ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1404/00

från Jeffrey Titford (EDD) till kommissionen

(5 maj 2000)

Ämne: Åtgärder mot bestickliga tjänstemän

Paul Van Buitenen nämner i sin bok Blowing the Whistle ett antal tjänstemän inom Europeiska unionen, vilka varit mottagliga för mutor.

Kan kommissionen vänligen ge besked om vilka åtgärder som vidtagits mot dessa tjänstemän som i den officiella rapporten angivits såsom korrumperade?

Har någon eller några av dem försatts i pension, såsom Van Buitenen hävdar i sin bok?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1404/00 och E-1420/00 ingivet av Neil Kinnock för kommissionen

(3 juli 2000)

Kommissionen undersöker alla anklagelser om tjänstemäns agerande som kan föranleda disciplinära åtgärder.

I de fall som avser parlamentsledamotens fråga, inleddes disciplinära åtgärder för en tid sedan och i tillämliga fall har ärendena sänts till medlemsländernas rättsvårdande myndigheter.

Disciplinära åtgärder har i laga ordning avslutats för sex av de tjänstemän som Paul van Buitenens bok hänvisar till. I två av fallen frikändes tjänstemännen, i ett fall fick tjänstemannen en anmärkning, i två fall avskedades tjänstemännen och i ett fall avskedades en tjänsteman med minskad rätt till avgångspension.

I andra fall pågår disciplinära åtgärder och administrativa utredningar som påbörjats före och efter bokens utgivning.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2004/00

från Margot Keßler (PSE) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: Förslaget till rådets förordning om att fastställa en förteckning över medborgare från tredje land som måste ha visum då de överskrider de yttre gränserna och de medborgare som är undantagna kraven

1. När skall förordningen träda i kraft, så att bulgarerna inte längre behöver vara med på förteckningen över medborgare som man kräver visum av?

2. Leder inte Storbritanniens, Danmarks och Irlands val att inte delta till ett Europa med olika hastigheter och vilka signaler ger detta till kandidatländerna?

3. Med tanke på de många undantagsbestämmelserna förefaller det som om förordningen inte skulle ha särskilt stor betydelse. Är det trots det ändamålsenligt att lägga fram den?

4. Om de politiska förhållandena i ett land förändras måste också landets ställning i förteckningen ändras. Med andra ord: Hur länge tar det innan ett land kan flyttas från en förteckning till en annan?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(12 juli 2000)

1. Kommissionen har lagt fram ett förslag till rådets förordning av den 26 januari 2000 om fastställande av förteckningen över de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav(1). Förslaget diskuteras i rådet och Europaparlamentet. Kommissionen kan inte förutse när förordningen kommer att träda i kraft.

2. De länder som ansökt om anslutning till unionen kan inte åberopa de protokoll som fogats till Amsterdamfördraget om Danmarks ställning eller om Irlands och Förenade kungarikets ställning. Enligt protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar skall Schengenregelverket samt ytterligare åtgärder som institutionerna beslutar på detta regelverks tillämpningsområde betraktas som ett regelverk som måste godtas fullt ut av alla stater som ansöker om tillträde.

3. I kommissionens förslag har medlemsstaterna möjlighet att ge vissa kategorier av personer undantag eller dispens enligt praxis i internationell rätt eller sedvänja.

4. I EG-fördragets artikel 62, 64 och 67 (f.d. artikel 73 J, 73 L och 73 O) regleras hur tredje land skall överföras från förteckningen över länder vars medborgare måste ha visering till förteckningen över de länder vars medborgare är undantagna från detta krav.

