ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2134/01

från Eryl McNally (PSE) till kommissionen

(17 juli 2001)

Ämne: Metan i kolgruvor (gruvgas)

Väldigt många nedlagda små gruvor släpper ut metan i atmosfären. Gruvgasindustrin tappar gruvgas från nedlagda gruvor och använder det för att generera elektricitet.

Förenade kungarikets regering har vägrat att ta med gruvgas i den förteckning över förnybara energikällor som ingår i 2000 års lag om allmännyttiga företag. Däremot har den tyska förbundsdagen tagit med gruvgas i sin lag från 2000 om förnybara resurser. Detta innebär att den tyska staten erbjuder som en stimulansåtgärd 5p/kWh elektricitet som genereras med gruvgas, och enligt uppgift har redan över 80 ansökningar inlämnats för gruvgasdrivna kraftverk vid nedlagda gruvor.

Vilka åtgärder avser EU att vidta för att stimulera utnyttjandet av gruvgas?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 september 2001)

I slutrapporten för kommissionens europeiska klimatförändringsprogram (tillgänglig på http://europa.eu.int/comm/environment/climat/eccp.htm) erkänns att återvinningen av metan, en potentiell växthusgas, från nedlagda kolgruvor bidrar till minskningen

av växthusgasutsläppen. Visserligen kan man hävda att metan från deponier är en förnybar energikälla, men knappast metan från kol i gruvor, vare sig de lagts ned eller inte, eftersom det tar flera hundra miljoner år innan nytt kol bildas. Detta synsätt vidhålls i det planerade direktivet om främjande av el från förnybara energikällor(1). I definitionen av förnybara energikällor i artikel 2 a i det direktivet nämns deponigas men inte metan från kolgruvor. Det bör påpekas att parlamentet, med kommissionens stöd, och rådet godkände detta direktiv vid parlamentets andra behandling den 34 juli 2001.

Metanåtervinning kan självfallet vara en lönsam ekonomisk verksamhet som gagnar miljön (vilket exempelvis verksamheten av brittiska gruvgasindustrins förbund visar). Beroende på nationella förhållanden anser medlemsstaterna att det är mer eller mindre viktigt med stöd till metanåtervinningen. Kommissionen anser att nationella åtgärder är önskvärda, särskilt med tanke på miljön, och bör uppmuntras genom gemenskapsinsatser där så är lämpligt. Kommissionen har emellertid för närvarande inga särskilda planer i detta hänseende.

(1) Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om främjande av el från förnybara energikällor på den inre marknaden för el - EGT C 311 E, 31.10.2000 med ändringar - EGT C 154 E, 29.5.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0855/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(22 mars 2001)

Ämne: Inkomstskattenivåer

Har kommissionen några bevis rörande intäktsmaximerande marginalinkomstskattesatser i någon eller alla medlemsstater?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(15 juni 2001)

Kommissionen har inga uppgifter om de skatteintäkter som är ett resultat av den högsta marginalinkomstskattesats som gäller i de olika medlemsstaterna, och inte heller om vilka skattesatser som troligtvis skulle ge de högsta intäkterna. Dessa uppgifter hänger

samman med beräkningsunderlaget för beskattning och olika skattebestämmelser, och tillhör helt och hållet medlemsstaternas behörighetsområde. Det skulle till och med vara vilseledande att endast beakta den högsta marginalinkomstskattesatsen utan att ta hänsyn till övriga aspekter av skatterätten. I synnerhet den progressiva inkomstskattetabellen, olika typer av skattebefrielse (till exempel för vissa sociala förmåner), skattelättnader, som exempelvis barnbidrag och speciella system för skatt på kapital och fastigheter kan väsentligt påverka skatteintäkterna.

