ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2586/02

från Bruno Gollnisch (NI) till rådet

(10 september 2002)

Ämne: Identitetskontroll av flygpassagerare

På det franska inrikesflyget utförs omfattande identitetskontroller av flygpassagerarna. En passagerare som flyger från Paris till Lyon kontrolleras vid incheckningen, vid ombordstigningen och vid ankomsten. Däremot sker ingen identitetskontroll, vare sig vid avresa eller ankomst, av passagerare som reser från exempelvis Bryssel, Berlin eller Madrid.

Är det flygbolagen som kräver dessa kontroller av prissättningsskäl, eller är det de franska myndigheterna som kräver kontrollerna av säkerhetsskäl? Anser rådet, oavsett varför kontrollerna utförs, att detta är förenligt med EG:s regelverk?

Om det är så att undantag från Schengenbestämmelserna är motiverade av säkerhetsskäl: hur förklarar rådet att dessa säkerhetsregler paradoxalt nog är strängare på inrikeslinjerna än på utrikeslinjerna?

Svar

(4 mars 2003)

Rådet uttalar sig inte om hur medlemsstaternas interna organisation av kontrollen av resenärer överensstämmer med gemenskapslagstiftningen.

Den ärade parlamentsledamoten bör ställa sin fråga till kommissionen, som är fördragens väktare.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2419/02

från Erik Meijer (GUE/NGL) till rådet

(14 augusti 2002)

Ämne: Att undvika inblandning av EU i Förenta staternas planer på krig mot Irak

1. Känner rådet till att det allt mer frekvent förekommer uppgifter i medierna om (förberedelser för) ett eventuellt amerikanskt anfall mot Irak?

2. Har rådet i förväg konsulterats av Förenta staternas regering om ett eventuellt anfall mot Irak, och om så är fallet, på vilket vis har det skett och vilka överenskommelser finns om denna fråga?

3. Kan rådet bekräfta att Frankrikes president Chirac och Tysklands förbundskansler Schröder efter sitt möte i den tyska staden Schwerin intog ståndpunkten att ett anfall mot Irak endast kan rättfärdigas om ett mandat för detta finns och har godkänts i FN:s säkerhetsråd, vilket den nederländska dagstidningen Trouw meddelade(1) denna vecka?

4. Stämmer den i ovanstående punkt nämnda ståndpunkten med rådets ståndpunkt i denna fråga, med andra ord: anser även rådet att ett anfall mot Irak endast kan rättfärdigas om ett mandat för detta finns och har godkänts i FN:s säkerhetsråd?

5. Om så är fallet, är rådet då berett att framföra en sådan gemensam EU-ståndpunkt till president Bush?

6. Delar rådet de europeiska medborgarnas tilltagande oro för att ett omfattande krig kan utbryta p.g.a. de ihållande påtryckningarna från militära kretsar i Förenta staterna? En oro som blir ännu större genom nyhetsrapportering om ondskans axelmakter, genom uttalanden av t.ex. Daniel Ellsberg som betecknade Bush som den farligast president han upplevt(2) och genom kritik inom den amerikanska kongressen.

7. Om rådet delar denna oro, vilka initiativ tänker rådet ta för att förekomma nya militära operationer mot Irak som, enligt min mening, sätter världsfreden ytterligare på spel genom risken för upptrappning?

(1) Trouw, 31 juli 2002, Anfall av Irak endast med FN-mandat.

(2) Trouw, 30 juli 2002, Rädslan för Bush.

Svar

(3 mars 2003)

Det sker en snabb utveckling beträffande Irak. Rådets åsikt, som överensstämmer med världssamfundets i stort, är att Irak omedelbart och fullt ut måste uppfylla sina skyldigheter enligt resolutionerna i Förenta nationernas säkerhetsråd. EU:s ståndpunkt upprepades i ordförandeskapets uttalande den 12 september inför FN:s 57:e generalförsamling. Irak måste ovillkorligt och utan hinder släppa in FN:s vapeninspektörer, som sedan december 1998 inte har tillåtits att utföra sitt uppdrag i Irak. Europeiska unionen stöder fullt ut Förenta nationernas fortsatta insatser i detta syfte.

