ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0131/00

från Theodorus Bouwman (Verts/ALE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Chaufförer från tredje land

I den belgisk-nederländska tidningen Nieuwsblad Transport (NT) av den 4 januari 2000 finns en ingående beskrivning av hur det blir allt vanligare att chaufförer från länder utanför EU särskilt Östeuropa anlitas för transporter inom EU. Detta är olagligt eftersom trafiktillstånd och/eller anställningsförhållanden saknas. Allt detta leder till oacceptabla snedvridningar av konkurrensen inom EU.

1. Känner kommissionen till det här fenomenet och, om så är fallet, hur pass utbrett är det? Kan kommissionen redogöra för detta?

2. Stora åkerier som Willy Betz har ett system där riskerna för dem att åka fast är mycket små. De låter till exempel östeuropeiska chaufförer köra inom alla EU-medlemsstater, utom i den där lastfordonet är registrerat. Det är ju bara i detta sistnämnda land som det kontrolleras om det finns tillstånd att utföra transporterna. Känner kommissionen till det här och andra sådana system och, om så är fallet, vad gör kommissionen för att kontroller av ovannämnda slag skall utbredas och harmoniseras?

3. Kan kommissionen ge en översikt av vad kommissionen gjort i denna fråga när det gäller samråd med medlemsstaterna och förberedande av åtgärder och direktiv?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(29 februari 2000)

1. Kommissionen känner till att antalet förare från länder utanför gemenskapen som är anställda av transportföretag i gemenskapen ökar. Det är sannolikt att dessa förares arbetsförhållanden i många fall inte överensstämmer med de nationella reglerna i den medlemsstat där transportföretaget är etablerat. Kommissionen ser allvarligt på den snedvridning av konkurrensen inom gemenskapens vägtransportsektor som kan bli följden av detta förhållande, men förfogar inte över några uppgifter vad gäller problemets exakta omfång.

2. Kommissionen anser att kontroll av förares rättsliga anställningsstatus är mycket komplicerad, och att det utgör ett mycket trängande problem inom den nationella och internationella vägtransportsektorn. Därför har kommissionen också redan skrivit till medlemsstaterna för att göra dem uppmärksamma på problemet,

3. I syfte att undersöka hur stort problemet med den ofta illegala användningen av förare från tredje land egentligen är har kommissionen bett medlemsstaterna att presentera en översikt över de olika sociala, arbetsrättsliga och transportrelaterade bestämmelser som de tillämpar inom detta område. Inom kort kommer en sammankomst med sakkunniga företrädare för medlemsstaternas regeringar att anordnas för att undersöka olika lösningsmöjligheter för problemet. Även näringslivet kommer att rådfrågas.

Så snart kommissionen har skaffat sig en överblick över gällande regler och faktorer som påverkar rådande praxis kommer man att undersöka vilka steg som bör vidtas. Kommissionen har för avsikt att under loppet av detta år anta ett meddelande om denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0350/00 från Rosa Díez González (PSE), Fernando Pérez Royo (PSE) och Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen. Statligt stöd till den spanska elsektorn: kostnader för konsumenterna.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 330 E , 21/11/2000 s. 0136 - 0136



SKRIFTLIG FRÅGA E-0350/00 från Rosa Díez González (PSE), Fernando Pérez Royo (PSE) och Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen (14 februari 2000) Ämne: Statligt stöd till den spanska elsektorn: kostnader för konsumenterna Hittills har de spanska konsumenterna betalat mer än 300 miljarder pesetas för kostnaderna för övergång till en konkurrensutsatt marknad, som godkänts av regeringen och som kommissionen i princip betraktar som olagligt statligt stöd. Anser kommissionen att det bör bli ett omedelbart slut på denna situation? Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (21 mars 2000) Kommissionen undersöker noggrant detta mycket komplexa ärende som förefaller utgöra ett statligt stöd som beviljats utan förhandsanmälan. Som kommissionen redan svarat parlamentsledamoten på den skriftliga frågan E-0165/00(1), innebär enligt domstolens praxis inte olagligheten i ett statligt stöd, dvs. det faktum att det har beviljats utan förhandsanmälan till kommissionen, att det är oförenligt med den gemensamma marknaden. Följaktligen har kommissionen inte på detta stadium för avsikt att tillämpa artikel 11.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningen av artikel 93 i EG-fördraget(2) för att anmoda medlemsstaten att dra in utbetalningarna av stödet. Kommissionen kommer givetvis att ta hänsyn till det stöd som redan utbetalats när den fattar sitt slutliga beslut i ärendet. (1) Se sida 96. (2) EGT L 83, 27.3.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1119/00

