ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0875/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(2 april 2002)

Ämne: Statliga kreditgarantier

I början av år 2000 stoppade kommissionen den svenska statens planer på att ge statliga kreditgarantier till flygplansmotortillverkaren Volvo Aero i Trollhättan. Kommissionens bedömning var att det rörde sig om ett otillåtet stöd. Den svenska regeringen och Volvo Aero fick ändra sina planer och diskutera en omvandling av kreditgarantierna till villkorslån istället.

Men 1995 fick den brittiska regeringen godkänt av kommissionen att ge ett liknande stöd till Rolls Royce på 200 miljoner pund för att de skulle kunna fortsätta utvecklingen av Trentprojektet.

Vad var det för skillnad på de olika stöden? Varför fick den brittiska regeringen godkänt för sitt stöd 1995 till Rolls Royce och inte den svenska regeringen 2000 för sitt stöd till Volvo Aero?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(22 maj 2002)

Det enda statsstödsärende om företaget Volvo Aero som kommissionen känner till under de senaste fem åren är ett ärende från 1997.

Den svenska regeringen anmälde då till kommissionen planer på att införa ett system för statliga kreditgarantier till det företaget. De svenska myndigheterna drog tillbaka anmälan i oktober 1998. Kommissionen fattade alltså aldrig något beslut i frågan, och naturligtvis inte heller något negativt beslut.

Den form ett statligt stöd tar sig saknar under alla omständigheter betydelse vid kommissionens granskning av ett ärende. Tidigare har kommissionen inom flygindustrin till exempel godkänt såväl ett återbetalningspliktigt förskott till företaget Rolls-Royce (det återbetalningspliktiga förskott som parlamentsledamoten nämner godkändes 1998 med stödnummer N 17/98) som statliga kreditgarantier till företaget Fairchild-Dornier (ärende N 281/99).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1912/02

från Robert Goebbels (PSE) till kommissionen

(2 juli 2002)

Ämne: FIFA:s och UEFA:s monopol

Kommissionen och UEFA (Europeiska fotbollsförbundet) har just kommit överens om en rad nya regler för rättigheter till direktsändning av viktiga fotbollsmatcher. Enligt kommissionsledamot Monti är avtalet en god nyhet för klubbar, radiostationer och konsumenter.

Konsumenterna är dock allt mer beroende av vissa radiostationernas goda vilja eller deras möjligheter att finansiera sändningarna av matcherna genom reklam. Som vi har sett under fotbolls-VM visas allt fler matcher bara på betal-tv-kanaler.

Den allra största delen av de anläggningar som fotbollsklubbarna utnyttjar har finansierats av det offentliga, och säkerheten kring matcherna måste skötas av stat och kommun kort sagt socialiseras kostnaderna medan intäkterna privatiseras. Dessa ekonomiska aktörer utnyttjar publikens stora fotbollsintresse på ett allt annat än sportsligt sätt genom något som i praktiken är ett monopol, och gör vinster utan att stat och offentliga organ får någon verklig ersättning för de kostnader som uppstår.

Vilka initiativ avser kommissionen att ta för att få slut på det uppenbara missbruk som pamparna i FIFA (som härskar över ett multinationellt företag utanför all offentlig kontroll), UEFA och de stora fotbollsklubbarna ägnar sig åt? Bör man inte införa minimiregler för allmänna tjänster för idrottsevenemang som VM och EM??

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(31 juli 2002)

Parlamentsledamoten torde avse ärendet om den gemensamma försäljningen av sändningsrättigheterna till UEFA:s Champions League. Kommissionen har riktat ett meddelande om invändningar till UEFA i det ärendet. Kommissionens granskning har föranlett UEFA att föreslå ett antal åtgärder som svar på kommissionens invändningar. Åtgärderna granskas för närvarande.

