SKRIFTLIG FRÅGA E-2766/98

från Giacomo Santini (PPE) till kommissionen

(10 september 1998)

Angående: Pristillägg på gemenskapsintern import av socker

Europeiska gemenskapernas domstol fastställde i domen av den 21 maj 1980 i mål 73/79 att italienska staten brutit mot artikel 95 i EG-fördraget genom att enligt ett beslut av den statliga prisnämnden (CIP nr 3661, 22.6.1968) lägga på ett pristillägg på socker som importeras från andra EG-länder. Tillägget ansågs vara diskriminerande i förhållandet mellan importörer och inhemska producenter och därmed upphov till ett oacceptabelt avsteg från principen om fri konkurrens. Pristillägget bedömdes vara olagligt eftersom det utgjorde en skatt, som i och för sig togs ut med samma procentsats både på socker som producerats i Italien och socker från andra medlemsstater men som ändå påverkade de två produktsorterna på olika sätt.

Kan kommissionen svara på följande:

1. Anser kommissionen fortfarande att det pristillägg som italienska staten lade på enligt beslut CIP nr 3661 av den 22 juni 1968 är olagligt?

2. Måste pristillägget, som italienska importörer olagligen tvingades betala i tullen utan att erbjudas några möjligheter till återbetalning, betalas tillbaka?

3. Kan den ansvariga myndigheten (avräkningskassan för socker, Cassa conguaglio zucchero (CCZ)), anmoda importörerna att betala den eventuella mellanskillnaden mellan det pristillägg som betalats i tullen och det stöd som italienska staten lagligen har betalat ut?

4. Kan staten självständigt, och utan någon som helst kontroll av andra myndigheter, avgöra storleken på både det direkta och det indirekta stödet till industrin?

5. Kan CCZ med stöd av bestämmelser som förklarats vara retroaktiva kräva tillbaka det olagliga pristillägget om det redan betalats tillbaka till importören?

6. Kan skyldigheten att bevisa att det föreligger hinder för återbetalning utgöras av en skyldighet för operatören att tillhandahålla bevis på att pristillägget inte har överförts till andra aktörer, såsom föreskrivs i lag nr 429/90?

7. Kan pristillägget betraktas som lagligt även om det överförts till konsumenten?

Kan kommissionen uppmana Italiens regering att ogiltigförklara och upphäva artikel 29.2 och 29.7 i lag nr 128/90?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(9 november 1998)

1. Kommissionen kan bara hänvisa till de principer som domstolen fastställer i sin dom av den 21 maj 1980 enligt vilka "sovraprezzo", i den mån den innebar en högre avgift på socker som införts från andra medlemsstater än på socker som framställts i Italien, är oförenlig med artikel 95 i EG-fördraget. Enligt de upplysningar som kommissionen förfogar över ändrade dock Italien sitt finansieringssystem för sockersektorn 1981 för att bringa det i överensstämmelse med domstolens anförande.

2. Enligt de principer som domstolen fastställt på området är en medlemsstat i princip skyldig att betala tillbaka avgifter som tagits ut i strid med gemenskapslagstiftningen. Sådana återbetalningar kan dock enbart ske i enlighet med den nationella lagstiftningen både vad gäller de materiella och formella bestämmelserna. Dessa bestämmelser får inte vara mindre förmånliga än dem som gäller för samma rättsliga åtgärder på nationell nivå (likvärdighetsprincipen), och de får heller inte vara utformade så att de i praktiken gör det omöjligt eller orimligt svårt att utöva de rättigheter som fastställs i gemenskapsrätten (effektivitetsprincipen)(1).

3. Eftersom parlamentsledamotens fråga är oklar, kan kommissionen inte besvara den.

4. Parlamentsledamoten förklarar inte vad han avser med "direkt och indirekt stöd". Beträffande stöd till den italienska sockerindustrin känner kommissionen bara till det stöd som Italien får bevilja enligt artikel 46 i rådets förordning (EEG) 1785/81 av den 30 juni 1981 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker(2). Det rör sig om stöd som rådet fattade beslut om i april 1995 och som gradvis skall trappas ner och försvinna helt under regleringsåret 2000-2001.

Italien bör dock följa bestämmelserna i artikel 46 i vilken fastställs att "vid tillämpning av artikel 92, 93 och 94 i fördraget kommer kommissionen särskilt att bedöma huruvida detta stöd stämmer överens med omstruktureringsplanerna".

5. Enligt domstolens praxis beträffande återbetalning av belopp som felaktigt erlagts är frågan om återbetalningen som sådan inte längre relevant om aktören har fått tillbaka det belopp som han på felaktiga grunder erlagt i avgift.

6. Beträffande frågan om bevisbördan om huruvida de avgifter som tagits ut i strid med gemenskapslagstiftningen vältrats över på ett senare led, framgår det av domstolens praxis att det åligger de nationella domstolarna, som har frihet att i varje enskilt fall bedöma bevisen, att avgöra om den avgift som felaktigt erlagts helt eller delvis vältrats över på andra. Domstolen har dock gjort klart att man vad beträffar indirekta skatter inte kan utgå ifrån att de har vältrats över på ett senare led och att man inte kan kräva att skattebetalaren skall bevisa motsatsen(3).

7. Såsom domstolen har klargjort(4) tillämpas inte principen om återbetalning av skatter och avgifter som tagits ut i strid med gemenskapslagstiftningen om det konstateras att den skattskyldige faktiskt vältrat över avgifterna på andra personer.

Kommissionen kan upplysa parlamentsledamoten om att mot bakgrund av de italienska myndigheternas tolkning av bestämmelserna i artikel 29 i lag 428/90 har domstolen, i samband med det pågående fallet C-343/96 Dilexport, anmodats att ta ställning till om den presumtionsregel enligt vilken bevisbördan för att det inte skett en överföring av avgiften åvilar de personer som ansöker om att denna avgift återbetalas, är förenlig med gemenskapslagstiftningen. Kommissionen har för sitt vidkommande inlett ett överträdelseförfarande i enlighet med EG-fördragets artikel 169 med påstående om att artikel 29.2 och 29.7 i lag 428/90 så som den tolkas av de italienska myndigheterna, inte är förenlig med gemenskapens regler om återbetalning av felaktigt erlagda avgifter.

(1) Dom av den 15 september 1998, C-231/96, Edis.

(2) EGT L 177, 1.7.1981.

(3) Dom av den 14 januari 1997, C-192-218/95, Comateb, REG., s. 165.

(4) Se bland annat dom av den 9 november 1983, C-199/82, San Giorgio, Rec., s. 3595.