SKRIFTLIG FRÅGA P-2364/02

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(26 juli 2002)

Ämne: Ny italiensk lagstiftning om flyktingar

Lagdekret nr 138 av den 8 juli 2002, som av det italienska parlamentet omvandlades till lag den 19 juli, ger en korrekt tolkning av den definition av flykting som ges i artikel 6.1 i lagdekret nr 22/97 (Ronchi-dekretet), i vilket det ändrade direktivet 75/442/EEG om flyktingar införlivas i den italienska lagstiftningen.

De tolkningskriterier för gemenskapens begrepp för flyktingar som ges i detta dekret strider mot gemenskapsdirektivet, vilket domstolen vid upprepade tillfällen fastslagit, och leder till att direktivets tillämpningsområde i Italien betydligt begränsas.

Vilka åtgärder avser kommissionen att, i egenskap av fördragens väktare, vidta mot den italienska regeringen för att få ett slut på Italiens underlåtenhet att uppfylla de skyldigheter som följer av EG-fördraget?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(4 september 2002)

Rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(1), ändrat genom rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991(2), syftar till att skydda människors hälsa och miljön mot skadliga effekter som uppkommer i samband med insamling, transport, behandling, förvaring och deponering av avfall. Definitionen av avfall anges i artikel 1 a i direktivet varje föremål, ämne eller substans som ingår i de kategorier som anges i bilaga 1 och som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med.

Kommissionen har enligt det förfarande som fastställs i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse upprättat en förteckning över vilket avfall som tillhör de kategorier som anges i bilaga 1(3).

Domstolen har flera gånger gett vägledning om hur definitionen av avfall skall tolkas, och har bl.a. klargjort att avfallsdefinitionen inte kan tolkas på så sätt att det utesluter substanser som kan bli föremål för ekonomisk återanvändning(4), att det övervaknings- och hanteringssystem som har införts genom direktiv 75/442 i dess ändrade lydelse avser att omfatta samtliga föremål, ämnen och substanser som ägaren gör sig av med, även om de har ett marknadsvärde och insamlas yrkesmässigt för återvinning, vidareutnyttjande eller återanvändning(5), att substanser som används i en tillverkningsprocess kan utgöra avfall i den mening som avses i artikel 1 a i direktiv 75/442 i dess ändrade lydelse(6), att den metod som tillämpas för bearbetning av en substans eller det sätt på vilket substansen används inte avgörande för om den skall betraktas som avfall eller ej. Vad som händer i framtiden med ett föremål eller en substans saknar nämligen betydelse för om föremålet eller substansen utgör avfall, eftersom avfall enligt artikel 1 a i direktivet definieras med hänsyn till om innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med föremålet eller substansen. Dessutom skulle effektiviteten av artikel 174 i EG-fördraget och av direktivet begränsas om den nationella lagstiftaren som bevismedel skulle använda sådana lagliga presumtioner som fick till följd att direktivets tillämpningsområde begränsades och att ämnen, substanser och produkter som motsvarar definitionen av begreppet avfall i den mening som avses i direktivet inte omfattades(7).

Avslutningsvis fastslog domstolen den 18 april 2002 att begreppet göra sig av med måste tolkas mot bakgrund av syftet med direktiv 75/442 som, enligt tredje stycket i ingressen, är att skydda människors hälsa och miljön mot skadliga effekter som uppkommer i samband med insamling, transport, behandling, förvaring och deponering av avfall, samt mot bakgrund av syftet med artikel 174.2 i EG-fördraget enligt vilken gemenskapens miljöpolitik skall syfta till en hög skyddsnivå, och i synnerhet skall bygga på försiktighetsprincipen och på principerna att förebyggande åtgärder bör vidtas. Av det följer att avfallsbegreppet inte kan tolkas restriktivt (C-9/00).

Mot bakgrund av innehållet i artikel 1 i direktiv 75/442/EEG om avfall i dess ändrade lydelse, och mot bakgrund av domstolens tolkning av denna bestämmelse, skulle det italienska dekretet nr. 138 av den 8 juli 2002 som, enligt den beskrivning parlamentsledamoten ger, innehåller kriterier för tolkningen av begreppen avser eller är skyldig att göra sig av med och därmed riskerar att begränsa tillämpningsområdet för direktiv 75/442/EEG, kunna strida mot gemenskapens lagstiftning om avfall.

Kommissionen kommer att vidta lämpliga åtgärder för att kontrollera att gemenskapsbestämmelserna efterlevs i detta fall. Om kommissionen kan fastställa att gemenskapsbestämmelserna inte efterlevs i detta fall kommer kommissionen, i egenskap av fördragets väktare, inte att tveka att vidta alla nödvändiga åtgärder som åligger den enligt fördraget, inbegripet överträdelseförfaranden i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget, för att se till att de relevanta gemenskapsbestämmelserna efterlevs.

(1) EGT L 194, 25.7.1975.

(2) EGT L 78, 18.3.1991.

(3) Kommissionens beslut 2000/532/EG, EGT L 226, 6.9.2000.

(4) Dom den 28.3.1990, Mål C-359/88.

(5) Dom den 25.6.1997, C-304/94.

(6) Dom den 18.12.1997, C-129/96.

(7) Dom den 15.6.2000, C-418/97.