SKRIFTLIG FRÅGA E-3382/97 från Carlos Robles Piquer (PPE) till rådet (23 oktober 1997)

Ämne: Cypern

I Agenda 2000 (KOM(97)2000) vågar sig kommissionen på att tala om Cypern, som nämns i mer exakta ordalag än i yttrandet från 1993.

I Agenda 2000 medges det emellertid att de ansträngningar som har gjorts sedan dess, huvudsakligen under överinseende av Förenta nationerna, för att nå en politisk överenskommelse knappast har givit något resultat.

Anser inte rådet att detta är ett typiskt ¨europeiskt problem¨ som kräver en europeisk lösning och att det är både egoistiskt och skenheligt av européerna att lämpa över ansvaret på hela det internationella samfundet?

Om det accepterar, vilket förmodas i Agenda 2000, att det alltid kommer att finnas två samhällen och två separata zoner, anser då inte rådet att det borde agera som medlare för att kanske ta första steget mot att det dras en rättvisare och rationellare gränslinje, för att exempelvis den nuvarande horribla delningen av staden Nicosia skall kunna rättas till?

Anser inte rådet slutligen att Cypern är en plats som är särskilt lämpad för ett angreppssätt som innefattar en gemensam ståndpunkt, omedelbart följd av den nödvändiga ¨gemensamma handlingen¨ i stället för den aktuella - och pinsamma - ¨gemensamma overksamheten¨?

Svar (12 februari 1998)

1. Europeiska unionen är mycket angelägen dels om en lösning på Cypernfrågan enligt resolutionerna i FN:s säkerhetsråd om en federation som omfattar två befolkningsgrupper och två zoner, dels om Cyperns anslutning till Europeiska unionen.

Rådet (allmänna frågor) beklagade i september 1997 att de förhandlingar som ägde rum i juli i Troutbeck och i augusti 1997 i Glion under FN:s beskydd inte ledde till några framsteg. Rådet erinrade om att dessa samtal utgör en utvecklingsprocess, för vilken målet är att nå fram till en helhetslösning av Cypernfrågan. Det är inom denna ram som gränsfrågan bör lösas.

Ordförandeskapet är beslutet att på ett väsentligt sätt bidra till att finna en lösning på Cypernfrågan. Under det gångna halvåret har det besökt Aten och Ankara, haft ett samtal med utrikesminister Kasoulides i Luxemburg, samt träffat herr Cordovez i New York, och ett ministermöte har ägt rum inom ramen för den strukturerade dialogen med Cypern.

Ordförandeskapets företrädare när det gäller Cypern följer noggrant situationen från dag till dag i nära samarbete med andra internationella aktörer.

2. Vid sitt möte den 12 och 13 december 1997 i Luxemburg beslutade Europeiska rådet att förhandlingarna om Cyperns anslutning skall börja våren 1998.

Rådet anser att Cyperns anslutning borde gagna samtliga befolkningsgrupper och bidra till civil fred och försoning. Anslutningsförhandlingarna kommer att på ett positivt sätt bidra till att finna en politisk lösning på Cypernproblemet genom förhandlingarna under FN:s beskydd, vilka bör fullföljas i syfte att skapa en federation som består av två befolkningsgrupper och två zoner. I detta sammanhang begärde rådet att den cypriotiska regeringens vilja att inbegripa företrädare för den turkcypriotiska befolkningen i delegationen för anslutningsförhandlingarna skall följas av handling. För att denna begäran skall efterföljas, kommer nödvändiga kontakter att tas av ordförandeskapet och kommissionen.

3. Med tanke på de ansträngningar som görs från rådets sida, tillsammans med kommissionen, för att bidra till den bästa lösningen på Cypernfrågan måste rådet avvisa beteckningen ¨gemensam overksamhet¨.