Som ett inslag i de regelbundna framträdandena inför Europaparlamentet informerade ordförandeskapet den 25 september om de senaste uppgifterna om denna fråga, där allt sker mycket snabbt.

Rådet hänvisar dessutom den ärade parlamentsledamoten till de slutsatser om Irak som rådet antog vid mötet den 19 november 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2519/02

från Helena Torres Marques (PSE) till kommissionen

(4 september 2002)

Ämne: Offentliga utgifter undantas då budgetunderskottet beräknas

Under rubriken Europeiska kommissionen tänker inte ändra stabilitetspaktens bestämmelser och noterar Italiens förslag publicerade nyhetsbyrån Agence Europe idag följande information:

- Kommissionens ledamot Pedro Solbes lär vara mottaglig för den italienska regeringens argument att investeringar inte bör räknas in i budgeten om de finansiella fördelar de leder till är större än kostnaderna.

- Tyskland och Österrike följer redan denna praxis, och den italienska ministern har föreslagit att Italien skall göra detsamma.

Skulle kommissionen kunna informera om Tysklands och Österrikes praxis i denna fråga?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(11 oktober 2002)

Kommissionen känner till förslagen som syftar till att undanta investeringsposten vid beräkningen av budgetbalansen. Några medlemsstater har, av interna skäl, nationella regler för investeringars roll eller för kapitalutgifterna som avser denna balans. Detta gäller exempelvis Tyskland och Storbritannien men inte Österrike.

Emellertid är det viktigt att betona att de regler som kommissionen tillämpar i samband med budgetövervakning på gemenskapsnivå, är de som fastställs i EG-fördraget och stabilitetspakten. Enligt dessa regler skall kvoterna mellan statsskulden och budgetunderskottet och bruttonationalprodukten användas som ett kriterium för att utvärdera om medlemsstater uppfyller kraven på budgetdisciplin. I protokollet om förfarandet vid alltför stora underskott, som är fogat till EG-fördraget, definieras underskott som den offentliga sektorns nettoupplåning enligt definitionen i det europeiska nationalräkenskapssystemet (ENS 95). Detta omfattar alla typer av offentliga utgifter, även offentliga investeringar. I detta avseende följer alla medlemsstater noggrant EG-fördragets regler.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2592/02

från Antonios Trakatellis (PPE-DE) till rådet

(18 september 2002)

Ämne: Vallängder och olagligt beviljande av grekiskt medborgarskap

Genom en ändring av vallängdssystemet kommer kommunalvalen och länsstyrelsevalen i Grekland att förrättas genom ett system med valkort i stället för med valböcker. Uppgifter i grekisk press och klagomål som framförts av den politiska oppositionen har dock fäst uppmärksamhet vid det faktum att ett stort antal personer som inte har rätt till grekiskt medborgarskap ändå har uppförts på vallängderna. Enligt inrikesministeriet har dessa personer strukits ur vallängderna men ingenstans framgår vare sig exakt hur många personer det rör sig om eller några andra upplysningar beträffande beviljandet av medborgarskap.

Med hänvisning till ovanstående önskar jag fråga rådet om följande:

1. Har rådet av den grekiska staten erhållit fullständig information om de illegala beviljanden av medborgarskap som konstaterats, om exakt hur många personer det rör sig om och andra detaljerade upplysningar beträffande ogiltigförklarandet av dessa beviljanden?

2. Jag förutsätter att dessa ogiltigförklarade medborgarskap har meddelats rådet och undrar vilka åtgärder rådet kommer att vidta för att spåra dessa olagligt naturaliserade personer, som kanske vistas i någon annan av EU:s medlemsstater?

3. Om den grekiska regeringen ännu inte har offentliggjort dessa uppgifter för rådet, så undrar jag om rådet har för avsikt att begära tillgång till dem, för att kunna kontrollera om dessa illegalt naturaliserade personer rör sig på EU:s territorium med illegala pass.

