ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0398/00

från Hartmut Nassauer (PPE-DE) till kommissionen

(15 februari 2000)

Ämne: EU:s förhandlingar om anslutning med Tjeckien

I sitt yttrande om Polens ansökan om medlemskap anförde kommissionen att Polen måste komplettera förfarandena för ersättning till personer vars egendom tagits i beslag.

Kan kommissionen förklara om man har framfört motsvarande krav gentemot Tjeckien? Någon ersättning för liknande beslag av egendom har nämligen hittills inte skett i Tjeckien.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0293/00, E-0294/00, E-0295/00, E-0296/00, E-0297/00, E-0298/00, E-0299/00, E-0300/00, E-0301/00, E-0302/00, E-0303/00 och E-0398/00 ingivet av Günter Verheugen för kommissionen

(20 mars 2000)

Anslutningsförhandlingarna med Tjeckien rör främst dess godtagande av och anpassning till Europeiska unionens regelverk och dess förmåga att uppfylla de av Europeiska rådet fastställda villkoren för medlemskap. Tjeckien måste som medlemsstat anta och tillämpa alla delar av gemenskapslagstiftningen och gemenskapspolitiken, inklusive principerna om fri rörlighet för personer och fri etableringsrätt. Den fråga som togs upp av parlamentsledamoten måste i första hand ses mot bakgrund av detta, men de politiska kriterierna från Köpenhamn spelar givetvis också en roll, eftersom skyddet av de mänskliga rättigheterna och av minoriteternas rättigheter ingår i dessa. Kommissionen följer uppmärksamt utvecklingen när det gäller dessa frågor i samtliga kandidatländer.

Det är emellertid viktigt att observera att det problem som läggs fram i dessa frågor rör händelser som inträffade innan EG-fördraget trädde i kraft. De så kallade Benesch-dekreten kommer därför inte att ha någon betydelse i samband med anslutningsförhandlingarna. Dessutom anges det i artikel 295 (tidigare artikel 222) i EG-fördraget att fördraget inte i något hänseende skall ingripa i medlemsstaternas egendomsordning. Kommissionen har därför inte möjlighet att ingripa när det gäller frågor som rör återlämnande av egendom i en nuvarande eller framtida medlemsstat.

Tjeckien är dock ansluten till Europakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna sedan 1992. Genomförandet av konventionen är Europarådets ansvarsområde. Frågor med anknytning till denna konvention bör därför ställas till Europarådet.

Kommissionen ber dessutom att få hänvisa parlamentsledamoten till de relevanta bestämmelserna i den tjeckisk-tyska förklaring om ömsesidiga förbindelser som antogs den 21 januari 1997.

Av de olika skäl som anförts ovan finner kommissionen det svårt att inta en ståndpunkt beträffande de särskilda fall som parlamentsledamoten tar upp.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0541/00

från Minerva Malliori (PSE) till kommissionen

(21 februari 2000)

Ämne: Mental hälsa

Jag vill med anledning av den resolution om främjandet av mental hälsa som enhälligt antogs vid rådets (hälsoministrarnas) möte den 18 november 1999, med anledning av slutsatserna från Europeiska rådets möte som hölls inom ramen för det finländska ordförandeskapet, och med anledning av kommissionsledamot Byrnes uttalanden om att ett initiativ bör tas på området för mental hälsa fråga kommissionen om den faktiskt ämnar vidta några åtgärder, och i så fall vilka, på detta område. Detta mot bakgrund av det faktum att både kvantitativa och kvalitativa indikatorer vittnar om allvarliga följdverkningar av psykiska störningar inom otaliga parametrar för de europeiska medborgarnas dagliga liv.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(22 mars 2000)

Kommissionen håller för närvarande på att utarbeta en strategi för hälsofrågor i vilken psykisk hälsa kommer att ingå. Denna strategi kommer att beakta resolutionen om psykisk hälsa som utfärdats av rådet (hälso- och sjukvård) och slutsatserna från den konferens som hölls under Finlands ordförandeskap.