från Lucio Manisco (GUE/NGL) till rådet

(13 april 2000)

Ämne: Verkställande av fängelsedomen mot Akin Birdal och domen mot Necmettin Erkaban i Turkiet

Tisdagen den 28 mars 2000 gav den allmänna åklagarmyndigheten i Ankara avslag på att verkställandet av domen mot Akin Birdal, som är en framstående och orädd förespråkare för medborgerliga rättigheter i Turkiet, skulle skjutas upp och gav order om att han skulle fängslas. Akin Birdal är dömd för samhällsomstörtande uttalanden. Hans advokater hade begärt att verkställandet av domen skulle skjutas upp sex månader eftersom Akin Birdal behöver kontinuerlig läkarvård på grund av de skador han ådragit sig i samband med ett mordattentat.

I början av mars dömdes den före detta premiärministern Necmettin Erkaban till ett års fängelse efter liknande anklagelser om uttalanden som han gjort 1994.

1. Anser inte rådet att dessa uppenbara överträdelser av yttrandefriheten och de mänskliga rättigheterna går stick i stäv med de åtaganden som den turkiska regeringen har gjort för att kunna ansluta sig till Europeiska unionen och grundkraven för nya staters anslutning såsom respekten för de principer som unionen bygger på (artikel 6.1 i EU-fördraget) och de politiska kriterier som Europeiska rådet i Köpenhamn fastställde i juni 1993?

2. Anser inte rådet att den bör uppmana regeringen i Ankara att upphäva de juridiska och ickejuridiska åtgärder som den vidtagit mot Birdal och Erkaban?

Svar

(10 juli 2000)

Rådet beklagar att Arkin Birdal åter har fängslats. Detta innebär ett allvarligt bakslag för yttrandefriheten i Turkiet och står inte i samklang med Helsingforsslutsatsernas anda. Rådet har enträget uppmanat den turkiska regeringen att vidta åtgärder för att Arkin Birdal skall släppas och för att se till att han får erforderlig medicinsk vård under sin tid i fängelse. Rådet kommer även i fortsättningen att noga följa frågan om de mänskliga rättigheterna i Turkiet och, om så erfordras, ta upp enskilda fall med de turkiska myndigheterna.

Rådet noterar att domen mot både Arkin Birdal och Necmettin Erkaban grundar sig på artikel 312 i den turkiska strafflagen. Det är enligt artikel 312 ett brott att uppvigla folket till hat eller fientlighet som grundar sig på skillnader avseende socialklass, ras, religion, kyrkosamfund eller region. Rådet anser att de turkiska domstolarna och andra turkiska myndigheter har tolkat denna bestämmelse på ett sätt som begränsar yttrandefriheten.

Rådet noterar att Turkiet har inlett en reformprocess på detta område och välkomnar Turkiets avsikt att förbättra situationen vad avser de mänskliga rättigheterna. Det kommer att fortsätta att stödja och uppmuntra Turkiets ansträngningar i detta hänseende och ser fram emot ytterligare framsteg på området.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1538/00

från Olivier Dupuis (TDI) till kommissionen

(18 maj 2000)

Ämne: Nepal

Nepal med över 20 miljoner invånare och instabila politiska institutioner har fallit offer för maoistiska upprorsmän som kontrollerar vissa delar av landet och som har orsakat över 600 människors död. Nepal som står under starkt inflytande av det mäktiga och odemokratiska grannlandet Kina är ett av jordens fattigaste länder.

