ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0699/01

från Eurig Wyn (Verts/ALE) till rådet

(14 mars 2001)

Ämne: Förenade kungarikets medverkan vid bombangreppen på Bagdad

Tänker rådet stöda Förenade kungarikets medverkan vid bombangreppen på Bagdad?

Kan inte rådet hålla med om att invånarna i Irak redan fått lida tillräckligt efter det ekonomiska embargot och att ytterligare flygangrepp från Förenta staterna och Storbritannien endast skulle späda på deras lidanden och att sådana angrepp bör fördömas, i demokratins och de mänskliga rättigheternas namn?

Svar

(13 juli 2001)

Rådet har ingen gemensam ståndpunkt när det gäller flygförbudszonerna i Irak eller de bombningar som tas upp i frågan.

Rådet anser det vara viktigt att hindra den irakiska regeringen från att åter skaffa sig massförstörelsevapen och erinrar om sitt oreserverade stöd för FN:s relevanta säkerhetsrådsresolutioner om Irak, däribland resolution 1284/99. Rådet håller dock med om att det finns anledning att lindra det irakiska folkets lidande till följd av genomförandet av dessa sanktioner. Det s.k. olja för mat-programmet är i detta sammanhang av avgörande betydelse, och rådet hoppas att programmets genomförande kan anpassas till rekommendationerna från FN:s generalsekreterare. Inom ramen för FN:s säkerhetsrådsresolutioner undersöker rådet möjligheterna till ytterligare EU-åtgärder på det humanitära och kulturella området.

Rådet noterar även att om den irakiska regeringen fullt ut samarbetade med FN, skulle sanktionerna tillfälligt avbrytas och slutligen upphöra i enlighet med FN:s säkerhetsrådsresolution 1284. Rådet hoppas att de kontakter som nyligen tagits mellan FN:s generalsekreterare och företrädare för den irakiska regeringen kommer att främja sådant framtida samarbete.

Rådet har även med intresse noterat diskussionerna i FN:s säkerhetsråd om att göra sanktionerna effektivare, bland annat genom en noggrannare inriktning, så att onödigt mänskligt lidande undviks.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1767/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(12 juni 2001)

Ämne: Flygplatsen i Charleroi, statligt stöd och förenlighet med konkurrenslagstiftningen

Enligt rapportering i pressen ger den självstyrande landsdelen Vallonien följande statliga stöd till den verksamhet som flygbolaget Ryanair bedriver på flygplatsen i Charleroi:

a) Finansiering av utbildning för kabinpersonal och personal vid incheckningsdiskarna.

b) En förlustbringande avgift på 5 000 BEF per flygplan för hanteringsservice, s.k. handling (bagagesortering, ledsagande av passagerare osv.), medan man tidigare debiterade andra flygbolag 60 000 BEF per flygplan för detta.

c) Kostnadsfri s.k handling för den tredje dagliga flygningen till Dublin.

d) Tillgång för Ryanair till delar av personalen hos flygplatsentreprenören BSCA (Brussels South Charleroi Airport), som avlönas med offentliga medel.

e) Dolt stöd, eftersom den självstyrande landsdelen Vallonien ger Ryanair möjlighet att erbjuda passagerare gratisbiljetter.

Kan kommissionen meddela om man kan bekräfta denna rapportering om statligt stöd? Om så är fallet: Anser kommissionen att detta stöd överensstämmer med gemenskapens konkurrensrätt? Om så inte är fallet: Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att åtgärda detta?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(13 juli 2001)

Kommissionen granskade 1998 och 1999 de förhållanden under vilka företaget Ryanair upprätthöll regelbunden lufttrafik till flygplatsen i Charleroi. Kommissionen fick i synnerhet kännedom om kontrakten mellan Ryanair och företaget BSCA som driver flygplatsen i Charleroi.

Den granskning som kommissionen utförde påvisade inga brott mot gemenskapens konkurrenslagstiftning. Företaget Ryanair åtnjuter vissa fördelaktiga verksamhetsvillkor vid flygplatsen i Charleroi när det gäller marktjänster, men det är också, utan konkurrens, det största företaget som använder denna infrastruktur. De rabatter som företaget erhåller förefaller ligga på en nivå för normalt handelsbruk.