De högsta skattesatserna beträffande inkomstskatt för fysiska personer i procent av den skattegrundande inkomsten samt de respektive inkomststegen har beräknats, och en kopia har skickats direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat för information. På grund av skattesystemens komplicerade uppbyggnad finns det flera olika sätt att beräkna skattesatserna. En viktig parameter hänför sig till det faktum att den regionala och/eller kommunala inkomstskatten tas ut som ett tillägg till den statliga inkomstskatten i vissa medlemsstater. När det gäller dessa medlemsstater har den genomsnittliga regionala och/eller kommunala inkomstskatten lagts till den högsta statliga marginalinkomstskatten för att erhålla den högsta totala marginalinkomstskattesatsen. Beträffande Spanien har emellertid den genomsnittliga regionala inkomstskattesatsen i beräkningen ersatts med den högsta tillåtna regionala skattesatsen i brist på nationell lagstiftning på området. Spännvidden hos de regionala och/eller kommunala skattesatserna uttrycks i procent av den skattegrundande inkomsten, utom vad gäller Belgien, där skattesatsen utgörs av ett procentuellt tillägg på den statliga skatten. Denna spännvidd anges i den sista kolumnen i den tabell som skickats till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat. Generellt sett visar siffrorna på stora skillnader i fråga om de högsta marginalskattesatser som tillämpas i medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2337/01

från Maurizio Turco (TDI) till kommissionen

(26 juli 2001)

Ämne: Intern omstrukturering av OLAF

Den 3 juli utvidgades Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) med en ny avdelning, direktorat C, som kommer att ägna sig åt underrättelsefrågor, operativa strategier och informationsteknik.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

Kommer känslig information att hanteras och i så fall enligt vilka förfaranden?

Mot bakgrund av de uppenbara konsekvenserna för den privata sfären, anser den inte det vara nödvändigt att säkerställa en lämplig kontroll av förfarandena och att i detta syfte snarast instifta och reglera en särskild form av kontroll som skall utövas av parlamentet?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(13 september 2001)

Det nya direktorat C inom Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) är ansvarigt för kontorets IT-struktur samt insamling och analys av alla uppgifter som är av värde för kontorets uppdrag.

I detta sammanhang intresserar sig direktorat C endast för uppgifter som är direkt eller indirekt kopplade till de handlingssätt som definieras i artikel 2 i beslut 1999/352/EG, EKSG, Euratom(1) och artikel 1 i förordning nr 1073/1999 och nr 1074/1999(2), inklusive de handlingssätt som rör personuppgifter. Uppgifterna överlämnas av offentliga myndigheter eller samlas in under byråns utredningar. De kommer också från öppna källor (affärsdatabaser, Internet osv.).

Skyddet av personuppgifter är uppbyggt enligt förordning nr 45/2001(3). Arbetet med att utse ett uppgiftsskyddsombud pågår. I förordningen inrättas en oberoende tillsynsmyndighet, Europeiska datatillsynsmannen.

Enligt artikel 8 i förordning nr 1073/1999 och nr 1074/1999 skall direktören se till att byråns anställda följer gemenskapsbestämmelserna och nationella bestämmelser om skydd av personuppgifter, särskilt dem som framgår av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG(4). Övervakningskommittén skall övervaka tillämpningen av bestämmelserna i artikeln.

(1) Kommissionens beslut av den 28 april 1999 om inrättande av en europeisk byrå för bedrägeribekämpning (OLAF). EGT L 136, 31.5.1999.

(2) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/1999 och rådets förordning (Euratom) nr 1074/1999 av den 25 maj 1999 om utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF). EGT L 136, 31.5.1999.

(3) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter. EGT L 8, 12.1.2001.

(4) Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46 av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. EGT L 281, 23.11.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2173/01

från Helena Torres Marques (PSE) till kommissionen

(12 juli 2001)

Ämne: Den inre marknaden och system för betalning med kreditkort i euroområdet

Den avgift som tas ut för användning av kreditkort skiljer sig fortfarande åt mellan medlemsstaterna i euroområdet.

