ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0493/98 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (2 mars 1998)

Ämne: Konsekvenser för länder som inte kommer att ingå i euroområdet

I maj 1998 skall beslut fattas om vilka länder som skall anslutas till det så kallade euroområdet. Det finns en mängd frågor som medborgarna i EU ställer sig beträffande vilka konsekvenserna kommer att bli för de länder som inte kommer att vara med från början i euroområdet. Nedan sammanfattar jag dessa frågor:

1. På vilket sätt kommer detta att påverka valutorna i de länder som inte kommer att delta i euroområdet från början?

2. Hur kommer räntorna inom dessa länder att påverkas?

3. Kommer det att bli obligatoriskt för dessa valutor att ansluta sig till den nya växlingsmekanismen?

4. Vilka kommer följderna för de små och medelstora företagen i dessa länder att bli?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (27 mars 1998)

Det är viktigt att understryka att de medlemsstater som önskar gå med i euroområdet men inte kan göra det från början, i vilket fall kommer att vara på väg mot medlemskap och att den fortsatta konvergensen gynnar deras integration i euroområdet inom en nära framtid. Därför kommer marknaderna att betrakta dem som länder som ännu inte blivit medlemmar av euroområdet och konsekvenserna för de finansiella marknaderna bör förbli begränsade.

1. Så länge som den förda politiken i de medlemsstater som inledningsvis står utanför euroområdet fortsätter att främja stabilitet och strukturella förbättringar förväntas inga negativa effekter för dessa medlemsstaters valutor. Skapandet av euron kommer tvärtom att skapa en referensvaluta som troligen kommer att fungera som ett ankare för valutorna för de medlemsstater som ännu inte infört euron. Alla medlemsstater har åtagit sig att följa en stabilitetsinriktad politik, i enlighet med de allmänna ekonomiska riktlinjerna och respektive medlemsstats konvergensprogram.

2. I överensstämmelse med den fortgående konvergensen kan räntesatserna i de medlemsstater som inte deltar från början förväntas närma sig nivåerna för räntesatserna inom euroområdet. En betydande minskning av ränteskillnaderna har redan ägt rum.

3. Europeiska rådet i Dublin i december 1996 enades om strukturen för en ny växelkursmekanism (ERM), vilken skulle ge medlemsstaterna med undantag en referens för en sund ekonomisk politik i allmänhet och för penningpolitiken i synnerhet. Därefter antog Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997 den berörda resolutionen.

Även om medlemskap i den nya växelkursmekanismen är frivilligt kommer det att hjälpa medlemmarna att tillse att de för en stabilitetsinriktad och konvergensfrämjande politik och hjälpa dem i deras ansträngningar att bli medlemmar av euroområdet.

4. Företagen i de medlemsstater som inte inför euron från början kommer inte heller att från början dra fördel av den ökade överblicken, de avskaffade växelkursvariationerna och de finansieringsmöjligheter som kommer att bli följden av införandet av euron. Den pågående konvergensprocessen, vilken till slut kommer att göra det möjligt för dessa medlemsstater att införa euron, kommer dock att förbättra villkoren för företagen.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 187 , 16/06/1998 s. 0140



SKRIFTLIG FRÅGA E-0047/98 från Mark Watts (PSE) till kommissionen (29 januari 1998) Ämne: Referenser vid brevväxling Skulle kommissionen kunna börja tillämpa den praxis som innebär att man anger referensen på svarsbrev? Jag är säker på att detta i hög grad skulle hjälpa ledamöterna att hitta rätt dokument när de fått svar på en fråga. Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar (20 februari 1998) Kommissionen håller med om att det är önskvärt att referenser anges i svaren vid skriftväxling. I kommissionens handledning för sekretariat och i bestämmelserna för databehandling fastställs att referenser skall anges. Kommissionen beklagar alla de eventuella svårigheter som uppstått till följd av att ledamoten inte har givits sådana referenser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0286/98 från Ana Miranda de Lage (PSE) till rådet (17 februari 1998)

Ämne: Kommitté för bevakning av de mänskliga rättigheterna i Kuba

Enligt uppgift gav ministerrådet nyligen instruktioner till EU:s ambassader i Kuba om att dessa skulle inrätta en kommitté för bevakning och bedömning av människorättssituationen i detta land.

