SKRIFTLIG FRÅGA E-2468/98

från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Avfall från Italien förs fortfarande till förbränningsanläggningen i Biebesheim i Tyskland

Sedan 1997 har myndigheterna i Darmstadt i ett flertal fall, i enlighet med artiklarna 4.2a och 5.1 i förordningen om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen, förordning EG nr 259/93(1), beviljat ansökningar från den italienska firman 3 R Servizi S.p.a. om att få föra avfall från Italien för att förbränna det i den förbränningsanläggning för specialavfall som finns i Biebesheim. Importen av avfallet ombesörjs av aktiebolaget Hessische Industriemüll GmbH, förkortat HIM.

Enligt situationen den 24 juni 1998 hade tillstånd beviljats för transport av minst 7 000 ton avfall från Italien till Tyskland. Företaget 3 R Servizi S.p.a. har tillkännagivit att ytterligare ansökningar om tillstånd kommer att följa. De behöriga myndigheterna i delstaten anser sig av europarättsliga grunder förhindrade att förbjuda denna avfallsimport.

Får de behöriga destinationsmyndigheterna bara komma med invändningar för att genomföra principen om tillräcklig egenkapacitet enligt avfallstransportförordningens artikel 4.3 b i när förbränningsanläggningarna i fråga är fullbelastade, t. ex. används för förbränning av inhemskt avfall? I hur hög grad kan skäliga invändningarna göras när anläggningarna inte är fullbelastade med inhemskt avfall, men myndigheterna vill begränsa "avfallsturismen" i överensstämmelse med artikel 5 i direktiv 75/442/EEG(2) eller minska den lokala miljöförstöringen?

(1) EGT L 30, 6.2.1993, s. 1.

(2) EGT L 194, 25.7.1975, s. 39.

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna P-2385/98, E-2465/98, E-2466/98, E-2467/98 och E-2468/98 ingivna av Ritt Bjerregaard för kommissionen

(23 september 1998)

Kommissionen antar att den aktuella avfallstransporten är en transport av farligt avfall för bortskaffande. Sådana transporter omfattas av rådets förordning (EEG) 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen, i vilken det i artikel 4.3 a i anges följande: "... får medlemsstaterna i enlighet med fördraget vidta åtgärder för att helt eller delvis förbjuda eller systematiskt invända mot transporter av avfall". Genom denna bestämmelse får medlemsstaterna således möjlighet att generellt eller systematiskt motsätta sig transporter av avfall för bortskaffande. De har dock inte några skyldigheter att motsätta sig sådana transporter. Artikel 130t i EG-fördraget är inte tillämplig i detta fall, eftersom man inte kan tänka sig ytterligare åtgärder än ett totalt förbud.

En invändning mot transporter behöver inte strida mot de allmänna bestämmelserna i fördraget. Uppgiften att andra anläggningar är mer lämpliga verkar dock inte stå i strid med dessa allmänna bestämmelser. Det går också att invända mot en transport med hänvisning till att man vill begränsa transportriskerna. Det krävs inte heller att den avfallshanteringsplan som upprättats uttryckligen undantar bortskaffande av avfall från andra medlemsstater för att man skall kunna motsätta sig transporter.

Hur en medlemsstat organiserar sin egen avfallshantering regleras inte av gemenskapslagstiftningen. Förhållandet mellan två myndigheter i en medlemsstat skall därför avgöras enligt medlemsstatens nationella lagstiftning.