SKRIFTLIG FRÅGA P-2319/99

från Gunilla Carlsson (PPE-DE) till kommissionen

(29 november 1999)

Ämne: Telekomliberaliseringen i Sverige

Det finns i Sverige långtgående planer på att lagstiftningsvägen tvinga samtliga, privata såväl som statsägda, ägare av mobiltelenät att låta tjänsteleverantörer få tillgång till deras tungt investerade anläggningar uppbyggda i konkurrens.

Tänker kommissionen tillåta ett sådant brott mot principen om konkurrens på lika villkor?

Hur tänker kommissionen försäkra en fortsatt hög investeringsvilja i mobil nätverkskapacitet i perspektivet av de nya stora behov som följer av introduktionen av UMTS?

Vad tycker kommissionen om en sådan reglerad uppdelning mellan nätverksoperatörer och tjänsteleverantörer?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(13 december 1999)

Kommissionen är medveten om de svenska lagförslagen om tjänsteleverantörers tillträde till mobilteleoperatörers nät. Enligt de uppgifter som kommissionen har är det ännu inte klart vilket tillämpningsområde en sådan lag kommer att få och hur den slutgiltigt kommer att se ut.

Kommissionen anser att man bör försöka begränsa regleringarna till ett minimum, både på gemenskapsnivå och i medlemsstaterna. I kommissionens meddelande om 1999 års kommunikationsöversyn (Mot ett nytt regelverk för infrastruktur för elektronisk kommunikation och tillhörande tjänster)(1) anges att ett alltför restriktivt regelsystem riskerar att bli en bromskloss för investeringar eller att inte stimulera till hållbara investeringar. I en stor del av det nuvarande regelverket uppmärksammas behovet av att skapa en konkurrensutsatt marknad, exempelvis genom att kräva att monopoloperatörer tillmötesgår alla önskemål om tillträde till och samtrafik med deras nät. När en konkurrensutsatt marknad väl har upprättats, bör många av dessa föreskrifter inte längre vara nödvändiga, och det skulle därför vara tillräckligt att huvudsakligen använda sig av konkurrensreglerna i fördraget.

I Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät(2) anges i artikel 4.2 följande: Organisationer som har fått tillstånd att tillhandahålla telenät och allmänt tillgängliga teletjänster enligt bilaga I, och som har ett betydande inflytande på marknaden, skall uppfylla alla rimliga önskemål om tillträde till nätet, inklusive tillträde vid andra punkter än de nätanslutningspunkter som erbjuds majoriteten av slutanvändarna. Enligt

denna bestämmelse får medlemsstaterna införa regler om rättvis och rimlig tillträde till telenäten (både mobila och fasta) om detta krävs för att säkra konkurrensen som helhet på marknaden och utvecklingen av innovativa nya tjänster.

De nationella myndigheterna, som ju har ingående kunskaper om hur situationen ser ut på den telekommunikationsmarknad de övervakar, får därför avgöra vilka villkor som skall gälla för tillträdet till mobila nät, förutsatt att dessa stämmer överens med principerna enligt EG-fördraget, i synnerhet konkurrensreglerna, och det regelverk som fastställts på gemenskapsnivå. Dessa villkor strider endast mot konkurrensreglerna om det kan visas att kraven ifråga skulle begränsa möjligheterna för icke-dominerande nätoperatörer att konkurrera, t.ex. genom att operatörerna hindras från att utnyttja fördelarna när nätverk och tillhandahållande av tjänster integreras vertikalt. Kommissionen har uppmanat medlemsstaterna att rådfråga sina nationella konkurrensmyndigheter när sådana bestämmelser skall införas.

Kommissionen anser att prissättningen för tillträdet är viktig och att den bör ske på ett sätt som på medellång och lång sikt stimulerar ägare till anläggningar att göra investeringar i infrastruktur inför framtiden.

Vad beträffar uppdelningen mellan mobila nätoperatörer och tjänsteleverantörer får medlemsstaterna enligt gällande gemenskapsrätt tillämpa olika villkor för tillståndsgivningen. Man skall emellertid se till att eventuella skillnader inte leder till några snedvridningar av marknaden.

(1) KOM(1999) 539 slutlig.

(2) EGT L 199, 26.7.1997.