SKRIFTLIG FRÅGA E-0716/02

från Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) och Bartho Pronk (PPE-DE) till kommissionen

(15 mars 2002)

Ämne: Vårdförsäkring i Flandern

I Flandern i Belgien finns det sedan någon tid tillbaka en vårdförsäkring. Det är oklart om denna vårdförsäkring omfattas av tillämpningsområdet för förordning 1408/71(1).

Anser kommissionen att vårdförsäkringen i Flandern är en sådan försäkring som omfattas av tillämpningsområdet för förordning 1408/71, artikel 4.1 a)? Om så inte är fallet: får myndigheterna i Flandern då införa karenstider för arbetstagare som inflyttat från EES-området eller för personer som lämnat sin yrkesverksamhet bakom sig och flyttat till Flandern?

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(23 april 2002)

När det gäller frågan om det materiella tillämpningsområdet för rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, skulle kommissionen vilja erinra om att skillnaden mellan förmåner som faller inom tillämpningsområdet och de som är uteslutna från det huvudsakligen grundas på varje förmåns särskilda karaktär, nämligen syfte och villkor när det gäller beviljandet och inte på om en förmån är att betrakta som en social förmån enligt den nationella lagstiftningen (se domen i målet Molenaar(1), punkt 19). Det följer för övrigt av detta resonemang att det faktum att förmånerna faller inom tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71 inte på något sätt påverkar hur dessa förmåner klassificeras enligt rättsordningen i en medlemsstat (se också domen i målet kommissionen mot republiken Frankrike(2), punkt 32).

En förmån kan ses som en social trygghetsförmån enligt förordning (EEG) nr 1408/71 om den beviljas förmånstagaren utan någon individuell och skönsmässig bedömning av dennes personliga behov på grundval av en situation som definieras i lagstiftningen och då den hänför sig till någon av de risker som uttryckligen anges i artikel 4.1 i förordning nr 1408/71. Denna förteckning är av uttömmande karaktär, dvs. en gren inom social trygghet som inte nämns där är utesluten, även om den ger förmånstagarna en rättsligt definierad ställning, som ger rätt till en förmån (se särskilt domen i målet Molenaar, punkt 20 och följande).

När det gäller den vårdförsäkring som parlamentsledamöternas fråga gäller och som infördes genom dekret av den 30 mars 1999 om organisationen av vårdförsäkringen i den flamländska delen av Belgien, är det tydligt att bestämmelserna för beviljandet av förmåner enligt vårdförsäkringen i fråga ger förmånstagarna en rättsligt definierad ställning.

Det följer sedan av lagstiftningen i fråga och av den information som kommissionen har till sitt förfogande att vårdförsäkringen ger rätt till ersättning, helt eller delvis, av vissa av de utgifter som föranleds av den försäkrade personens omvårdnadsbehov, som till exempel vård i hemmet, vård i särskilda centra eller specialiserade vårdinrättningar, liksom inköp av utrustning och materiel som den försäkrade behöver, till exempel speciella sängar, madrasser eller stolar, respiratorer och syrgasbehållare. Syftet med

förmåner av denna typ är således att komplettera sjukförsäkringsförmånerna för att förbättra de berörda personernas hälsa och levnadvillkor. Sådana förmåner skall under dessa förhållanden ses som förmåner vid sjukdom enligt artikel 4.1 a i förordning (EEG) nr 1408/71 (se också domen i Molenaar-målet, punkt 23-25, och domen i målet Jauch(3), punkt 28).

Med hänsyn till att förmånerna enligt vårdförsäkringen i fråga består av en vårdförmån eller av en återbetalning av kostnader som föranleds av den berörda personens omvårdnadsbehov, rör det sig just om sådana vårdförmåner som avses i artikel 19.1 a, artikel 25. 1 a samt artikel 28.1 a i förordning 1408/71 (se domen i Molenaar-målet, punkt 32).

Artikel 18 i nämnda förordning skall också tillämpas på dessa förmåner. I artikel 18.1 står det: Den behöriga institutionen i en medlemsstat, vars lagstiftning kräver att försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder har fullgjorts för att någon skall få, bibehålla eller återfå en rätt till förmåner, skall i den utsträckning som behövs beakta försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en annan medlemsstats lagstiftning såsom perioder som har fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar.

Det villkor för gemenskapsmedborgare som infördes i lagstiftningen i fråga genom det dekret av den 18 maj 2001 som parlamentsledamöterna hänvisar till och som innebär att gemenskapsmedborgarna skall ha betalat avgifter i minst fem år, skall följaktligen tillämpas på så sätt att sjukförsäkringsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat skall ses som försäkringsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i fråga.

Kommissionen har tagit kontakt med de belgiska myndigheterna för att förhöra sig om den berörda lagstiftningens förenlighet med gemenskapsrätten och hur den tillämpas på gemenskapsmedborgare. Parlamentsledamöterna kommer att underrättas om den kommande utvecklingen i detta ärende.

(1) Dom av den 5 mars 1998, Molenaar, C-160/96, REG. I-0843.

(2) Dom av den 15 februari 2000, kommissionen mot republiken Frankrike, C-169/98, REG. I-1049.

(3) Dom av den 8 mars 2001, Jauch, C-215/99, REG. 1901.