En betydande utveckling har redan skett när det gäller frågor om psykisk hälsa inom ramen för Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för hälsofrämjande åtgärder och för hälsoövervakning. En rapport om främjande av psykisk hälsa har nyligen publicerats som ett resultat av ett projekt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0130/00

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Administrativ förvaltning inom OLAF

Kan kommissionen säkerställa att tjänstemän inte uttalar sig offentligt i skuldfrågor, i fall då nationella åklagarmyndigheter har beslutat att lägga ner utredningar som UCLAF/OLAF ursprungligen tagit initiativ till?

Kan kommissionen säkerställa att anslag som tilldelats till ett projekt inte kan dras tillbaka på grund av att kommissionen misstänker att det finns krav från andra projekt, fastän det inte har inletts några rättsliga förfaranden om några krav?

Frågorna ställs mot bakgrund av kommissionens handlande i ett ärende som gäller Nordvestjysk Folkecenter for Vedvarende Energi, där en av kommissionens tjänstemän har gått ut med uppgifter om att centret har gjort sig skyldigt till bedrägeri, medan de behöriga myndigheterna i Danmark har konstaterat att det inte finns några bevis för anklagelserna.

Kommissionen har dessutom stoppat utbetalningen av bidrag till en grupp bidragstagare där centret ingår, och straffar därmed företag som inte har någonting med ärendet att göra.

Kompletterande svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(27 april 2000)

Kommissionen har inte kännedom om att en av dess tjänstemän offentligt skulle ha uttalat sig i skuldfrågan i det ärende som parlamentsledamoten hänvisar till.

Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) har emellertid uppgett för kommissionen att en tjänsteman från byrån uttalat sig om det faktum att, i detta fall, en överklagan lämnats till riksåklagaren enligt Danmarks straffprocesslag mot åklagarens beslut att inte väcka åtal.

Kommissionen påpekar att frågan om betalningar till mottagare naturligtvis bedöms mot bakgrund av skyddet av gemenskapens finansiella intressen.

Andra betalningar till samma mottagare i samband med ärenden som innehåller oegentligheter kan vid behov upphöra, eller ge upphov till beslut om uppbörd genom avräkning enligt kommissionens förordning (Euratom, EKSG, EG) nr 3418/93 av den 9 december 1993 om närmare bestämmelser för genomförandet av vissa bestämmelser i budgetförordningen av den 21 december 1977(1) och de interna förfarandena för uppbörd av fordringar enligt EG-fördraget och EKSG-fördraget.

Hittills har inga slutliga beslut fattats i det ärende som parlamentsledamoten hänvisar till.

(1) Kommissionens förordning (Euratom, EKSG, EG) nr 3418/93 av den 9 december 1993 om närmare bestämmelser för genomförandet av vissa bestämmelser i budgetförordningen av den 21 december 1977, EGT L 315, 16.12.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0505/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(28 februari 2000)

Ämne: Betalning till entreprenörer och leverantörer

Vilken praxis har kommissionen beträffande punktligheten i betalningar till de egna entreprenörerna och leverantörerna? Hur lång tid skall enligt kommissionens egna regler passera mellan leverans/faktura och betalning? Vilka, om några, insatser görs för att övervaka huruvida dessa mål uppfylls?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(4 maj 2000)

Kommissionen undersöker regelbundet hur väl de egna enheterna iakttar betalningsfrister.

Kommissionen uppställde redan 1991 som mål att effektuera sina betalningar inom 60 dagar efter mottagandet av en begäran om betalning som upprättats i vederbörlig ordning. Av denna sextiodagarsfrist anslås 40 dagar för den utanordnande enheten (som kontrollerar och godkänner betalningen) och 20 dagar för de övergripande enheterna (godkännande från styrekonomen, räkenskapsförarens intyg över ansvarsbefrielsens giltighet, utbetalning från bank).

