ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3616/00

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(22 november 2000)

Ämne: Böter för Grekland

I anslutning till kommissionens svar av den 16 oktober på min fråga (P-2843/00)(1) om böter för Grekland:

1. Skall det dagliga bötesbeloppet börja betalas från domen av den 7 april 1992 eller domen av den 4 juli 2000?

2. Har kommissionen nu sänt en skrivelse till den grekiska regeringen och förklarat villkoren? Om inte, i så fall varför?

(1) EGT C 136 E, 8.5.2001, s. 107.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(9 februari 2001)

Genom domstolens dom av den 4 juli 2000(1) dömdes Grekland att betala dagsböter på 20 000 euro till kommissionen, till kontot EG:s egna medel. Dagsböterna skall betalas för varje dag som går utan att Grekland vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen i målet Kommissionen mot Grekland av den 7 april 1992. Dagsböterna skall betalas från och med avkunnandet av ovannämnda dom och fram till dess att Grekland har rättat sig efter domen. Det är alltså från och med den 4 juli 2000 som Grekland måste betala dagsböter på 20 000 euro.

Kommissionen har i enlighet med existerande regler(2) skickat ett brev till de grekiska myndigheterna, daterat den 20 oktober 2000, med en anmodan om att betala 1 760 000 euro senast två månader efter mottagande av brevet. Detta belopp motsvarar dagsböter på 20 000 euro för perioden juliseptember 2000. I brevet har kommissionen också meddelat att den kommer att skicka ett brev varje månad med krav på betalning av dagsböterna för innevarande månad. Ytterligare ett brev har skickats till de grekiska myndigheterna, den 9 november 2000, med krav på betalning av 620 000 euro. Detta belopp motsvarar det belopp som förfallit till betalning för oktober år 2000.

(1) Mål C-387/97.

(2) Beslut av den 14 december 1994 om reglerna för det interna förfarandet för betalning av standardbelopp eller vite som ålagts av domstolen i enlighet med artikel 171 i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4072/00

från Gabriele Stauner (PPE-DE) till kommissionen

(10 januari 2001)

Ämne: Brister vad gäller Gemensamma forskningscentrets hantering av kärnmaterial

I punkt 1j i Europaparlamentets resolution av den 13 april 2000 om beviljandet av ansvarsfrihet framfördes ett krav på att kommissionen skulle genomföra en formell administrativ undersökning för att klarlägga ansvarsfrågan i samband med att man hållit inne varningar om allvarliga brister vid Gemensamma forskningscentret, och då i synnerhet vad gäller hanteringen av kärnmaterial.

Skulle kommissionen kunna förse mig med en kopia av undersökningsrapporten?

Skulle kommissionen kunna meddela mig vilka åtgärder man vidtagit med anledning av denna rapport?

Svar från Philippe Busquin på kommissionens vägnar

(21 februari 2001)

I anslutning till parlamentets resolution av den 13 april 2000 om beviljandet av ansvarsfrihet gjorde kommissionen en administrativ utredning av ärendet i fråga. Utredningen tydde inte på några oegentligheter, och därför har heller inga administrativa eller disciplinära åtgärder vidtagits. I synnerhet framgår av utredningen att ingen information med avsikt hållits tillbaka vid den förvaltningsrevision som generaldirektoratet för ekonomistyrning genomförde med avseende på Gemensamma forskningscentrets verksamhet.

När det gäller grundläggande säkerhetsfrågor i samband med hanteringen av kärnmaterial vid Gemensamma forskningscentret, har självfallet alla nödvändiga praktiska åtgärder vidtagits för att fullt ut följa gällande regler och förbättra kontrollen av reglernas tillämpning, till exempel genom följande:

Rekrytering av en andra expert med kompetens inom strålskydd (urvalsförfarande avslutat i slutet av år 2000) och inrättande av en tjänst med ansvar för transport av klyvbart och radioaktivt material (april 2000).

Översyn över och fastställande av särskilda övervakade zoner för lagring av klyvbart och radioaktivt material (slutfört i slutet av 1999).

Nedläggning av kärnforskningslaboratorier i syfte att minska antalet driftstillstånd och riskerna i samband därmed (avslutat år 2000).

Utökning av utbildningsprogrammet för personalen (påbörjad i april 2000).

Dessutom har Gemensamma forskningscentret inrättat en ständig kommitté för dessa frågor, vars uppgift är att följa utvecklingen av de relevanta bestämmelserna i EU:s och medlemsstaternas regelverk och att se till att de säkerhetsåtgärder som vidtas vid Gemensamma forskningscentrets olika institut stämmer överens med dessa bestämmelser.

