SKRIFTLIG FRÅGA E-1467/97 från Giovanni Burtone (PPE) till kommissionen (30 april 1997)

Ämne: Kränkningar av artikel 48 i EU-fördraget

Gemenskapsdirektiv 82/76/EEG ((EGT L 43, 15.2.1982, s. 21. )) innehåller bestämmelser för läkares specialistutbildning och har som syfte att harmonisera de regler som gäller för yrkesutövandet och systemet för medicinsk specialisering inom gemenskapen. Dessa bestämmelser har den italienska staten inarbetat i den nationella lagstiftningen genom lagar om reform av hälsovårdssystemet och utbildningsinstituten för medicinsk specialisering (artikel 15.3 DLGS 517/93 Dgls 257/91).

Gemenskapens bestämmelser har syftet att säkerställa fri rörlighet för specialiserade läkare som är medborgare i gemenskapen så att de kan arbeta inom sjukvården i de olika medlemsstaterna.

Med successiva lagar och myndighetsdekret från såväl den italienska staten (lagdekret D.L. 478/96) som regionen Sicilien (D.A. av den 17 oktober 1996 och därpå följande bestämmelser) har en ytterst allvarlig kränkning av gemenskapsrätten och av de principer om harmonisering som tidigare hävdats ägt rum. Detta eftersom regionen Sicilien, på basis av en tvetydig (och enlig italiensk ordning ogiltig) lag om statlig legalisering av förhållanden som härrör från tidigare undantagssystem, har tillsatt tjänster inom sektorn för förebyggande medicinsk behandling, utan uttagningsprov och utan att yrkeskraven varit i enlighet med gemenskapens bestämmelser, med allmänläkare som inte har den specialistkompetens som erfordras enligt gemenskapsdirektivet, trots att tjänsterna enligt direktivet borde vara reserverade för dem som har specialistkompetens och betyg från de skolor som i de olika medlemsstaterna bedriver läkarutbildning i enlighet med gemenskapsdirektivets bestämmelser.

Alla dessa faktorer innebär ett enormt slöseri med de resurser som gemenskapen ställt till förfogande för att finansiera läkarnas specialistutbildning (i hälsolära, pediatrik, etc.). Att inneha tjänster inom den förebyggande hälsovården på Sicilien utgör en kränkning av de rättigheter som tillkommer specialiserade läkare som tagit examen i europeiska utbildningsinstitut där gemenskapens bestämmelser följs. Detta särskilt som Sicilien genom lagar och olika administrativa förfaranden har reserverat alla tillgängliga medicinska tjänster för läkare som varken har gemenskapens examen eller specialisering. Det innebär en kränkning av principen om fri rörlighet för de unionsmedborgare vars läkarutbildning är i enlighet med gemenskapens normer.

Skulle kommissionen kunna kontrollera om det inte är så att ovan nämnda lagstiftning och administrativa bestämmelser utfärdade av den italienska staten och regionen Sicilien innehåller alla de faktorer som krävs för att det skall vara befogat att inleda ett rättsligt förfarande mot den italienska staten, i enlighet med artikel 169 i fördraget, för att den genom sina bestämmelser (D.L. 478/96, L. 4/97) och regionala beslut på Sicilien (D.A. 17 oktober 1996) brutit mot direktiv 82/76/EEG och artikel 48.2 i fördraget?

Kompletterande svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (6 april 1998)

Som komplement till sitt svar av den 21 maj 1997 ((EGT C 319, 18.10.1997, s. 250. )) kan kommissionen nu meddela följande.

Kommissionen understryker att direktiv 93/16/EEG om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis ((EGT L 165, 7.7.1993, s. 1. )), som upprepar bestämmelserna i direktiv 82/76/EEG, inte avser att harmonisera reglerna för läkares yrkesutövning. I stället fastställer det de minimikrav på utbildning, som uppfattas som nödvändiga och tillräckliga för det ömsesidiga erkännandet av utbildningsbevis.

Vad gäller bestämmelserna i kapitel IV i direktiv 93/16/EEG om specialistutbildning i allmänmedicin, hänvisas parlamentsledamoten till kommissionens svar på den skriftliga frågan E-1142/95 från Carlo Secchi ((EGT C 270, 16.10.1995, s. 17. )).

Enligt de uppgifter kommissionen för närvarande förfogar över, speciellt efter hänvändelse till den berörda medlemsstaten, anser kommissionen att granskningen av den situation som berörs av ledamoten inte pekar på något som strider mot gemenskapslagstiftningen. Om emellertid ledamoten förfogar över ytterligare fakta, som kan föranleda en förnyad studie av påtalade förhållanden, är ledamoten välkommen att inkomma med dessa.