(1) KOM(2000) 27 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2289/00

från John Bowis (PPE-DE) till kommissionen

(11 juli 2000)

Ämne: Finansiering av hälsofrämjande åtgärder

Har kommissionen kännedom om följande: Anbud inom åtgärdsprogrammet för gemenskapen för främjande av och upplysning, undervisning och utbildning om hälsa inlämnades efter den inbjudan i september 1999 som baserades på en uppdelad finansiering med 90 procent från EU och 10 procent från den ansökande parten. De ansökande organisationerna har nu utan förvarning eller rådfrågning meddelats att finansieringsuppdelning har ändrats till 70 procent respektive 30 procent. Är kommissionen vidare medveten om de negativa följder detta kommer att få för de små men effektiva organisationer som tidigare utfört kvalitetsarbeten för kommissionen och kommer kommissionen att åter överväga sitt beslut, i synnerhet för mindre organisationer som anses var i partnerskap såsom det tillämpas i övriga direktorat.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(13 september 2000)

Kommissionen har inte vid något tillfälle uppgett att det normala underlaget för finansiering inom ramen för hälsoprogrammen skulle vara 90 procent från EU och 10 procent från den ansökande parten.

I inbjudan att lämna förslag 1999 meddelades som information till de sökande att den genomsnittliga finansieringen för projekten 1998 låg på ungefär 60 procent. Någon annan information gavs inte om högsta eller lägsta procent vad gäller EU:s andel av finansieringen.

Det är riktigt att några få projekt 1999 finansierades med upp till 90 procent av de bidragsberättigade direkta kostnaderna. Det angavs klart på ansökningsformuläret att denna absoluta maximiandel endast undantagsvis kunde beviljas av kommissionen, och att det faktiska bidraget skulle fastställas av kommissionen från fall till fall. Kommittén för programmet hade fått fullständig information om detta.

Det beslöts dock 1999 att finansieringen normalt skulle uppgå till högst 70 procent av de bidragsberättigade kostnaderna. I annat fall kunde det uppstå osäkerhet om bidragsmottagarens ekonomiska förmåga och om möjligheten att genomföra den föreslagna åtgärden och kommissionens bidrag skulle förlora sin stimulerande och kompletterande karaktär.

Detta tillvägagångssätt bekräftades av parlamentet, när det antog budgeten för 2000 och särskilt krävde att alla bidrag skulle innehålla en medfinansieringsdel på minst 20 procent från bidragsmottagaren (kommentar till budgetpost A-302).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0858/00

från Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) till kommissionen

(22 mars 2000)

Ämne: Konflikt gällande användningen av ett varumärke

Kommissionen överväger att hänskjuta Världshandelsorganisationen lösningen av en eventuell konflikt med Förenta staterna gällande en amerikansk lag från 1998, det vill säga kapitel 211 i Omnibus Appropiation Act.

Förslaget gäller en konflikt om användningen av varumärket Havana Club mellan ett företag som till 50 procent ägs av en fransk koncern och till 50 procent den kubanska regeringen, och ett annat företag som anser sig vara den legitima ägaren till ovannämnda varumärke.

Vilka orsaker ligger till grund för kommissionens inblandning i en konflikt som i högsta grad är privat?

Om kommissionen verkligen föreslår att detta ärende skall hänskjutas Världshandelsorganisationen, kan detta ses som att kommissionen avser stödja den aktuella kubanska regeringen?

Tar kommissionen hänsyn till att den kubanska regeringen utnyttjar rättigheter och egendom, som exproprierats utan någon form av kompensation, i strid mot rättsstatens principer?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(19 april 2000)

Den pågående tvisten inom Världshandelsorganisationen (WTO) gäller en amerikansk lag, artikel 211 i Omnibus Appropriations Act från 1998, vilken enligt gemenskapen och medlemsstaterna strider mot ett antal bestämmelser i WTO-avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs). Med tanke på att artikel 211 skulle kunna påverka alla europeiska företag som har affärer med Kuba är kommissionens främsta målsättning att Förenta staterna genomför och tillämpar WTO:s TRIPs-avtal korrekt. Det borde ligga i gemenskapens och dess medlemsstaters intresse att se till att bestämmelserna i WTO:s TRIPs-avtal efterlevs av samtliga WTO-medlemmar.

