ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2621/99

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Anpassning till gemenskapslagstiftningen av det spanska simförbundets bestämmelser om utländska spelares deltagande i den spanska vattenpololigan

Enligt artikel 20 i det spanska simförbundets stadga kan klubbar som deltar i tävlingar få tillstånd att låta två spelare som inte är av spansk nationalitet delta.

Överensstämmer denna begränsning med gemenskapslagstiftningen om det rör sig om spelare från medlemsstaterna som vill delta i en amatörliga?

Överensstämmer denna begränsning med gemenskapslagstiftningen om dessa spelare är medborgare i en medlemsstat och kontrakteras genom ett arbetskontrakt?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(28 februari 2000)

Med Bosman-domen(1) har EG-domstolen bekräftat att gemenskapens lagstiftning om fri rörlighet även gäller för professionell sport och i synnerhet att artikel 39 (f.d. artikel 48) i EG-fördraget om fri rörlighet för arbetstagare är tillämplig på bestämmelserna för idrottsföreningar. Det står därmed i strid mot gemenskapslagstiftningen att begränsa hur många idrottsmän med medborgarskap i en annan medlemsstat som får delta i en match eller tävling.

Denna dom omfattar inte amatörer, dvs. personer som inte yrkesmässigt utövar sport.

Kommissionen menar emellertid att bestämmelsen om att en idrottsförening kan begränsa hur många amatörer av annan nationalitet som får delta i en match eller tävling också står i strid med gemenskapslagstiftningen, särskilt artikel 7.2 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen(2). Enligt denna bestämmelse skall alla arbetstagare som är EU-medborgare åtnjuta samma sociala och skattemässiga förmåner som landets egna arbetstagare. Domstolen har vid flera tillfällen fastslagit att denna bestämmelse även gäller för fritidsaktiviteter(3), och att utöva sport som amatör kan tveklöst anses gälla som fritidsaktivitet.

Om den sport som utövas av amatörer är en ekonomisk verksamhet eller ej, måste bedömas på grundval av verksamhetens innehåll.

(1) Mål C-415/93, Rec. 1995, s. I-4921.

(2) EGT L 257, 19.10.1968.

(3) Mål C-334/94 REG 1996, s. I-1307.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2867/99

från Nelly Maes (Verts/ALE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Diskriminering av duvsport i gränsområdet mellan Nederländerna och Belgien

Tidigare kunde duvsportsamatörer från Nederländerna vara medlemmar i en förening i Belgien. Detta har emellertid avskaffats för ett par år sedan, just vid en tidpunkt då Europa växer samman mer och mer. Detta förbud som införts av duvförbundet i Belgien upplevs som ett hinder i gränsområdet. Duvsportsamatörerna vill kunna tävla med varandra nu liksom förr, oavsett var de bor någonstans.

Enligt upplysningar från kommissionen organiseras duvtävlingar av centralförbunden för föreningarna och det beror på var en duvsportsamatör är bosatt om han kan gå med i en duvsportsförening i en region i Belgien eller i Nederländerna. Enligt kommissionen är avsikten med detta hemortskriterium för medlemskap i en duvsportsförening att man skall kunna övervaka vilka avstånd duvorna tillryggalägger under tävlingarna.

Vi bestrider relevansen av detta hemortskriterium. Gränsregionen utgör en enda region. Avståndet som duvorna har att tillryggalägga är på pricken detsamma antingen det handlar om att de skall flyga från, till exempel De Clinge (Nederländerna) eller De Klinge (Belgien). Vi önskar också att duvsportsamatörer som är bosatt i Nederländerna skall kunna vara medlemmar i en förening i Belgien och vice versa.

Vi skulle gärna vilja veta om kommissionen tänker vidta nödvändiga åtgärder för att avskaffa det förbud som råder i dagens läge och hur dessa åtgärder skall se ut.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(29 februari 2000)

Enligt den information som kommissionen och frågeställaren har är det å ena sidan duvförbundet i Belgien, å andra sidan duvförbundet i Nederländerna som har fastställt hemortskriteriet för medlemsskap i ett duvsportsförbund.

På grund av detta, och utan att föregripa en bedömning av om hemortskriteriet är förenligt med den princip om fritt tillhandahållande av tjänster som läggs fast i artikel 49 (f.d. artikel 59) i EG-fördraget (varvid man först måste undersöka om det rör sig om en ekonomisk verksamhet), förefaller förhållandena inte ha orsakats av de offentliga myndigheterna i de två länderna.

