agerande som nu praktiseras av SGSEV sker i enlighet med gemenskapslagstiftningen för skydd av folkhälsan, djurhälsan och konsumenternas och medborgarnas rättigheter i allmänhet?

— Anser inte kommissionen att de spanska myndigheterna dessutom gynnar vissa importföretags verksamhet, eftersom dessa slipper undan flera hälsokrav och ekonomiska villkor för att avsätta sina produkter från tredje land, framför producenter från gemenskapsländer?

(1) Utredning från Subdirección General de Sanidad Exterior y Veterinaria av den 1 oktober 2003 om dokumentkontroll av direktlandade fiskprodukter.

(2) EGT L 24, 30.1.1998, s. 9.

(3) EGT L 298, 24.9.1991, s. 15.

(4) EGT L 9, 15.1.1993, s. 33.

(5) EUT L 21, 28.1.2004, s. 11.

(6) EGT L 121, 12.5.1994, s. 3.
2.

Fartyget hade tagit ombord last i olika hamnar. En av dessa hamnar var Antwerpen, där ”Karin Cat” den 25 januari vid sidan om annan last också tog ombord två lastbommar med en längd på 18 meter var och två kortare lastbommar med en längd på 13 meter var. Av den danska sjöfartsstyrelsens rapport framgår det att surrningen av lasten i Antwerpens hamn sköttes av ”Karin Cats” besättning. Kan kommissionen bekräfta detta? I rapporten diskuteras orsakerna till olyckan ingående. Där konstateras att de ovannämnda bommarna förskjutit sig så att de slagit hål i skrovet på ”Karin Cat”, med den påföljd att fartyget tagit in så mycket vatten att det sjunkit. Orsakerna till förskjutningen i lasten var, enligt rapporten, att lasten inte fastgjorts ordentligt så att den alltså inte kunnat stå emot fartygets rörelser i den grova sjön (se slutsatsen på sida 20 i rapporten).
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 33/184

(2004/C 33 E/186)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1888/03

från Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) till kommissionen

(6 juni 2003)

Ämne: Flygtransporter

Kommissionsledamot Loyola de Palacio verkar i en athentidning ha framfört åsikten att det bara skulle behöva finnas 5-6 stora flygbolag inom EU i stället för de 14 nationella flygbolag som i dag finns inom unionen.

Är detta Loyola de Palacios personliga åsikt eller står den för en politik som kommissionen driver? Om så är fallet, vad planerar kommissionen att göra för att hantera den arbetslöshet som kommer att uppstå inom flygbranschen?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(14 juli 2003)

Kommissionen har inte någon som helst avsikt att bestämma hur många flygbolag det skall finnas i EU. Antalet flygbolag är beroende av marknaden, som är helt och hållet avreglerad sedan 1997. Den siffra som nämns är den siffra som framförts av flertalet branschexperter. Denna siffra har nämnts vid ett flertal tillfällen av kommissionens vice ordförande, med ansvar för bland annat transport och energi, och av kommissionen som helhet. Många analytiker är överens om att den europeiska marknaden inte har utrymme för ett femtontal europeiska flygbolag med interkontinental trafik, och om att branschen behöver konsolideras — i synnerhet under en sådan kris som branschen genomgår just nu. Efter attentaten i USA den 11 september 2001 genomgår lufttransportsektorn en aldrig tidigare skådad kris som understöds av en rad destabiliserande faktorer (rädsla för nya terroristattacker, konflikterna i Afghanistan och Irak, SARS-epidemin). Dessutom inträffar denna kris under en generell ekonomisk nedgång. Koncentrationen av branschaktörer — för att uppnå en kritisk storlek och för att öka effektiviteten och den ekonomiska livskraften på marknaden — utgör en naturlig trend, särskilt eftersom många europeiska transportföretag är för små jämfört med sina internationella konkurrenter.

Denna trend är dock inte oförenlig med en utveckling, tack vare avregleringen, av europeiska regionala flygbolag, eller med framväxten av nya transportföretag (t.ex. lågprisbolag), något som skapar nya arbetstillfällen. Härvid bör det noteras att det har dykt upp flera nya flygbolag under de senaste åren och att de har uppnått utmärkta ekonomiska resultat.

Kommissionen har för avsikt att låta bolagen utvecklas inom ramen för en konkurrensutsatt europeisk marknad. Som väktare av fördragen kommer den att vara vaksam och anmäla alla olagliga statliga stöd som skulle kunna gynna vissa bolag till nackdel för andra.
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 78/513

(2004/C 78 E/0534)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3294/03

från Claude Moraes (PSE) till kommissionen

(7 november 2003)

Ämne: Kommissionens femte ramprogram

Hur planerar kommissionen att använda resultaten av sitt femte ramprogram om riktlinjer för unga män och kvinnor i fråga om medborgarskap och europeisk identitet (HPSE-CT-2001-00077)?