Vid granskningen av uppgörelsens konkurrensbegränsande verkningar utreder kommissionen om villkoren för ett undantag är uppfyllda. Kommissionen strävar efter att undvika att de mycket viktiga sändningsrättigheterna till fotbollsturneringar säljs på ett sätt som kan skada konkurrensen på mediemarknaden och därmed i slutändan tittarna. Gemenskapens konkurrensrätt ställer sig emellertid neutral till frågan om på vilken marknad rättighetsinnehavarna väljer att sälja TV-rättigheterna. I konkurrensrättsligt hänseende förmånsbehandlar inte kommissionen betal-TV framför gratis TV och tvärtom. I direktivet Television utan gränser föreskrivs emellertid att medlemsstaterna får upprätta en lista över evenemang av särskild vikt för samhället, som måste sändas på TV-kanaler som är tillgängliga för befolkningens stora flertal, i praktiken via gratis TV-kanaler. De medlemsstater som har upprättat sådana listor har oftast tagit med UEFA:s och FIFA:s matcher på dessa.

Kommissionen vill ge tredje man möjlighet att lämna synpunkter på uppgörelsen innan vi ger vårt slutliga godkännande av den. Vi kommer därför att offentliggöra ett meddelande i EGT med en beskrivning av den nya uppgörelsen och uppmana berörda parter att lämna synpunkter på den.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2605/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(18 september 2002)

Ämne: Arbetstidsreglering för lastbilsförare

Denna fråga gäller Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/15/EG(1) av den 11 mars 2002 om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter.

Problemet om huruvida lastbilsförare som är egenföretagare skall omfattas av direktivet har varit föremål för häftiga diskussioner i rådet och oenighet mellan rådet och Europaparlamentet. Detta löstes i förlikningskommittén genom ett tillfälligt undantag för egenföretagande förare från detta direktiv tills 2009. Redan ett par månader efter det att direktivet trätt i kraft krävde transportörer och transportföretag i Europa att alla lastbilsförare oavsett om de är egenföretagare eller ej skall jämställas avseende arbetstidsregleringen. Ur trafiksäkerhetssynvinkel är denna reglering i högsta grad betänklig, eftersom den lockar egenföretagare till ännu längre körtider, och en ensidig tillämpning av arbetstidsförkortningen skulle leda till snedvridning av konkurrensen till förmån för de minsta företagen.

Mot bakgrund av detta uppmanas kommissionen att:

- ta del av dessa uppgifter, särskilt med tanke på den rapport som den skall lägga fram senast två år före den 23 mars 2009,

- presentera sin nuvarande ståndpunkt i denna fråga, framför allt mot bakgrund av trafiksituationen och konkurrensförhållandena.

(1) EGT L 80, 23.3.2002, s. 35.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(15 oktober 2002)

Kommissionen är medveten om det finns en risk för snedvridning av konkurrensen mellan anställda förare och egenföretagare i och med att Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/15/EG av den 11 mars 2002 om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter skall tillämpas på anställda förare från och med 2005 och på egenföretagare först från och med 2009. Detta är dock ett resultat av det komplicerade förlikningsförfarandet mellan rådet och Europaparlamentet som kommissionen godtar och följer.

Båda kategorierna förarna omfattas redan av gemenskapens regler om körtid och viloperioder (rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter(1)), och anställda förare och egenföretagare blir lika uttröttade av alltför långa arbetspass.

Kommissionen är medveten om de stora åsiktsskillnaderna om detta direktiv, både mellan olika medlemsstater och inom sektorn, och det har varit svårt att nå fram till en kompromiss. Kommissionen vill också påminna ledamoten om att enligt kommissionens ursprungliga förslag(2) skulle samma arbetstidsregler gälla för alla kategorier förare. Kommissionen kommer att granska vilka effekter som genomförandet av bestämmelserna får på sektorn innan den sammanställer den rapport som skall behandla frågan om arbetstidsbestämmelserna skall omfatta också egenföretagare. Kommissionen vill dock inte föregripa resultatet av denna granskning.

(1) EGT L 370, 31.12.1985.