Den pågående WTO-tvisten rör inte frågan om huruvida utländska expropriationer utan ersättning skall erkännas av andra stater eller inte. I själva verket rör artikel 211 amerikanska varumärken som inte kunde exproprieras av den kubanska regeringen, vilket heller inte skedde. Privatpersoner och företag vars egendom hade exproprierats av den kubanska regeringen förblev ägare till egendom utanför Kuba. Framför allt förblev deras rättigheter till varumärken som registrerats i Förenta staterna opåverkade av den kubanska revolutionen.

WTO-tvisten handlar snarare om behandling av varumärken i Förenta staterna som är identiska med eller liknar varumärken som tidigare tillhörde kubanska ägare som inte lyckades få sina varumärken förnyade hos de amerikanska myndigheterna. Som en följd av de tidigare kubanska ägarnas misslyckande, vilket är oberoende av den kubanska regeringens expropriering av deras tillgångar i Kuba, blev de berörda varumärkena allmän egendom och tillhörde inte längre de kubanska ägarna. Detta var fallet med varumärket Havana Club som ledamoten nämner som exempel. Sådana varumärken kan registreras, förnyas och användas i Förenta staterna av nya ägare, dock enbart på vissa villkor. Dessa villkor anges i artikel 211 i Förenta staternas Omnibus Appropriations Act som Förenta staterna antog nästan 40 år efter den kubanska revolutionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1456/00

från Francesco Turchi (UEN) till kommissionen

(10 maj 2000)

Ämne: Försenad utveckling av företagandet i Toscana

Planen för utveckling av landsbygden i regionen Toscana lades fram i början av juli 1999 i enlighet med förordningarna (EG) nr 1257/1999(1) och 1750/1999(2) för att snabbt kunna godkännas under de första månaderna 2000. Någon respons på denna utvecklingsplan har ännu inte givits vilket skapar stora problem för provinsernas förvaltningar som inte kan utfärda tillfälliga tillstånd för att arbeten skall kunna påbörjas eftersom de inte vet när planen slutgiltigt kommer att godkännas. Detta medför i sin tur ett stopp i finansieringen till de företag som påbörjat arbeten från och med den 1 januari 2000. Kan kommissionen mot denna bakgrund meddela vad anledningen till denna försening är vilken har medfört att utvecklingen av företagandet i Toscana har avstannat?

(1) EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.

(2) EGT L 214, 13.8.1999, s. 31.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(14 juni 2000)

Planen för utveckling av landsbygden i regionen Toscana för perioden 20002006 lades fram för kommissionen i enlighet med artikel 44(1) i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(1), genom skrivelse daterat den 14 december 1999 och kompletterades via införlivande av väsentliga element med hänsyn tagen till artikel 43 i nämnda förordning genom skrivelser daterade den 30 december 1999 och den 26 januari 2000.

Planen, som blivit komplett efter nämnda införlivanden, mottogs officiellt av kommissionen den 1 februari 2000. Detta datum utgör startdatum för beräkning av de sex månader som kommissionen har till sitt förfogande för att genomföra en värdering av planen i enlighet med bestämmelserna i artikel 44.2 av nämnda förordning i syfte att, i nära samarbete med de italienska myndigheterna och så snart som möjligt, nå fram till ett godkännande av planen för utveckling av landsbygden.

(1) EGT L 160, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1755/00

från Theresa Villiers (PPE-DE) till rådet

(5 juni 2000)

Ämne: Arbetsgrupper för skattefrågor

Kan rådet vänligen i detalj redogöra för alla formella och informella grupper och kommittéer som i dagens läge på EU-nivå arbetar med beskattning och skattepolitik?

Kunde rådet närmare bestämt ange:

a) dessa gruppers uppdrag,

b) deras sammansättning,

c) datum för när grupperna för första gången sammankom och

d) vilka kommande möten för grupperna som planeras?

Svar

(23 oktober 2000)

De arbetsgrupper inom rådet som är behöriga att behandla skattefrågor är arbetsgruppen för skattefrågor och uppförandekodgruppen (företagsbeskattning).

Arbetsgruppen för skattefrågor har i uppdrag att förbereda samtliga överläggningar om skattefrågor inom Coreper och rådet, förutom de frågor som faller under uppförandekodgruppens (företagsbeskattning) behörighet. Arbetsgruppen består av nationella tjänstemän och en företrädare för kommissionen, behöriga på de områden som omfattas av gruppens arbete.

