SKRIFTLIG FRÅGA E-2685/00

från Armando Cossutta (GUE/NGL) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Upphävande av moratoriet avseende GMO

Det finns fog för den försiktighetsprincip som fastslagits av Världshälsoorganisationen, och det finns likaså skäl att ta fasta på de vetenskapliga utlåtanden som avråder från att utsätta GMO då deras effekter på folkhälsan är okända, på EG-domstolens dom i målet ToolsAlpha mot Konungariket Sverige, enligt vilken prioriterade målsättningar som folkhälsan kan utgöra motiv för att anta regler som begränsar den fria rörligheten för varor, samt på att det för närvarande är oklart vilka regler som gäller för att bedöma vem som är rättsligt och ekonomiskt ansvarig för skador som GMO eventuellt kan förorsaka.

Kan kommissionen med hänsyn till detta förklara följande:

1. Vilka nya vetenskapliga uppgifter har legat till grund för kommissionens beslut att upphäva moratoriet för tillstånd till att införa genetiskt modifierade organismer?

2. Vilka hälsogarantier ger kommissionen med avseende på införandet av genmodifierade växter inom unionens territorium?

3. Avser kommissionen att åta sig ansvaret för biosmitta som kan komma att orsakas av beslutet i fråga, eller avser den att lägga över det på medlemsstaterna eller producentbolagen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 oktober 2000)

Mot bakgrund av den oro som råder bland allmänheten och bland politiker är medlemsstaterna allt mer obenägna att utfärda tillstånd för nya produkter av genetiska modifierade organismer (GMO), och tillståndsförfarandet har därför stannat upp. Detta har kallats ett moratorium, även om det inte utgör något rättsligt förbud mot GMO.

Kommissionens avsikt, enligt vad som diskuterades vid dess möte den 12 juli 2000, är att på nytt få igång tillståndsförfarandet inom en rättslig ram som garanterar högsta skyddsnivå för människors hälsa och miljö, och som ger allmänheten möjlighet att göra ett upplyst val beträffande huruvida de vill köpa och konsumera GMO-produkter. Tillståndsförfarandet bygger på en omfattande bedömning av riskerna för människors hälsa och för miljön, och vid behov rådfrågas de vetenskapliga kommittéerna för att kontrollera den vetenskapliga grunden. En anmälan behandlas endast vidare om de vetenskapliga uppgifterna visar att det inte föreligger några skäl att tro att GMO-produkten kommer att medföra skadliga effekter på människors hälsa eller miljön.

Det tillvägagångssätt som kommissionen föreslår, så snart förlikningsförfarandet för översynen av rådets direktiv 90/220/EEG av den 23 april 1990 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön(1) har avslutats, skulle vara ett första steg mot en mer konstruktiv och ansvarsfull strategi för GMO-frågor och för bioteknik i allmänhet.

I gemenskapen krävs det tillstånd för import och utsläppande på marknaden av GMO i enlighet med gemenskapslagstiftningen. Direktiv 90/220/EEG omfattar både experimentellt utsättande och utsläppande på marknaden av GMO. Ansökningar om tillstånd för sådan utsättning eller sådant utsläppande förutsätter en omfattande bedömning av riskerna för människors hälsa och för miljön.

Syftet med riskbedömningen är att från fall till fall identifiera och bedöma potentiellt skadliga effekter som GMO kan ha, direkt eller indirekt, omedelbart eller fördröjt, på människors hälsa och på miljön, och som kan uppstå genom avsiktligt utsättande eller utsläppande på marknaden av GMO. Riskbedömningen genomförs för att fastställa huruvida det krävs riskhanteringsåtgärder, och i så fall, vilka metoder som är mest lämpliga att använda.

Tillstånd utfärdas endast förutsatt att det inte föreligger några skäl att anta att utsättandet eller utsläppandet kommer att få negativa inverkningar på människors hälsa eller på miljön om det sker i enlighet med villkoren i tillståndet.

Frågan om ansvarsskyldighet vad gäller skador på hälsa eller egendom behandlas i rådets direktiv 85/374/EEG av den 25 juli 1985(2), ändrat genom direktiv 1999/34(3), om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister. I det direktivet fastställs det att tillverkaren (eller importören) är strikt ansvarsskyldig för defekta produkter, och att, om fler än en person är ansvariga för en och samma skada, dessa skall vara gemensamt ansvarsskyldiga. Tillverkare definieras som den som framställer en slutprodukt, en råvara eller en komponent och var och en som genom att sätta sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på produkten utger sig för att vara den som tillverkat den.

Som uppföljning av vitboken om ersättningsansvar för miljöskador(4) tänker kommissionen sammanställa ett ramdirektiv som skall behandla miljöansvar i mer allmänna drag, inbegripet potentiella skador på miljön som kan uppkomma på grund av GMO.

(1) EGT L 117, 8.5.1990.

(2) EGT L 210, 7.8.1985.

(3) EGT L 141, 4.6.1999.

(4) KOM(2000) 66 slutlig.