Likväl, och mot bakgrund av de uppgifter som nyligen förekommit i pressen, önskar kommissionen informera parlamentsledamoten om sin avsikt att kontrollera om de tidigare erhållna uppgifterna fortfarande stämmer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1219/01

från Elisabeth Schroedter (Verts/ALE) till kommissionen

(24 april 2001)

Ämne: Överfart över Havel - genomkorsning av ett särskilt bevarandeområde

Delstatsregeringen planerar att bygga en ny tillfartsväg från Rathenow till motorvägen A2 genom ett område som utsetts till särskilt bevarandeområde i enlighet med direktivet om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter.

1. Har kommissionen informerats om den skada den planerade tillfartsvägen medför för bevarandet av livsmiljöer och vilda växter och djur?

Vilka åtgärder har kommissionen i så fall krävt att delstatsregeringen i Brandenburg skall vidta?

2. Har kommissionen i kontakten med delstatsregeringen i Brandenburg fått uppgift om att man inte avser att ta hänsyn till ett mindre skadligt alternativ i den utredning som inletts eftersom det antagligen inte är politiskt önskvärt?

Har kommissionen krävt att även den modifierade nollvarianten (utbyggnad av befintliga riksväg 102, eventuellt med en sträckning runt Brandenburg) skall utredas?

3. Känner kommissionen till att alla tidigare utredningar om ingreppets konsekvenser för miljön i området har bedömts som okvalificerade och felaktiga av naturexperter på plats eftersom viktiga fakta helt enkelt undanhållits och undervärderats?

4. Känner kommissionen till att man skulle kunnat undvika att göra ingrepp i det särskilda bevarandeområdet och att bygga den konstgjorda korridoren om man hade att tagit med experter på plats?

Vad gör kommissionen i detta sammanhang för att tillämpa försiktighetsprincipen?

5. Planerar man att avsätta EU-medel för detta vägbygge?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(20 juni 2001)

Kommissionen har fått ett klagomål om den planerade nya vägbron med tillfartsväg till motorvägen i Brandenburg/Tyskland. Enligt den klagande planeras att bron och vägen skall ligga nära naturreservatet Untere Havel Süd i Brandenburg. Enligt den klagande borde det område som påverkas vara en del av ett föreslaget område av intresse för gemenskapen. Enligt den klagande undantogs en viss del av detta område från området av intresse för gemenskapen för att projektet skulle kunna fortsätta.

För att utvärdera fallet på rätt sätt är det nödvändigt att utföra en ingående teknisk utvärdering av den information som den klagande lämnar. Ett svar på fråga 1-4 kan tillhandahållas efter det att utvärderingen har färdigställts och de behöriga tjänstemännen har dragit sina definitiva slutsatser. Även om delstaten Brandenburg uppenbarligen har gjort en omfattande nominering av områden av intresse för gemenskapen kommer kommissionen att begära information från den tyska regeringen om utvärderingen visar att det i detta fall sannolikt har skett en överträdelse av gemenskapslagstiftningen.

Kommissionen är i princip inte inblandad i urvalet och genomförandet av enskilda projekt. Enligt de uppgifter som erhållits från medlemsstaterna planeras emellertid inte någon finansiering för europeisk regional utveckling för detta projekt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1160/01

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(19 april 2001)

Ämne: Förslag till reglering av videospel

I en studie som American Psychological Association (APA) nyligen gjort har det visat sig att vissa våldsamma videospel kan ge upphov till aggressiva tankar, känslor och uppträdande hos barn, men även hos vuxna användare, och att användarna påverkas mycket mer av videospel än av tv och bio. Studien visade också att många videospel ökar barns aggressivitet, och att videospelens inverkan på människans psyke kan vara ännu mer skadlig än våldsamma scener på tv- eller på bio på grund av interaktionen.

Men enligt kommissionens utvärderingsrapport till rådet och Europaparlamentet om skydd för minderåriga och mänsklig värdighet (KOM(2001) 106, 27.2.2001) är det trots detta endast i sex medlemsstater som det finns rättsliga regler om klassificering av videospel.

Eftersom skillnaderna mellan medlemsstaterna är så stora (t.ex. har Frankrike fastställt en rättslig ram för förbjud mot videospel, Sverige utreder möjligheten att fastställa åldersgränser och självreglering när det gäller klassificering av videospel finns endast i ett fåtal medlemsstater), vill jag fråga om kommissionen tänker lägga fram ett förslag till enhetlig reglering för alla medlemsstater, och om så inte är fallet, vilka åtgärder den har för avsikt att vidta för att se till att minderåriga skyddas på videospelsområdet?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(20 juni 2001)

Kommissionen har för närvarande inga planer på att verka för bestämmelser som gäller klassificering av videospel och som skulle vara giltiga i alla medlemsstater. I gemenskapslagstiftningen omfattas spel redan av rådets rekommendation 98/560/EG av den 24 september 1998 om utvecklingen av konkurrenskraften hos den europeiska industrin för audiovisuella tjänster och informationstjänster genom främjande av nationella system för att uppnå en jämförbar och effektiv skyddsnivå för minderåriga och för den mänskliga värdigheten(1).