(2) EGT C 43, 17.2.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2773/02

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(3 oktober 2002)

Ämne: Hälsa och säkerhet för arbetstagarna

Under de senaste dagarna har Grekland sörjt nya offer för arbetsplatsolyckor. Yrkessjukdomar registreras helt enkelt inte i Grekland. Bland de klagomål som inlämnats till kommissionen märks bland annat framställning 00/4404, SG(2000) A/3828/2 som innehåller en grundad anklagelse om ett konkret fall där man vägrat tillämpa lagstiftningen om hälsa och säkerhet för arbetstagarna på arbetsplatsen. Till handlingarna i detta ärende har de grekiska arbetarnas fackorganisation fogat en mängd uppgifter om otaliga liknande fall. Klagomålen blir hela tiden allt flera och i Grekland är man av den allmänna uppfattningen att de organ som bär ansvaret för genomförandet av direktivet om hälsa och säkerhet för arbetstagare sköter uppdraget på ett otillfredsställande sätt. Trots att jag ställt flera frågor (E-0014/00(1), E-3049/01(2), E-3050/01, E-0906/01(3)) till kommissionen och denna betygat att den skall ta upp frågan till granskning så har ännu ingenting hänt.

1. Vilka möjligheter har kommissionen att idka påtryckning på de grekiska myndigheterna för att få dem att utföra effektivare kontroller inom ramen för sina befogenheter?

2. Undersöker kommissionen möjligheten att kontrollera omständigheterna kring fallet på ort och ställe och möjligheten att granska uppgifterna från den grekiska fackorganisationen som en helhet?

(1) EGT C 280 E, 3.10.2000, s. 158.

(2) EGT C 134 E, 6.6.2002, s. 187.

(3) EGT C 340 E, 4.12.2001, s. 119.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(31 oktober 2002)

1. Det tillkommer medlemsstaterna att se till att det finns lämplig kontroll och övervakning av införlivandet av de nationella bestämmelserna i gemenskapsdirektiven när det gäller arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet (jfr artikel 4 i direktiv 89/391/EEG om verkställandet av åtgärder för att främja förbättringar av säkerhet och hälsa på arbetsplatsen(1)).

Kommissionen kan emellertid, där konkreta exempel finns på att införlivandet av de nationella bestämmelserna i gemenskapsdirektiven vanligtvis inte tillämpas, använda de i EG-fördraget föreskrivna möjligheterna, särskilt de som framgår av artikel 226, och inleda ett förfarande om överträdelse av fördraget mot medlemsstaten som inte har uppfyllt en skyldighet enligt EG-fördraget.

2. Kommissionen granskar för närvarande allt material som man har mottagit beträffande klagomål 00/4404. Mot bakgrund av resultaten av denna granskning, kommer kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder och, om nödvändigt, följa upp kontakten med de grekiska myndigheterna och/eller målsäganden för att komplettera analysen av detta fall.

(1) EGT L 183, 29.6.1989.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1874/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(28 juni 2002)

Ämne: Gabon

Beträffande Gabon: Kan kommissionen upprätta en förteckning över de projekt som godkänts för finansiering genom Europeiska unionens budget för 2001 samt uppge totalbeloppet för detta års investeringar?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1867/02, E-1868/02, E-1869/02, E-1870/02,E-1871/02, E-1872/02, E-1873/02, E-1874/02, E-1875/02, E-1876/02, E-1877/02, E-1878/02,E-1879/02, E-1880/02, E-1881/02, E-1882/02, E-1883/02, E-1884/02, E-1908/02, E-1909/02,E-1996/02, E-1997/02, E-1998/02, E-1999/02, E-2000/02, E-2001/02, E-2002/02, E-2003/02,E-2004/02, E-2005/02, E-2006/02, E-2007/02, E-2008/02, E-2009/02, E-2134/02, E-2135/02,E-2136/02, E-2137/02, E-2138/02, E-2139/02, E-2140/02, E-2141/02, E-2142/02, E-2143/02,E-2144/02, E-2145/02, E-2146/02, E-2147/02, E-2148/02, E-2149/02, E-2150/02, E-2151/02,E-2152/02, E-2153/02, E-2154/02 och E-2155/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(23 september 2002)