De ovanstående orsakerna förklarar till viss del varför unionen särskilt uppmärksammar Nepal. Kommissionen stöder framför allt ett flertal utvecklingsprojekt i landet och uppföljningen av dessa sker med hjälp av en företrädare för kommissionen i Delhi.

Kan kommissionen ange varför kommissionens företrädare för Nepal måste arbeta från New Delhi och inte från Katmandu, då detta inte verkar påverka budgeten?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(9 juni 2000)

Kommissionen handlägger sina förbindelser med Nepal genom sin delegation i New Delhi, eftersom den delegationen har ansvar för regionen.

Kommissionen är i färd med att se över sina politiska prioriteringar för att eventuellt öppna nya delegationer och kontor i tredje länder. När dessa prioriteringar väl har faställts kommer tillgängliga mänskliga och finansiella resurser att avsättas. Ett meddelade om detta kommer under året att översändas till rådet och Europaparlament.

Kommissionen kan därför inte på detta stadium göra några åtaganden om att göra sig företrädd i Nepal.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1461/00

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(10 maj 2000)

Ämne: Jävsituationer i kommissionen

Mot bakgrund av att kommissionen sagt nej till sammanslagningen mellan Volvo och Scania har det frågats i Sverige om lämpligheten av att ansvarig kommissionär suttit i ett konkurrentbolags styrelse. Anser kommissionen att jäv föreligger om ansvarig kommissionär befinner sig i ovan nämnda situation? Har kommissionen principer utarbetade för vad som gäller om någon i kommissionen befinner sig i jävsituation?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(5 juni 2000)

I uppförandekodexen för kommissionärerna anges de regler som dessa skall följa i sin ämbetsutövning och under året efter det att mandatet har upphört. Enligt kodexen skall alla kommissionärer redovisa sina tidigare och nuvarande externa uppdrag, ekonomiska intressen och tillgångar samt eventuella makars verksamhet.

I fråga om tidigare uppdrag skall redovisningen omfatta uppdrag tio år tillbaka i tiden.

Kommissionären med ansvar för konkurrensfrågor angav bland tidigare uppdrag att han suttit i styrelsen för olika företag, bland annat i Fiats styrelse mellan 1988 och 1993.

Kommissionärernas uppgifter granskades av ordföranden utifrån kommissionärernas ansvarsområden och offentliggjordes.

Konkurrenskommissionären avsade sig samtliga styrelseuppdrag mellan 1983 och 1994. Han avsade sig sin post i Fiats styrelse redan 1993, det vill säga sex år innan han blev ansvarig för konkurrensfrågor (september 1999). Detta kan alltså inte på något sätt betraktas som en jävsituation, varken när han tillträdde som kommissionär eller när han handlade sammanslagningen av Volvo och Scania.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1204/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till rådet

(13 april 2000)

Ämne: Användningen av tyska granater vid ett anfall med kemiska stridsmedel utfört av den turkiska armén

I sitt svar på den skriftliga frågan E-2386/99(1) meddelar rådet att Rådet inte har informerats om de källor som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till.

Källorna beträffande informationerna om:

- tyskt bistånd för byggandet av ett laboratorium för kemiska vapen i Turkiet,

- den turkiska arméns användning av kemiska vapen mot den kurdiska PKK-rörelsen, och

- det tyska ursprunget för de granater laddade med kemiska stridsmedel (Buck och Depyfag) som använts av den turkiska armén,

anges emellertid i inledningen av den berörda frågan.

Det rör sig om:

- det tyska försvarsministeriet,

- tv-programmet Kennzeichen D, som sänts i kanalen ZDF, och

- en undersökning genomförd av universitetet i München.

Dessutom antas bokstavligen i punkterna 3 och 5 i den skriftliga frågan E-2386/99 att rådet genom denna fråga blivit informerat om dessa förhållanden (d.v.s. byggandet av ett laboratorium för kemiska vapen och användningen av kemiska vapen).

Kommer rådet ändå att inhämta information från de personer som gjort TV-programmet Kennzeichen D, som sänts i kanalen ZDF angående användningen av tyska granater laddade med kemiska stridsmedel (Buck och Depyfag) vid den turkiska arméns vid anfall mot den kurdiska PKK-rörelsen den 11 maj 1999?