Svar

(4 mars 2003)

Rådet är inte behörigt i de frågor som den ärade parlamentsledamoten tar upp i sin fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2317/02

från Ole Krarup (GUE/NGL) till rådet

(26 juli 2002)

Ämne: Rambeslut och valfrihet

Mot bakgrund av aktuella förslag till rambeslut särskilt förslag till rambeslut om en europeisk arresteringsorder(1) och förslag till rambeslut om bekämpande av rasism och främlingsfientlighet(2) ber jag om en redogörelse för rådets uppfattning om vilka närmare villkor som bör föreligga för att rambeslut skall komma till användning.

Frågan handlar i synnerhet om den frihet som enligt artikel 34.2 b) i EU-fördraget tillkommer medlemsstaterna beträffande valet av medel. Å ena sidan förutsätter EU-fördraget att medlemsstaterna skall ha frihet att välja, men å andra sidan verkar de två ovannämnda fallen utesluta sådan valfrihet. Vilken minimal grad av valfrihet anser rådet vara en nödvändig förutsättning för att lagstiftningen, med hänsyn tagen till artikel 34.2 b), skall kunna ske i form av rambeslut (i stället för i form av direktiv eller förordning)? Har rådets rättstjänst yttrat sig om detta? Vänligen bifoga till svaret eventuella sådana yttranden.

(1) KOM(2001) 522 EGT C 332 E, 27.11.2001, s. 305.

(2) KOM(2001) 664 EGT C 75 E, 26.3.2002, s. 269.

Svar

(4 mars 2003)

I artikel 34.2 i Fördraget om Europeiska unionen föreskrivs inte några andra kriterier för valet mellan beslut eller rambeslut än kravet att rambeslut skall användas för tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar och att beslut inte kan användas för detta ändamål. De två instrument som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till syftar till en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning, i synnerhet beträffande förfaranden som skall tillämpas för verkställighet av europeisk arresteringsorder, och när det gäller fastställande av vissa gärningar som skall behandlas som brott i samtliga medlemsstater.

Eftersom dessa instrument inte uppfyller något mål enligt EG-fördraget är valet av ett rambeslut, grundat på artikel 34.2 i EU-fördraget, motiverat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3430/02

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 december 2002)

Ämne: Fiumicinos användning av medel från Save II och Altener II

Under september 2002 lade det italienska finansministeriets övervakningsutskott fram en redogörelse över utnyttjandet av de medel som EU beviljat.

Av denna redogörelse framgår även hur oroväckande långsamt och ineffektivt de lokala myndigheterna arbetar med att bevilja projektstöd. Under 2000 utnyttjades endast två procent av EG-stödet.

Även kommissionen har vid ett flertal tillfällen påpekat de lokala myndigheternas otillräckliga utnyttjande av gemenskapsmedlen.

Samtidigt är det vissa lokala myndigheter, såsom Fiumicinos kommunala myndigheter, som i synnerhet behöver utnyttja gemenskapsmedlen för att begränsa koldioxidutsläppen, förbättra luftkvaliteten och bekämpa föroreningarna. Mot denna bakgrund tillfrågas kommissionen följande:

1. Har kommunen Fiumicino lagt fram några projektförslag för programmen Save II och Altener II?

2. Har kommunen Fiumicino erhållit något stöd för sina projekt?

3. Har de erhållna medlen utnyttjats?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3430/02 och E-3431/02ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(8 januari 2003)

Kommissionen kan informera frågeställaren om att inga förslag till programmen Save II eller Altener II har lämnats in från kommunerna Fiumicino eller Frosinone.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3279/02

från Markus Ferber (PPE-DE) till kommissionen

(19 november 2002)

Ämne: Gåva till David Byrne, kommissionsledamot med ansvar för hälsa och konsumentskydd

Stämmer det att kommissionsledamot Byrne har mottagit en 20 kg tung silverbyst föreställande Goethe?

Om så är fallet, har han fått den för sina beslutsamma insatser mot rökning?

Om så är fallet, vem överräckte honom gåvan och av vilken anledning?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(12 december 2002)

Kommissionsledamoten med ansvar för hälsa och konsumentskydd fick den 26 september 2002 den så kallade Goethe Challenge Trophy for Smoke-Free Environment vid det femte europeiska hälsoforumet på den österrikiska semesterorten Bad Hofgastein. Det är Goethe Endowment for Non-Smoking som varje år delar ut priset till institutioner, universitetsinstitutioner och enskilda som har gjort särskilt stora insatser för att garantera en rökfri miljö.