Kommissionen skickar med hänsyn till svarets omfattning en tabell med de begärda uppgifterna direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

Det bör noteras att sifforna i den sammanfattande tabellen per land också finns i sektionen med Ekonomiska tabeller i årsrapporten om genomförandet av EG:s yttre bistånd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1426/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(23 maj 2002)

Ämne: Användningen av euron

Vilka länder har, förutom de tolv som deltar i den monetära unionen, givits tillstånd att ge ut euromynt, och vad krävs för att erhålla detta tillstånd?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(1 juli 2002)

Utöver de tolv medlemsstater som ingår i euroområdet har tre länder utanför unionen fått tillåtelse att ge ut euromynt: furstendömet Monaco, republiken San Maríno och Vatikanstaten.

Beslutet härrör från Maastrichtförhandlingarna där parterna kom överens om att de nuvarande monetära relationerna mellan Italien och San Maríno och Heliga stolen samt mellan Frankrike och Monaco inte skall påverkas av detta fördrag. () Gemenskapen åtar sig att underlätta de omförhandlingar av den nuvarande ordningen som kan bli nödvändiga (förklaring nr 6 som fogats till fördraget). Den 31 december 1998 fick Frankrike och Italien mandat av rådet att förhandla på gemenskapens vägnar (rådets beslut 1999/96/EG, 1999/97/EG och 1999/98/EG av den 31 december 1998 om gemenskapens ståndpunkt beträffande ett avtal om de monetära förbindelserna med Furstendömet Monaco, Republiken San Maríno och Vatikanstaten(1)). Under 2001 slöt Italien, på gemenskapens vägnar, avtal med San Maríno(2) och Vatikanstaten, företrädd av Heliga Stolen(3). Samma år slöts ett liknande avtal mellan den franska regeringen, på gemenskapens vägnar, och Monacos regering(4). Enligt de tre avtalen får de berörda staterna ge ut en begränsad mängd euromynt.

(1) EGT L 30, 4.2.1999.

(2) EGT C 209, 27.7.2001.

(3) EGT C 299, 25.10.2001.

(4) EGT L 142, 31.5.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2815/02

från Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) till kommissionen

(7 oktober 2002)

Ämne: Europeiska livsmedelssäkerhetsmyndigheten

Vid Europeiska rådets möte i Laeken i december 2001 beslutades det att Europeiska livsmedelssäkerhetsmyndigheten skall inleda sitt arbete i Bryssel. Denna stad kommer att fungera som temporärt säte för Europeiska livsmedelssäkerhetsmyndigheten, eftersom det var omöjligt att nå fram till en politisk kompromiss om var myndighetens slutliga säte skulle befinna sig. Barcelona var en av kandidaterna för detta.

Enligt en artikel i veckotidningen European Voice (16-22 maj 2002), skulle konungariket Spanien ha avsagt sig kraven på att Barcelona skulle bli säte för Europeiska livsmedelssäkerhetsmyndigheten.

Känner kommissionen till detta?

Om så är fallet: har de spanska myndigheterna motiverat sitt ställningstagande?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(6 november 2002)

Kommissionen kan bekräfta att den, i linje med det beslut som fattades vid rådets möte i Laeken, har vidtagit nödvändiga åtgärder för att Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet tillfälligt ska kunna inleda sin verksamhet i Bryssel.

Kommissionen har inte mottagit något meddelande från de spanska myndigheterna om att de skulle avsäga sig att vara kandidat till att Barcelona skulle vara säte för myndigheten.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1520/02

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till rådet

(27 maj 2002)

Ämne: Cypern på eurosedlarna

I den välrenommerade tidningen European Voice (nr 28 maj 2002) har man särskilt uppmärksammat ett mycket lovvärt initiativ från vår brittiska kollega parlamentsledamot Chris Davies, som för kommissionsledamot Pedro Solbes Mira har påpekat att man bör ta med Cypern på den Europakarta som finns på sedlarna för den nya gemensamma europeiska valutan.

