SKRIFTLIG FRÅGA E-2529/01

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(19 september 2001)

Ämne: Respekten för samtliga officiella gemenskapsspråk

Utvidgningen av unionen har gett upphov till frågor om möjligheten att använda elva officiella språk samt språken i länderna som kommer att ansluta sig till unionen. Diskussionerna har fokuserats kring den ekonomiska bördan till följd av att antalet officiella språk ökar, och man talar redan om att införa arbetsspråk för att underlätta arbetet vid gemenskapens institutioner.

Det som man fullständigt har underlåtit att nämna är att detta arrangemang skulle hota den kulturella rikedomen i Europa. Man har heller inte kritiserat andra områden där gemenskapens medel slösas bort, såsom inom det nya ramprogrammet för att skapa ett europeiskt forskningsområde, där miljontals euro har spenderats på att utarbeta ett flertal rapporter

som är av diskutabel nytta i stället för att genomföra praktiska forskningsprojekt (såsom hittills gjorts under det femte ramprogrammet) för att minska klyftan mellan Europa och Förenta staterna och Japan.

Taktiken att marginalisera så kallade mindre språk håller på att sprida sig, till och med vid rekryteringen av personal till gemenskapsställena. Detta tydliggjordes nyligen då Europeiska centret för utveckling av yrkesutbildningen annonserade efter en sekreterare med utmärkta kunskaper i engelska och endast goda kunskaper i grekiska, trots att arbetsuppgifterna vid centret kräver att man regelbundet håller kontakt med de grekiska myndigheterna och utbyter dokument på grekiska.

Kan kommissionen redogöra för i vilken utsträckning införandet av arbetsspråk är förenligt med unionsfördragen? Är det förenligt med gemenskapens lagstiftning att slopa användningen av något av unionens officiella språk? Varför förbiser unionens gemenskapsorgan de så kallade mindre språken? Vad kan kommissionen göra för att råda bot på den oacceptabla situationen vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden som EU grundat i Alicante, Spanien och som också erhåller ekonomiskt stöd från EU? Vid byrån används endast fem officiella språk trots att byrån årligen får tusentals förfrågningar från allmänheten i hela Europa. Många har varit tvungna att använda ett annat språk än modersmålet vilket har gett upphov till tilläggskostnader (till följd av översättning) och ett klumpigt språkbruk.

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(15 november 2001)

I artikel 290 i EG-fördraget anges att reglerna i fråga om språk för gemenskapens institutioner skall fastställas enhälligt av rådet. Rådet antog ursprungligen förordning nr 1/1958 (Euratom) om vilka språk som skall användas i Europeiska atomenergigemenskapen(1), som därefter har ändrats successivt när nya medlemmar har tillkommit till gemenskapen. Enligt artikel 6 i den förordningen får gemenskapens institutioner i sina arbetsordningar föreskriva närmare villkor för hur denna reglering av språkanvändningen skall tillämpas och göra speciella arrangemang för språkanvändningen för att kunna arbeta effektivt, givetvis under förutsättning att övriga bestämmelser i förordningen respekteras. De rättsakter som antas slutgiltigt offentliggörs naturligtvis normalt sett på alla officiella språk i enlighet med rådets förordning nr 1/1958. Alltså kan man inte säga att kommissionen har slopat användningen av vissa språk. Gemenskapens decentraliserade organ föraktar inte de små språken, men när de förordningar genom vilka de har inrättats så tillåter, kan de i effektivitetens namn använda en mindre antal språk. Ett meddelande om en ledig tjänst, i vilket man begär att de sökande skall ha tillräckliga kunskaper i ett visst eller flera språk, är det normala förfarandet inom institutionerna på grund av de arbetsuppgifter som den anställde kommer att kunna få. Förutom under en övergångsperiod i samband med nya medlemskap får man däremot inte i en platsannons begära att de sökande skall ha ett visst medborgarskap, och då i enlighet med specifika regler.

När det gäller språkanvändningen inom Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken och formgivningar, BHIM) bör det noteras att det är möjligt att ansöka om registrering av ett varumärke inom gemenskapen på alla de officiella språken. I ansökan måste man dock ange ett andra språk, som måste vara ett av byråns fem arbetsspråk, som man kan acceptera att använda i samband med invändningar, annullering eller ogiltighetsförfaranden. Förstainstansrätten fann i sitt avgörande i målet KIK(2), att byråns språkordning inte står i motsättning till EG-fördraget. Dessutom fann förstainstansrätten att rådet, när det beslutade om byråns språkordning, gjorde ett lämpligt och proportionerligt val när det strävade efter att ange handläggningsspråket i de fall när parter som inte föredrar samma språk inte kan enas

I frågan om Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning (Cedefop) bör det noteras att det primära behovet för en nyanställd, oavsett nivå, är att kunna kommunicera och arbeta i en multinationell miljö med kolleger från olika medlemsstater. Att de anställda har mycket goda kunskaper i språket i det land där de arbetar är naturligtvis mycket viktigt och de flesta byråer har vidtagit speciella åtgärder för att uppmuntra och främja sådana studier. Alla anställda inom sådana institutioner har kunskaper i ett antal språk. Engelska är ett av de språk som gör det möjligt att klara av arbetsuppgifterna på ett korrekt sätt och kan vara nödvändigt för en viss tjänst, vilket också gäller andra språk i andra sammanhang.

Det sjätte ramprogrammet för 20022006 som ledamoten nämner har ännu inte antagits av Europaparlamentet och rådet. Kommissionens förslag syftar till att förbättra den vetenskapliga grunden och konkurrenskraften i EU genom samarbete i konkret forskning, inriktad på påtagliga resultat, i ännu högre utsträckning än vad som är fallet med det befintliga ramprogrammet. Detta skall uppnås genom ett starkt betonande av utvalda prioriterade forskningsmål och användningen av effektivare genomförandeinstrument.

(1) EGT 17, 6.10.1958 s. 401402, Svensk specialutgåva Område 1 Volym 1 s. 16.

(2) Mål T 120/99, 12.7.2001.