Om inte, varför vägrar rådet att inhämta informationer om användningen av tyska granater laddade med kemiska stridsmedel (Buck och Depyfag) vid den turkiska arméns vid anfall mot den kurdiska PKK-rörelsen den 11 maj 1999, med hänsyn till att detta strider mot CVC-konventionen?

Om detta är fallet, kommer rådet då att framföra sitt missnöje med denna överträdelse av CVC-konventionen till den tyska och den turkiska regeringen?

(1) EGT C 280 E, 3.10.2000, s. 38.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1203/00, E-1204/00 och E-1205/00

(10 juli 2000)

Samtliga EU:s medlemsstater har biträtt Konventionen om förbud mot utveckling, produktion, innehav och användning av kemiska vapen samt deras förstöring (CWC).

Genom artikel VIII i konventionen inrättade parterna Organisationen för förbud mot kemiska vapen (OPWC) för att säkerställa genomförandet av dess bestämmelser, inbegripet dem som avser internationell verifikation av dess efterlevnad. Samtliga stater som är parter i CWC är medlemmar av OPCW. Detta är den organisation som ansvarar för verifikationen av hur parterna efterlever konventionens bestämmelser.

De specifika frågor som den ärade parlamentsledamoten tar upp har inte väckts inom rådet eller rådets organ.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0771/00 från Jens-Peter Bonde (EDD) till rådet. Utträde ur samarbetet.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 026 E , 26/01/2001 s. 0110 - 0111



SKRIFTLIG FRÅGA P-0771/00 från Jens-Peter Bonde (EDD) till rådet (13 mars 2000) Ämne: Utträde ur samarbetet Kan rådet garantera att det land som så önskar kan göra sig fri från samarbetet i EU eller från delar av detta, såsom EMU-samarbetet, utan att det krävs samtycke från övriga medlemsstater? Svar (8 juni 2000) Fördraget innehåller inte några särskilda bestämmelser om att en medlemsstat kan dra sig ur, vare sig det gäller själva EU eller den tredje etappen av EMU.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0443/00

från Jan Wiersma (PSE) till rådet

(24 februari 2000)

Ämne: Hushållseldningsolja till oppositionella städer i Serbien

1. Vilka städer i Jugoslavien mottar olja från EU?

2. Vilka kriterier kommer till användning i detta sammanhang?

3. Varför kommer kommunen Pancevo inte i fråga för detta?

4. Kan rådet, eftersom det är vinter, besvara dessa frågor något snabbare än vanligt?

Svar

(2 maj 2000)

1. Vid sitt möte den 24 januari uppmanade rådet kommissionen att utvidga initiativet Energi för demokrati, enligt förslag från den serbiska oppositionen efter trepartsmötet i Berlin med EU och USA den 17 december 1999. Det slutgiltiga avgörandet om vilka samhällen som skulle komma i åtnjutande av stödet överläts till kommissionen, eftersom den har ansvar för budgetens genomförande. På grundval av ett förslag från kommissionen antog rådet ett beslut om ändring av gemensam ståndpunkt 1999/691/GUSP om stöd till de demokratiska krafterna i Förbundsrepubliken Jugoslavien, genom vilket tillstånd ges till leverans, försäljning eller export av olja och petroleumprodukter till de serbiska kommunerna Sombor, Subotica, Kragujevac, Kraljevo och Novi Sad.

2. Valet av kommuner grundade sig på den prioriteringslista som den serbiska oppositionen själv gjort upp. Man tog särskild hänsyn till de kommuner som har ett stort antal socialt utsatta människor samt sociala institutioner av regional karaktär.