Goethe Challenge Trophy är en silverbyst som väger omkring 20 kilo och liknar Goethe. Bysten donerades av den internationellt kände fysikern och kemisten professor Friedrich Portheine, som instiftade priset och den organisation som bär hans namn, Endowment for Non-Smoking, år 1990. Eftersom priset delas ut varje år, kan mottagaren behålla bysten under ett år. Förra gången var det

den Internationella olympiska kommittén som fick priset. Kommissionsledamoten tog emot priset i Bad Hofgastein, men tog inte med bysten till kommissionens lokaler. I stället sändes den omedelbart tillbaka till det Olympiska muséet i Lausanne, där den kommer att förvaras tills den lämnas över till nästa prismottagare. Detta gjordes främst av säkerhetsskäl och praktiska skäl.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3058/02

från Jo Leinen (PSE) till rådet

(25 oktober 2002)

Ämne: Bankgarantier till icke-statliga organisationer vid stödet till ryska massmedier inom ramen för programmet Tacis

I tjänsteavtalen i samband med Tacis ingår krav på bankgarantier i praktiskt taget samma storleksordning som själva avtalsbeloppen för att finansiering från kommissionen skall komma i fråga. Detta innebär att icke-statliga organisationer som arbetar utan vinstsyfte i praktiken blir utestängda från anbudsförfaranden om dylika avtal. Står detta i samklang med kommissionens och parlamentets strävan att främja det civila samhället och ta med sakkunskapen hos icke-statliga organisationer i hithörande projekt?

I det fall som behandlas i denna fråga handlar det om projekt till förmån för demokrati och mänskliga rättigheter i Ryssland. Projekten genomförs enligt de allmänna reglerna för Tacis. Icke-statliga organisationer kan i regel inte komma över krediter eller bankgarantier i storleksordningen mellan 700 000 och 2 miljoner euro. Detta skulle leda till att sådana organisationer automatiskt kom att utestängas från dessa projekt. Kan rådet få till stånd en lösning på denna situation?

Svar

(20 februari 2003)

Tacisbiståndet kommer att bli verkligt effektivt endast om en utveckling sker mot fria och öppna demokratiska samhällen där de mänskliga rättigheterna respekteras. Utvecklingen av det civila samhället ingår i de prioriterade samarbetsområdena i det samarbete som finansieras av Tacisprogrammet.

De icke-statliga organisationerna har helt säkert sin plats i utvecklingsprojekt för demokrati och mänskliga rättigheter i Ryssland. Förvaltningen av de åtgärder som finansieras av Tacisprogrammet sorterar under kommissionen som skall respektera Tacisförordningen men även den budgetförordning som är tillämplig på Europeiska gemenskapernas allmänna budget, särskilt principerna för sund ekonomisk förvaltning samt ekonomiska och lönsamhetsmässiga principer.

Det åligger kommissionen att lämna förklaringar avseende de föreskrifter som reglerar dessa fria anbudsförfaranden, särskilt avseende de bankgarantier som krävs.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3747/02

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(20 december 2002)

Ämne: HPV-test ett privilegium?

I juni 2002 godkände Europaparlamentet att personalen skall få ersättning för kostnader i samband med hälsokontroll för humant papillomvirus (HPV), som är en känd orsak till livmoderhalscancer. Detta beslut kom efter det att kommissionen redan fattat beslut om att ge sin personal ersättning för 85 procent av kostnaderna för HPV-test.

Livmoderhalscancer är den enda cancerform som, om den upptäcks tidigt, kan botas till 100 procent. Nya rön visar att antalet papillomvirusinfektioner ökar och att livmoderhalscancer är den vanligaste sexuellt överförbara virussjukdomen. I Europa är sjukdomen den näst vanligaste cancerformen hos kvinnor.