I artikeln står det att vår brittiska kollega har understrukit att Cypern inte finns med på sedlarna, trots att man förväntar sig att landet skall bli medlem av unionen 2004, och att han har krävt att man skall göra om återgivningen av Europa så att även Republiken Cypern avbildas. Det är värt att notera att inte ett enda kandidatland finns avbildat på euromynten, medan de länder som ännu inte gått med i eurosamarbetet finns med, dvs. Storbritannien, Danmark och Sverige.

Kan rådet säga mig om och när man kommer att göra om återgivningen av Europa på euromynten och eurosedlarna så att de på ett mer korrekt sätt avbildar vår kontinent?

Svar

(16-19 december 2002)

Enligt fördraget är ECB behörigt i frågor som rör utformningen av eurosedlarna.

När det gäller euromynten har man beslutat att dessa skall ha en gemensam respektive en nationell sida. Stats- och regeringscheferna i deltagande medlemsstater valde vid Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997 ut den gemensamma sidan på grundval av en europeisk tävling.

Det åligger således ECB respektive stats- och regeringscheferna i deltagande medlemsstater att överväga hur eurosedlarna och den gemensamma sidan av euromynten skall utformas efter utvidgningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2580/02

från Joaquim Miranda (GUE/NGL) till kommissionen

(16 september 2002)

Ämne: Intygande av yrkesmässig kompetens för kabinpersonal inom civil luftfart

1997 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv(1) om intygande av yrkesmässig kompetens för kabinpersonal inom civil luftfart. Europaparlamentets yttrande vid första behandlingen avgavs den 19 februari 1998.

Ännu har ärendet inte avslutats. Utbildning och intyg om yrkeskompetens för kabinpersonal inom civil luftfart är fortfarande en fråga för de driftsansvariga, eftersom man inte fastställt några bestämmelser om att utbildningen bör organiseras av officiellt godkända organ och att intygandet av kompetensen bör göras av oberoende enheter som medlemsstaterna utser.

I enlighet med uppgifter från kabinpersonalens fackförbund är det allt vanligare att flygbolagen kontrakterar tillfälligt eller säsongsbetonat anställd kabinpersonal. Vissa bolag har till och med minskat tiden för grundutbildning.

Det talas mycket om säkerheten i samband med flygtransporter och om kabinpersonalens betydelse och ansvar i dessa frågor. Jag skulle därför vilja be kommissionen att informera om orsakerna till att förslaget till direktiv fortfarande inte följts upp, och om vilka planer det finns på att verkligen anta detta direktiv.

(1) KOM(1997) 0382 EGT C 263, 29.8.1997, s. 5.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(21 oktober 2002)

Kommissionen har mycket riktigt lagt fram ett förslag till rådets direktiv om säkerhetskrav och intygande av yrkesmässig kompetens för kabinpersonal inom civil luftfart(1) vilket har vunnit Europaparlamentets stöd. Detta förslag har behandlats flera gånger av rådet, som emellertid inte har kunnat samla kvalificerad majoritet för förslaget.

Hädanefter kommer detta förslag att behandlas parallellt med det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 3922/91 av den 16 december 1991 om harmonisering av tekniska krav och administrativa förfaranden inom området civil luftfart(2).

Det ankommer på rådet att besluta om de två förslagen.

(1) EGT C 263, 29.8.1997 ändrat genom EGT C 109, 20.4.1999.