Kan rådet förklara hur detta nätverk skall vara utformat och exakt vilka målsättningar det skall ha?

Och tänker rådet mot bakgrund av vad som tidigare skett och de många förpliktigande förklaringarna om mänskliga, sociala och miljörelaterade rättigheter, demokratisk mångfald etc. utöka detta nyskapande och lovande initiativ till länder som Kina, Förenade arabemiraten och Saudiarabien, med vilka vi sedan länge har omfattande handelsförbindelser utan att det ställs några krav på demokratiska motprestationer i samband med detta samarbete?

Svar (30 april 1998)

Syftet med den gemensamma ståndpunkt om Kuba som rådet antog den 2 december 1996 är i första hand att ¨uppmuntra en övergångsprocess till pluralistisk demokrati och respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter¨.

För att genomföra den uppgift som innebär att utveckla en mera samordnad dialog med de grupper som arbetar för att främja civila och politiska rättigheter har EU beslutat att inrätta en lokal arbetsgrupp för mänskliga rättigheter på grundval av medlemsstaternas diplomatiska beskickningar i Havanna. Arbetsgruppen har två huvudsakliga uppgifter, nämligen att bevaka frågor om mänskliga rättigheter och att utveckla en mera samordnad dialog med de lokala grupper och individer som söker främja civila och politiska rättigheter i Kuba. Kontakter med kubanska tjänstemän kan även ske inom denna ram.

För närvarande förbereder denna arbetsgrupp en analys av de mänskliga rättigheterna i Kuba och kommer att lämna rekommendationer om det sätt på vilket EU kan föra dialogen framåt på detta område.

Inrättandet av en arbetsgrupp för mänskliga rättigheter som skall övervaka människorättssituationen är endast en av de metoder som rådet använder sig av. I fråga om de länder som den ärade parlamentsledamoten åberopar tillämpas andra metoder, t.ex. en ständig dialog om mänskliga rättigheter eller bevakning med hjälp av beskickningschefernas rapporter.

Rådet delar förvisso åsikten att riktlinjerna för Europeiska unionens åtgärder för att främja demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna inom ramen för gemenskapens och dess medlemsstaters samarbetspolitik bör grundas på objektiva och rättvisa kriterier och genomföras på ett samordnat och konsekvent sätt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0353/98 från Carmen Díez de Rivera Icaza (PSE) till rådet (6 februari 1998)

Ämne: Nationella symboler på eurosedlarna

Den gemensamma valutan är en viktig etapp i uppbyggnaden av Europeiska unionen.Har rådet redan löst frågan om huruvida det är lämpligt med nationella symboler på ena sidan av sedlarna? Om så är fallet, anser inte rådet att dessa symboler dels strider mot själva idén med unionen, dels kan leda till oönskade sammanblandningar?

Svar (7 april 1998)

Det framgår av fördragets fördelning av behörigheter att Europeiska centralbanken skall ha ensamrätt att tillåta utgivning av eurosedlar och även skall bestämma sedlarnas utformning (artikel 105a i fördraget och artikel 16 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken).

De slutgiltiga besluten i denna fråga åligger det således Europeiska centralbanken att fatta när den väl har upprättats.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 013 , 18/01/1999 s. 0001



SKRIFTLIG FRÅGA E-2804/97 från Mark Watts (PSE) till kommissionen (1 september 1997) Ämne: Dokument om godkänd säkerhetsorganisation Hur många företag i varje medlemsstat har vägrats ISM-dokument om godkänd säkerhetsorganisation?
SKRIFTLIG FRÅGA E-3980/97 från Konstadinos Klironomos (PSE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Köp av fotbollslag

Stora privatföretag med säte i länder inom unionen och med varierande verksamhet har genom skickligt manövrerande lyckats förvärva aktiemajoriteten i och skaffat sig kontroll över många fotbollslag inom och utom unionen. Ett exempel på senare tid är den välkända brittiska koncernen ENIC plc:s köp av den grekiska klubben AEK. Denna koncern har även skaffat sig administrativ kontroll och kontroll över fotbollsverksamheten i ett antal andra klubbar i olika europeiska länder.