Eftersom den administrativa utredningen gjordes inom ramen för 1998 års beviljande av ansvarsfrihet, kan utredningsrapporten och information om slutsatserna meddelas i enlighet med bestämmelserna i artikel 276 (f.d. artikel 206) i EG-fördraget, med beaktande av sekretessen. Rapporten innehåller nämligen upplysningar som kan påverka enskildas rättigheter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4044/00

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(21 december 2000)

Ämne: Renoveringen av ordförande Prodis kontor

1. Skulle kommissionen vilja ange om den nyligen genomförda renoveringen av Prodis kontor på Rue Breydel skedde på kommissionens eller någon annans bekostnad?

2. Skulle kommissionen om den betalade denna renovering kunna ange a) dess sammanlagda kostnad och b) över vilken budgetpost denna utgift finansierades?

3. Skulle kommissionen om det är så att Italiens regering lånat ut föremål för renoveringen a) kunna ange vilka regler som styr lån från regeringar till kommissionen, mot bakgrund av att kommissionsledamöterna inte längre tjänar sitt respektive hemland, och b) meddela om dessa föremål tagits upp i en förklaring av ordförande Prodi?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(22 februari 2001)

1. När den Prodi-kommissionen tillträdde anslogs 25 000 euro per ledamot för renovering av deras kontor. Denna summa har emellertid inte använts för att köpa nya möbler till Romano Prodis kontor eftersom detta nyligen har inretts med antika möbler som lånas ut helt gratis av Galleria Nazionale di Arte Antica i Rom.

2. Kommissionen har endast betalat transport och försäkring för möblerna. För transporten användes budgetpost A02353 och för försäkringen A02350. Romano Prodi har således inte utnyttjat de 25 000 euro som var öronmärkta för inköp av kontorsmöbler.

3. Det finns inga särskilda regler för hur kommissionen får acceptera lån från medlemsstaterna. I sin egenskap av ordförande för Europeiska kommissionen fick Romano Prodi låna dessa möbler från Galleria Nazionale di Arte Antica för att inreda sitt kontor under den period som mandatet varar. Romano Prodi har redovisat detta på ett korrekt sätt.

4. Reglerna för renovering av kommissionsledamöternas kontor har hittills endast avsett inköp av nya möbler. För närvarande görs en översyn av reglerna för att det i framtiden skall finnas möjligheter att på billigare och enklare sätt renovera ledamöternas kontor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3864/00

från Ingo Friedrich (PPE-DE) till kommissionen

(8 december 2000)

Ämne: Broschyren Inforegio Panorama i högglanspapper

Månadsbroschyren Inforegio Panorama som ges ut av generaldirektoratet för regionalpolitik har ett högglansigt omslag. Även om broschyren trycks på återanvänt papper är utformningen mycket dyr.

Hur höga är produktionskostnaderna för en utgåva?

Är kostnaderna berättigade?

Hyr mycket skulle en enklare utformning kosta?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(22 januari 2001)

Skriften Inforegio Panorama kommer ut en gång varje kvartal och syftet är att åstadkomma dialog och erfarenhetsutbyte med de aktörer på området regional utveckling som får stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden. Syftet med skriften är att låta aktörernas erfarenheter komma till användning och den har inte inneburit några ytterligare kostnader i förhållande till genomsnittet för de övriga broschyrer som ges ut om regionalpolitiken. De samlade produktionskostnaderna uppgår till 55 810 euro. En ny grafisk utformning skulle innebära ytterligare kostnader.

Inforegio Panorama går ut till nationella, regionala och lokala myndigheter, till andra gemenskapsinstitutioner och till personer med intresse för regionalpolitik. Det första numret trycktes i en upplaga av 50 790 ex.

Det papper som användes för omslaget till det första numret var inte det papper som egentligen hade beställts, vilket berodde på att tryckeriet begått ett fel och kostnaderna för detta fakturerades inte kommissionen. Omslagen till kommande nummer av Inforegio Panorama kommer att tryckas på obestruket papper.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3471/00

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(8 november 2000)

Ämne: En inre marknad för utövare av fria yrken

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att kartlägga och undanröja hinder som upprättas av vissa fria yrkesutövare för att snedvrida konkurrensen när det gäller tillhandahållandet av vissa yrkesgruppers tjänster inom Europeiska unionen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 december 2000)

Kommissionen har beslutat att göra en utredning för att fastställa vilka konkurrensbegränsningar som uppställs av medlemsstaternas lagstiftning och av sammanslutningar för utövare av fria yrken och på så sätt kunna ge en bättre inriktning åt sin konkurrenspolitik på detta område. Genom utredningen, som kommer att bli färdig nästa år, kommer kommissionen att få ökad kunskap om medlemsstaternas regelverk för vissa fria yrken och den ekonomiska inverkan på konkurrensen.