Kommissionen uppställde 1995 som mål för sina enheter att 95 % av transaktionerna skulle avslutas inom 60 dagar. Slutligen ändrade kommissionen sin kontraktspolitik 1997 genom att ge sina fordringsägare rätt att kräva dröjsmålsränta i händelse av försenade betalningar.

Statistiken för 1999 visar att den genomsnittliga betalningstiden för kommissionens samtliga enheter (som löper från dagen från mottagandet av fakturan till och med den dag då kommissionens bankkonto debiteras) var 54,1 dagar. Endast 65,1 % av betalningarna effektuerades dock inom 60 dagar.

En gemensam arbetsgrupp bestående av företrädare för de olika generaldirektoratens finansiella enheter undersöker som bäst orsakerna till att målet inte nåtts, och den kommer att lägga fram förslag till förbättringar.

I vitboken om reformen av kommissionen (del II Handlingsplan)(1) bekräftades det att ett av målen för reformen är att till år 2000 nå upp till en nivå där 95 % av betalningarna effektueras inom 60 dagar (Åtgärd 10: Tjänsteenheterna kommer att åläggas att själva bestämma hur de skall uppnå kommissionens övergripande mål att 95 % av fakturorna år 2002 skall betalas inom 60 dagar. De skall även rapportera om sina vidtagna åtgärder och resultat i den årliga verksamhetsberättelsen. Kommissionen kommer vid sin bedömning av tjänsteenheternas faktiska resultat att ta hänsyn till denna indikator).

Kommissionen kommer dessutom att införa ett centralt fakturaregister för att kunna följa upp hur betalningsfristerna iakttas (åtgärd nr 11 i vitboken).

(1) KOM(2000) 200 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1444/00

från Carmen Cerdeira Morterero (PSE) till kommissionen

(10 maj 2000)

Ämne: Särskilt direktiv mot diskriminering av personer med funktionshinder

I enlighet med Amsterdamfördragets artikel 13 mot diskriminering, har Europeiska kommissionen nyligen lagt fram ett åtgärdspaket med tre direktiv. Trots att diskriminering på grund av funktionshinder skall bekämpas enligt artikel 13 innehåller åtgärdspaketet inte något särskilt direktiv mot diskriminering som orsakas av funktionshinder.

Hur ställer sig kommissionen till att eventuellt utfärda ett särskilt direktiv mot diskriminering som orsakas av funktionshinder?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(27 juni 2000)

För att genomföra artikel 13 i EG-fördraget har kommissionen valt en successiv metod som grundar sig på gemenskapslagstiftningens tidigare framgångsrika prejudikat när det gäller likabehandling av kvinnor och män. Sysselsättning och arbete utgör även för funktionshindrade en faktor för att kunna integreras i samhället samt för att fullt ut delta i det ekonomiska, kulturella och sociala livet. Därför prioriteras skydd mot diskriminering när det gäller sysselsättning och arbete, bl.a. med hänsyn till subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Kommissionen kommer dock att undersöka möjligheten att senare utvidga skyddsområdet mot diskriminering på grund av funktionshinder till andra områden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1244/00

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(14 april 2000)

Ämne: Ministeriers tilldelning av frekvenser för radiolänkar

Italienska operatörer inom sektorn särskilda radiolänkar, en telekommunikationsteknik som bland annat polisen, provinser, skogvaktare och räddningstjänster använder sig av, har sedan någon tid tillbaka klagat på de förvirrade och byråkratiska förfaranden som det italienska telekommunikationsministeriet tillämpar för att tilldela de nödvändiga frekvenserna. Väntetiden är ofta två år eller mer.

Förutom den ovannämnda ineffektiviteten skall kostnaderna för tilldelning av frekvenser ha stigit så mycket att beloppen nästan trefaldigats, i en sektor där marknadskrafterna och den nyligen genomförda liberaliseringen tvärtom har pressat ned priserna.

