SKRIFTLIG FRÅGA E-2327/02

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(26 juli 2002)

Ämne: Regionala rådgivande nämnder

I sitt förslag till reform av den gemensamma fiskeripolitiken, som antogs av kommissionsledamöternas kollegium den 28 maj 2002, föreslås inrättandet av regionala rådgivande nämnder som skall ge råd till kommissionen i frågor som rör fiskeförvaltning i vissa bestämda havs- eller fiskezoner. Dessa nämnder skall bestå av företrädare för fiske och vattenbruk, medlemmar i miljö- och konsumentorganisationer, företrädare för nationella, regionala och vetenskapliga myndigheter i alla medlemsstater vars fiskefartyg är verksamma i de havs- eller fiskezoner det är fråga om. Sådana regionala nämnder av rådgivande karaktär har inte tidigare funnits inom den gemensamma fiskeripolitiken eller på andra gemenskapsområden. De utgör ett nytt element när det gäller förfarandet för att anta gemenskapsregler. Dessutom ämnar kommissionen inrätta en vetenskaplig, teknisk och ekonomisk fiskekommitté.

Vilka är skälen till att dessa rådgivande organ inrättas?

Kan kommissionen i detalj redogöra för vad som kännetecknar de regionala rådgivande nämnderna och den vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén, ange den rättsliga grunden för deras verksamhet samt deras befogenheter och status samt förhållandet mellan dessa organ och andra redan befintliga rådgivande kommittéer?

Kan kommissionen ange om dessa rådgivande organ kan betecknas som rådgivande kommittéer i enlighet med artikel 3 i rådets beslut 1999/468/EG(1) om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter?

Anser inte kommissionen att inrättandet av dessa regionala rådgivande nämnder kan leda till en ny uppsplittring av den gemensamma fiskeripolitiken och till att man riskerar att anta oförenliga åtgärder för angränsande zoner?

Kan kommissionen ange skälen till att avvisa närvaron av företrädare för varje enskild medlemsstat? Anser inte kommissionen att fiskeförvaltningen i gemenskapen kan vara av intresse för samtliga medlemsstater, på samma sätt som när företrädare för medlemsstater som saknar fartyg som bedriver fiske i en viss zon deltar i gemenskapens delegation i internationella fiskeorganisationer?

Av vilken anledning är dessa regionala rådgivande nämnders uppgift begränsad till förvaltning av fiskeresurserna och varför kan man inte utvidga deras befogenheter till andra områden, som bearbetning, vattenbruk eller marknadsföring?

(1) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 oktober 2002)

Intressenterna känner sig inte delaktiga i den gemensamma fiskeripolitiken eftersom de tidigare inte i tillräcklig grad har engagerats i utformningen av politiken. Denna avsaknad av engagemang undergräver stödet för och efterlevnaden av de åtgärder som antas inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken.

Kommissionen anser att upprättandet av regionala rådgivande organ kommer att leda till att lokala och regionala intressenter blir mer effektivt engagerade i utformningen av fiskeriförvaltningen, och det kommer i sin tur att innebära ett större ansvarstagande och ett ökat engagemang för att få de gemensamma åtgärderna att fungera. Denna idé har fått ett omfattande stöd från de berörda parterna under de samråd som följde på antagandet av grönboken 2001(1). Kommissionens förslag ligger också i linje med dess mer generella målsättning att förbättra styrelseformerna i EU genom ett större deltagande från intressenterna när det gäller utformning och genomförande av EU-politiken, så som framgick av kommissionen vitbok om styrelseformerna i EU som antogs i juli 2001(2).

Kommissionen har lämnat närmare uppgifter om de ämnen som berörs i denna fråga i sitt meddelande om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken (vägledande tidsplan)(3), och i motiveringen till förslaget till en rådsförordning om bevarande och hållbart utnyttjandet av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken(4).

De kommittéer som föreskrivs i artikel 3 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 är sammansatta uteslutande av företrädare för medlemsstaterna under ledning av kommissionen.

När rådet har beviljat kommissionen genomförandebefogenheter skall kommissionen innan den fattar något beslut samråda med dessa kommittéer när det gäller vissa typer av åtgärder.

De regionala rådgivande nämnderna skulle ha en helt annan sammansättning och funktion.

Regionala rådgivande nämnder skall vara öppna för alla som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken i det område som omfattas av dessa nämnder (företrädare för fiskerisektorn, forskare, icke-statliga organisationer, nationella och regionala förvaltningar ). De skall inte ledas av kommissionen. De skall bara ha ett regionalt mandat.

Kommissionen och medlemsstaterna kommer inte att vara förpliktade att samråda med de regionala rådgivande nämnderna. Dessas huvudsakliga uppgift skall vara att fungera som rådgivare åt kommissionen i frågor som rör fiskeriförvaltningen i vissa områden eller fiskezoner.

De kan komma att anlitas när kommissionen håller på att utarbeta förslag till lagstiftning som berör fiskbestånden i det område som nämnden företräder, och de kan också komma att anlitas av kommissionen eller medlemsstaterna när det gäller andra åtgärder.

De kan lämna rekommendationer eller förslag till kommissionen och till en medlemsstat när det gäller fiskeriförvaltningen i de områden eller fiskezoner där de har mandat.

Slutligen kan de informera kommissionen och medlemsstaterna om problem i samband med genomförandet av gemenskapens regler i det område där de är verksamma, och lämna rekommendationer och förslag till lösningar på sådana problem.

Regionala rådgivande nämnder kan därmed inte betraktas som rådgivande kommittéer i den betydelse som avses i artikel 3 i ovannämnda rådsbeslut av den 28 juni 1999.

Kommissionen håller inte med om att inrättandet av regionala rådgivande nämnder kommer att leda till en uppsplittring av den gemensamma fiskeripolitiken, eftersom dessa organ bara kommer att spela en rådgivande roll och inte har behörighet att fatta några beslut. Kommissionen kommer i sin egenskap av EG-fördragets väktare att värna om den gemensamma fiskeripolitikens förenlighet med gemenskapens politik.

Kommissionens förslag utesluter inte närvaron av intressenter från någon medlemsstat i de regionala rådgivande organen. Kommissionens förslag innebär emellertid inte att ett sådant deltagande blir obligatoriskt, detta för att inte överbelasta strukturen i en regional rådgivande mekanism som är avsedd att behandla speciella lokala eller regionala frågor av en sådan art att de inte är av intresse för samtliga unionens aktörer.

Det är sant att de regionala rådgivande nämnderna först och främst skulle ägna sig åt frågor om fiskeriförvaltning, men enligt kommissionens förslag kan de också ägna sig åt annan verksamhet som är nödvändig för att de skall kunna fullgöra sitt uppdrag (artikel 32.3 i det preliminära förslaget till en rådsförordning om bevarandeåtgärder och ett hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken)(5). Om ledamöterna i en regional rådgivande nämnd exempelvis anser att bearbetning, försäljning eller frågor som berör vattenbruk påverkar fiskeriförvaltningen

och därför bör undersökas, finns det ingenting i förslaget som hindrar att de granskar ärendet. Kommissionen anser att det skall vara de enskilda rådgivande nämndernas sak att fatta beslut om exakt vilka uppgifter de skall ta sig an. Kommissionen anser emellertid att man bör prioritera fiskeriförvaltningen, eftersom det är just på det området som behovet av synpunkter från lokala och regionala aktörer är som störst.

(1) KOM(2001) 135 slutlig.

(2) EGT C 287, 12.10.2001.

(3) KOM(2002) 181 slutlig.

(4) EGT C 203 E, 27.8.2002.

(5) EGT C 203 E, 27.8.2002.