Samtidigt arbetar kommissionen för att få bort konkurrensbegränsande beteenden, särskilt prissamverkan och reklambegränsningar, utifrån klagomål som kommissionen mottar från konsumenter.

Genom sin handläggning och beslutspraxis avseende konkurrensreglerna i EG-fördraget försöker kommissionen att, inom varje fritt yrke, dra en exakt gräns mellan yrkesetiska regler, som inte omfattas av konkurrensreglerna, och andra begränsande regler, som omfattas av konkurrensreglerna.

Kommissionen kontrollerar också att medlemsstaterna avskaffar lagstiftning som tillåter eller ökar effekterna av konkurrensbegränsande beteende inom fria yrken.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4140/00

från Avril Doyle (PPE-DE) till kommissionen

(16 januari 2001)

Ämne: Ordningen för fårkött

I november 2000 offentliggjordes en utvärdering av den gemensamma organisationen av marknaden inom får- och getköttssektorn. Därefter hölls en europeisk konferens i Bryssel den 20 november om resultaten och framtidsutsikterna för europeiska får- och getprodukter. Vid denna konferens höll kommissionsledamot Fischler och Mary Minch ett anförande. Den befintliga ordningen återspeglar inte marknadsförhållandena på ett tillfredsställande sätt, i synnerhet i de nordeuropeiska länderna (särskilt Förenade kungariket och Irland). Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående ange vilka förslag den har för att se över ordningen för fårkött i syfte att få till stånd ett rättvist och jämlikt system för pris- och marknadsstöd?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(19 februari 2001)

Utvärderingen av den gemensamma organisationen av marknaderna inom sektorn för får- och getkött har väckt många viktiga och intressanta frågor. Den generella slutsatsen var att stödsystemet har gjort det möjligt för får- och getproducenterna att behålla sin relativa marknadsposition, men att metoden för att beräkna stödet är bristfällig. Särskilt kvaliteten på tillgängliga data lämnar en del övrigt att önska. Detta gäller såväl insamlingen av prisuppgifter som beräkningen av den tekniska koefficienten.

I rapporten identifieras vissa alternativ som man föreslår skall övervägas. Sammanfattningsvis gäller det att välja mellan att antingen förbättra det gällande systemet så att man kan få fram de mer tillförlitliga data som behövs för att beräkna bidraget eller att förenkla systemet. Den första lösningen innebär att ett redan komplicerat system skulle bli ännu mer komplicerat. Kommissionen överväger därför möjligheten att förenkla systemet genom att ersätta kompensationsbidragen med ett fast stöd. Huvudsyftet med reformen skulle vara att införa ett rimligt system som låter producenterna utveckla sina företag med ett minimum av byråkratiskt krångel. Dessutom skulle en sådan förenkling stämma bättre överens med WTO:s strävanden än det nuvarande prisrelaterade systemet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4033/00

från María Sornosa Martínez (PSE) till rådet

(3 januari 2001)

Ämne: Behov av att göra utryckningsfordonens varningsljus enhetliga inom gemenskapen

I Spanien har utryckningsfordonens varningsljus inte samma färg som övriga EU-länder, där de är blå. Utryckningsfordon som exempelvis brandbilar och ambulanser har samma orangefärgade varningsljus som andra typer av fordon, såsom sopbilar och långsamma fordon, medan den blå färgen endast används av polisen. Denna förvirrande situation leder till trafikproblem för utryckningsfordon och till och med fara för allmänheten.

I oktober 1995 och maj 1996 uppmanade Federation of European Fire Officers Association den spanska trafiköverstyrelsen att ändra bestämmelserna om utryckningsfordonens varningsljus. Även det spanska brandmannaförbundet har upprepade gånger uppmanat trafiköverstyrelsen att anpassa de spanska varningsljusen till övriga europeiska länder, så att utryckningsfordonens orangefärgade varningsljus byts ut mot blå. Dessutom anser även överstyrelsen för civilskydd att det krävs en anpassning till de övriga EU-länderna.