Kan kommissionen säga om den italienska lagstiftningen på området är förenlig med gemenskapens konkurrensregler och om ovannämnda ökning, som talande nog har ägt rum samtidigt som cellulär mobiltelefoni införts, på något sätt kan hänföras till mer eller mindre tydlig kartellverksamhet från mobiltelefonioperatörernas sida?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(8 juni 2000)

De italienska operatörerna inom denna bransch har klagat hos kommissionen över den långsamma handläggningen och de avgifter som det italienska kommunikationsministeriet kräver för tilldelning av frekvenser för mobil radiotelefoni för slutna användargrupper.

I den italienska lagstiftningen skiljer man mellan telekomtjänster för allmänheten och för slutna användargrupper, trots att kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster(1) inte gör någon sådan åtskillnad. Enligt direktivet skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att alla teletjänstföretag har rätt att tillhandahålla teletjänster. Vidare föreskrivs det att om frekvenser finns tillgängliga får medlemsstaterna inte vägra att tilldela dem. Denna skyldighet är lättare att genomföra för mobil radiotelefoni för privat bruk, eftersom sådana tjänster i allmänhet inte kräver en tilldelning av ensamrätt till frekvenser.

De italienska myndigheterna har meddelat att man kommer att anta lagstiftning för att råda bot på de problem som för närvarande råder. Lagstiftningen har dock ännu inte antagits. Kommissionen har vid flera tillfällen vänt sig till de italienska myndigheterna i denna fråga, senast i en skrivelse i mars 2000. Om ingenting händer kommer kommissionen att bli tvungen att rikta en formell underrättelse till italienska regeringen.

Kommissionen har inte sett några tecken som tyder på att höjningen av frekvensavgifterna skulle syfta till att gynna GSM-operatörerna.

(1) EGT L 192, 24.7.1990; svensk specialutgåva, område 13, volym 19, s. 221.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0908/00

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till rådet

(24 mars 2000)

Ämne: Folkomröstning i Västsahara

Den 29 februari 2000 antog FN:s säkerhetsråd en resolution om Västsahara i samband med fredsplanen som utarbetats för detta område. Fredsplanen har accepterats och undertecknats av de berörda parterna, det vill säga Marocko och Demokratiska sahariska arabrepubliken, och innehåller bestämmelser om anordnandet av en folkomröstning om områdets framtid.

Frågan om Västsaharas framtid kan få direkt betydelse för vissa områden i Europeiska unionen. Har rådet därför för avsikt att, genom sin höge representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, införa EU:s deltagande i kontrollen och uppföljningen av de frågor som berör Västsaharas framtid, framför allt i förbindelse med folkomröstningen, i sitt arbetsprogram?

Svar

(10 juli 2000)

Rådet följer noggrant de frågor som berör Västsaharas framtid. Det stöder till fullo de bemödanden som görs av Förenta nationernas generalsekreterare, dennes särskilda representant för Västsahara och dennes personliga sändebud, James Baker, avseende Västsaharas framtid. Rådet är berett att bidra till denna process och hjälpa till att skapa en atmosfär av tillit och förtroende hos de berörda parterna för att nå en lösning som är godtagbar för alla i regionen och grundar sig på respekten för de mänskliga rättigheterna och demokratiska principerna.