Uppförandekodgruppen (företagsbeskattning) har i uppdrag att utvärdera de skattefrågor som kan förmodas falla under tillämpningen av uppförandekoden för företagsbeskattning samt att kontrollera att uppgifter om dessa åtgärder meddelas. Arbetsgruppen består av en företrädare på hög nivå och en suppleant för varje medlemsstat och för kommissionen. Medlemsstaterna och kommissionen kan utse upp till två suppleanter som kan ersätta företrädaren på hög nivå och suppleanten när någon av dem är förhindrad att delta i något av gruppens möten. Denna arbetsgrupp höll sitt första möte den 8 maj 1998.

Det existerar inte någon fast tidsplan för dessa arbetsgruppers möten. Arbetsgruppen för skattefrågor sammanträder i allmänhet en eller två gånger i veckan. Uppförandekodgruppen (företagsbeskattning) har sammanträtt 20 gånger sedan den inrättades. Enligt rådets slutsatser av den 9 mars 1998 skall denna grupp sammanträda minst två gånger om året på hög nivå för att underlätta den politiska inriktningen av gruppens arbete.

Det bör för övrigt erinras om ad hoc-gruppen för frågor som rör skattebedrägeri och högnivågruppen för skattefrågor, vilka nyss har avslutat sitt arbete

Slutligen bör det omnämnas att det finns grupper och kommittéer inom kommissionen som är verksamma på området för skattefrågor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0588/00

från Mark Watts (PSE) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Hållbar europeisk transportpolitik

Vad kan medlemsstaterna göra för att påskynda genomförandet av de prioriterade projekt som fastställdes vid toppmötet i Essen?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(2 maj 2000)

I kommissionens rapport till Europarådets möte i Cardiff(1) 1998 påpekades det att tre av de 14 projekt som fastställdes i Essen är nära att slutföras (cirka år 2000). Ytterligare sex projekt beräknas bli klara cirka år 2005 och finansieringen av dem är till stor del säkerställd. Av de återstående fem projekten är tre korridorprojekt (järnvägs- och väglänken PortugalSpanienEuropa, den nordiska triangeln samt väglänken IrlandStorbritannienBenelux), vilket gör det mycket svårt att fastställa totala tidtabeller och finansieringsplaner, eftersom korridorerna består av ett stort antal mindre projekt.

Vad gäller de återstående två projekten, nämligen höghastighetståget mellan norr och söder och höghastighetståget LyonTrieste, har konstruktionsarbetet påbörjats på flera viktiga sektioner av projekten, men det finns fortfarande finansieringsproblem och förseningar på vissa sektioner, t.ex. de två Alppassagerna.

Enligt de tidtabeller och ekonomiska prognoser som medlemsstaterna lämnat till kommissionen kommer det att bli en betydande ökning av satsningen på de 14 prioriterade projekten under perioden 20002006, och flera av de större projekten kommer att gå in i byggfasen. För de få återstående sektioner av de 14 prioriterade projekten där man ännu inte nått fram till en fast tidtabell och full finansiering behövs det en kombination av offentlig och privat finansiering, plus att medlemsstaterna ger högre prioritet åt dessa speciella projekt i sin nationella planering.

En detaljerad översikt över hur långt varje projekt kommit kommer att presenteras i det kommande förslaget till översyn av riktlinjerna för transeuropeiska transportnät.

Det är angeläget och brådskande att komma överens om vilka parametrar som skall följas och vilka mekanismer som skall användas när man inleder dessa samarbetsformer mellan den offentliga och den privata sektorn. Formerna bör avgöras från fall till fall. Om man lyckas med detta kan det bidra till ett snabbare genomförande och ett bättre utnyttjande av resurserna. Det behövs ett klart

ställningstagande från medlemsstaterna för att den privata sektorn skall satsa på att utveckla lämpliga finansieringsformer. Kommissionen kommer att fortsätta samarbeta med Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska investeringsfonden (EIF) för att garantera att gemenskapens olika instrument används effektivt i arbetet med att stödja samarbetsprojekt mellan den privata och den offentliga sektorn, i synnerhet vad gäller de 14 prioriterade projekten.