När kommer kommissionen att föreslå rättsliga åtgärder som bidrar till att det skapas en gemensam marknad på detta område så att det blir möjligt för de företag som ingår avtal med kortutgivarna (Visa, Mastercard etc.) att göra detta där det är mest lönsamt och inte nödvändigtvis i sitt eget land, vilket för närvarande är fallet?

Som ett exempel kan nämnas att ett hotell i gruppen Accord i Frankrike har ett avtal med Visa mot en avgift på under 1 procent medan avgiften i Portugal uppgår till 5 procent. Hur kan det komma sig att den inre marknaden fungerar på det här viset?

Det innebär en fara för hela handeln och alla tjänster som betalas med kreditkort, vilket får betydande konsekvenser för inflationsnivån, konsumenternas köpkraft och framför allt de små och medelstora företagens vinster.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(21 september 2001)

Efter den inre marknaden och den gemensamma valutan anser kommissionen att det är dags för ett gemensamt område för betalning som ett nödvändigt komplement. I ett sådant område skulle varje betalning i euro behandlas på samma sätt oavsett om den är inhemsk eller utländsk. Därför antog kommissionen den 25 juli 2001 ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om gränsöverskridande betalningar i euro(1). Där föreskrivs bland annat att de avgifter handlarna betalar för gränsöverskridande kortbetalningar inte skall vara högre än de avgifter de betalar för inhemska kortbetalningar.

Vad beträffar parlamentsledamotens specifika fråga om affärsförbindelser med kortföretagen kan kommissionen meddela att bestämmelserna för betalkortsnäten VISA och Eurocard-MasterCard numera tillåter banker att knyta till sig handlare i andra medlemsstater (även handlare som bara har försäljningsställen i en medlemsstat).

(1) KOM(2001) 439 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1702/01 från Philip Bushill-Matthews (PPE-DE) till kommissionen. Finansiering av demonstration.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 040 E , 14/02/2002 s. 0081 - 0081



SKRIFTLIG FRÅGA E-1702/01 från Philip Bushill-Matthews (PPE-DE) till kommissionen (14 juni 2001) Ämne: Finansiering av demonstration Kan kommissionen ge besked om huruvida EU-medel, oaktat budgetkategori, använts för att finansiera någon del av de aktiviteter som ingick i protestdemonstrationen i London i maj mot den aviserade nedläggningen av Marks & Spencer? Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar (31 juli 2001) Kommissionen har inte beviljat något bidrag från budgetpost B3-4000 (Relationer mellan arbetsmarknadens parter och den sociala dialogen), B3-4002 (Utbildnings- och informationsåtgärder till förmån för arbetstagarorganisationer) eller B3-4003 (Information till, samråd med och medverkan av representanter i företag) till någon som helst åtgärd som haft till syfte att anordna eller stödja en demonstration i maj 2001 i London i protest mot den aviserade nedläggningen av Marks & Spencer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1840/01

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(26 juni 2001)

Ämne: Rengöringsverken för avloppsvatten i Bryssel

I sitt svar på min muntliga fråga H-0355/98(1) anser kommissionen att de belgiska myndigheterna inte uppfyllt sina åligganden enligt direktiv 91/271/EEG(2) om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, och särskilt enligt dess artikel 17. Av denna orsak meddelade kommissionen att den i egenskap av grundfördragens väktare vidtagit nödvändiga åtgärder för att inleda fördragsbrottsförfarandet enligt f.d. artikel 169 EG-fördraget.

Har de belgiska myndigheterna sedermera uppfyllt kraven i direktivet och vilka följder har det av kommissionen inledda fördragsbrottsförfarandet haft?

(1) Skriftligt svar av den 31.3.1998.

(2) EGT L 135, 30.5.1991, s. 40.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(5 september 2001)

Belgien är sent med genomförandet av rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse(1). Även bortsett från Bryssel saknar fortfarande många stora tätorter i Flandern och Vallonien tillräckliga reningsverk för avloppsvatten. Kommissionen har vidtagit två olika typer av parallella åtgärder.

