SKRIFTLIG FRÅGA E-3979/97 från Eva Kjer Hansen (ELDR) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: System för att avskriva och/eller bevilja anstånd för utestående tullfordringar

Europaparlamentets tillfälliga undersökningskommitté för gemenskapens transiteringssystem rekommenderade att kommissionen skulle ta med ett förslag om avskrivning av utestående tullfordringar i sitt reformpaket (jfr rekommendation 27, PE 220.895).

Kan kommissionen redogöra för om den har följt upp rekommendationen om förslaget om avskrivning av utestående tullfordringar och för hur tidsschemat för införandet av ett sådant system ser ut?

Kan kommissionen uppge om tullförvaltningarna har blivit anmodade att gemensamt bevilja anstånd för krav på utestående återbetalningar tills det ovannämnda systemet träder i kraft och vilka resultat som har uppnåtts?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (24 februari 1998)

I rekommendation nr 27 som utfärdats av parlamentets undersökningskommitté beträffande transiteringssystemet och som parlamentsledamoten hänvisar till, föreslås att kommissionen lägger fram ett förslag om avskrivning av utestående tullfordringar i de fall fordringarna bevisligen har uppstått som ett resultat av dålig förvaltningspraxis. I rekommendationen föreslås även att tullmyndigheterna, i avvaktan på att åtgärden antas, inte bör driva in utestående fordringar som härstammar från tiden innan systemet med hundraprocentig säkerhet för känsliga varor infördes.

Kommissionen förklarar i sitt meddelande till parlamentet och rådet om ¨En åtgärdsplan för transiteringen i Europa - en ny tullpolitik¨ ((EGT C 176, 10.6.1997. )) vilka faktorer som, enligt kommissionen, försvårar genomförandet av denna rekommendation. Dessa faktorer kan sammanfattas i tre punkter. För det första gäller de utestående tullfordringarna både gemenskapsmedel (tullar) och nationella medel (mervärdesskatt och punktskatter) och det är medlemsstaterna som beviljar respektive avslår ansökningar om att uppbörd inte skall ske beträffande nationella medel.

Vad gäller tullskulder föreskrivs i de gällande gemenskapsbestämmelserna inte någon allmän eftergift av tullskulder och en sådan skulle dessutom vara orättvis eftersom de enskilda fallen är av så skiftande slag. Däremot ges det möjlighet att under vissa omständigheter efterskänka eller inte uppbära tullskulden. Dessa omständigheter är med nödvändighet individuellt betingade och det måste göras en bedömning i varje enskilt fall, på lämplig nivå (nationell nivå eller gemenskapsnivå) och med beaktande av det faktum att den huvudansvarige har ansvar för att gemenskapstransiteringen sker på ett korrekt sätt och det även om han skulle utsättas för bedrägerier som organiseras av kriminella ligor, även om det bör beaktas i vilken utsträckning förvaltningens agerande var av avgörande betydelse i samband med det felaktiga transiteringsförfarandet.

Av orsaker som är jämförbara med de orsaker som anges ovan innehåller gemenskapens tullagstiftning inga bestämmelser om att det skulle vara möjligt att bevilja allmänt betalningsanstånd. Mot bakgrund av ovanstående förefaller det betalningsanstånd som operatörerna önskar inte vara en lämplig lösning på problemet eftersom problemet, då anståndet löper ut, kvarstår helt och hållet. Däremot ges tullmyndigheterna i tullagstiftningen möjlighet att bevilja betalningsfrister och betalningslättnader. Det åligger således de aktörer som har svårigheter att vända sig till dessa myndigheter. Kommissionen har dessutom för avsikt att föreslå att tillämpningsområdet för betalningsanstånd utvidgas till att omfatta även fall där en tullskuld fördelas på flera gäldenärer, i syfte att skapa en närmare koppling mellan principen om den huvudansvariges ansvar och effektiv bedrägeribekämpning.