I kommissionens utvärderingsrapport till rådet och Europaparlamentet om tillämpningen av rådets rekommendation av den 24 september om skydd för minderåriga och mänsklig värdighet(2) konstateras det att rekommendationen har tillämpats enhetligt i alla medlemsstater och att de flesta av medlemsstaternas insatser på området gäller bruket av Internet. En av de slutsatser som dras är att samtliga medier medför utmaningar vad gäller skydd av minderåriga och av den mänskliga värdigheten, oavsett om det gäller Internet, radio- och televisionssändningar, videospel, videofilmer eller DVD-skivor.

Kommissionen kommer att utreda behovet av insatser från gemenskapens sida på detta område i samband med den revidering som enligt planerna skall göras av direktivet TV utan gränser under 2002.

(1) EGT L 270, 7.10.1998.

(2) KOM(2001) 106 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0948/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(28 mars 2001)

Ämne: Användningen av alkylfenoler

1. Kan kommissionen ange sin nuvarande ståndpunkt beträffande gemenskapslagstiftning och nationell lagstiftning om restriktioner för användningen av alkylfenoler?

2. Känner kommissionen till att alkylfenoler används i rengöringsmedel för industriellt bruk, spermiedödande glidmedel och bekämpningsmedel och att det är känt att de orsakar hormonrubbningar?

3. Känner kommissionen till om det finns alternativa produkter som skulle kunna användas för att uppnå samma resultat utan dessa biverkningar?

4. Är kommissionen tillfreds de begränsningar som för närvarande gäller för användningen av alkylfenoler?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(14 juni 2001)

Inom ramen för förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen(1) håller kommissionen just nu på att slutföra bedömningen av riskerna med två nonylfenoler för människors hälsa och miljön, nämligen a) grenad 4-nonylfenol (CAS-nr 84852-15-3) och b) nonylfenol (CAS-nr 25154-52-3) samt därmed besläktade derivat (nonylfenoletoxilater). Förenande kungariket fungerar som rapportör.

Nonylfenoler och nonylfenoletoxilater utgör en undergrupp av en större grupp av alkylfenoler.

När detta arbete slutförts kan kommissionen, om detta anses lämpligt, komma att föreslå restriktioner av saluföring och användning av nonylfenoler och nonylfenoletoxilater.

Hittills har det inte vidtagits några gemenskapsåtgärder beträffande alkylfenoler i allmänhet.

Riskbedömningsrapporterna tyder på att dessa nonylfenoler huvudsakligen används som mellanprodukt vid framställning av nonylfenoletoxilater, som i sin tur används i rengöringsmedel och målarfärg samt för framställning av hartser, plaster och stabilisatorer inom polymerindustrin. Bland andra användningsområden kan nämnas framställning av fenoloximer för användning utanför gemenskapen inom metallutvinningsindustrin och i vissa specialfärger. Ämnet kan ge upphov till hormonrubbningar. Det har också flera toxiska egenskaper som visar sig vid exponeringsnivåer motsvarande dem som ger upphov till hormonrubbningar.

Av riskbedömningsrapporterna framgår att ämnena utgör en risk för människors hälsa (arbetstagare) och för miljön (vattenmiljön och den terrestra miljön).

Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö ställde sig bakom dessa slutsatser i sitt yttrande av den 4 februari 2000.

Inom ramen för ovannämnda förordning håller man för närvarande på att undersöka vilka ytterligare åtgärder som behöver vidtas för att begränsa de risker som identifierats. I detta sammanhang behandlas även frågor om ersättning med andra produkter. Detta arbete väntas vara slutfört i juni 2001.