Ett första överträdelseförfarande inleddes år 1998 på grund av att innehållet programmet för genomförande av direktivet inte var adekvat. Kommissionens åtgärder ledde till att Belgien dömdes av Europeiska gemenskapernas domstol, i ett beslut av den 6 juli 2000(2).

Ett andra överträdelseförfarande inleddes 1999 på grund av det försenade genomförandet av direktivet vad gäller byggandet av avloppsledningar och reningsverk i känsliga områden.

När det gäller huvudstadsregionen Bruxelles-Capital har ett reningsverk nu byggts, som renar vattnet från 360 000 personekvivalenter (p.e.). Det andra reningsverket, som skall ha en kapacitet på 1 100 000 p.e., är dock fortfarande i planeringsskedet. Huvudstadsregionen Bryssel planerar att uppnå överensstämmelse med direktivet till 2005. Eftersom regionen Bryssel anses släppa ut sitt avlopp i ett känsligt område skulle ovan nämnda direktivbestämmelser ha efterlevts senast den 31 december 1998.

Bryssels myndigheter har, avseende artikel 17, delgivit kommissionen ett genomförandeprogram, men detta är fortfarande otillräckligt när det gäller uppsamlingssystemet.

Ett motiverat yttrande delgavs Belgien under år 2000. Kommissionen beslöt att anhängiggöra dessa ärende till domstolen vid sitt senaste överträdelsemöte.

(1) EGT L 135, 30.5.1991.

(2) Mål C-236/99, Europeiska kommissionen mot Konungariket Belgien, ännu ej offentliggjort, http://curia.eu.int/en/index.htm.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2297/01

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(31 juli 2001)

Ämne: Erkännande av homeopati i Grekland

Det grekiska förbundet för homeopatisk medicin protesterar mot att läkare som specialiserat sig på homeopatisk medicin inte erkänns officiellt i Grekland, så att de möter problem som inte drabbar deras kolleger i andra länder.

I sin resolution R4-0075/1997(1) den 29 maj 1997 uppmanade Europaparlamentet kommissionen att påbörja ett förfarande för att erkänna den icke-konventionella medicinens olika grenar, medan Europarådet i sin resolution den 11 juni 1999 stödde en gemensam europeisk politik för icke-konventionell medicin.

Givet att homeopatisk medicin i många medlemsstater erkänns som en underavdelning av allmänmedicin, hur avser kommissionen att säkerställa lika behandling av läkare som utövar denna specialitet, erkännande av deras yrkeskompetens och fria rörlighet och frihet att utöva denna specialitet i andra medlemsstater än deras egen?

(1) EGT C 182, 16.6.1997, s. 15.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(21 september 2001)

Eftersom homeopatyrket inte är harmoniserat på gemenskapsnivå, får medlemsstaterna fritt reglera denna verksamhet. De grekiska myndigheterna har således rätt att inte erkänna utövandet av detta yrke i Grekland.

Då det gäller grekiska homeopaters möjligheter att utöva sitt yrke i en annan medlemsstat, vill kommissionen framhålla att domstolen i den dom som avkunnades i målet Bouchoucha den 3 oktober 1990 (mål C-61/89) fastslog att om en rent medicinsk verksamhet inte är harmoniserad på gemenskapsnivå, strider det inte mot artikel 52 i EEG-fördraget att en medlemsstat förbehåller en paramedicinsk verksamhet för endast dem som avlagt en läkarexamen.

Alltså: om de som benämns homeopater i Grekland inte har genomgått en läkarutbildning, är de inte berättigade att utöva homeopatyrket i de medlemsstater där denna verksamhet är förbehållen läkare. I motsatt fall borde de i princip kunna verka fritt så snart som deras läkarexamen har godkänts av myndigheterna i den medlemsstat där de avser att utöva yrket.

