SKRIFTLIG FRÅGA E-1642/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(12 juni 2001)

Ämne: Prisstegringar och tryck på skattesänkningar som en följd av den ökande exporten av oljeprodukter till Amerika

1. Kan kommissionen bekräfta att den senaste tidens prisstegring på oljeprodukter också förorsakats av att raffinaderierna i Förenta staterna inte har tillräcklig kapacitet, framför allt när det gäller raffineringsteknik som uppfyller moderna miljövårdskrav och att produktionen från europeiska raffinaderier som en följd av detta köps upp av köpare i Förenta staterna?

2. Känner kommissionen också till att den brist på oljeprodukter som de amerikanska köpen förorsakat ger sig till känna i synnerligen olika grad från medlemsstat till medlemsstat, vilket leder till att också konsumentpriserna på fordonsbränslen kommit att uppvisa större olikheter och framför allt i Nederländerna i dagens läge starkt pressats uppåt?

3. Hur ser kommissionen på att den händelseutveckling som skildrats i punkterna 1 och 2 lett till att myndigheterna i olika medlemsstater på nytt utsätts för påtryckningar som syftar till att de skall sänka de inhemska priserna på fordonsbränslen till samma nivåer som råder i grannländerna genom att minska punktskatterna på dessa produkter, så att de pengar som hittills kommit skatteintäkterna till godo i fortsättningen kommer att tillfalla oljebolagen, med den påföljden att de får indirekta subventioner för sin export?

4. Vilka möjligheter har medlemsstaterna att skydda sina inhemska marknader mot att priserna rakar i höjden till följd av oplanerad export? Kan de förhindra exporten av oljeprodukter och, i så fall, hur då?

5. Överväger kommissionen att införa exportförbud på oljeprodukter?

6. På vilka andra sätt än genom exportförbud på oljeprodukter tror sig kommissionen ytterligare kunna bidra till att motverka att medlemsstaternas skatteintäkter minskar, priserna höjs till följd av exporten och prisskillnaderna mellan medlemsstaterna tilltar?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(3 september 2001)

1. De kraftiga prisökningar som man har kunnat konstatera på oljemarknaderna sedan vintern 19992000 beror i första hand på den historiskt sett rekordlåga nivå som oljeförråden (råolja och raffinaderiprodukter) har nått sedan denna period. Denna situation beror i sin tur på den restriktiva produktionspolitik som Oljeexporterande länders organisation (OPEC) för. De lagernivåer som råder sedan vintern 19992000 innebär att marknaden inte uppnår tillräcklig likviditet. En förvärrande faktor i detta sammanhang är de begränsningar som de amerikanska oljeraffinaderierna uppvisar.

Under månaderna april och maj 2001 har det framför allt varit det spända läget på bensinmarknaden i Atlantbäckenet, och i synnerhet i USA, som har drivit upp priserna. Denna situation ledde till en kraftig åtstramning av raffinaderiernas marginaler under april och maj, som i sin tur fick de europeiska raffinaderierna att öka sitt kapacitetsutnyttjande. Som frågeställaren mycket riktigt påpekar ökade bensinexporterna från till USA kraftigt under denna period. Sedan dess har situationen blivit mindre spänd, marginalerna nådde åter normala nivåer under juni månad, och de europeiska raffinaderierna har sedan dess minskat sin kapacitetsutnyttjandegrad.

2. Det är riktigt att den nederländska marknaden har visat sig vara mer känslig än de övriga europeiska marknaderna i samband med de senaste spänningarna i Atlantbäckenet. Detta är förklarligt med tanke på vilken central roll Rotterdam spelar för marknaden för raffinaderiprodukter. Ett sådant ytterst tillfälligt fenomen (som också mycket riktigt har lösts sedan dess) får däremot inte dölja det strukturella fenomenet, som är att det föreligger prisskillnader som inte beror på exporter och som har analyserats i ett meddelande från kommissionen om Europeiska unionens oljeförsörjning(1): priset för euro superbensin (95 oktan), utan avgifter och skatter, ligger permanent högre i Nederländerna än i Frankrike och Tyskland.

3. Vad gäller beskattning har kommissionen i sitt meddelande om oljeförsörjningen uttryckt åsikten att man måste avråda från att försöka fånga upp bensinprishöjningar genom att minska skatten på oljeprodukter. Ett sådant tillvägagångssätt vore oförenligt med gemenskapens miljömål, i synnerhet de mål som satts inom ramen för Kyotoprotokollet, och skulle leda till att skatteintäkterna överförs till de oljeproducerande länderna.

4. och 5. Problemet med prishöjningar kan inte lösas genom att man skapar nya handelshinder. Åtgärder för att begränsa och leda om handeln med oljeprodukter är endast tänkbara inom ramen för det krisförfarande som avses i avtalet om ett internationellt energiprogram (1974), genom vilket Internationella energiorganet inrättades. Sådana förfaranden kan tillämpas på klart definierade (och kvantitativt fastställda) villkor som föreskrivs i detta avtal. Dessa villkor innebär bland annat att det måste handla om en verklig nödsituation, vilket helt klart inte kan sägas vara fallet för närvarande.

6. Allmänt sett är det uppenbart att den enda möjligheten att på kort sikt få bukt med prisfluktuationerna är om OPEC inser att lagren måste fyllas på och tillämpar en produktionspolitik som ger lagren möjlighet att återhämta sig. När det gäller frågan om prisskillnader mellan medlemsstater så har kommissionen kommit fram till att dessa skillnader endast kan förklaras av oligopolistiskt beteende och bristande konkurrens inom distributionssektorn, och att lösningen måste vara en sträng konkurrenspolitik. I kommissionens meddelande om oljeförsörjningen redogörs det i detalj för kommissionens olika strategier för att lösa problemet med oljepriserna, och i grönboken Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning(2) presenteras ett utkast till en långsiktig energistrategi.

(1) KOM(2000) 631 slutlig.

(2) KOM(2000) 769 slutlig.