Rådet noterar det påpekande som görs i den senaste rapporten från Förenta nationernas generalsekreterare om att den förutsedda tidsplanen inte längre gäller och att datum för omröstningen fortfarande inte kan fastställas med säkerhet i detta skede. Rådet välkomnar generalsekreterarens avsikt att uppmana sitt personliga sändebud att söka sätt och metoder att nå en snabb, hållbar och överenskommen lösning av tvisten. Rådet stöder för övrigt det initiativ som tagits av James Baker om direkta förhandlingar och gläder sig över det första mötet i London den 14 maj.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0585/00

från Mark Watts (PSE) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Hållbar europeisk transportpolitik

Kan kommissionen förklara på vilket sätt den kan förstärka miljökonsekvensanalyserna vad avser politiska initiativ, särskilt i samband med koldioxidutsläpp och frågan om klimatförändringar?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(12 april 2000)

Eftersom transportpolitiken nämns i frågan kommer svaret att inrikta sig på detta område. Frågan kan även ses i ett mer allmänt sammanhang eftersom politiska åtgärder som kan påverka klimatförändringar även förekommer inom andra politikområden.

Frågan om utsläpp av koldioxid (CO2) måste ses som en del av den helhet som utgörs av området transport och miljö. Denna ansats är viktig för att undvika att man kommer fram till lösningar som inte är optimala i alla avseenden, och som kan leda till försämringar på andra miljöområden (att till exempel ersätta bensin med disel utan åtföljande åtgärder kan minska koldioxidutsläppen men öka utsläppen av partiklar). Kommissionen har bildat en gemensam expertgrupp för transport och miljö bestående av experter från medlemsstaternas transport- och miljöministerier. Syftet är att ge stöd till kommissionen i dess ansträngningar att integrera miljön för att uppnå ekologiskt hållbara transportsystem. Gruppen utfärdade rekommendationer som var till stor hjälp för det finska ordförandeskapet när transportrådets integrationsstrategi av den 6 oktober 1999 utarbetades. Gruppen arbetar nu med uppföljning av strategin och förberedelser inför en översyn.

Utöver denna integrationsåtgärd som berör alla miljöaspekter på transportområdet, även klimatförändringar, har kommissionen nu antagit meddelandet EU:s strategier och åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser på väg mot ett Europeiskt klimatförändringsprogram(1). Meddelandet innehåller en förteckning över tänkbara gemenskapsåtgärder, vilket efterfrågades under miljörådsmötet i oktober 1999. Dessa kommer att utvecklas inom ramen för programmet. Transportfrågorna är viktiga i detta sammanhang. Man håller just nu på att utreda närmare vilken plats dessa frågor har i programmet.

De åtgärder som nämns ovan kommer att vara av stor betydelse tillsammans med översynen av den gemensamma transportpolitiken vilken planeras äga rum under andra hälften av detta år, samt för den planerade grönboken om tätortstransport.

(1) KOM(2000) 88 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0863/00

från Gianfranco Dell'Alba (TDI) till kommissionen

(22 mars 2000)

Ämne: Stiftelsen Monte dei Paschi di Sienas stadgars förenlighet med lag nr 461 från 1998 och europeiska bestämmelser avseende den inre marknaden och konkurrens

Lördagen den 5 februari 2000 antog stiftelsen Monte dei Paschi di Siena sina nya stadgar i enlighet med lag nr 461 av den 23 december 1998. Enligt dessa stadgar skall kommunen utnämna fem ledamöter, provinsen fyra ledamöter och regionen en ledamot av stiftelsens styrelse, varmed styrelseledamöter utnämnda på annat håll utesluts.

Enligt lag nr 461 och därtill hörande dekret och riktlinjer skall det däremot i sådana bankstiftelsers styrelser finnas en lämplig representation både från olika lokala och regionala myndigheter och från yrkesverksamma inom andra områden.

Det föreskrivs inte i någon annan bankstiftelses stadgar att det endast är lokala och regionala myndigheter som skall finnas representerade i stiftelsen.

I stadgarna finns det inga förebehåll om oförenlighet, vilket innebär att de personer som är med och utnämner styrelseledamöter, exempelvis Sienas borgmästare, också själva kan sitta i styrelsen.

I lag nr 461 och därtill hörande dekret föreskrivs däremot oberoende och frånvaro av intressekonflikter, vilket innebär att tjänstemän och andra anställda vid de olika lokala och regionala myndigheterna inte skulle kunna ingå i sådana stiftelsers styrelser.

