SKRIFTLIG FRÅGA E-3995/00

från Helmuth Markov (GUE/NGL) till kommissionen

(21 december 2000)

Ämne: VIKH:s ansökan om enskilt undantag GEMA

Den 26 mars 1999 inlämnades till kommissionen besvär (dokumentnummer IV-C/2 (SG) 486) mot den tyska organisationen Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA). (Tysk upphovsrättslig intresseorganisation med uppgifter liknande dem som sköts av STIM i Sverige, Teosto i Finland). Dessa besvär lär allt intill denna dag inte ha blivit föremål för någon vidare behandling.

Den 13 januari 2000 inlämnade det tyska förbundet för företag inom motorbranschen Verband innovativer Kfz-unternehmer und Handelsvertreter e.V., förkortat VIKH en ansökan om att få en kopia av de handlingar som bildat grunden för att ett enskilt undantag beviljats GEMA samt av beslutet om beviljande av sådant undantag. Besvärsställaren har ännu i dag inte fått någondera av dessa kopior.

1. Med vilken motivering togs inte de ovannämnda besvären upp till behandling och tillställdes inte kopior av de handlingar som hör samman med det enskilda undantag som beskrivits ovan?

2. Är kommissionen av samma åsikt som besvärsställaren att till skillnad från vad som är fallet vid musikuppföranden av kommersiell karaktär (till exempel i radio, på diskotek, i opera- eller teaterhus, vid live band-framträdanden etc.) skall det inte behöva betalas några avgifter till GEMA när det spelas musik på matserveringar, i bilaffärer eller frisörsalonger? (Enligt kommissionens beslut 71/224 är utsändning av musik avgiftsbelagd endast när den sker mot avgift).

3. Delar kommissionen dessutom besvärsställarens åsikt om att GEMA ovillkorligen måste ha ett enskilt undantag för att kunna ingå avtal med företag av det slag som nämnts i det föregående?

4. Kan GEMA:s avtal med dessa företag (frisörer, matserveringar (utan diskotekskaraktär), bilaffärer där musiken används som stämningsskapande medel i försäljningslokalerna) anses berättiga till sådana undantag?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(7 mars 2001)

1. VIKH hävdade i en skrivelse daterad den 26 mars 1999 att GEMA:s krav på royalty för bakgrundsmusik, antingen den är inspelad eller sänds via radio, strider mot konkurrensrätten. Generaldirektoratet för konkurrens meddelade i en skrivelse daterad den 27 april 1999

VIKH att man inte såg någon anledning att inleda ett förfarande enligt EG-fördragets konkurrensregler. GEMA:s krav på royalty för återgivning av upphovsrättsskyddade verk i restauranger strider inte i sig mot dessa regler. Skrivelsen från VIKH av den 26 mars 1999 antydde inte att avgifterna beräknas på ett sätt som innebär en överträdelse. Inte heller VIKH:s skrivelse av den 19 september 2000 innehåller, enligt generaldirektoratets preliminära bedömning, några nya uppgifter som gör det befogat att inleda ett förfarande. VIKH har informerats om detta.

Efter kommissionens beslut av den 2 juni 1971 om GEMA (71/224) ändrades organisationens stadgar vid flera tillfällen. Efter dessa ändringar meddelade kommissionen ett icke-ingripandebesked den 4 december 1981 (82/204). Kommissionen fann det inte nödvändigt att bevilja ett individuellt undantag.

2. Kommissionen delar inte VIKH:s uppfattning att man inte behöver betala royalty till GEMA för musik som spelas i restauranger. Precis som i parlamentsledamotens exempel är det fråga om ett kommersiellt utnyttjande.

GEMA-beslutet (71/224) gäller inte denna fråga. Upphovsrättsinnehavare och innehavare av närstående rättigheter, till exempel radioföretag, skall erhålla royalty (ekonomisk ersättning) för musik som spelas i en lokal som huvudsakligen inrättats eller används i kommersiellt syfte. Rätten till ersättning finns fastslagen inte bara i medlemsstaternas interna rätt, utan även i internationella konventioner (artikel 11bis i Bernkonventionen för skydd av litterära och konstnärliga verk och artikel 12 i Romkonventionen om skydd för utövande konstnärer, framställare av fonogram samt radioföretag). Gemenskapslagstiftningen och i synnerhet artikel 8 i rådets direktiv 92/100/EEG av den 19 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området(1) följer internationell rätt och gemenskapens internationella åtaganden. Världshandelsorganisationens TRIPs-avtal, som införlivar Bernkonventionens artikel 11bis, tillåter vidare inga undantag från skyldigheten att betala royalty eller att begära rättsinnehavarens tillstånd för att återge inspelad musik i små lokaler (till exempel restauranger, bilhandlare eller frisörer).

3. och 4. Avtal med sådana företag som parlamentsledamoten nämner kräver inte nödvändigtvis ett individuellt undantag. Om avtalen endast gäller användning av upphovsrätten mot ersättning, faller de inte automatiskt inom tillämpningsområdet för gemenskapens konkurrensregler. Om däremot avgiften skulle sättas oskäligt högt och detta har en märkbar verkan på handeln mellan medlemsstaterna, och avtalen därigenom skulle innebära missbruk av dominerande ställning enligt artikel 82 (tidigare artikel 86) i EG-fördraget, skulle avtalen vara förbjudna och undantag inte kunna tillåtas. Kommissionen har emellertid inga uppgifter som tyder på att så skulle vara fallet.

(1) EGT L 346, 27.11.1992; officiell svensk översättning saknas.