SKRIFTLIG FRÅGA E-0080/02

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(25 januari 2002)

Ämne: Inställda flygturer vid Eleftherios Venizelos-flygplatsen på grund av ovädret

Det oväder som drabbade Grekland i början av januari ledde bland annat till att den nya flygplatsen Eleftherios Venizelos inte fungerade som den borde ha gjort. De flesta flygturerna ställdes in och det förekom fall där resenärerna blev tvungna att sitta instängda i flygplanen i timtal i väntan på start. Hundratals resenärer fick vänta i flera dagar innan de kunde resa. Av en undersökning som utfördes av journalister framgick senare att flygplatsens förvaltning inte hade försett flygplatsen med den utrustning och material som krävs för att flygplanen skall kunna använda sig av start- och landningsbanorna i sådant väder.

Eftersom passagerarna har laglig rätt att kräva ersättning av den ansvarige luftfartstransportören med anledning av inställda eller uppskjutna flygturer vill jag för det första be kommissionen ta reda på om anklagelserna om att flygplatsen helt enkelt inte hade beredskap för att tackla dylika väderleksfenomen faktiskt var riktiga, och för det andra klargöra för vem det är som blir ersättningsskyldig i ett sådant här fall, luftfartstransportören eller flygplatsens förvaltning?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(12 mars 2002)

Frågan gäller huruvida man kan kräva ersättning från lufttrafikföretagen eller flygplatsens förvaltning vid Atens flygplats för förseningar eller inställda flyg i samband det oväder som drabbade Grekland i början av januari 2002.

För närvarande finns det inte några bestämmelser i gemenskapslagstiftningen om skadeståndsansvar i samband med förseningar eller inställda flyg. Internationella flygningar omfattas i nuläget av Warszawa-konventionen, enligt vilken lufttrafikföretag är skadeståndsansvariga för skador som förorsakas av förseningar, och även av inställda flyg. I konventionen fastställs också att lufttrafikföretag inte är skadeståndsansvariga om de kan bevisa att de vidtog alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadan eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder. Talan avseende skadeståndsansvar måste väckas, och i konventionen anges vilka domstolar som dömer i dessa ärenden. Domstolen avgör om lufttrafikföretaget är skyldigt. Kommissionen kan därför inte lämna ytterligare kommentarer till det ärende som nämns i frågan.

Ett nytt avtal, Montreal-konventionen, som undertecknades 1999 kommer successivt att ersätta Warszawa-konventionen i takt med att det ratificeras av signatärstaterna. Warszawa-konventionen kommer med tiden endast att omfatta lufttrafikföretag från tredje land som inte har ratificerat Montreal-konventionen (men även lufttrafikföretag från länder som har ratificerat konventionen när de flyger till eller från ett land som inte har ratificerat den).

Enligt planerna skall gemenskapen inom kort anta en förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2027/97 om lufttrafikföretags skadeståndsansvar vid olyckor. Det främsta syftet är att anpassa den till Montreal-konventionen. Den nya förordningen innebär bl.a. att gemenskapens lufttrafikföretag blir skadeståndsskyldiga för skador i samband med förseningar, och även i samband med inställda flyg. Lufttrafikföretagen kommer emellertid inte att bli skadeståndsansvariga om de kan bevisa att de vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadan eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder. Genom förordningen kommer också en finansiell gräns på cirka 5 800 euro att fastställas för skadeståndsansvaret.

En viktig aspekt av den nya förordningen är att den, i likhet med förordning (EG) 2027/97, kommer att gälla lufttrafikföretag i gemenskapen utan åtskillnad när det gäller flygningens ursprungsort eller destination. Detta innebär att den kommer att tillämpas på samma sätt för flygningar inom en medlemsstat, mellan två medlemsstater och mellan en medlemsstat och ett tredje land. Den kommer härigenom att komplettera Warszawa- och Montreal-konventionerna som endast omfattar internationella flygningar.

Den nya förordningen kommer att börja gälla när Montreal-konventionen träder i kraft för gemenskapen. Rådet har i sina slutsatser rekommenderat att gemenskapen och medlemsstaterna deponerar sina ratifikationsinstrument samtidigt och senast i slutet av detta år. Förordningen torde därför bli tillämplig i början av 2003.