SKRIFTLIG FRÅGA E-2909/00

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(14 september 2000)

Ämne: Den gemensamma marknaden stör funktionen hos de nationella systemen för insamling av glasavfall

1. Försäljningen av insamlat glasavfall i Nederländerna utsätts i dagens läge för konkurrens från företag i Tyskland, där man arbetar med ett system som kallas för Grüne Punkt och går ut på att industrin är med och betalar för insamlandet. En följd av denna konkurrens är att tyska företag för återvinning av glas i ökande grad saluför sitt glasavfall på marknaden i Nederländerna. Ett exempel på detta är företaget Heije från Moerdijk som importerar glas från Berlin fastän glasåtervinningsföretaget Maltha finns etablerat i den närmaste omgivningen, nämligen i Fijnaaart som ligger tio kilometer därifrån. Nu råder det alltså en risk för att nederländskt glasavfall kommer att hamna direkt på avstjälpningsplatsen. Samtidigt har man hotat att upphöra med insamlandet. Känner ni till problematiken kring detta?(1)

2. Håller ni med mig om att det är fullkomligt oacceptabelt att återvinningsmaterial fraktas över så pass långa avstånd och att man borde utgå från principen om att sådant material skall användas på så kort avstånd som möjligt från den plats där det samlats in?

3. Kan ni ge sifferuppgifter på hur mycket återvunnet glasavfall som fraktas över gränserna mellan Nederländerna och Tyskland och andra medlemsstater?

4. Håller ni med mig om att det tyska systemet för insamling av avfallsglas snedvrider konkurrensen med hänsyn till det nederländska systemet så att det uppstår stora problem? Dessutom tillåter Tyskland å ena sidan inte att något avfallsglas från Nederländerna kommer in på den tyska marknaden men dumpar å andra sidan sina billiga överskott på marknaden i Nederländerna. Är ni beredda att vidta åtgärder för att förhindra dumpning av tyskt avfallsglas, till exempel genom att skilja åt marknaderna enligt deras respektive system för insamling eller genom mera enhetliga regler för insamling av glas på det europeiska planet? Om så är fallet: hurdana åtgärder överväger kommissionen, bland annat för att förhindra att de nederländska insamlingsföretagen gör allvar av sin hotelse att från och med den 1 januari nästa år upphöra med insamlandet och för att vidmakthålla Nederländernas struktur för insamlande?

5. Förekommer problem av det här slaget också mellan andra medlemsstater eller i fråga om andra slags återvinningsmaterial? Om så är fallet: vilka medlemsstater och vilka slags material handlar det då om och vilka åtgärder har ni tänkt er för att lösa problemet med tanke på återanvändningen av material och på miljön?

(1) Se artikeln Grensoorlog om de Nederlandse glasbak (Gränskrig om den nederländska glasinsamlingsbehållaren) i tidningen De Volkskrant den 28 augusti 2000.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(6 november 2000)

Kommissionen är medveten om denna fråga, som också rör andra medlemsstater. Det finns för tillfället inga officiella upplysningar om mängden glasförpackningsavfall från en medlemsstat som behandlas i en annan medlemsstat.

I gemenskapslagstiftningen fastställs emellertid att återvinningsbart avfall omfattas av principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen. Även om det är riktigt att transport av återvinningsbart avfall över långa sträckor ökar miljöpåverkan, är det i det här fallet inte möjligt att införa begränsningar av sådan handel (utom för några exceptionella fall som förtecknas i artikel 7 i rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen(1)). Det faktum att Tyskland exporterar avfall som kan materialåtervinnas till Nederländerna innebär ingen skillnad jämfört med varuexport. Orsaken kunde vara bättre kvalitet på det insamlade materialet eller andra marknadsmässiga hänsynstaganden.

Detta tillvägagångssätt kan emellertid inte drastiskt påverka de nuvarande nationella avfallshanteringsmöjligheterna, från materialåtervinning till deponering av glasförpackningsavfall. Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall(2) anger särskilda lägsta mål för återvinning och materialåtervinning av medlemsstaternas förpackningsavfall. Minst 50 viktprocent och högst 65 viktprocent av förpackningsavfallet skall återvinnas. Inom detta mål skall minst 25 viktprocent och högst 45 viktprocent materialåtervinnas, med minst 15 viktprocent för varje slag av förpackningsmaterial, inbegripet glas. Som exempel rapporterade Nederländerna, i enlighet med kommissionens beslut nr 97/138/EG av den 3 februari 1997 om fastställande av tabellformat för databassystemet enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall(3), att 78 % av deras glasförpackningsavfall materialåtervanns 1997, vilket är en av de högsta nivåerna i gemenskapen.

Kommissionen har inte fått några upplysningar som kan tyda på att insamlingssystemet för glasförpackningsavfall enligt artikel 7 i direktiv 94/62/EG kan leda till snedvridning av konkurrensen mellan medlemsstaterna. Kommissionen erkänner emellertid att den nuvarande strukturen för insamlings- och materialåtervinningssystem kunde optimeras om man betraktar denna situation. Denna fråga skulle kunna behandlas vid en större översyn av direktivet i framtiden.

Förslaget att begränsa insamlingssystemen för glasförpackningsavfall så att de bara omfattade den nationella marknaden skulle gå tvärt emot det allmänna syftet med det nuvarande direktivet om förpackningar och förpackningsavfall, vilket är att harmonisera de nationella hanteringssystemen för förpackningsavfall.

(1) EGT L 30, 6.2.1993.

(2) EGT L 365, 31.12.1994.

(3) EGT L 52, 22.2.1997.