SKRIFTLIG FRÅGA E-2480/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(13 september 2001)

Ämne: Lodjursjakten i Sverige

Sverige riskerar att dras inför EG-domstolen eftersom jakt på lodjur tillåts utanför renbetesland. Kommissionen gav den svenska regeringen en frist till slutet av september 2001 att förbjuda lodjursjakten utanför renbetesland. Den svenske miljöministern hävdar att den svenska lodjursstammen är den största i Europa och mycket livskraftig. Riksdagen antog våren 2001 regeringens förslag om en stam på 1 500 lodjur. Miljöministern såg inget skäl för att minska skyddsjakten eftersom stammen har god tillväxt. Behovet av jakt på lodjur rådde det en bred enighet om i Sverige alltifrån viltforskare och jägare till riksdagen. Årligen har lodjurens antal ökat med 20 procent och den jakt som den svenska staten tillåter motsvarar mindre än hälften av denna tillväxt. Viltforskare håller med den svenska regeringen om att om Sverige tvingas förbjuda all jakt utanför renbetesområdet blir följden en katastrof för lodjursförvaltningen, eftersom det innebär risk för okontrollerad tjuvjakt.

Men kommissionen hävdar att tjuvjakten i Sverige är av en betydande omfattning och uppgick till 50 lodjur 1999. Man anser också att den svenska staten inte vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att förhindra denna jakt. Sveriges miljöminister har framhållit att det beslutats om skärpta insatser från polis och andra myndigheter samt att straffet för grovt jaktbrott fördubblats. Kommissionen håller heller inte med Sverige om att en försiktig jakt på lodjur är nödvändig för att såväl jägare som ortsbefolkning i berörda bygder ska acceptera och känna förtroende för rovdjurspolitiken.

Vilka källor grundar kommissionen sin uppfattning om tjuvjakten i Sverige på? På vilken grund underkänner kommissionen de svenska myndigheternas planer för tillväxten av lodjursstammen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(26 oktober 2001)

De uppgifter som frågeställaren hänvisar till har sitt ursprung i en rad klagomål som inkommit till kommissionen. På grund av konfidentialitetskraven kan namnen på dessa källor inte avslöjas, men kommissionen har kontrollerat och befäst uppgifterna.

Vad gäller de planer för lodjursstammens tillväxt som frågeställaren avser så är det inte dessa som överträdelseförfarandet avser. Förfarandet motiveras av att undantagen för jakt på lodjur inte var berättigade. Lodjuret är en art som enligt livsmiljödirektivet(1) är i behov av strängt skydd. I enlighet med artikel 16.1 i det direktivet får medlemsstaterna endast bevilja undantag från det allmänna förbudet mot jakt på lodjur på vissa villkor, till exempel av hänsyn till allmän hälsa och säkerhet, eller av andra tvingande orsaker som har ett allt överskuggande allmänintresse. Dessutom måste den myndighet som beviljar undantagen först undersöka om det finns någon annan lämplig lösning än att bevilja jakt. I samband med utvärderingen av ärendet har kommissionen granskat de uppgifter som Sverige hittills lämnat in om lodjursstammen, men känner inte till de planer som frågeställaren avser. Undantag för jakt på lodjur måste under alla omständigheter motiveras i enlighet med livsmiljödirektivet, även om stammen ökar med 20 % per år.

Att den svenska staten, som frågeställaren mycket riktigt nämner, inte vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att förhindra tjuvjakt på lodjur, utgör ytterligare en överträdelse, som behandlas i samma överträdelseförfarande. Sverige har åtagit sig att vidta ett antal rättsliga och administrativa åtgärder för att avhjälpa denna överträdelse. Men frågan måste följas upp fram till dess att Sverige verkligen har vidtagit dessa åtgärder.

(1) Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT L 206, 22.7.1992.