ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1499/01

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(11 maj 2001)

Ämne: Program för att stärka konkurrensförmågan i gränsregionerna

Vid Europeiska rådets sammanträde i Nice uppmanade man kommissionen att lägga fram ett förslag om ett program avsett att stärka konkurrensförmågan i gränsregionerna (jfr. punkt 7 i ordförandeskapets slutsatser). Detta uppdrag gavs med anledning av de faktum att företag och arbetstagare i Europeiska unionens gränsregioner i det fall att en utvidgning genomförs skulle komma att drabbas av mycket problematiska konkurrensvillkor på grund av de extrema skillnaderna på lönenivåerna i kandidatländerna och i de medlemsstater som gränsar till dessa. Kommissionen själv hänvisar i sitt meddelande om kommissionens arbetsprogram för 2001 (KOM(2001) 28) till att man i anslutning till den andra sammanhållningsrapporten kommer att anta ett meddelande om unionens gränsområden med hänsyn till den framtida utvidgningen.

Mot denna bakgrund riktas följande frågor till kommissionen:

- Varför planerar kommissionen i sitt arbetsprogram för 2001 endast att lägga fram ett meddelande om unionens gränsområden med hänsyn till den framtida utvidgningen, med tanke på att uppdraget från Europeiska rådet uttryckligen var att utarbeta ett program avsett att stärka konkurrensförmågan?

- Hur långt har man kommit i förberedelserna för att lägga fram ett program avsett att stärka konkurrensförmågan i gränsregionerna?

- Hur lyder de villkor och åtgärder som konkret planeras i syfte att stärka konkurrensförmågan i gränsregionerna, hur stora är programmets anslag, och när kan man räkna med att dessa åtgärder börjar genomföras?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(26 juni 2001)

Kommissionen håller för närvarande på att utarbeta ett meddelande om gränsregionerna, i vilket den sociala och ekonomiska situationen analyseras när det gäller de regioner som gränsar till kandidatländer. Vidare innehåller meddelandet en utvärdering av utvidgningens potentiella effekter i de aktuella regionerna, en analys av vilka gemenskapsinstrument som redan tillämpas och en utvärdering av huruvida det krävs ytterligare åtgärder till stöd för gränsregionerna. Meddelandet kommer att innehålla ett antal specifika åtgärder som kommissionen kommer att genomföra i form av en samlad gemenskapsåtgärd till förmån för gränsregionerna och som kan bidra till att säkra en smidig övergång samtidigt som allmänhetens förtroende i samband med utvidgningen stärks.

Gemenskapsåtgärden till stöd för gränsregionerna kommer troligtvis att antas av kommissionen före sommaruppehållet.

Meddelandet kommer även att behandla aspekter som struktur, stödtyp, startdatum och möjligheter till samfinansiering från gemenskapen och samfinansieringsnivåer.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1886/01

från Rolf Berend (PPE-DE) till kommissionen

(21 juni 2001)

Ämne: Vänortsprogram mellan städer

Talrika kommuner och vänortsföreningar kommer i dessa dagar att få avslag på sina ansökningar till Bryssel. Därvid bifogas en lista med 22 möjliga fel angivna. Det fel som ansökan uppvisat finns förkryssat. Ofta handlar det bara om en underskrift eller ett bankformulär. Detta leder till att ansökan över huvud taget inte läggs fram för den kommission som skall göra urvalet.

Till skillnad mot hur det har varit förr om åren är det inte möjligt för kommissionen och ansökaren att åter ta kontakt med varandra. Ansökningar som uppvisar ett formellt fel, oavsett hur minimalt detta är, framläggs inte för det beslutsfattande organet.

Detta leder till mycken frustration hos de europaentusiastiska vänortsföreningarna och kommunerna. För att denna frustration skall kunna undvikas är det absolut nödvändigt att kommissionen å sin sida åter kontaktar den ansökande så att felet kan korrigeras i efterhand.

Vilka möjligheter ser Europeiska kommissionen till att med hjälp av personalomplaceringar återgå till tidigare praxis och på det sättet förhindra att folks entusiasm för Europa förbyts i motsatsen?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(24 juli 2001)

När det gäller finansiering av vänortsverksamhet har kommissionen i år börjat tillämpa förfarandet med inbjudan att lämna projektförslag. Det har skett efter samråd med och i samförstånd med nationella och regionala organisationer som är intresserade av vänortsutbyte. Avsikten var dels att komma till rätta med vissa problem som tidigare varit vanliga förekommande (t.ex. förseningar i handläggningen), dels att anpassa förvaltningen av den här typen av finansiering till de regler som gemenskapen brukar tillämpa när det gäller beviljandet av bidrag.