Med stöd av artikel 49 i EG-fördraget kan EU-medborgare gå direkt till de nationella domstolarna och väcka talan mot staten och myndigheterna om att avskaffa nationella regler som strider mot den principen, liksom även mot organisationer som reglerar en bransch kollektivt. I denna sistnämnda kategori skulle ett förbund som reglerar en ekonomisk verksamhet kunna ingå.

Talan om fördragsbrott på kommissionens initiativ enligt artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget kan däremot inte väckas annat än mot bestämmelser som härrör från myndigheterna i en medlemsstat. På formella grunder kan kommissionen således inte tillmötesgå frågeställarens begäran.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2156/99

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(24 november 1999)

Ämne: Strukturfondernas användning i Latium

Reformeringen av strukturfonderna är ett lämpligt tillfälle för Italiens regioner, särskilt Latium, att genomföra en omorganisation så att det blir lättare för företag i de berörda områdena att få tillgång till strukturfondsmedel, bland annat genom att låta sig inspireras av bra tillvägagångssätt i andra medlemsstater. Detta bland annat med tanke på att man i Latium under de senaste åren har utnyttjat gemenskapens fonder i låg utsträckning.

Kan kommissionen därför svara på följande frågor:

1. Hur stora strukturfondsmedel har hittills använts till Latium, och hur har de använts, enligt mål 2, 3, 4 och 5b?

2. Finns det några undersökningar eller rapporter med bra exempel på hur andra medlemsstater har utnyttjat strukturfonderna?

3. Vad anser kommissionen generellt om hur Italien har utnyttjat strukturfonderna, och då i synnerhet Latium, också jämfört med andra medlemsstater?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(24 januari 2000)

1. Enligt den senaste information som de italienska myndigheterna lämnat ser situationen när det gäller genomförandet av program i Latium ut på följande sätt (siffror per den 30 juni 1999)(1):

>Plats fÄHor tabell>

2. Kommissionen har hittills givit ut fyra skrifter som beskriver viktiga projekt som genomförts med stöd från strukturfonderna(2). Andra broschyrer för vissa medlemsstater håller på att tas fram. Broschyren om Förenade kungariket väntas bli färdig i slutet av 1999.

Dessutom finns information om de viktigaste projekten i enskilda medlemsstater (success stories) på Inforegios webbplats (http://www.inforegio.cec.eu.int).

3. Som ett led i partnerskapet ser kommissionen till att göra allt den kan för att se till att de resurser som finns tillgängliga inom strukturfonderna används på bästa sätt. Även om förvaltningsförfarandena i Italien är något tröga, måste det erkännas att landet har gjort omisskännliga framsteg när det gäller att genomföra sina strukturprogram under senare år. Denna ansträngning att förbättra situationen måste emellertid upprätthållas, särskilt med hänsyn till den nya programperioden och de nya förvaltningsmekanismerna som bygger på större subsidiaritet.

Det bör påpekas att när det gäller Latium-regionens genomförandekapacitet ligger denna på genomsnittet för områden som inte omfattas av mål 1 i Italien.

(1) Siffrorna hänför sig till åtaganden och betalningar till slutmottagarna, uttryckta som en procentandel av den totala programkostnad som godkänts för varje mål.

(2) De omnämnda skrifterna är följande:Job challenge: ten innovative projects tell their stories ISBN 92-828-4241-X;Regional success stories: profiles of 36 projects in Europe ISBN 92-827-6539-3;Deutschlandreise Projekte der EU-Regionalforderung ISBN 92-828-2680-5;Tour de France des régions 27 projets soutenus par les Fonds structurels ISBN 92-828-2678-3.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2856/99

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Synen på arbetsmarknadspolitiken inom kommissionen

I Dagens Nyheter (den 8 december 1999) redogörs för ett internt avtal mellan kommissionär Diamantopoulou och hennes generaldirektör Allan Larsson om hur arbetet skall fördelas dem emellan i kommissionens arbete med arbetsmarknadsfrågorna. Det har i Sverige förekommit en debatt om huruvida konflikten mellan kommissionären och generaldirektören handlat om att de kommer från olika förvaltningstraditioner. Allan Larsson har nu uttalat att han lämnar sin nuvarande tjänst våren 2000.

Föreligger det några politiska meningsskiljaktigheter i synen på hur kommissionen skall driva de arbetsmarknadspolitiska frågorna mellan kommissionär Diamantopoulou och generaldirektör Larsson?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(17 februari 2000)

Kommissionen skulle vilja hänvisa parlamentsledamoten till det svar den gav på den skriftliga frågan P-2670/99 från Hernandez Mollar(1).