I den förordning nr 65 som antagits av FN:s ekonomiska kommission för Europa fastställs enhetliga bestämmelser för varningsljus, men ingenting uppges om vilken färg ljusen på de olika fordonstyperna skall ha. Gemenskapen har i vilket fall som helst inte antagit denna förordning på grund av medlemsstaternas önskan att hålla kvar möjligheten att reglera användningen av och de tekniska kännetecknen för dessa anordningar.

I ett svar på en skriftlig fråga (E-3022/00(1)) uppger Europeiska kommissionen att om denna önskan ytterligare förstärks är det möjligt att gemenskapen kommer att harmonisera och göra åtskillnad mellan utrustning för utryckningsfordon och långsamma fordon.

Kan rådet uppge om det har för avsikt att på grundval av de kriterier för medborgarnas säkerhet som nämns i första stycket av denna fråga införa enhetliga bestämmelser för användning av varningsljus, något som efterlysts av branschen i Spanien och Europa?

Kan rådet, om det inte skulle ha sådana avsikter, uppge varför det motsätter sig denna harmonisering?

(1) EGT C 113 E, 18.4.2001, s. 230.

Svar

(7 maj 2001)

Som den ärade parlamentsledamoten helt riktigt påpekar föreskriver förordning nr 65 som antagits av FN:s ekonomiska kommission för Europa att varningsljus skall standardiseras, men anger inte vilken färg de olika larmtjänsterna skall använda.

Endast kommissionen har initiativrätt i detta ärende, och det är dennas sak att vidta de åtgärder som anses nödvändiga för att gå vidare med harmoniseringen av tekniska specifikationer för motorfordon, bl.a. reglerna för varningsljus, för att höja trafiksäkerheten så mycket som möjligt i gemenskapen.

Om kommissionen lägger fram ett förslag i detta ärende åtar sig rådet att noga studera de bestämmelser som föreslås.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3660/00

från Andrew Duff (ELDR) till kommissionen

(27 november 2000)

Ämne: Bestämmelserna för fisket skall följas

Av rapporter på senaste tiden har det framgått att europeiska fiskefartyg har fiskat i nationella fiskevatten utanför Västafrikas kust. Detta för med sig en minskning av de fiskbestånd som finns tillgängliga för ortsbefolkningen och innebär en fara för de lokala fiskarna som kolliderat med stora fiskefartyg.

Är kommissionen medveten om denna situation? Vad gör kommissionen tillsammans med länderna inom regionen för att förhindra tjuvfiske i nationella fiskevatten? Vad kan göras för att det skall gå att lagföra sådana europeiska fartyg som tjuvfiskat i tredje länders vatten?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 januari 2001)

Kommissionen tackar parlamentsledamoten för frågan. Även om de nationella myndigheterna i de berörda kontrollerande staterna ansvarar för övervakningen av territorialvatten och vatten inom den exklusiva ekonomiska zonen gör kommissionen vad den kan för att bistå dem när det gäller att bekämpa olagligt fiske.

I fiskeavtalen med de afrikanska staterna, som utgör regelverket för fiskare från gemenskapen som fiskar i detta område, definieras entydigt villkoren för licenser, godkänd fiskeutrustning, fångstrapportering, stängda områden osv.

I den ekonomiska ersättning som betalas ut till tredje länder i utbyte mot fiskemöjligheter ingår för övrigt ofta en del som syftar till att utveckla det tredje landets egen forskning om fiske och dess kontrollmöjligheter.

Kommissionen gör också sitt yttersta för att uppmuntra länder med vilka gemenskapen har fiskeavtal att sluta avtal stat-till-stat och minska antalet privata licenser som ges till enskilda fartyg/fartygsägare. De privata licenserna påverkar ofta utnyttjandet av fiskemöjligheterna inom ramen för fiskeavtalen negativt, och inverkar därmed också negativt på den ekonomiska förvaltningen av avtalen. Vidare gör frånvaron eller den begränsade förekomsten av kontroller av denna typ av fiske att det inverkar starkt negativt på fiskbestånden.

Det bör noteras att olagligt fiske oftast bedrivs antingen av piratfartyg eller av fartyg under bekvämlighetsflagg, inte av gemenskapsfartyg.

Kommissionen stödjer arbetet med FAO:s internationella handlingsplan för att stävja olagligt, oreglerat och orapporterat fiske. Gemenskapens mål med denna plan är att tillämpa befintliga internationella rättsliga instrument, exempelvis det så kallade Compliance Agreement, och att täppa till kryphålen i den internationella lagstiftningen, särskilt när det gäller åtkomsten till hamnar. Planen bör kunna läggas fram för FAO:s fiskerikommitté (COFI) i februari 2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4000/00

från Nicholas Clegg (ELDR) till kommissionen

(21 december 2000)

Ämne: Märkning av kläder

Kan kommissionen redogöra för vilka krav om märkning som gäller för kläder som importeras till Japan och USA?