3. Pancevo fanns inte med bland de kommuner som prioriterades av den serbiska oppositionen.

4. Rådet ger ännu en gång uttryck för sin beredskap att ge fortsatt stöd till människor i Serbien som lider nöd, och erinrar om att det humanitära bistånd som gemenskapen gav under 1999 uppgick till 72,1 miljoner euro enbart till Serbien, medan medlemsstaterna bidrog med så gott som samma belopp.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0514/00

från Marianne Thyssen (PPE-DE) till kommissionen

(17 februari 2000)

Ämne: Mekanismer för kompensation till kakaoodlare

Europaparlamentet har för närvarande uppe till andra behandling förslaget om ändring av direktivet om kakao- och chokladprodukter för mänsklig konsumtion. Fastän resultatet av detta medbeslutandeförfarande ännu inte är känt ser det ut som om chokladdirektivet av 1973 skulle komma att genomgå en grundlig förändring.

Huvudpunkten i samband därmed består i att efter en tid skulle inte bara kakaosmör utan också andra vegetabiliska fetter vara tillåtna i choklad.

Med tanke på att det skall gå rätt till i relationerna mellan syd och nord och utgående från våra rättsliga förpliktelser enligt Loméavtalen och det internationella kakaoavtalet tycker jag att det säger sig självt att kakaoodlarna på ett eller annat sätt borde få en tillfredsställande kompensation och få hjälp med en eventuell omläggning till andra odlingsformer.

Finns det någon rättslig grund utgående från vilken kommissionen kunde utveckla initiativ med tanke på detta? Om så är fallet: vilken är denna grund?

Planerar kommissionen utveckla några initiativ i saken? Om inte: vad är det som hindrar kommissionen att göra något?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(27 mars 2000)

En uppskattning av det föreslagna direktivets(1) effekt på användning av vegetabiliska fetter andra än kakaosmör vid chokladtillverkning är varken möjlig att genomföra innan direktivet träder i kraft eller motiverad mot bakgrund av bestämmelserna i den gemensamma ståndpunkt som antogs av rådet i december 1999(2). Rådet samtyckte exempelvis till att begränsa vegetabiliska fetter till de som är av tropiskt ursprung och tillverkade av AVS-länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet. Dessutom kan vegetabiliska fetter endast uppgå till 5 % och endast tillsättas till det minimiinnehåll kakaosmör som krävs för varje produkt. Slutligen är det inte uppenbart i vilken utsträckning vegetabiliska fetter kommer att bli mer använda än de är för närvarande. Alla dessa inslag måste övervägas när

man bedömer bestämmelsernas effekt på AVS-länderna och andra kakaoproducenter och detta kan endast ske när direktivet har genomförts. Om en uppskattning av effekten skulle bli nödvändig i framtiden förutses enligt den gemensamma ståndpunkten en studie efter det att direktivet tillämpats i 36 månader.

När det gäller kompensationsåtgärder införs genom det avtal som ersätter Lomeávtalet en särskild mekanism som är utformad för att erbjuda stöd till länder som är känsliga för fluktuationer från exportinkomster, i synnerhet intäkter från jordbruks- och gruvsektorn.

Om ett land är starkt beroende av kakaosektorn kan det, beroende på ett antal kriterier som rör exportförlusternas storlek och landets offentliga finanser, dra fördel av stödsystemet. De berörda AVS-länderna kan besluta att inrikta detta tilläggsstöd, om det tilldelas, på att kompensera kakaoodlare eller hjälpa dem att diversifiera sina grödor.

(1) EGT C 231, 9.8.1996.

(2) EGT C 10, 13.1.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0107/00

från Juan Ojeda Sanz (PPE-DE) till kommissionen

(26 januari 2000)

Ämne: Översyn av riktlinjerna för de transeuropeiska näten säkerhet vid projekt av gemensamt intresse

Enligt gemenskapsriktlinjerna för utvecklandet av de transeuropeiska näten, som godkändes 1996, är kommissionen skyldig att lägga fram en rapport där man anger huruvida dessa nät måste ses över.

Med tanke på den oacceptabelt höga dödssiffran vid transporter (framför allt vid vägtransporter) tycks det minst sagt paradoxalt att man i de ovannämnda riktlinjerna fäster större vikt vid miljöskyddet (som behandlas i en separat artikel) än vid transportsäkerheten.