Ovanstående fenomen kan leda till risk för uppgjorda matcher i de europeiska fotbollscuperna (Champions League, cupvinnarcupen, UEFA-cupen etc.) eftersom det är mycket troligt att det framöver i dessa turneringar blir så att klubbar som hör till samma ekonomiska intressesfär (dvs. har samma ägare) kommer att mötas i matcher och att resultaten av sådana matcher kommer att ifrågasättas redan i förhand och på detta sätt underminera det som är viktigast inom fotbollen - en renhårig sportslig kraftmätning.

Har kommissionen för avsikt att utreda denna fråga, som är något som oroar alla fotbollsfans i hela Europa?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (6 mars 1998)

Den oro som parlamentsledamoten ger uttryck för är enligt kommissionen motiverad.

Med tanke på idrottens och i synnerhet fotbollens stora sociala betydelse erkände domstolen i sin dom av den 15 december 1995 i Bosman-målet ((Mål C-415/93, REG 1995 s. I-4921, punkt 106. )) att det är legitimt dels att sträva efter jämvikt mellan klubbarna genom att se till att de förblir ungefär lika starka och att spelresultaten förblir osäkra, dels att uppmuntra träningen av unga spelare.

Då olika klubbar med samma ägare kan delta i samma turneringar, vare sig det sker på nationellt eller internationellt plan, kan det uppstå tvivel om inte resultatet varit uppgjort på förhand.

Därav framgår att om idrottsorganisationerna fastställer regler för att begränsa möjligheterna för klubbar med samma ägare att delta i samma turneringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), vare sig det sker på nationellt eller internationellt plan, så syftar detta till rent sportsliga mål och har ingenting med ekonomisk aktivitet att göra. Detta gäller åtminstone så länge åtgärderna begränsas till det ursprungliga syftet, nämligen att se till att turneringarnas resultat förblir osäkra. Under dessa förutsättningar och i den mån reglerna står i ett rimligt förhållande till det eftersträvade sportsliga syftet, omfattas de inte av konkurrensreglerna i EG-fördraget.

Det är därför inte kommissionens uppgift att i sportorganisationernas ställe vidta sådana åtgärder.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4065/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: IRAP och arbetslösheten

Italiens nya skatt IRAP drabbar framför allt de arbetskraftsintensivaste sektorerna: egenföretagare, affärsinnehavare, hantverkare, jordbrukare, transportörer, byggföretag m.m. Dessutom kommer IRAP att slå hårt mot investeringar eftersom räntor på lån kommer att beskattas. Även detta kommer att få negativa följder för sysselsättningen eftersom varje insats för att främja investeringar och utveckla och starta nya företag kommer att gå i stöpet, för att inte tala om de nya arbetstillfällen som den italienska regeringen har räknat med.

Har inte den italienske ministern Visco valt en skatteväg som i ljuset av toppmötet om sysselsättning strider mot den övergripande strategi som kommissionen, rådet och Europaparlamentet antagit?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (30 mars 1998)

IRAP (imposta regionale sulle attivitá produttive) är en ny regional skatt som infördes 1998 för att ersätta ett antal andra skatter som tidigare togs ut i Italien.

Lokala skatter hör i enlighet med subsidaritetsprincipen till medlemsstaternas behörighet, vilket innebär att det står dem fritt att bestämma reglerna inom detta område. Därför kan gemenskapsrätten inte åberopas för denna skatt utom vad gäller de allmänna bestämmelser i EG-fördraget som förbjuder diskriminering och kommissionen anser inte att detta är fallet.