Enligt förfarandet med inbjudan att lämna projektförslag skall en fullständigt ifylld ansökan inges inom en viss angiven tid, tillsammans med vissa bilagor som noga specificeras i texten till inbjudan. Syftet är att handläggningen av ansökningarna, fler än 2 500 per år, härigenom skall kunna förbättras, i de sökandes eget intresse (kortare handläggningstid, snabbare utbetalningar).

För att den nya ordningen skall kunna börja tillämpas under bästa möjliga förutsättningar har det redan gjorts en omfördelning av personal inom ramen för befintliga resurser. En återgång till tidigare praxis skulle betyda en återgång till de långa handläggningstiderna för alla bidragsansökningar.

Kommissionen har utsatt ett möte under hösten 2001 med de ovan nämnda organisationerna och med parlamentet för att sammanfatta erfarenheterna och undersöka alla möjligheter till förenklingar som är förenliga med reglerna om en sund administrativ och finansiell förvaltning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0548/01

från Mechtild Rothe (PSE) till kommissionen

(27 februari 2001)

Ämne: Situationen inom konkurrensen: subventioner till byggande av stålskorstenar

Enligt vad jag känner till råder det ansenliga prisskillnader inom Europeiska unionen inom sektorn för byggande av stålskorstenar. Nu inställer sig frågan om dessa skillnader, som kan uppgå till bortemot 30 procent, är ett resultat av att vissa medlemsländer betalar subventioner till denna verksamhet.

1. Förekommer det i somliga EU-länder statligt stöd till byggande av stålskorstenar?

2. Ger EU något stöd till denna bransch? Om så är fallet: inom ramen för vilket program?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(1 juni 2001)

1. Frågan rörande prisskillnaderna inom branschen för byggande av stålskorstenar rör konkurrenssituationen inom denna bransch.

Kommissionen ansvarar för kontrollen av att Europeiska unionens medlemsstater respekterar konkurrenslagstiftningen. Om prisskillnader inom en bransch beror på subventioner bedömer kommissionen förenligheten med den inre marknaden på grundval av de specifika europeiska konkurrensreglerna.

Det finns i princip inga specifika regler för bedömningen av statligt stöd för branschen för byggande av stålskorstenar. När det gäller statliga subventioner inom denna bransch är det därför reglerna för bedömningen av statligt stöd för övergripande ändamål eller de allmänna reglerna för bedömningen av regionalstöd som skall tillämpas.

Om ett företag ligger i en region som får ta emot regionalstöd kan sådant begäras inom ramen för de bestämmelser rörande statligt stöd som gäller för regionen.

I fråga om tillämpningen av såväl de allmänna reglerna för regionalstöd som reglerna för bedömningen av statligt stöd för övergripande ändamål gäller samma villkor för samtliga företag inom Europeiska unionens medlemsstater.

2. Kommissionen känner inte till några stödprogram för byggande av stålskorstenar.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0821/01

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(13 mars 2001)

Ämne: Undermålig subventionerad tobak

Kan kommissionen ge detaljerade uppgifter om de främsta mottagarna av den tobak som odlas i EU med hjälp av gigantiska bidrag (nästan 1 miljard euro) inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken? Kan kommissionen bekräfta att en stor del av tobaken exporteras till länder utanför EU på grund av att den håller för låg kvalitet och att den används vid framställningen av cigaretter med hög tjärhalt och/eller hög nikotinhalt?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 april 2001)

Enligt de senast tillgängliga uppgifterna (1999) är gemenskapens viktigaste exportmarknader för råtobak följande:

- Ryssland (20 % av gemenskapens totala export), Förenade staterna (13 %), Egypten (7 %), Polen (6 %), Rumänien (6 %), Schweiz (5 %), Algeriet (5 %), Japan (3 %), Ukraina (3 %), Indonesien (2 %), Turkiet (2 %), Uruguay, (2 %), Tjeckien (2 %), Tunisien (2 %) och Ungern (2 %).

Gemenskapens export av råtobak har minskat från 192 000 ton under 1995 till 118 000 ton under 1999, dvs. en minskning på ungefär 40 %, särskilt i de områden där tobakspriset är lägre. Detta betyder att kvaliteten på den tobak som faktiskt exporteras har förbättrats, vilket kan utläsas av ökningen av den exporterade produktens enhetsvärde. Det genomsnittliga enhetsvärdet på gemenskapens export av tobak till de femton viktigaste importländerna utgjorde 1995 ungefär 30 % av det genomsnittliga enhetsvärdet av den tobak som importerades från de femton viktigaste exportländerna. Under 1999 steg detta förhållande till 60 %. Gemenskapens genomsnittspris på exporterad råtobak 1999 uppgick till 2,49 euro per kilo medan det genomsnittliga världsmarknadspriset uppgick till ungefär 2,60 US-dollar.