(1) EGT L 84, 5.4.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1111/01

från Brian Crowley (UEN) till kommissionen

(6 april 2001)

Ämne: Europeiska byrån för mindre utbredda språk i Dublin

Europeiska byrån för mindre utbredda språk i Dublin har spelat en nyckelroll för att hjälpa till att bevara och främja de mindre använda språken runtom i Europeiska gemenskapen. Nu sätts den sakkunskap som finns hos byrån och som byggts upp under många år direkt och orättvist på spel av kommissionens hot att stänga byrån av kostnadsbesparingsskäl, något som i allra högsta grad strider mot intressena hos alla dem som talar mindre använda språk runtom i gemenskapen. Håller kommissionen med om att EU måste visa respekt för den kulturella mångfalden och kommer kommissionen nu att göra det genom att gå in för att Europeiska byrån för mindre utbredda språk i Dublin skall få finnas kvar?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(18 maj 2001)

Europeiska byrån för mindre använda språk (European Bureau for Lesser Used Languages EBLUL), med kontor i Dublin och Bryssel, får bidrag från gemenskapen till löpande kostnader vilka utgör cirka 80 % av dess budget. Ett speciellt villkor för denna slags bidrag är att organisationens administrativa kostnader hålls så låga som möjligt. Organisationen kan få bidrag till kostnader som är nödvändiga för dess normala arbete och för att den ska kunna uppnå sina mål. EBLUL:s kostnadsstruktur enligt den ursprungliga bidragsansökan för 20012002 stämde inte med dessa regler. De administrativa kostnaderna hade stigit till nästan 75 % av budgeten, och en översikt över trenderna för löner och omkostnader i förhållande till intäkter pekade på att EBLUL utan en omfattande omstrukturering i fortsättningen inte skulle kunna verka till förmån för EU:s regionala språgemenskaper och minoritetsspråkgemenskaper på något betydelsefullt sätt.

Kommissionen begärde därför att EBLUL under den kommande bidragsperioden omorganiserar sin verksamhet och avsevärt minskar löne- och omkostnadsutgifter samt i betydande omfattning för över resurser från administrativa kostnader till praktisk verksamhet för att stödja de språkgemenskaper som talar regionala språk och minoritetsspråk i Europa.

EBLUL är en oberoende icke-statlig organisation och ansvarar ensam för beslutet om vilka åtgärder som vidtas för att uppfylla kommissionens krav. I den slutliga bidragsansökan för 20012002 anger organisationen att den avser att minska de administrativa kostnaderna under året till ungefär hälften av den sammanlagda budgeten alltmedan organisationen är kvar i Irland, fast med lägre kostnader än för närvarande. Denna åtgärd kommer att hjälpa organisationen att avsevärt utöka informations-, lobby-, nätverks- och PR-verksamhet till förmån för regionala språk och minoritetsspråk.

Kommissionen anser att dess agerande i denna fråga har bidragit till att Europeiska byrån för mindre använda språk även i fortsättningen kan spela en betydande roll i gemenskapens åtgärder för att bevara språklig och kulturell mångfald.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0328/01

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(13 februari 2001)

Ämne: Cigarettsmuggling

Enligt återkommande rapporter är även lagliga europeiska företag som producerar, lagrar och handlar med cigaretter inblandade i cigarettsmuggling. Kommissionen har redan vidtagit åtgärder mot två stora amerikanska företag i denna fråga.

Även cigaretter som produceras av den europeiska tobaksindustrin säljs i EU. Kan kommissionen mot denna bakgrund svara på följande frågor:

1. Har den någon information om lagliga europeiska företags inblandning i cigarettsmuggling? Har den för avsikt att vidta några åtgärder mot dessa företag om denna information är tillräcklig för att styrka anklagelserna?

2. Vilka av dessa uppgifter är tillgängliga och kan parlamentet få tillgång till dem?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(23 april 2001)

Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) utreder alla fall av cigarettsmuggling till gemenskapen som påverkar gemenskapens ekonomiska intressen. Arbetsgruppen för cigaretter samarbetar nära med myndigheterna i medlemsstaterna och vissa länder utanför gemenskapen för att identifiera vilka personer och organisationer som står bakom denna verksamhet.

Om cigaretter tillverkas inom gemenskapen, exporteras till tredje land och därefter olagligen förs in på nytt till gemenskapen är gemenskapen behörig att utreda saken. Om cigaretter tillverkas i gemenskapen och sedan säljs inom gemenskapen utan att skatter och avgifter betalas skall detta i allmänhet utredas av medlemsstaterna.

Det pågår utredningar om dessa frågor. Det är därför inte lämpligt att nu lämna utförligare uppgifter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0608/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(1 mars 2001)

Ämne: Ska staten eller kommunerna handha lokal djurskyddstillsyn?

I ett utredningsbetänkande (Ett förbättrat djurskydd, SOU 2000:108), som presenterades i Sverige i december 2000, sägs att den svenska modellen där den lokala djurskyddstillsynen utförs av kommunerna inte uppfyller de krav som EU ställer i direktiv 90/425/EEG(1). Utredaren hävdar att den lokala tillsynen, på grund av krav från EU, måste avkommunaliseras och föreslår att staten tar över uppgifterna.