Kan kommissionen säga varför den dröjt med att publicera rekommendationer om hälsokontroll för tumörer? Om vi vill framhålla Europa som en förebild vad gäller skyddet för människors rättigheter, varför anser inte kommissionen att man bör göra detta test tillgängligt för alla kvinnor i EU, i stället för att göra denna rätt till hälsa till ett privilegium som bara omfattar de kvinnliga anställda vid EU:s institutioner?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(20 februari 2003)

I enlighet med sitt arbetsprogram håller kommissionen för närvarande på att utarbeta ett förslag till en rådsrekommendation om screening för cancer baserad på artikel 152 i EG-fördraget. Förslaget grundar sig på det arbete som bedrivs i expertkommittén för förebyggande av cancer samt inom de europeiska nätverken rörande screening för cancer, och detta arbete beräknas vara färdigt i mars 2003. Ordförandeskapet har satt upp denna rekommendation på dagordningen för mötet i rådet (hälso- och sjukvård) den 23 juni 2003.

Den rättsliga behörigheten för gemenskapen på hälsoområdet definieras i artikel 152.14 i EG-fördraget, men i artikel 152.5 i fördraget fastställs också medlemsstaternas ansvar för att organisera och ge hälso- och sjukvård. Detta innebär att det endast är medlemsstaterna som kan besluta om att erbjuda sina medborgare HPV-test. Utkastet till rådsrekommendation om screening för cancer kommer fullt ut att respektera artikel 152.5.

Utarbetandet av förslaget har tagit något längre tid än förväntat. Detta beror på att man noggrant måste utvärdera de vetenskapliga uppgifter som finns att tillgå inom detta område. Förslaget till rådsrekommendation kommer särskilt att koncentrera sig på de principer och normer som bör användas när man kommer att erbjuda cancerprovtagning för de europeiska medborgarna.

Det kliniska värdet av organiserade massundersökningar för tidig upptäckt av livmoderhalscancer genom att testa för vissa genotyper av humant papillomvirus (HPV), som anses vara förenade med en hög risk för att utveckla en elakartad cancertumör, håller för närvarande på att undersökas. Förutom de organiserade kliniska studierna finns testet också på marknaden och enskilda kan hänvisas till denna undersökning på begäran, vanligtvis som ett komplement till det väletablerade Pap-testet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2895/02

från Olivier Dupuis (NI) till kommissionen

(14 oktober 2002)

Ämne: Gripandet av Wei Jingyi, biskop i den inofficiella katolska kyrkan i Kina

Den 9 september i år greps Wei Jingyi, biskop i den förbjudna katolska kyrkan i Kina och f.d. sekreterare för Vatikantrogna kinesiska biskopar, av polisen i staden Qigihar. Gripandet verkar vara en del i en avsiktlig skärpning av de kinesiska myndigheternas förföljelser av olika grupperingar inom den katolska kyrka som förblivit Vatikanen trogen och som består av över åtta miljoner troende i jämförelse med den statliga katolska kyrkans fem miljoner.

Enligt oberoende källor sitter idag ett femtiotal av den förbjudna katolska kyrkans biskopar i fängelse eller husarrest, eller befinner sig under strikt polisövervakning eller gömmer sig.

Känner kommissionen detta sista i raden av gripanden? Har kommissionen andra uppgifter som tyder på att det mycket väl kan handla om ökade förföljelser av inofficiella trossamfund? Vilka initiativ avser kommissionen i så fall att ta för att de kinesiska myndigheterna skall respektera religionsfriheten?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(13 november 2002)

Kommissionen tackar parlamentsledamoten för informationen om att Wei Jingy, präst i den icke-officiella kinesiska katolska kyrkan, fängslats av polisen i Qigihar den 9 september 2002.

Kommissionen anser att religions- och trosfrihet är en grundläggande mänsklig rättighet och tar regelbundet upp denna fråga inom ramen för Europeiska unionens dialog med Kina om de mänskliga rättigheterna.

När det gäller den icke-officiella kinesiska katolska kyrkans situation i Kina delar kommissionen parlamentsledamotens oro. Trots att det vid det arbetsmöte om religionsfrågor som hölls i Kina i december 2001 föreföll ha funnits tecken på en större öppenhet gentemot de större trossamfund som är verksamma i Kina, har det nyligen kommit uppgifter som tyder på att restriktionerna beträffande illegala katolska kyrkor inte har mildrats.