Kan kommissionen redogöra för varför liknande bestämmelser inte gäller inom EU?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(20 mars 2001)

När kläder exporteras till Japan eller USA skall följande uppgifter lämnas på en permanent fastsatt etikett: andel fibrer som används i produkten, skötselråd, ursprungsland samt tillverkare eller importör.

På EU-nivå är den enda rättsakt som rör textilmärkning Europaparlamentets och rådets direktiv 96/74/EG av den 16 december 1996 om benämningar på textilier(1), senast ändrat genom kommissionens direktiv 97/37/EG av den 19 juni 1997(2). Textilprodukter får endast marknadsföras i gemenskapen om deras fibersammansättning anges i enlighet med detta direktiv.

Förutom märkning av fibersammansättningen får medlemsstaterna tillämpa nationella bestämmelser om immaterialrätt, ursprungsbeteckningar och illojal konkurrens.

När det särskilt gäller ursprungsmärkning har domstolen fastslagit att märkning av det nationella ursprunget på produkter som tillverkats inom gemenskapen (t.ex. tillverkad i [medlemsstat]) inte får göras obligatoriska inom gemenskapen, eftersom detta skulle vara en åtgärd med samma verkan som en kvantitativ handelsrestriktion, vilket är förbjudet enligt artikel 28 (f.d. artikel 30) i EG-fördraget(3).

Däremot får gemenskapens näringsidkare på frivillig basis ange det nationella ursprunget på sina produkter, eller ange att produkten är tillverkad i EU. De kan också använda märkningen tillverkad i EU om produkten tillverkats i mer än en medlemsstat.

Det är ännu inte bevisat att det är berättigat med ytterligare märkningskrav på gemenskapsnivå, och det är fortfarande en kontroversiell fråga bland de berörda parterna. Under alla omständigheter måste eventuella märkningskrav följa Världshandelsorganisationens krav, och de får i synnerhet inte strida mot kravet på nationell behandling.

Kommissionen strävar efter att begränsa de obligatoriska kraven till ett minimum, och planerar att i samarbete med de berörda parterna överväga metoder för hur de nuvarande märkningsreglerna kan förbättras.

(1) EGT L 32, 3.2.1997.

(2) EGT L 169, 27.6.1997.

(3) Mål 207/83.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2531/00

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(25 juli 2000)

Ämne: Projekt som samfinansieras av gemenskapen och regionen Condado (Pontevedra i Spanien)

Den 4 augusti 1997 undertecknades ett avtal mellan Condados samfällighet, bestående av orterna Ponteareas, Salvaterra, Salceda och Mondariz, spanska jordbruksdepartementet och Galiciens regionala regering. Enligt avtalet skulle samfälligheten erhålla 500 miljoner pesetas från programmet Proder (Operativt program för utveckling och diversifiering av landsbygdsregioner), samfinansierat av gemenskapen, för att genomföra en rad projekt under perioden 19971999. Avtalet innefattade en rad projekt för att utveckla landsbygdens tillgångar, agroturism, landsbygdsturism och småföretag. Bland annat ingick upprustning av herrgården Picona i Salceda och Casa del Conde i Salvaterra, samt av miljön i slottet Vilasobroso, byggande av en stenborg för att inhysa landsbygdsturister, skapande av ett vinmuseum i Dona Urracas vinkällare i slottet i Salvaterra, skapande av ett centrum för arkeologisk uttolkning i Castro de Trona i Ponteareas, samt skapande av en golfbana i Pias.

Demokrati kräver öppenhet och information, och ibland måste EU kompensera för den bristande informationen från vissa lokala förvaltningar som hemlighåller fakta för sina grannar. Den sortens mörkläggning bryter mot kravet på öppenhet som fastställs av strukturfondernas bestämmelser.

Kan kommissionen redovisa vilka projekt som EU har varit med att finansiera under tiden 19941999 i regionen Condado i provinsen Pontevedra?

Vilka belopp har EU bidragit med till sådana projekt? Hur stor har den totala kostnaden för projekten varit?

Har man avslutat alla de projekt för vilka man sökt samfinansiering från gemenskapen? Om inte, har man fått förlängd frist för att kunna genomföra projekten? Till vilket datum?

Kompletterande svar från Romano Prodi på Kommissionens vägnar

(19 april 2001)

På grund av svarets längd, inräknat ett antal tabeller, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.