SKRIFTLIG FRÅGA E-1245/03

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne: Avfallsdamm för rödslam från bauxitbearbetning i havet utanför Portoscuso (Cagliari, Sardinien)

Företaget Eurallumina SpA utvinner över 1 miljon ton aluminiumoxid per år genom att behandla cirka 2 miljoner ton bauxit per år med Bayerprocessen. Som restprodukt erhålls cirka 1 miljon ton rödslam per år, vilket på grund av det höga hydroxidinnehållet håller ett pH på över 13, som sedan sjunker till 10,5 efter tillsats av svavelsyra och havsvatten. Den 28 maj 2002 lämnade företaget in en ansökan till regionen Sardinien och kommunen Portoscuso om att få anlägga en ny avfallsdamm (med en yta på cirka 80 hektar och 18 meter hög, vilket motsvarar cirka 13 miljoner m3) i havet, bredvid den nuvarande slamdammen (120 hektar), som snart är full.

Om planerna genomförs försämras miljön ytterligare i detta område, som 1990 klassades som ett högriskområde för en miljökatastrof enligt artikel 7 i lag 349/86. Dessutom hotas turistnäringen i området, som ligger mitt emot öarna San Pietro och Sant'Antioco och i närheten av lagunen Boi Cerbus, ett våtområde av gemenskapsintresse.

Kommunförvaltningen i Portoscuso har redan sagt sig vara beredd att godkänna projektet, innan man ens har genomfört de undersökningar som krävs för den miljökonsekvensbeskrivning som skall föregå ett tillstånd. Anser inte kommissionen att projektet kan strida mot ramdirektivet om vattenskydd och framför allt direktivet om föroreningar till följd av utsläpp av vissa farliga ämnen i territorialvatten?

Euroalluminas bauxitbearbetning sysselsätter cirka 500 personer i området. Har kommissionen några möjligheter att bidra till finansieringen av alternativa lösningar, med mindre inverkan på miljön, för att säkerställa en fortsatt verksamhet vid Eurallumina SpA om företaget inte kan klara kostnaderna för sådana alternativa lösningar utan hjälp?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(2 juni 2003)

Innan medlemsstaterna beviljar utvecklingstillstånd för projekt som kan ha betydande effekter på miljön på grund av sin natur, storlek eller lokalisering, måste de se till att en miljökonsekvensbeskrivning görs enligt rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1), ändrad av rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(2). Det projekt som frågan gäller kan falla inom direktivets räckvidd bilaga II, punkt 11 b) Anläggningar för bortskaffande av avfall. För projekt som finns med i bilaga II måste medlemsstaterna genom granskning från fall till fall eller genom att fastställa gränsvärden eller kriterier avgöra om en miljökonsekvensbeskrivning måste göras för projektet.

Vad gäller naturskyddslagstiftningen är det mycket riktigt så att området kring lagunen Boi Cerbus ligger i ett område av gemenskapsintresse som har föreslagits av Italien för Natura 2000-nätet enligt rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(3) (Punta S'Aliga). I artikel 6 i samma direktiv fastställs det att medlemsstaterna måste vidta lämpliga åtgärder för att förhindra försämring av livsmiljöerna och habitaten för arterna samt störningar av de arter för vilka områdena har utsetts. I artikel 6.3 fastställs det särskilt att projekt eller planer som kan innebära betydande konsekvenser för ett område skall genomgå en lämplig bedömning, och i artikel 6.4 specificeras villkoren för godkännande av sådana projekt eller planer.

Vad gäller avfallslagstiftningen utgör deponeringen av rödslam från aluminiumframställning i havet avfallsbortskaffning enligt ramdirektivet för avfall, rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(4), ändrat av rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991(5). Denna deponering måste därmed ske i enlighet med direktivets bestämmelser, särskilt artikel 4, där det bl.a. fastställs att avfall måste tas om hand utan risker för vatten, luft, jord eller växter och djur, och utan att det negativt påverkar landskapet och områden av särskilt intresse. Om sådant avfall deponeras på eller under marken gäller även driftskraven och de tekniska kraven i rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall(6).

Godkännande av projektet i fråga måste också ske enligt kraven i rådets direktiv 78/176/EEG av den 20 februari 1978 om avfall från titandioxidindustrin(7), ändrat genom rådets direktiv 82/883/EEG av den 3 december 1982 om kontroll och övervakning av miljöer som påverkas av avfall från titandioxidindustrin(8), 83/29/EEG av den 24 januari 1983(9) och 91/692/EEG av den 23 december 1991 om att standardisera och rationalisera rapporteringen om genomförandet av vissa direktiv om miljön(10).

Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område(11) innebär ett skydd för alla vattenområden, även kustvatten, och målsättningen är att uppnå eller upprätthålla god vattenkvalitet (god status) senast 2015. Direktivet omfattar alla källor, bl.a. avfallsdeponering, och innehåller en bestämmelse som säger att en försämring av nuvarande vattenstatusnivå inte accepteras. Den information som frågeställaren lämnar innehåller emellertid ingenting som ifrågasätter tillämpningen av ovan nämnda direktiv i fallet ifråga. Mot bakgrund av ovanstående kan man därför för närvarande inte konstatera något brott mot dessa direktiv. Om frågeställaren inkommer med fler upplysningar som gör det möjligt för kommissionen att utvärdera situationen i förhållande till direktiven skulle frågan kunna utredas.

När det gäller eventuell samfinansiering via strukturfonderna krävs fler detaljer om de alternativa lösningarna för att man skall kunna undersöka om de berättigar till stöd enligt regionens operativa program. Det bör påpekas att det är medlemsstaten som är ansvarig för att följa upp bidragen från strukturfonden och kontrollera om de är effektiva.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.

(3) EGT L 206, 22.7.1992.

(4) EGT L 194, 25.7.1975.

(5) EGT L 78, 26.3.1991.

(6) EGT L 182, 16.7.1999.

(7) EGT L 54, 25.2.1978.

(8) EGT L 378, 31.12.1982.

(9) EGT L 32, 3.2.1983.

(10) EGT L 377, 31.12.1991.

(11) EGT L 327, 22.12.2000.