Kommissionen kommer att noggrant bevaka den kinesiska regeringens respekt för religions- och trosfrihet och fortsätta uttala sin oro över kränkningarna av denna grundläggande rättighet, däribland den hårdnande attityden mot personer som utövar sin religiösa tro.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2616/02

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(18 september 2002)

Ämne: Webbsidorna för gemenskapens stödram och dess förvaltningsmyndigheter i Grekland

På webbsidorna för förvaltningsmyndigheterna för gemenskapens stödram i Grekland utlyses ofta anbudsförfaranden utan att det på första sidan anges när tidsfristen löper ut (detta gäller till exempel det operativa programmet för jordbrukets utveckling) vilket ställer till med mycket och ofta alldeles onödigt besvär för intresserade medborgare eller instanser.

Kan kommissionen vända sig till de grekiska myndigheterna med en uppmaning om att tidsfristen för inlämnandet av förslag bör anges på första sidan?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(28 oktober 2002)

Det är riktigt att det i många fall inte görs någon skillnad mellan anbudsinfordringar som fortfarande är öppna och anbudsinfordringar vars tidsfrist löpt ut på de webbsidor som tillhör de grekiska förvaltningsmyndigheterna för de sektoriella och regionala operativa programmen (OP) enligt gemenskapens stödram för programperioden 20002006. På vissa webbsidor ges dock denna information (t. ex. OP Informationssamhället(1)) och kommissionen har för avsikt att skriva till de grekiska myndigheterna och uppmana dem att införa denna praxis när det gäller alla program.

(1) http://www.infosoc.gr/programme_main5.html.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3464/02

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(6 december 2002)

Ämne: Avsaknad av ett läkemedel i Italien

Leishmaniasis är en sjukdom av tropiskt ursprung som sprids genom insektsbett. Sjukdomen har sedan några år tillbaka också fått fäste i olika delar av vårt land och t.o.m. blivit endemisk, dvs. permanent utbredd i landet. Sjukdomens mänskliga variant yttrar sig som sår på huden som är lättbehandlade. Problemet är hundvarianten av sjukdomen som tyvärr är dödlig. Det finns ett läkemedel med namnet Glucantin som kan ge goda resultat och som framställs av läkemedelsbolaget Avensis. Priset var tre euro för en burk. Jag säger 'var' eftersom läkemedlet sedan en tid inte längre går att köpa i Italien.

Denna notis var införd i den italienska dagstidningen Libero den 17 november 2002.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Känner kommissionen till vilka orsaker som fick läkemedelsbolaget att avbryta försäljningen av detta läkemedel i Italien?

2. Säljs läkemedlet fortfarande i andra europeiska länder?

3. Beror detta i så fall på att priset är betydligt högre i dessa länder än i Italien?

4. Är det sant att läkemedlet fortfarande framställs av Avensis?

5. Är det inom en gemensam inre marknad riktigt att en och samma produkt kan säljas enbart i vissa länder och inte i andra?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(22 januari 2003)

1. Enligt uppgifterna från den behöriga myndigheten i Italien (hälsovårdsministeriet) begärde Aventis den 12 november 2002 en tillfällig indragning av försäljningstillståndet för Glucantin i Italien p.g.a. tillverkningsproblem.

2. Läkemedlet säljs fortfarande i Frankrike och Spanien.

3. Prissättning av och ersättning för läkemedel är medlemsstaternas ansvar. Kommissionen har inga uppgifter om prissättning av och ersättning för läkemedlet Glucantin i de olika medlemsstaterna.

4. Tillverkningsstället är Livron, i Frankrike. Tillverkaren är Aventis.

5. Nationella försäljningstillstånd för Glucantin har i enlighet med direktiv 2001/83/EG(1) utfärdats av de behöriga myndigheterna i de olika medlemsstaterna. Detta direktiv fastställer att det krävs försäljningstillstånd för läkemedel i varje medlemsstat. Det finns ingen bestämmelse i EG-lagstiftningen som förpliktigar innehavaren av ett försäljningstillstånd att begära ett i varje medlemsstat.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel, EGT L 311, 28.11.2001.