När det gäller slutdestinationen för gemenskapens export av råtobak har inte kommissionen möjlighet att bekräfta om en stor andel används för framställning av cigaretter med hög halt av tjära och nikotin. Faktum är att cigaretter framställs av olika blandningar av råtobak med olika ursprung. Dessutom bör man ha i åtanke att tillsatser och framställningsteknik som används av tobaksindustrin i hög grad påverkar innehållet av nikotin och tjära i cigaretter.

Dessutom omfattar den nya reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak som gäller sedan 1999 ett program för återköp av kvoter och möjligheten till överföringar mellan olika sorter. Detta har lett till minskad produktion av billigare tobakssorter som ofta innehåller höga halter av tjära och nikotin.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0965/01

från Emilia Müller (PPE-DE) till kommissionen

(30 mars 2001)

Ämne: Kontrollsystem för livsmedelssäkerhet, foder och BSE-test

1. Vilka kontrollsystem finns det för närvarande i de central- och östeuropeiska länderna, framför allt i de länder som ansöker om medlemskap i EU, när det gäller

a. livsmedelssäkerhet?

b. foder?

2. Vilka central- och östeuropeiska länder har redan infört snabbtest för BSE eller ämnar göra det?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(11 juni 2001)

I kandidatländerna finns det olika system för livsmedelssäkerhet, inkl. djurfoder, och olika myndigheter berörs. I många fall behöver ändringar göras för att anpassa deras system till gemenskapens sätt att se på livsmedelssäkerhet och till gemenskapens regelverk.

Livsmedelssäkerhet är en prioriterad fråga under utvidgningsprocessen. Hela livsmedelskedjan måste täckas genom tillämpning av principen från jord till bord. Det gäller också fodersektorn. För att kunna skapa ett gemensamt synsätt på området har kommissionen anmodat varje kandidatland att lägga fram en strategi för livsmedelssäkerhet. Av denna skall framgå hur och när gemenskapslagstiftningen om livsmedelssäkerhet kommer att införlivas. Det skall dessutom framgå vilka strukturer och resurser som de behöriga myndigheterna förfogar över liksom samordningen mellan olika myndigheter.

Enligt de upplysningar som kommissionen hittills fått har Tjeckien, Cypern, Estland, Litauen, Ungern, Polen och Slovakien antingen infört metoder för BSE-test eller planerar att göra det.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1263/01

från Eva Klamt (PPE-DE) till kommissionen

(19 april 2001)

Ämne: Försök till illegal invandring från tredje land vid Storbritanniens gränser

Enligt tyska åkerier försöker illegala invandrare med hjälp av flyktingligor obemärkt ta sig igenom transitländerna mellan Tyskland och Storbritannien för att på detta sätt kunna ta sig in i Storbritannien. Enligt åkerierna är de franska, belgiska och nederländska myndigheterna medvetna om detta, men gör ingenting. De brittiska myndigheterna genomsöker däremot lastbilar i jakt på illegala invandrare och kräver att åkerierna betalar ett bötesbelopp på 200 pund för varje påträffad illegal invandrare. Böterna måste betalas även om chauffören eller åkeriet bevisar att de har kontrollerat sina fordon. De påträffade personerna förs tillbaka över gränsen och försätts på fri fot, varefter de snart försöker passera gränsen illegalt igen - mitt framför ögonen på de nationella gränsmyndigheterna.

Kommissionen ombeds att mot bakgrund av detta besvara följande frågor:

Stämmer ovanstående skildring överens med verkligheten?

Utgör detta ett hinder för den inre marknaden, eftersom åkerierna måste betala böter till Förenade kungariket om illegala invandrare påträffas?Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta mot Frankrikes, Nederländernas och Belgiens bristande samarbete när det gäller att förhindra illegal gränspassage, och Förenade kungarikets böter?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(30 maj 2001)

Kommissionen är väl medveten om att olagliga invandrare, ofta med människosmugglares hjälp, försöker ta sig ombord på lastbilar med destination Förenade kungariket i grannländer, särskilt Belgien, Frankrike och Nederländerna. Tragedin i Dover i juni 2000, när 58 kineser kvävdes till döds i den lastbil som de färdades i, gav en chockartad bild av problemets omfattning. Enligt vad kommissionen upplysts om har Belgien, Frankrike, Nederländerna och Förenade kungariket nyligen inlett tekniska diskussioner om hur man skall hindra att människor olagligen tar sig över Engelska kanalen.