(2) EGT L 373, 31.12.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2137/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(18 juli 2002)

Ämne: Haiti

Kan kommissionen redogöra för vilka projekt i Haiti som godkänts för finansiering med medel ur Europeiska unionens budget under 2001, samt uppge totalbeloppet för investeringarna under detta år?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1867/02, E-1868/02, E-1869/02, E-1870/02,E-1871/02, E-1872/02, E-1873/02, E-1874/02, E-1875/02, E-1876/02, E-1877/02, E-1878/02,E-1879/02, E-1880/02, E-1881/02, E-1882/02, E-1883/02, E-1884/02, E-1908/02, E-1909/02,E-1996/02, E-1997/02, E-1998/02, E-1999/02, E-2000/02, E-2001/02, E-2002/02, E-2003/02,E-2004/02, E-2005/02, E-2006/02, E-2007/02, E-2008/02, E-2009/02, E-2134/02, E-2135/02,E-2136/02, E-2137/02, E-2138/02, E-2139/02, E-2140/02, E-2141/02, E-2142/02, E-2143/02,E-2144/02, E-2145/02, E-2146/02, E-2147/02, E-2148/02, E-2149/02, E-2150/02, E-2151/02,E-2152/02, E-2153/02, E-2154/02 och E-2155/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(23 september 2002)

Kommissionen skickar med hänsyn till svarets omfattning en tabell med de begärda uppgifterna direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

Det bör noteras att sifforna i den sammanfattande tabellen per land också finns i sektionen med Ekonomiska tabeller i årsrapporten om genomförandet av EG:s yttre bistånd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0671/02

från Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) till kommissionen

(8 mars 2002)

Ämne: Fängelser i Turkiet

Av de 50 000 som för närvarande sitter fängslade i Turkiet är 10 000 politiska fångar som anklagas för terrorism eller för att tillhöra en olaglig politisk organisation.

Dessa fångar hålls isolerade i enskilda celler eller i grupper på tre. Häktningstiden fram till domen varar i medeltal fyra år.

Sedan mer än ett år tillbaka blir protester mot regimen allt vanligare, i synnerhet hungerstrejker bland de fängslade. Strejkerna riskerar att leda till döden för omkring 50 av dem. För närvarande deltar 130 personer i proteströrelsen.

Europarådet har fördömt isoleringen av fångar och kallat den en form av tortyr. Ordförandena i landets fyra största advokatsamfund har föreslagit en kompromisslösning, som fått namnet 3 nycklar, 3 dörrar. Den innebär att fångar i tre angränsande celler får tillåtelse att tala med varandra under åtta timmar per dag.

De turkiska myndigheterna avvisar denna lösning.

Turkiet insisterar på att bli medlem i Europeiska unionen. Anser kommissionen att de turkiska myndigheternas hållning i denna fråga främjar Turkiets anslutning?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(16 april 2002)

Kommissionen är medveten om de förhållanden i turkiska fängelser som parlamentsledamoten hänvisar till i sin fråga och delar dennes oro beträffande de fångar som hungerstrejkar. Antalet fångar som avlidit under hungerstrejk uppgår nu till 48 stycken. Kommissionen anser att situationen är oacceptabel ur humanitär synvinkel, oavsett motiven hos dem som organiserar hungerstrejkerna.

Kommissionen följer frågan om en reform av fängelsesystemet mycket noggrant och har noterat att kompromisslösningen Tre dörrar, tre lås har avfärdats av justitieministern som varande i strid med artikel 16 i antiterroristlagen.

Justitieministeriet har försökt finna alternativa lösningar och i ett cirkulär av den 10 januari 2002 föreslogs det att fängelser skulle kunna tillåta grupper om upp till tio fångar att träffas socialt fem timmar varje vecka. Detta förslag har emellertid inte genomförts eftersom ministeriet har uppställt ett upphörande av hungerstrejkerna som ett villkor för åtgärdenas införande.

Kommissionen håller med parlamentsledamoten om att förhållandena i de turkiska fängelserna inte bidrar positivt till landets förberedelser för medlemskap i unionen. Kommissionsledamoten med ansvar för utvidgningen tog upp frågan om en fängelsereform under sitt besök i Ankara den 14 till 15 februari 2002. Det är kommissionens förhoppning att förbättringar kommer att ske och att Turkiet kommer att, såsom det anges i prioriteringarna på medellång sikt för partnerskapet för anslutning, anpassa förhållandena i fängelserna till FN:s regler om minimistandarder för behandlingen av fångar och andra internationella normer.