När det gäller en eventuell harmonisering på gemenskapsnivå av villkoren för att utöva homeopatyrket betonar kommissionen att tillkomsten av ett särdirektiv är beroende av att tre villkor uppfylls, nämligen en hög grad av samstämmighet mellan berörda yrkesorganisationer, stöd från de flesta medlemsstaternas myndigheter och visshet om att ett sådant initiativ representerar ett betydande mervärde jämfört med nuvarande system för erkännande. För närvarande är emellertid inget av dessa villkor uppfyllda. Det bör dessutom understrykas att det måste föreligga enhällighet i rådet för att en sådan text skall antas på gemenskapsnivå.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2309/01

från Massimo Carraro (PSE) till kommissionen

(20 juli 2001)

Ämne: Det andra forumet för den skogsbaserade industrin

Den 21 juni 2001 hölls i Stockholm det andra forumet för den skogsbaserade industrin. Med tanke på denna sektors ekonomiska betydelse för många medlemsstater, kan kommissionen förklara varför den inte ansåg sig behöva informera parlamentets ledamöter om detta på tillbörligt vis?

Eftersom information uteblivit, kan kommissionen redogöra för diskussionen vid forumet om möbelindustrins roll, då ju denna, enligt Eurostats siffror för 1999, står för omkring 60 procent av all produktion inom möbel- och trävarusektorn?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(1 oktober 2001)

Att sprida information om forumet för gemenskapens skogsbaserade och närstående industri (F-BRI) är i princip de berörda industriernas ansvar, även om kommissionen gärna nämner sådana evenemang på GD Näringslivs webbplats. Industrin tar över allt mer av ansvaret för att organisera och finansiera forumet. Följaktligen utsågs för forumet i Stockholm i jun 2001 en styrgrupp av de berörda sammanslutningarna på gemenskapsnivå - inbegripet UEA, den europeiska möbelindustrifederationen - för att planera och genomföra forumet. Gruppen sammanträdde flera gånger före forumet, och det är den som beslutade vilka ämnen som skulle tas upp vid forumet och vilka gäster som skulle bjudas in.

Enligt uppgift bjöds omkring 50 parlamentsledamöter in till forumet, på grundval av rekommendationer från F-BRI:s medlemsorganisationer. Dessutom rekommenderade kommissionen att parlamentsledamöter som bjudits in till det föregående forumet i Strasbourg även skulle bjudas in nu, tillsammans med andra berörda parter såsom ideella miljöorganisationer, fackföreningar och forskare. Det förefaller även som om parlamentsledamöter eftersöktes för att delta i forumets paneldebatter: ledamoten Karl Erik Olsson deltog exempelvis i paneldebatten om förbättrad träanvändning.

Vad den europeiska möbelindustrin beträffar gjorde UEA:s hedersordförande Rodrigo Rodriguez ett inlägg om utvidgningens inverkan på arbetskraftsintensiva sektorer med utgångspunkt i möbeltillverkarnas konkurrenskraft. Flera andra företrädare för möbelindustrin besökte forumet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1955/01

från Bill Miller (PSE) till kommissionen

(3 juli 2001)

Ämne: Punktskatt på alkoholhaltiga drycker

Nyligen slutfördes en studie om konkurrensen mellan olika typer av alkoholhaltiga drycker. När kommer denna studie, som genomfördes av en privat konsult för kommissionens räkning, att finnas tillgänglig för behandling?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(4 september 2001)

Den nyligen slutförda studie om konkurrensen mellan olika typer av alkoholhaltiga drycker som utförts på kommissionens vägnar av en privat konsult är nu tillgänglig. En sammanfattning av studien samt en hänvisning för att beställa hela studien på cd-rom finns på webbplatsen för Generaldirektoratet för skatter och tullar under följande adress: http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/index_en.htm.