Det finns inga politiska meningsskiljaktigheter i synen på hur kommissionen skall driva de arbetsmarknadspolitiska frågorna mellan kommissionären med ansvar för sysselsättning och socialpolitik och generaldirektören för generaldirektoratet Sysselsättning och socialpolitik.

(1) Se s. 100.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2093/99

från Alexander Radwan (PPE-DE) till kommissionen

(19 november 1999)

Ämne: Minskning av omfånget på stödområdet för Västtyskland inklusive Berlin

Kommissionen beslutade i juli i år att minska den stödram som Tysklands regering enligt stödrättsliga bestämmelser anmält för delstaterna i f.d. Västtyskland och Berlin från 23,4 till 17,6 procent samt att inleda ett förfarande mot Förbundsrepubliken Tyskland om granskning av stödet.

1. Kommer kommissionen att ytterligare en gång tänka över sin inställning med utgångspunkt i en kränkning av jämlikhetsprincipen och överväga att låta detta stödområde vara oförändrat på grundval av ett tak på 23,4 procent?

2. Skulle kommissionen, ifall den anser att det är uteslutet att gå tillbaka till taket på 23,4 procent, kunna tänka sig en samförståndslösning med Förbundsrepubliken Tyskland om en storlek på den beviljade stödramen som klart ligger över 17,6 procent?

3. Hur ställer sig kommissionen till förslaget om att bibehålla den hittillsvarande övergångslösningen som ger möjlighet att beakta ansökningar om stöd som hunnit inges innan ett område utgått ur stödramen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(10 januari 2000)

De första två frågorna kontrolleras för tillfället ingående inom ramen för kontrollförfarande nr C 47/99. Alla skäl som fått kommissionen att inleda detta förfarande framgår av dess beslut om att inleda förfarandet. Beslutet har publicerats i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.(1)

För att kunna förverkliga sammanhållningsmålet och med hänsyn till den förestående utvidgningen, har kommissionen beslutat att omfattningen av de områden i gemenskapen som är berättigade till regionalstöd minskas till 42,7 %. För Tysklands del betyder det en minskning till 34,9 %.

Den relativa minskningen i Tyskland är mindre än den relativa minskningen på gemenskapsnivå.

Procentsatsen 34,9 % gäller både områden som omfattas av artikel 87.3 a i EG-fördraget (tidigare artikel 92) och artikel 87.3 c i EG-fördraget. På grundval av socio-ekonomiska uppgifter fastslogs en befolkningsandel på 17,3 % (fem nya delstater) för regioner enligt artikel 87.3 a i EG-fördraget och en övre gräns på 17,6 % för regioner som omfattas av artikel 87.3 c i EG-fördraget (stödområden i västra Tyskland och Berlin).

Dessa uppgifter räknades ut enligt en objektiv metod som tillämpas lika på alla medlemsstater och som beskrivs i bilaga III till Riktlinjerna för statlig stöd med regionalt syfte(2). Därvid tog kommissionen hänsyn till flera mål i fördraget och vägde dem i det allmänna bästas intresse mot varandra utan att någon orättvis diskriminering av de olika situationerna i de enskilda medlemsstaterna ägde rum.

Den tredje frågan rör också ett anmälningsförfarande (N 209/99) som löpte vid den tidpunkten. I fråga om de övergångsregler som gäller för de områden som skall lyftas ut ur gemenskapens åtgärdsprogram i slutet av 1999 kan jag inte ge några förklaringar, eftersom kommissionen väntar på en reaktion från den tyska regeringen.

(1) EGT C 340, 27.11.1999.

(2) EGT C 74, 10.3.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2667/99

från Olivier Dupuis (TDI) till rådet

(13 januari 2000)

Ämne: Framtidsutsikterna för Azerbajdzjans anslutning till Europarådet och utvecklingen av relationerna mellan EU och Azerbajdzjan

Kan EU:s representant för den gemensamma utrikes-och säkerhetspolitiken ge all nödvändig information om hur långt man har kommit med Azerbajdzjans anslutningsförfarande till Europarådet? Kan EU:s representant på ett mera allmänt sätt ange på vilket sätt EU avser utveckla sina relationer till detta land?

