SKRIFTLIG FRÅGA P-0941/01

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(19 mars 2001)

Ämne: Skillnader i hanteringen av boskapskrisen

För att åtgärda den kris som orsakats av BSE (galna ko-sjukan) har kommissionen föreslagit ett anslag på tvåtusen miljarder italienska lire till 14 av EU:s medlemsstater. Kommissionen har även beslutat att de nötkreatursbesättningar där man upptäckt BSE skall avlivas, i olika utsträckning från land till land. Detta har spridit oro bland boskapsuppfödarna och konsumenterna, och det har gett intrycket av att kommissionen trevar sig fram i blindo.

Det verkar som om man vetenskapligt sett skulle kunna utesluta att sjukdomen är överförbar till människan. Anser inte kommissionen att det därför är onödigt och skadligt att avliva en stor del av gemenskapens boskapsbestånd? På vilka vetenskapliga grunder baserade kommissionen sitt beslut?

Hur kan kommissionen anse att anslaget på tvåtusen miljarder lire för 14 av EU:s medlemsstaterna är tillräckligt när kommissionen 1995 anslog sextusen miljarder lire enbart för Förenade kungariket utan att lyckas hejda epidemin som då spred sig till övriga Europa?

Många djur har nu avlivats på grund av BSE och mul- och klövsjukan. Varför beslutar inte kommissionen, mot denna bakgrund, om en fri överföring av mjölkkvoter mellan medlemsstaterna, vilket skulle innebära att den ökande bristen på mjölkproduktion uppvägs av en större andel importerade produkter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 maj 2001)

Trots att det inte gått att fastställa ett direkt orsakssamband mellan bovin spongiform encefalopati och den speciella formen av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom är det ändå forskarsamhällets ståndpunkt att det finns en mycket klar koppling av något slag.

Det finns ännu inte några gemenskapsbestämmelser i kraft om att man måste slakta samtliga djur i en besättning där man påvisat BSE. I dagsläget tillämpar alltså varje medlemsstat sina egna bestämmelser.

Parlamentet har i samband med granskningen av ett utkast till förordning om BSE(1) ändrat de bestämmelser som rör utrotning av sjukdomen och föreslagit att samtliga djur skall slaktas i de besättningar där man funnit BSE. Utkastet genomgår för närvarande en andra behandling i parlamentet.

Om man vill förhindra att produkter från smittade djur kommer in i livsmedels- eller foderkedjan är det under alla omständigheter nödvändigt att slakta sådana djur som misstänks vara smittade (och deras avkomma), vare sig smittrisken funnits i ursprungsbesättningen eller i den besättning där djuren för tillfället befinner sig.

Kommissionen vill betona att budgeten för nötkött för år 2001 har förstärkts med 971 miljoner euro för att täcka särskilda åtgärder till följd av BSE-krisen (paketet från december 2000). Genomförandet av kommissionens förslag av den 13 februari 2001 om ändring av den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött(2) beräknas kosta ytterligare 157 miljoner euro år 2001, och 1 145 miljoner euro 2002. Dessa uppskattningar förutsätter att konsumtionen år 2001 och 2002 ligger 10 % respektive 7 % under den normala. Om konsumtionen blir ändå lägre kommer gemenskapens utgifter förmodligen att öka.

När det gäller utgifter för tidigare BSE-kriser vill kommissionen påpeka att 1995 års budget inte belastades av några kostnader för BSE (krisen bröt ut i slutet av mars 1996). I gemenskapens budget för 1996 och 1997 svarade BSE-relaterade kostnader (inklusive utgifter för offentlig intervention) för omkring 1 675 miljoner respektive 1 830 miljoner euro. Av dessa medel gick 380 miljoner respektive 780 miljoner euro till Förenade kungariket och återstoden till andra medlemsstater.

Kommissionen vill understryka att fördelarna med ett förslag inte bara kan bedömas utifrån dess ekonomiska konsekvenser. I stället måste man fråga sig i vilken mån förslaget löser de problem det är avsett att lösa. Det skall tilläggas att kommissionen inte tänker överskrida de finansiella tak för rubrik 1 (jordbruk) som anges i budgetplanen.

Det är inte möjligt att tillåta överföring av mjölkkvoter mellan medlemsstater utan att först ompröva hela grunden för kvotsystemet, alltså bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 3950/92. Det skall tilläggas att det är mycket ovanligt att medlemsstater inte utnyttjar sina mjölkkvoter.

(1) EGT C 45, 19.2.1999, senare ändrat genom KOM(2000) 824 slutlig.

(2) KOM(2001) 87 slutlig.