En kopia av cd-romskivan har skickats till parlamentsledamotens kontor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1828/01

från Nuala Ahern (Verts/ALE) till kommissionen

(22 juni 2001)

Ämne: Tillämpningen av Euratomfördraget på militära kärnvapenprov

Kan kommissionen ge i uppdrag åt sin rättstjänst att undersöka en brittisk domstols dom av den 29 mars 2001 om att Euratomfördraget inte gäller för militär verksamhet. Detta strider mot kommissionens beslut i det juridiska yttrandet RB/HGG/ve(95)1824 av den 5 september 1995 om att Euratomfördraget gäller för militära kärnvapenprov?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(3 september 2001)

Kommissionen känner till det beslut som fälldes av en brittisk domstol den 29 mars 2001 om att Euratomfördraget inte omfattar militär verksamhet.

Till skillnad från detta beslut av den brittiska domstolen anser kommissionen att bestämmelserna i kapitel 3 Hälsa och säkerhet i avsnitt II i Euratomfördraget avser både civil och militär verksamhet. Skydd av allmänhetens hälsa och säkerhet mot strålning är ett mål som inte låter sig delas upp, och som omfattar alla faror som uppstår på grund av joniserande strålning, oberoende av strålningskällan.

Denna ståndpunkt har framförts både i samband med de franska militära kärnvapenproverna på Mururoa och Fangatofa och, under senare tid, i samband med nedmonteringen av kärnreaktorn Windscale Pile I (se kommissionens svar på fru Doyles skriftliga fråga P-3055/00(1)).

Såvida inte Europadomstolen fattar ett annat beslut kommer ovan nämnda domslut inte att i framtiden påverka kommissionens inställning i fråga om Euratomfördragets tillämplighet på militära anläggningar.

(1) EGT C 113 E, 18.4.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0445/01

från Niels Busk (ELDR) till kommissionen

(16 februari 2001)

Ämne: Svartlistning

I svaret på min fråga nr P-3153/00(1) uppger kommissionen att man kan registrera företagare som uppvisar en risk för opålitlighet.

Hur stämmer kommissionens konstaterande om lagakraftvunnet avgörande av en administrativ myndighet överens med de gängse rättsliga garantierna för att var och en är oskyldig tills skuld medgivits eller domstol fastslagit att skuld föreligger?

(1) EGT C 151 E, 22.5.2001, s. 81.

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(4 april 2001)

Kommissionen konstaterar först och främst att de åtgärder som föreskrivs i gemenskapslagstiftningen endast får vidtas om vissa principer följs. Presumtionerna om oskuld och ansvar gäller främst inom straffrätten. Det system med svartlistning som parlamentsledamoten avser är däremot en förvaltningsrättslig åtgärd.

Kommissionen erinrar om att man i rådets förordning (EG) nr 1469/95 av den 22 juni 1995 om åtgärder som skall vidtas gentemot vissa förmånstagare till transaktioner som finansieras av garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket(1) och kommissionens förordning (EG) nr 745/96 av den 24 april 1996 med tillämpningsföreskrifter till den förordningen(2) skiljer mellan två kategorier av opålitliga företagare:

- Företagare som enligt ett lagakraftvunnet avgörande av en rättslig eller administrativ myndighet uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har begått en oegentlighet.

- Företagare som har varit föremål för ett beslut om en första administrativ eller juridisk åtgärd, vilket beslut senare kan komma att ändras eller återkallas.

Vissa av de åtgärder som föreskrivs i förordningarna kan tillämpas på den senare kategorin av företagare (skärpt kontroll av transaktioner, tillfällig indragning av utbetalningar för pågående transaktioner samt innehållande av säkerhet). Den enda påföljd i strikt mening som anges, uteslutande, är endast möjlig när en oegentlighet har fastslagits i ett lagakraftvunnet avgörande från en administrativ eller rättslig myndighet. Det rör sig om en administrativ påföljd, inte ett straff. Påföljden kan endast utmätas om vissa villkor har uppfyllts, bland annat att den anklagade hörts och att denne har möjlighet att överklaga, i överensstämmelse med den behöriga medlemsstatens lagstiftning.

(1) EGT L 145, 29.6.1995.

(2) EGT L 102, 25.4.1996.