Svar från Philippe Busquin på kommissionens vägnar

(12 december 2003)

I samband med den andra ansökningsomgången inom ramen för nyckelåtgärden ”Att förbättra den socioekonomiska kunskapsbasen” i femte ramprogrammet erhöll projektet ”Orientations of Young Men and Women to Citizenship and European Identity” (HPSE-CT-2001-00077) ekonomiskt stöd från gemenskapen på 995 000 euro över 36. Projektet samordnas av professor Lynn Jamieson från University of Edinburgh och går ut på en undersökning av hur en europeisk identitet uppstår och hur europeiskt medborgarskap byggs upp bland ungdomar i sex olika länder (fyra ”gamla” och två nytillträdande medlemsstater).

Projektet pågår fortfarande, och det förväntas att man först kommer att kunna dra konkret nytta av de flesta projektresultaten under det sista projektåret. Projektets sista konferens äger rum i Bryssel i juli 2004. Då skall viktiga resultat och strategiska rekommendationer läggas fram, med särskild inriktning på beslutsfattarnas behov (institutioner, utbildningsmyndigheter och yrkesutbildningsorganisationer).

Forskningskonsortiet har för avsikt att sprida information och dra nytta av sina resultat genom att offentliggöra dem på två olika sätt, dels via projektets webbsida (http://www.ed.ac.uk/sociol/youth) där dokument och rapporter finns tillgängliga för allmänheten, och genom information till forskarvärlden och beslutsfattarna, och dels genom att upprätta kontakter med institutioner och aktörer på europeisk, nationell och lokal nivå (en förteckning över dessa kontakter skickas direkt till frågeställaren och Europaparlamentets generalsekretariat). Dessutom vill konsortiet utarbeta och sprida en strategisk vägledning med de viktigaste forskningsresultaten till alla utbildningsministerier i Europa och över alla förvaltningsnivåer.

Kommissionen hade bett projektsamordnaren att sprida forskningsresultaten i samband med den konferens om ungdom och delaktighet som generaldirektoratet för utbildning och kultur (DG EAC) och Europarådet gemensamt anordnade i Strasbourg mellan den 24 och 26 november 2003. Konferensen skulle bidra till genomförandet av vitboken om ungdom (1). Det förväntas vidare att det nära samarbetet mellan DG Forskning (RTD) och DG EAC kommer att leda till att forskningsresultaten kan påverka utbildningsstrategier och allmänhetens aktiva delaktighet. Slutligen kommer resultaten att vidarebefordras till Europaparlamentets utskott för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och för kultur, ungdomsfrågor utbildning och media och idrott.

(1) KOM(2001) 681 slutlig.
b)

Av OECD:s (Organisation for Economic Co-operation and Development) databas framgår att det under år 1999 exporterades till Vatikanstaten — 120 000 kg från Österrike och 21 600 kg från Tyskland.
1.

Ja, kommissionen känner till den nämnda rapporten från Världsbanken. Den innehåller ett kapitel som skrivits av bankens forskare Dilip Ratha och som har rubriken ”Workers' Remittances: an important and stable source of external development finance” (Arbetstagarnas penningförsändelser: en viktig och stabil källa till extern utvecklingsfinansiering).
3.

I rådets resolution av den 24 februari 1997 (4) om en gemenskapsstrategi för avfallshantering anges en hierarki för avfallshantering. Där ges högsta prioritet till förebyggande åtgärder och näst högsta prioritet till återvinning, och helst då återanvändning och materialutnyttjande i den mån som dessa metoder utgör de bästa alternativen för miljön. Bortskaffande av avfall prioriteras lägst. För närvarande är kommissionen fortfarande i färd med att utvärdera de konsekvenser som domstolens utslag skulle kunna få för berörda myndigheters beslut angående tekniska lösningar för avfallshantering. Dessa beslut påverkas bl.a. av miljölagstiftning, däribland gemenskapens bestämmelser — t.ex. skyldighet att avleda stora mängder biologiskt nedbrytbart avfall från deponier och skyldighet att återvinna stora mängder material från vissa stora avfallsflöden (förpackningar, uttjänta fordon, avfall i form av elektronisk och elektrisk utrustning). I detta sammanhang skulle ett av alternativen, för myndigheter som skall maximera avfallsåtervinningen, vara att förorda mer kompostering eller materialåtervinning, men också — i lämpliga fall — mer energiåtervinning via samförbränning av avfall i stället för primära bränslen i industriella anläggningar (kraftverk, cementugnar). Oberoende av klassificeringen av för ändamålet avsedd förbränning som ett återvinnings- eller bortskaff-ningsförfarande innehåller dessutom Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/76/EG av den 4 december 2000 om förbränning av avfall (5) bestämmelser enligt vilka energi skall återvinnas i görligaste mån. Rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall (6) innehåller också en sådan bestämmelse om återvinning av energi från deponigas. Dessutom kommer BREF-dokumentet (Best Available Techniques Reference) om avfallsförbränning, som för närvarande håller på att tas fram inom ramen för rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (7), att innehålla ett kapitel om användning av energi som frigörs av avfall.