Europeiska kommissionen är nu ifärd med att undersöka om den italienska lagen nr 461 om omstruktureringar inom banksektorn är förenlig med EU:s bestämmelser.

Anser kommissionen att stiftelsen Monte dei Paschis stadgar när det gäller de två frågor som tas upp ovan är förenliga med de berörda bestämmelserna i fördraget och med gemenskapsbestämmelserna avseende konkurrens och den inre marknaden?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(8 maj 2000)

Kommissionen håller på att undersöka om den italienska lagen 461/98 är förenlig med konkurrensbestämmelserna och särskilt med bestämmelserna rörande statligt stöd.

Efter att ha undersökt de handlingar som har överlämnats av de italienska myndigheterna, skickade kommissionen den 23 mars 2000 en begäran om kompletterande upplysningar till de italienska myndigheterna rörande de skattemässiga förmåner som föreskrivs i denna lag till förmån för bankstiftelser och banker som är föremål för koncentrationer.

Den fråga som parlamentsledamoten väcker rör frågan om en bankstiftelses (Monte dei Paschi de Sienne) stadgar är förenliga med lag 461/98 vad gäller utseendet av företrädare för de lokala myndigheterna inom styrelsen för stiftelsen i fråga.

Frågan om huruvida en handling som rör en bankstiftelse är förenlig med den italienska lagstiftningen lyder inte under bestämmelserna om statligt stöd eller genomförandet av den inre marknaden för banktjänster. Den hör alltså inte till kommissionens behörighetsområde, utan faller under den nationella lagstiftningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0815/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(21 mars 2000)

Ämne: Handläggningen av Recite II

Kan kommissionen ange vilka orsaker som ligger bakom de nuvarande oacceptabla förseningarna i behandlingen av ansökningar och i utbetalningen av anslag till mottagare under Recite II-programmet? Anser kommissionen att det är acceptabelt att begäran om utbetalningar som inlämnats av projekt i mitten av november 1999 fortfarande inte har behandlats?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(28 april 2000)

Under november månad l999, mottog kommissionen fyra ansökningar om betalning enligt de interregionala samarbetsprojekten inom Recite II-programmet.

Två av dessa ansökningar var fullständiga och betalades inom 45 dagar.

När det gäller de två andra ansökningarna sände stödmottagarna in ofullständiga handlingar som inte uppfyllde de avtalsenliga skyldigheterna. Inom fem dagar efter det att kommissionen hade mottagit ansökningarna påpekade kommissionen problemen för de två mottagarna. Efter några påminnelser erhöll kommissionen i februari 2000 de kompletteringar som den hade begärt och betalningsförfarandet kunde då inledas.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0132/00

från Francesco Speroni (TDI) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Vägskyltar i Italien

På de italienska motorvägarna finns skyltar som anger att högsta tillåtna hastighet är 50 km/tim, och på en skylt som sitter under specificeras det att detta endast gäller vid dimma. Texten är på italienska och kan därför inte läsas av de bilförare som inte behärskar detta språk.

Anser kommissionen att den bör vidta någon åtgärd för att denna information skall bli tillgänglig för alla och vägsäkerheten därmed öka?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(2 mars 2000)

Vägsäkerhet är en nyckelfråga inom den europeiska transportpolitiken och kommissionen har full förståelse för parlamentledamotens oro vad gäller vägskyltar.

Vägskyltarnas utseende, t.ex. deras storlek, form och färg, regleras av ett internationellt avtal som förvaltas av Förenta Nationernas ekonomiska kommission för Europa. Oftast är skyltarna utformade som piktogram för att undvika sådana problem vad gäller förståelsen som nämndes av parlamentsledamoten.

När så inte är fallet är det emellertid upp till den enskilda medlemsstaten att som undertecknare av konventionen föreslå en ändring om att ersätta textmeddelanden med piktogram.