Svar

(16 mars 2000)

Rådet stöder till fullo Azerbajdzjans målsättning att bli medlem av Europarådet. Varken rådet eller den höge representanten är emellertid inblandade i denna anslutningsprocess och de kan därför inte yttra sig i saken.

Den höge representanten kommer att fortsätta bistå rådet med att stödja utvecklingen mot närmare förbindelser mellan Europeiska unionen och Azerbadjzjan. Europeiska unionen har avtalsmässiga förbindelser med Azerbadjzjan genom ett partnerskaps- och samarbetsavtal för bland annat ökade handelsförbindelser, ekonomiskt samarbete och en politisk dialog.

Det första mötet i det samarbetsråd mellan EU och Azerbadjzjan som inrättades enligt detta avtal ägde rum i oktober 1999 och ytterligare ett möte planeras längre fram i år.

Den politiska dialogen ger Europeiska unionen tillfälle att ta upp ett antal intressanta frågor, däribland de mänskliga rättigheterna, regionalt samarbete och situationen i Nagorno-Karabach.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2355/99

från Markus Ferber (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Standardisering av flygledningssystemen

I dagens läge används ungefär 30 olika flygledningssystem i hela världen, vilket ytterligare bidrar till överbelastningen av flygrummet. En standardisering av flygledningssystemen i Europa skulle kunna vara till fördel både för miljön och för ekonomin. Vad ämnar kommissionen göra för att se till att flygledningssystemen görs enhetliga åtminstone i Europa?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(18 januari 2000)

Den 1 december 1999 antog kommissionen ett meddelande(1) som behandlar den nuvarande situationen när det gäller förseningar i lufttrafiken. Meddelandet innehåller också förslag till nya åtgärder för att förse gemenskapen med en flygledningstjänst som säkerställer att den inre marknaden fungerar väl. Parlamentsledamoten tar upp frågan om de många olika flygledningssystemen i Europa och behovet av att snabbt harmonisera dem. Denna fråga bemöts i ovan nämnda meddelande.

(1) KOM(1999) 614 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2336/99

från Anna Karamanou (PSE) till rådet

(13 december 1999)

Ämne: Dödliga skador på grund av radioaktiv strålning från mobiltelefoner

Studier som gjorts av svenska forskare och andra folkhälsospecialister har nyligen visat att på grund av den radioaktiva strålning som mobiltelefoner avger förorsakar användningen av dem allvarliga skador på den mänskliga organismen, vilka t.ex. kan leda till hjärntumörer, skada hörselnerverna eller ge upphov till funktionella genetiska skador.

Vilka åtgärder tänker rådet vidta och vilka politiska initiativ tänker det ta för att trygga ett säkert användande av mobiltelefoner och för att skydda medborgarnas hälsa?

Svar

(10/11 april 2000)

Den 12 juli 1999 antog rådet på grundval av ett förslag från kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet en rekommendation om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (0 Hz300 GHz)(1) som går ut på att man för att skydda allmänheten fastställer rambestämmelser för gemenskapen i fråga om exponering för elektromagnetiska fält. Rekommendationen, som enbart tar fasta på vetenskapligt bevisade effekter, innehåller grundläggande begränsningar samt referensnivåer för all strålning från elektromagnetiska fält som härrör från elektriska apparater, däribland mobiltelefoner. Den bygger på ett yttrande från Internationella kommissionen för skydd mot icke-joniserande strålning (ICNIRP) och har godkänts av kommissionens vetenskapliga styrkommitté.

Särskilt när det gäller de långsiktiga effekter som den ärade parlamentsledamoten pekar på har rådet uppmanat kommissionen att inom ramen för det nuvarande ramprogrammet för forskning stimulera forskningen kring de effekter som exponering för elektromagnetiska fält på samtliga relevanta frekvensnivåer för med sig på kort och lång sikt och att gå igenom de frågor som täcks av rekommendationen för att man skall kunna se över och aktualisera denna och att därvid även beakta sådana möjliga effekter som för närvarande är föremål för forskning, vilket också inbegriper relevanta förebyggande säkerhetsåtgärder.

Eftersom det gäller folkhälsan och då det inte på internationell nivå har bevisats att en sådan exponering, t.ex. vid användning av mobiltelefoner, kan vara cancerframkallande, har rådet uppmanat kommissionen att ha en mycket öppen inställning till all den forskning som nu bedrivs och i framtiden kommer att bedrivas på detta område.