Kommissionen hänvisar i det följande frågeställaren till svaren på hans skriftliga frågor nr E-4063/97 och E-4064/97 ((EGT C 223, 17.7.1998, s. 49. )) och till svaret till Luigi Andrea Florios skriftliga fråga nr P-4080/97 ((EGT C 187, 16.6.1998, s. 120. )) om samma skatt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3597/97 från Giacomo Santini (PPE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Invasion på den europeiska marknaden av glasål från Asien

Till följd av invasionen på den europeiska marknaden av glasål (fiskyngel med en vikt på omkring 0,3 gram som fiskas invid atlantkusterna och som blir till ål (anguilla anguilla)) från Asien, har priset på dessa ökat avsevärt (från 165 000 lire/kg 1995 till nära 750 000 lire/kg 1997).

Asiaterna (särskilt japanerna och kineserna) har till följd av en hänsynslös utfiskning av den japanska ålen (anguilla japonica) (bara i Japan konsumerar man 120 000 ton årligen) blottställt denna fisks fortplantning och har därför vänt sig till den europeiska marknaden där det, till skillnad från i Japan, inte finns några begränsningar för export av glasål.

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta

1. för att värna om italienska och europeiska fiskodlare, särskilt med tanke på att Italien årligen står för 7 000 av de 20 000 ton ål som årligen produceras i Europa och

2. hur har kommissionen för avsikt att agera för att undvika att en hänsynslös utfiskning även vid de europeiska kusterna, något som är på väg att ske, skapar obotliga skador för denna fisks fortplantning?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (14 januari 1998)

Kommissionen är medveten om ålodlingens värdefulla och ökande andel i det europeiska vattenbruket och om dess särskilt betydelsefulla ställning i Italien. Beroendet av vilda yngel kommer att kvarstå tills det blir möjligt att fullborda ålens livscykel i fångenskap.

Glasålarna fångas när de vandrar uppför floder i slutet av sin vandring från Sargassohavet. Ansvaret för glasålfisket har hittills i huvudsak legat hos medlemsstaterna. Det finns ett antal olika nationella kontrollsystem, beroende på vilka traditioner man har inom ålfiske och ålodling. Fem av medlemsstaterna har förbud mot yrkesmässigt fiske av glasål och ålyngel, medan det finns ett regionalt förbud i en sjätte medlemsstat. I EU:s södra medlemsstater, där det finns en tradition av konsumtion av mindre ålar, är det tillåtet att fiska glasål, fast med regler avseende fiskeutrustning, fiskesäsong eller fiske- och handelslicenser.

En nyligen avslutad rapport om förvaltningen av det europeiska ålbeståndet (samordnad åtgärd AIR A94- 1939) visar att antalet glasålar som kommer tillbaka har sjunkit, vilket har lett till en allvarlig nedgång i fiskeverksamheten, särskilt i de EU-länder som ligger vid Östersjön och Medelhavet. Detta är oroväckande och i september 1997 bad kommissionen Internationella rådet för havsforskning (ICES) om råd beträffande möjliga åtgärder för att säkerställa en hållbar utveckling för ålfisket inom EU. Deras svar borde komma under 1998 och eventuella förslag om t.ex. reglering av export av glasål kommer inte att läggas dessförinnan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4164/97 från Rijk van Dam (I-EDN) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Förlängning av regeln om ¨gammalt-för-nytt¨

I artikel åtta av förordning 1101/89 ((EGT L 116, 28.4.1989, s. 25.)) stadgas det att inga nya fartyg i inlandssjöfart får sättas i trafik förrän ägaren skrotar tonnage eller betalar ett särskilt bidrag som skall fastställas av kommissionen. Detta stadgande skall gälla under en tid av fem år, räknat från och med den tidpunkt då förordningen trätt i kraft. 1994 förlängdes med stöd av förordning 844/94 ((EGT L 98, 16.4.1994, s. 1.)) giltighetstiden för detta stadgande med fem år, så att den så kallade regeln om ¨gammalt-för-nytt¨ kom att gälla under sammanlagt tio år, räknat från och med den tidpunkt då förordning 1101/89 trätt i kraft. Detta innebär att regeln om ¨gammalt-för-nytt¨ kommer att gälla till den 1 maj 1999. Under tiden har näringslivet samstämmigt uttalat sig till förmån för att det behövs en sådan regel också efter detta datum:

1. Kan kommissionen bekräfta att regeln om ¨gammalt-för-nytt¨ kommer att gälla till den 1 maj 1999?

2. Om så är fallet, vilket är då det förfarande som kommissionen måste tillämpa för att förlänga regeln om ¨gammalt-för-nytt¨ från och med maj 1999?

3. Hur lång tid kommer detta förfarande rimligtvis att ta i anspråk?

4. När tänker kommissionen inleda det förfarande som avses i fråga två?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (26 februari 1998)

I rådets förordning (EG) nr 844/94 om ändring av förordning (EEG) nr 1101/89 om strukturella förbättringar inom inlandssjöfarten, föreskrivs att regeln om ¨gammalt för nytt¨ skall gälla till den 28 april 1999. I sin rapport från november 1997 ((KOM(97) 555 slutlig. )), som överlämnats till rådet och parlamentet, ställde sig kommissionen positiv till möjligheten att även efter den 28 april 1999 bibehålla ett system för att reglera flottans storlek. Kommissionen begärde att expertgruppen för strukturella förbättringar inom inlandssjöfarten (som inrättades genom kommissionens förordning (EEG) nr 1102/89 om fastställande av vissa åtgärder för verkställande av rådets förordning (EEG) nr 1101/89 om strukturella förbättringar inom inlandssjöfarten) skulle fundera ytterligare på denna fråga med utgångspunkt från de synpunkter som inkommit från industrin och andra berörda parter. Kommissionen kommer nu att gå igenom detta material och utarbeta nödvändiga förslag i vederbörlig ordning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3873/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (5 december 1997)

Ämne: Program för tilldelning av miljömärke

Denna fråga ställs mot bakgrund av förslaget till rådets förordning (EG) om ett reviderat gemenskapsprogram för tilldelning av miljömärke (KOM(96)0603-96/0312(SYN) ((EGT C 114, 12.4.1997, s. 9. )).

Kan kommissionen då det gäller rådfrågning av de socio-ekonomiska intressegrupperna även fortsättningsvis låta artikel 6 i denna förordning gälla, och därmed formellt inbegripa fackföreningarna i forumet och låta de små och medelstora företagen företrädas på lämpligt sätt?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (14 januari 1998)

I kommissionens förslag till ett reviderat gemenskapsprogram för tilldelning av miljömärke ingår omfattande samråd med socio-ekonomiska intressegrupper på olika nivåer. Innan kommissionen definierar ett tekniskt mandat för europeiska organisationen för miljömärkning ¨skall kommissionen inleda öppna samråd med alla intressenter i enlighet med principerna i bilaga IV punkterna a och b¨ (artikel 5.2).

I punkt a i bilaga IV tas i synnerhet hänsyn till berörda intressegruppers roll. I punkt A fastställs att ¨Involvering av de parter som direkt eller indirekt berörs av uppdraget /.../ skall aktivt eftersträvas¨. Fackföreningar, små och medelstora företag samt hantverkare nämns tillsammans med övriga intressegrupper.

De nuvarande samrådsförfaranden som definieras i artikel 6 i den nuvarande förordningen (EEG) nr 880/92 av den 23 mars 1992 om ett gemenskapsprogram för tilldelning av miljömärke ((EGT L 99, 11.4.1992. )) kan inte stödja det omfattande samrådsförfarandet i det nya systemet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4055/97 från Yiannis Roubatis (PSE) till rådet (15 januari 1998)

Ämne: Amnesty Internationals rapport om tillståndet för de mänskliga rättigheterna i Turkiet

I Amnesty Internationals nya rapport om tillståndet för de mänskliga rättigheterna i Turkiet anklagas Turkiet för tortyr av minderåriga, avrättningar och fångars försvinnanden. Enligt Amnestys uppgifter dog 25 personer i fångenskap i Turkiet under 1997 och ytterligare 23 personer saknas efter det att de blivit gripna.