Eftersom de ovannämnda riktlinjerna utgör underlag vid utarbetandet av de infrastrukturprojekt av gemensamt intresse som skall beviljas stöd från gemenskapsinstitutionerna, så är frågan om kommissionen i sitt förslag till nya riktlinjer tänker införa en särskild artikel där man kräver att säkerheten skall utvärderas för samtliga projekt som finansieras av EU?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(9 mars 2000)

Kommissionen delar parlamentsledamotens åsikt att antalet dödsolyckor, framför allt vid vägtransporter, är oacceptabelt högt.

Ett av målen med det transeuropeiska transportnätet är att se till att gods- och persontransporter kan genomföras på ett hållbart sätt och under bästa tänkbara säkerhetsförhållanden. Inför översynen av gemenskapsriktlinjerna för utvecklingen av detta nät undersöker kommissionen hur detta mål kan uppnås på effektivaste sätt. På medellång sikt skulle den säkerhetsmässiga aspekten av trafikstyrningssystemen kunna få samma betydelse som trafikövervakningssystem, förvarnar- och efterkrocksystem eller harmonisering av signalering och telekommunikationssystem för järnvägar. Utvecklingen av nätet skall på längre sikt ske mot bakgrund av noggranna utvärderingar av nätets kvalitet, särskilt säkerhetsnivån.

När det gäller de projekt som finansieras av gemenskapen har det redan genomförts en analys av projektens kostnader och fördelar som också omfattar den allmänna säkerheten. Dessa projekt utgör emellertid endast en mindre del av transportnätet.

Kommissionen har därför för avsikt att med sitt meddelande om vägsäkerhet(1) uppmuntra till ett mer övergripande tillvägagångssätt. Det rör sig om att främja användningen av kostnads- och effektivitetsanalysen för att fastställa prioriteringar när det gäller trafiksäkerheten. När beslut skall fattas om investeringar i transportinfrastruktur måste därför samhällets kostnader för de olika alternativen för att förbättra trafiksäkerheten beaktas.

(1) KOM(1997) 131 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0521/00

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(28 februari 2000)

Ämne: Bestämmelser om tillverkning av gasbindor

Enligt rådets direktiv 93/42/EEG(1) om medicintekniska produkter måste alla medicintekniska produkter som säljs inom EU förses med CE-märkningen, som garanterar att produkten uppfyller de krav som anges i direktivet. För företagen har dessa krav inneburit stora investeringar och ökade kostnader för att upprätthålla kvaliteten.

Produkter från Kina som kommer till sjukhusen inom gemenskapen har också CE-märkning, dock utan några krav på att uppfylla de hälsokrav som ställs på gemenskapsföretagen, därmed utan att ge de hälsogarantier som CE-märkningen skall ge och utan att ha behövt göra de kostsamma investeringar som våra egna tillverkare gjort.

Känner kommissionen till dessa förhållanden? Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta i denna fråga?

(1) EGT L 169, 12.7.1993, s. 1.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(12 april 2000)

Kommissionen vill betona att medicinsk utrustning som släpps ut på marknaden och tas i bruk i gemenskapen och i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) är underkastad samma regler och krav oavsett om den är tillverkad i gemenskapen, EES eller tredje land.

Därför måste tillverkaren eller den auktoriserade företrädaren, om tillverkaren inte har ett registrerat huvudkontor i medlemsstaten, följa bestämmelserna i direktiv 93/42/EEG och säkerställa och deklarera utrustningens överensstämmelse med bestämmelserna. Därefter kan utrustningen CE-märkas.

Å andra sidan är det medlemsstaternas myndigheter som har ansvaret för att se till att tillverkaren fullföljer sin skyldighet.

Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att utrustning kan släppas ut på marknaden och användas endast om den inte innebär en risk för patienternas och användarnas säkerhet och hälsa. De skall använda säkerhetsklausulen så snart patienternas eller användarnas hälsa eller säkerhet äventyras. Enligt den klausulen kan åtgärder vidtas för att dra tillbaka sådan utrustning från marknaden, eller förbjuda eller begränsa deras utsläppande på marknaden eller deras användning.

Slutligen får medlemsstaterna enligt direktivet inta skapa hinder för att utrustning med CE-märkning släpps ut på marknaden eller tas i bruk inom dess territorium.