(1) KOM(1998) 356.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1588/00

från Richard Corbett (PSE) till rådet

(24 maj 2000)

Ämne: Västra Sahara

Håller rådet med om att den juridiska situationen för Västra Sahara på ett antal punkter påminner om situationen i Östtimor innan landet nyligen blivit självständigt?

Ämnar rådet påpeka för Marocko att dess fortsatta ockupation av Västra Sahara skadar landets rykte och vållar enorma ekonomiska kostnader?

Ämnar rådet utöva påtryckningar för att den planerade folkomröstningen skall hållas skyndsamt och motarbeta varje försök att försena den?

Svar

(23 oktober 2000)

Varje hållbar lösning för Västsahara måste godkännas och stödjas av alla berörda parter. Rådet, som är övertygat om att en sådan lösning endast kan komma till stånd inom ramen för Förenta nationerna, stöder helhjärtat de insatser som görs av FN:s generalsekretariat, dess

särskilde representant för Västsahara och hans personliga sändebud, James Baker. Rådet stöder till fullo den fredsplan, vars syfte är att organisera en korrekt genomförd, fri och opartisk folkomröstning.

Rådet har tagit del av kommentarerna från FN:s generalsekreterare som har bedömt att den planerade tidsplanen för folkomröstningen inte längre gäller och att något datum ännu inte med säkerhet kan fastställas i detta skede. I detta sammanhang välkomnar rådet de möten som hölls i London den 14 maj och den 28 juni och rent allmänt principen om direkta samtal mellan parterna i konflikten med tanke på den komplicerade situationen. Rådet hoppas att dessa på ett positivt sätt kommer att understödja James Bakers uppdrag som är att studera hur man skall kunna komma fram till en snabb, varaktig och samstämd lösning på konflikten.

I kontakterna med FN och med parterna i konflikten betonar rådet sin villighet att bidra till denna process och till att skapa en anda av förtroende och tillit för att nå fram till en lösning som grundar sig på respekten för mänskliga rättigheter och demokratiska principer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0981/00

från Hartmut Nassauer (PPE-DE) till kommissionen

(31 mars 2000)

Ämne: Diskriminerande bestämmelser i den tjeckiska förmögenhetsrätten

Stämmer det att Günter Verheugen, kommissionsledamot med ansvar för utvidgningen, vid ett besök i Tjeckien nyligen sade att kommissionen kommer att se till att vissa lagar och dekret från 1945 och 1946 inte kommer att ha några diskriminerande effekter i rättsfall som behandlas för närvarande eller som kommer att behandlas i framtiden, framför allt när det gäller återställande av egendom?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0980/00, E-0981/00 och E-0982/00 ingivet av Günter Verheugen för kommissionen

(15 maj 2000)

I EG-fördraget anges att fördraget inte i något hänseende skall ingripa i medlemsstaternas egendomsordning (artikel 295, f.d. artikel 222). Kommissionen har således ingen behörighet att befatta sig med frågor rörande återställande av egendom i en nuvarande eller framtida medlemsstat.

Kommissionen har därför inga planer på att offentliggöra en vitbok om dessa frågor.

Av ovannämnda skäl åligger det inte kommissionen att ta ställning till de särskilda frågor som parlamentsledamoten tagit upp.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2031/00

från Olivier Dupuis (TDI) till kommissionen

(21 juni 2000)

Ämne: Vietnam: mötet mellan Prodi och Lê Kha Phiêu

I en situation då ingenting talar för att den härskande regimen i Vietnam skulle ha utvecklats i positiv riktning, inte ens i minsta lilla grad, utan man i stället får höra om att ytterligare personer inom det politiska och religiösa livet fängslats, har Vietnams nyhetsbyrå informerat oss om att kommissionens ordförande sett sig föranlåten att lördagen den 27 maj sammanträffa med det vietnamesiska kommunistpartiets ledare Lê Kha Phiêu, med andra ord den person inom politiken som mest direkt och på högsta nivå representerar Vietnams antidemokratiska karaktär.