1. Vilka åtgärder avser rådet att vidta för att Europeiska unionen inte längre skall göras till åtlöje av de turkiska regeringar som ständigt efterträder varandra, och för att få ett slut på det oacceptabla tillståndet för de mänskliga rättigheterna i Turkiet?

2. Vad avser rådet att göra för att man inom den politiska och militära ledningen i Turkiet äntligen skall bli medveten om att man inte kan fortsätta att tortera och döda sina egna medborgare, samtidigt som världssamfundet med avsky följer dessa förehavanden?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-4055/97 och E-0262/98 (11 maj 1998)

Rådet ser med fortsatt allvarlig oro på situationen i fråga om demokrati och mänskliga rättigheter i Turkiet. Vid Europeiska rådets möte i Luxemburg den 12*13 december 1997 underströks återigen nödvändigheten av att den turkiska regeringen uppfyller sina grundläggande skyldigheter på demokratins och de mänskliga rättigheternas område. I överensstämmelse med rådets ståndpunkt, som uttrycktes vid mötet i associeringsrådet med Turkiet den 29 april 1997, påminde man om att stärkandet av Turkiets band med EU är avhängigt av att landet eftersträvar politiska reformer inbegripet en anpassning till de normer och praxis för skydd för de mänskliga rättigheterna som Europeiska unionen tillämpar.

Situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna i Turkiet står fortfarande högt upp på rådets dagordning. Dessa frågor tas upp vid praktiskt taget alla möten med de turkiska myndigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4063/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Regionalskatten IRAP (Italien)

Tanken är att regionalskatten IRAP bland annat skall tas ut på anställdas löner och de passiva räntor som betalas för företagens lån och hypotek. Skatten kommer alltså med andra ord att tas ut på pengar som inte är direkt tillgängliga för företagen.

Anser inte Europeiska kommissionen att detta ger italienska företag allvarliga konkurrensproblem i förhållande till företag i gemenskapens övriga länder?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-4063/97 och E-4064/97 ingivna av Mario Monti för kommissionen (17 februari 1998)

Enligt tillgängliga uppgifter utgörs skatteunderlaget brutto för den nya lokala skatt som kallas IRAP (Imposta regionale sulle attivitá produttive) vanligtvis av summan av de bruttointäkter skattebetalaren haft av försäljning och utförda tjänster. Skatteunderlaget netto för IRAP skulle kunna avvika från nettointäkterna till följd av att vissa kostnadskategorier inte är avdragsgilla.

Kommissionen påminner om att det inte förekommer någon harmonisering på gemenskapsnivå vad gäller direkt beskattning, förutom de två direktiven från 1990, nämligen 90/434/EG av den 23 juli 1990 om ett gemensamt beskattningssystem för fusion, fission, överföring av tillgångar och utbyte av aktier eller andelar som berör bolag i olika medlemsstater ((EGT L 225, 20.8.1990. )) och 90/435/EG av den 23 juli 1990 om ett gemensamt beskattningssystem för moderbolag och dotterbolag hemmahörande i olika medlemsstater1. Varje ytterligare åtgärd i denna riktning, även om den skulle medföra en förbättring av den inre marknadens funktion, kräver ett enhälligt beslut i rådet enligt artikel 100 i EG-fördraget.

Därför är medlemsstaterna i stort sett fria att välja och utforma sina system för direkt beskattning, under förutsättning att de allmänna skyldigheter iakttas som följer av fördraget, särskilt de om icke-diskriminering och likabehandling. Med utgångspunkt i parlamentsledamotens fråga verkar dessa skyldigheter vid första anblicken inte påverkas av införandet av IRAP.