SKRIFTLIG FRÅGA E-2055/01

från Jean-Louis Bernié (EDD) till kommissionen

(13 juli 2001)

Ämne: Nätet Natura 2000 - tillämpningen av artikel 6.2 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992, kallat livsmiljödirektivet - begreppet allvarlig skada

Då det så kallade fågeldirektivet EEG 79/409(1) av den 2 april 1979 och livsmiljödirektivet 92/43(2) införlivades med fransk lagstiftning genom en förordning uppställdes det därvid som en övergripande princip att jakt och fiske som utövas på de villkor och inom de områden vilka godkänts för ändamålet i gällande lag och förordning inte skall anses medföra störningar av sådant slag (artikel 3.6).

Europeiska domstolen har emellertid i en dom av den 19 januari 1994 ansett att all jakt kan medföra störningar för det vilda djurlivet och i ett flertal fall påverka bevarandestatusen för de berörda arterna, oavsett vilket uttag av villebråd som sker i samband med jakten och att dessa störningar har negativa inverkningar på energibalansen hos vart och ett enskilt djur samt på dödligheten hos de berörda populationerna som helhet tagna.

Kommissionen har i sitt motiverade yttrande av den 13 september 1994 ansett att artikel 7 inte tillåter jakt inom ett särskilt bevarandeområde och att jakten inte kan undgå att påverka villkoren för fågellivet, även om det finns garantier för att fåglarna inte dödas. Avskjutningarna, avlossandet av skott och närvaron av jägarna med sina hundar är oförenliga med de mål om liv och fortplantning som uppställts i artikel 4.

Stämmer den franska lagen med vilken direktivet införlivats med fransk rätt överens, dels med texten i artikel 6.2 i livsmiljödirektivet som trätt i stället för artikel 4 i fågeldirektivet och dels med domstolens dom och med de tolkningar som kommissionen utvecklat i sina motiverade yttranden och i sin guidebok om förvaltning av Natura 2000-områdena (särskilt punkterna 3.2 och följande)?

(1) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1.

(2) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 september 2001)

Bestämmelserna för införlivandet i fransk lagstiftning av artikel 6 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter håller för närvarande på att granskas av kommissionen.

Jakt är en legitim verksamhet enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar och kan inte a priori förbjudas på områdena som omfattas av Natura 2000. Beträffande de områden som är skyddade enligt direktiv 92/43/EEG är det inte särskilt troligt att jakten på vilt utgör något problem, med undantag för ett litet antal arter. Frågan är mer komplicerad när det gäller de områden som är skyddade enligt direktiv 79/409/EEG. I många fall är inte jakten, om den sköts på ett bra sätt, oförenlig med ett tillfredsställande bevarande av fågelarter. Därför måste mänskliga aktiviteter, som till exempel jakt, ske under strikta villkor så att balansen mellan aktiviteterna och bevarandet på lång sikt av de fågelarter som jagas upprätthålls. Det lämpligaste sättet att fastställa dessa villkor från fall till fall är genom en plan för skötseln av området, där de berörda parterna omfattas.

I riktlinjerna om förvaltningen av områdena som omfattas av Natura 2000 (bestämmelserna i artikel 6 i Habitatdirektivet) fastslår kommissionen att villkoren för det som gäller störningar inom Natura 2000-områden måste bedömas med hänsyn till arternas eller områdenas generella bevaradestatus samt till de lokala förhållandena. Generellt sett bedöms störningarna inom ett område från fall till fall. Kommissionen anser att störningar av en art kan sägas föreligga då uppgifterna om den berörda artens populationsutveckling visar att arten på lång sikt inte kommer att kunna förbli en livskraftig del av sin livsmiljö jämfört med ursprungssituationen. Denna bedömning görs beroende på i vilken utsträckning området bidrar till att nätet Natura 2000 blir sammanhängande.

Beträffande det motiverade yttrandet från den 13 september 1994 gällde kommissionens hållning i frågan en extrem situation i området, där jakten var ovanligt intensiv.

Avslutningsvis kan det vara lämpligt att påpeka att endast domstolen är behörig att tolka gemenskapsrätten enligt artikel 220 (fd. artikel 164) i EG-fördraget.