(1) EGT L 199, 30.7.1999, s. 59.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2505/99

från Caroline Jackson (PPE-DE) till kommissionen

(22 december 1999)

Ämne: Vattenfluoridering

Kan kommissionen uppge huruvida den är beredd att se över gällande lagstiftning om dricksvatten så att den skulle innehålla ett förbud mot vattenfluoridering, i linje med vissa av mina väljares farhågor?

Kan kommissionen göra en förteckning över de huvudsakliga vetenskapliga undersökningar som ligger bakom dess beslut att inte ta upp fluorideringsfrågan på EU nivå eller föreslå ett förbud mot detta förfarande?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 januari 2000)

Kvaliteten på dricksvatten inom gemenskapen regleras genom rådets direktiv 80/778/EEG av den 15 juli 1980 om kvaliteten på vatten avsett att användas som dricksvatten(1), som kommer att ersättas den 25 december 2003 av det nyligen antagna nya direktivet om dricksvatten 98/83/EG(2). I bägge direktiven finns gränsvärden för den maximalt tillåtna fluorkoncentrationen i dricksvatten oavsett var fluoret kommer från, dvs. om det förekommer naturligt eller om det tillsatts på konstgjord väg. Beslut om att tillsätta fluor i vattnet fattas av medlemsstaterna, men de måste respektera de gränsvärden som finns i direktivet. Vilken politik som medlemsstaterna tillämpar på detta område beror på flera faktorer, till exempel lokala vanor och praxis som naturligtvis kan skifta mycket kraftigt mellan olika medlemsstater. Utan tvivel är frågan om fluor i dricksvatten mycket omtvistad beroende på de både negativa och positiva effekter som fluor kan ha beroende på hur hög fluorhalten är i dricksvattnet.

Gränsvärdet i dricksvattendirektivet är 1,5 milligram per liter (mg/l), vilket enligt WHO i dess riktlinjer om dricksvattenkvalitet är en god balans mellan de negativa och positiva effekter som fluor har. De positiva effekterna uppkommer vid ungefär 0,5 mg/l och upp till 2,0 mg/l. Ju högre halten blir (över 2,0 mg/l), desto större blir risken för negativa effekter, exempelvis dental fluoros och skelettfluoros om halterna är mycket höga.

Svaret på den första frågan blir därför att kommissionen inte planerar en ändring av lagstiftningen, eftersom det nya dricksvattendirektivet antogs i november 1998 och inte har genomförts ännu.

När det gäller den andra frågan, hänvisar vi till WHO:s publikation Guidelines for drinking water quality, second edition, volume 2, Geneva 1996. I den finns information på sidorna 231237, som även innehåller en lista på 18 referenser.

(1) EGT L 229, 30.8.1980.

(2) EGT L 330, 5.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2047/99

från Jeffrey Titford (EDD) till kommissionen

(3 november 1999)

Ämne: Antalet stjärnor på Europeiska unionens flagga

Kan kommissionen förklara varför antalet femuddiga gyllene stjärnor på EU:s flagga inte ökade till 15 då Europeiska unionen utökades från 12 till 15 medlemsstater?

Kan kommissionen förklara förfarandet (om det finns något) enligt vilket parlamentsledamöter kan ge förslag och fatta beslut om förändringar av den Europeiska unionens flagga?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(3 december 1999)

Stjärnorna på Europaflaggan symboliserar inte medlemsstaterna.

Enligt Europarådet, som fattade beslut om Europaflaggan 1955, skall stjärnorna alltid vara tolv.

I en resolution från Europaparlamentet i april 1983(1) rekommenderades att gemenskapen skulle börja använda Europarådets flagga från 1955. Flaggan infördes av gemenskapens institutioner i början av 1986.

(1) EGT C 128, 16.5.1983.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2566/99 från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen. Utökad tidsfrist för användning av blyad bensin.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 225 E , 08/08/2000 s. 0168 - 0168



SKRIFTLIG FRÅGA P-2566/99 från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen (16 december 1999) Ämne: Utökad tidsfrist för användning av blyad bensin Skulle kommissionen kunna upplysa mig om hur den ställer sig till frågan om att utöka tidsfristen till att även omfatta någon tid efter den 1 januari 2000 för användningen av blyad bensin i vissa länder som står inför stora problem Grekland till exempel där detta, om tidsfristen inte förlängs, direkt kommer att drabba mer än 2 miljoner bilar? Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar (21 januari 2000) Kommissionen kan upplysa frågeställaren om att Grekland beviljats undantag för att fortsätta tillåta försäljningen av bensin med bly inom sitt territorium fram till och med den 31 december 2001.