SKRIFTLIG FRÅGA E-0661/02

från Vitaliano Gemelli (PPE-DE) till kommissionen

(11 mars 2002)

Ämne: Administrativa klagomål från tjänstemän och andra anställda vid kommissionen

I vitboken om den administrativa reformen hävdar kommissionen att den avser att göra sin personalpolitik effektivare genom tydligare definierade uppgifter och ledningsansvar för tjänstemännen, vilka under vissa omständigheter skulle kunna tilldelas premier i pengar.

Med hänsyn till det ovanstående ombeds kommissionen besvara följande frågor avseende de senaste fem åren:

- Hur många mål har anhängiggjorts vid förstainstansrätten och domstolen av tjänstemän och andra anställda avseende tillämpningen av bestämmelser i tjänsteföreskrifterna, utöver de mål som anhängiggjorts av ombudsmannen? Vad avser dessa mål?

- I hur många fall har talan bifallits, helt eller delvis, av förstainstansrätten och domstolen och kan kommissionen ge en sammanfattning av de viktigaste skälen för att talan bifallits?

- Vilka åtgärder har den vidtagit för att åtgärda de brister i förvaltningen som förstainstansrätten konstaterat?

Svar från Niel Kinnock på kommissionens vägnar

(24 maj 2002)

I uppskattningen av andelen klagomål från tjänstemän och annan personal som gillats av gemenskapens domstolar ingår inte sådana som gäller interimistiska åtgärder. Dessa har endast tillfällig effekt och har ingen inverkan på hur domstolen bedömer sakfrågan. Alla klagomål som inte avvisades helt ansågs ha bifallits, även om detta endast berodde på en punkt av ringa vikt. Med denna vida tolkning var andelen klagomål mellan den 1 januari 1996 och den 30 juni 2001 (fem och ett halvt år) som förstainstansrätten biföll 34,5 %. Man kan dock observera vissa variationer mellan institutionerna (30,5 % för klagomål mot kommissionen). Under samma period biföll domstolen 13,2 % av klagomålen från tjänstemän och övrig personal mot utslag i förstainstansrätten.

Dessa fall handlade om en rad olika frågor, allt från befordran och lönegradsplacering till hur bosättningsbidrag och sjukfrånvaro beviljas. I de fall där gemenskapens domstolar inte fastställde förvaltningens beslut, berodde detta på en annorlunda bedömning av sakfrågan eller en annorlunda tolkning av de aktuella bestämmelserna, och inte på att det kommit fram något om hur förvaltningen skötts rent allmänt. Eftersom domstolarna behandlar särskilda klagomål i enskilt, och fallen naturligtvis är av många skilda slag, är det inte möjligt att dra några allmänna slutsatser om administrativa tillkortakommanden i de berörda institutionerna utifrån andelen bifallna klagomål.

Det bör poängteras att ett av reformens centrala mål är att införa enklare och klarare regler och förfaranden. Systemet med indelning i grader t.ex., som har varit en ständig källa till konflikt mellan tjänstemän och förvaltning, skulle kunna förenklas radikalt. Enligt de nya tjänsteföreskrifterna kommer alla nyanställda tjänstemän att placeras i den första löneklassen i den lönegrad som anställningen gäller enligt utlysningsmeddelandet. Endast 24 månaders yrkeserfarenhet skulle beaktas, dvs. en löneklass. Man bör även komma ihåg att kommissionen har stärkt medlingsenheten för att lösa arbetstvister utanför domstolen. I framtiden kommer medlaren att kunna lämna muntliga eller, i särskilda fall, skrivna rekommendationer för att lösa konflikter i godo, fr.a. när det gäller klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. De anställdas rättigheter kommer sålunda även fortsättningsvis att respekteras, men som en följd av åtgärden kommer sannolikt antalet fall som förs till domstol att minska.

När det gäller frågan om vilka åtgärder som har vidtagits för att åtgärda de brister i förvaltningen som förstainstansrätten konstaterat, samlar kommissionen f.n. in de uppgifter som krävs för att besvara frågan, och kommer att meddela resultatet så snart som möjligt.