Påståendet att den svenska modellen inte skulle uppfylla EU:s krav har mötts med stor förvåning, inte minst från det svenska kommunförbundet som betvivlar utredningens påstående. Men Sveriges regering har sedan några år tillbaka drivit att den lokala tillsynen skall tas över av staten. Deras egen riksdagsgrupp har dock gått emot det, vilket lett till att regeringen inte kunnat lägga förslag. Därför misstänks det att det är regeringens egna politiska ambitioner som ligger bakom utredningens slutsats och inte EU:s direktiv.

Min fråga är om kommissionen anser att den svenska modellen, där kommunerna är ansvariga för den lokala tillsynen, strider mot något gällande EU-direktiv?

(1) EGT L 224, 18.8.1990, s. 29.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(13 juni 2001)

Kommissionen känner inte till den rapport som parlamentsledamoten hänvisar till.

I artikel 2 i rådets direktiv 90/425/EEG av den 26 juni 1990 om veterinära och avelstekniska kontroller i handeln med vissa levande djur och varor inom gemenskapen med sikte på att förverkliga den inre marknaden, ges följande definition av behörig myndighet:

behörig myndighet: den centrala myndigheten i en medlemsstat med behörighet att utföra veterinärkontroller eller avelstekniska kontroller eller varje myndighet till vilken denna behörighet har delegerats.

I direktivet finns ingen bestämmelse om eller förbud mot någon särskild modell för hur veterinärlagstiftningen skall genomföras i medlemsstaterna. Det finns möjligheter för den centrala myndigheten att delegera sin behörighet.

Man bör dock komma ihåg att enligt gemenskapsrättens allmänna principer åligger det medlemsstaterna att se till att denna lagstiftning genomförs inom deras territorium. Om gemenskapsrätten inte innehåller bestämmelser om saken i fråga, skall de nationella myndigheterna agera enligt den egna nationella lagstiftningen. Den bestämmelsen måste dock vara förenlig med kravet på en enhetlig tillämpning av gemenskapsrätten(1).

(1) EG-domstolens mål 205-215/82 (Milchkontor), [1983] Rec. 2633.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1233/01

från Kyösti Virrankoski (ELDR) till kommissionen

(10 april 2001)

Ämne: Investeringsbidrag till jordbrukarnas gemensamma företag

Jordbrukarna har möjlighet att få investeringsbidrag för anskaffning av gemensamma maskiner. I Finland har dock ansökningar från sådana jordbrukarsammanslutningar som är juridiska personer, såsom aktiebolag, öppna bolag, andelslag och föreningar, fått avslag. Dock kan investeringsbidrag beviljas sådana sammanslutningar om varje jordbrukare som deltar i anskaffningen gör en personlig ansökan. Detta medför stora svårigheter vid maskinanskaffningen, uppläggning av lån, bokföring, skötsel och reparation av maskinerna etc. Från jordbrukarnas synvinkel vore det många gånger smidigare och mer ändamålsenligt att kunna inrätta en egen juridisk sammanslutning i vilken endast de skulle vara medlemmar som skulle kunna förvärva en maskin och sköta dess administration och den bokföring som den föranleder.

Mot bakgrund av detta frågar jag:

- Är de finska myndigheternas tolkning av EU:s regelverk riktig?

- Vad ämnar kommissionen vidta för åtgärder för att göra jordbrukarnas samarbete när det gäller maskinanskaffning smidigare, stärka samarbetet och samtidigt minska byråkratin?

- Vilka lagstiftningsåtgärder ämnar kommissionen vidta för att rätta till situationen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 juni 2001)

Finland anmälde under hösten 2000 ett beslut fattat av statsrådet med ansvar för landsbygdens utveckling (stöd nr N 97/00, N 160/00 och N 264/00). Kommissionen godkände den 9 oktober 2000 beslutet, som avser både samfinansierade investeringar och investeringar med statligt stöd.

Enligt de förklaringar som de finska myndigheterna tillhandahållit beträffande beslutet finansieras investeringarna i maskiner enbart med statliga medel. De finska myndigheterna har vidare beslutat att investeringar i maskiner som görs av maskinkooperativ eller andra sammanslutningar av jordbrukare inte är stödberättigande om inte sammanslutningarna bedriver jordbruk. Ansvaret för detta beslut ligger helt och hållet hos de finska myndigheterna och finansieringen för förvärv av maskiner görs enbart med statliga medel. Kommissionen kan därför inte yttra sig.