Skall man tolka denna handling av kommissionens ordförande såsom utgångspunkt för en omorientering av den ytterst kritiska politik som unionen hittills fört beträffande Vietnam och som ett tecken på att man nu övergivit de krav på exakta reformer inom politiken, ekonomin och de mänskliga rättigheterna som framförts till de vietnamesiska myndigheterna av de europeiska institutionerna och framför allt Europaparlamentet? Om så inte är fallet: vilka garantier har kommissionens ordförande i så fall fått av det vietnamesiska kommunistpartiets ledare för att sådana reformer snabbt skall genomföras som skall göra det möjligt att göra Vietnam till en demokratiskt styrd rättsstat?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(17 juli 2000)

Kommissionen hänvisar till sitt svar på frågeställarens skriftliga fråga E-1517/00 och bekräftar att mötet mellan kommissionens ordförande och det vietnamesiska kommunistpartiets ledare den 27 maj 2000 inte innebär en kursförändring från EU:s sida när det gäller dess politik gentemot Vietnam.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1573/00

från Markus Ferber (PPE-DE) till kommissionen

(19 maj 2000)

Ämne: Vissa körkortsklassers motsvarigheter

Europeiska kommissionen har i sitt beslut om vissa körkortsklassers motsvarigheter gjort en omfattande översikt över vanliga körkort. Tyvärr saknas för Tyskland de körkort som utfärdades av de allierade ockupationsmakterna och även de som utfärdades under tredje riket och Weimarrepubliken. Vilka är motsvarigheterna till dessa körkort?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(4 juli 2000)

Kommissionens beslut 2000/275/EG av den 21 mars 2000 om regler för överensstämmelse mellan vissa kategorier av körkort(1) är baserat på artikel 10.1 i rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort(2). Där fastställs överensstämmelsen mellan olika kategorier av körkort som är utfärdade innan rådets direktiv 91/439/EEG genomfördes, och de kategorier som definieras i artikel 3 i direktivet.

I ovanstående kommissionsbeslut definieras körkort av modell Tyskland 1 som en körkortsmodell som är utfärdad i Tyskland till och med den 1 april 1986. Vad gäller körkortsmodeller som är utfärdade i Tyskland före 1945 och av de allierade styrkorna efter 1945 gäller följande.

Körkort som utfärdades före 1945 deklarerades som ogiltiga inom f.d. Östtysklands territorium i enlighet med en nationell lag som antogs 1949 och måste bytas ut mot en ny östtysk modell. För innehavare av ett körkort av sådan modell gäller överensstämmelsen med en av de modeller som beskrivs i det ovan nämnda beslutet.

Vad gäller Förbundsrepubliken Tysklands territorium efter delningen förblev kategorisystemet oförändrat efter 1945. Därför gäller de överensstämmelser som anges för Tyskland 1 för alla körkort som utfärdades av de tyska myndigheterna före 1945 och dem som utfärdades efter 1945 av de allierade styrkorna, i de fall körkorten inte har bytts ut. Den enda skillnaden kan vara att vissa av dessa modeller inte inbegriper behörighet enligt Klasse 5. Överensstämmelsen för denna kategori kan därför inte beviljas.

De tyska myndigheterna känner inte till något enda exemplar av de ovan nämnda körkorten som fortfarande används. Därför kunde de inte förse kommissionen med de nödvändiga körkortsmodellerna. Sådana körkortsinnehavare har antagligen bytt ut dem under tiden. Om ett sådant körkort skulle komma fram kan man kontakta de tyska myndigheter som utfärdar körkort, i enlighet med den allmänna bestämmelsen i första stycket i kommissionens beslut beträffande de tyska modellerna(3).

(1) EGT L 91, 12.4.2000.

(2) EGT L 237, 24.8.1991.

(3) EGT L 91, 12.4.2000.