Beträffande frågan huruvida den brittiska lagstiftningen om lastförares ansvar negativt påverkar den inre marknaden, särskilt för åkerier, kan följande sägas: Kommissionen har redan tidigare redogjort för sin uppfattning att lagstiftningen inte innebär en överträdelse av gemenskapsrätten, och hänvisar till sina svar på skriftliga frågorna P-4042/00 från Avril Doyle(1) och E-1110/01 från Christoph Werner Konrad(2).

(1) EGT C 174 E, 19.6.2001, s. 220.

(2) EGT C 318 E 13.11.2001, s. 205.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1078/01

från John Cushnahan (PPE-DE) till kommissionen

(5 april 2001)

Ämne: De turkiska kurdernas svåra situation

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att garantera respekten för de turkiska kurdernas mänskliga rättigheter, i synnerhet med tanke på Turkiets önskan att ansluta sig till EU?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(11 juni 2001)

I partnerskapet för anslutning med Turkiet som antogs den 8 mars 2001(1) beskrivs vilka prioriteringar landet måste göra i sina ansträngningar att uppfylla alla de politiska kriterier som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn. Partnerskapet för anslutning pekar på att Turkiet på kort sikt måste stärka de lagliga och konstitutionella garantierna för yttrandefrihet i enlighet med artikel 10 i Europakonventionen om de mänskliga fri- och rättigheterna samt, på medellång sikt, garantera att alla medborgare, utan någon som helst diskriminering och oberoende av språk, ras, hudfärg, kön, politiska åsikter, filosofiska övertygelse eller religion, skall komma i åtnjutande av alla de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

Kommissionen välkomnar det faktum att den turkiska regeringen antog det nationella programmet för antagandet av gemenskapens regelverk (NPAA) den 19 mars 2001. Kommissionen betraktar detta dokument som ett betydelsefullt steg och som det första skedet i ett långtgående politiskt reformprogram i Turkiet. Vad beträffar de politiska kriterierna för ett medlemskap krävs det som parlamentsledamoten påpekar ytterligare åtgärder, som exempelvis garantier för alla medborgares kulturella rättigheter oberoende av deras ursprung.

(1) EGT L 85, 24.3.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1796/01

från Antonios Trakatellis (PPE-DE) till kommissionen

(19 juni 2001)

Ämne: Tillståndsgivning för radiostationer och säkrande av mångfald inom massmedierna

Den lagstiftning som den grekiska regeringen har infört rörande tillståndsgivning för radiostationer samt förhållandet att regeringen har åberopat tvivelaktiga undersökningar på grund av vilka tillstånd för endast 28 frekvenser har medgivits med angivande av den allmänna ordningen som skäl, vartill kommer att tillstånd inte har beviljats för radiostationer med hög lyssnarfrekvens, har lett till att läget blivit mycket svårt och att många radiostationer lidit skada samtidigt som detta innebär överträdelse av principen om mångfald och massmediernas frihet samt artikel 6 i EU-fördraget.

Enligt slutsatser som en expertkommitté har lagt fram i det grekiska parlamentet skulle 39 radiofrekvenser kunna vara i funktion i Attika; således har den grekiska regeringen varken agerat lagenligt eller tagit hänsyn till det grekiska samhällets demokratiska och sociala behov.

Med utgångspunkt från den selektiva tillståndsgivningen för radiostationer och den uppenbara överträdelsen av grundläggande principer ställs följande frågor:

1. Utgör respekten för och skyddet av ovannämnda principer och då särskilt den om mångfald inom massmedierna ett uttryckligt villkor för medlemsstaterna och i vilken utsträckning säkerställs att dessa principer följs då förhållanden varom här är fråga föreligger?

2. Har den grekiska radiolagstiftningen anpassats till gemenskapslagstiftningen och fördragens regler?

3. Hur tänker kommissionen agera för att få Ethniko Radiotileoptiko Symvoulio [Nationella radio- och TV-rådet, d.v.s. den grekiska myndighet som beslutar om sändningstillstånd] att upphöra med taktiken att olagligen återkalla tillstånd och kränka massmediernas uppgift att erbjuda mångfald?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(27 juli 2001)

Kommissionen har nyligen tagit emot klagomål avseende det sätt på vilket licenser för bedrivande av radioutsändningar på Attika fördelats. Kommissionen håller på att undersöka ärendet och har uppmanat de grekiska myndigheterna att inkomma med ytterligare uppgifter. Eftersom frågan är relativt invecklad är det ännu för tidigt att uttala sig om i vad mån de åtgärder som den grekiska regeringen vidtagit står i överensstämmelse med EG-rätten eller inte. Kommissionen fäster stor betydelse vid skapandet av en inre marknad för radioutsändningar inom gemenskapen och kommer att ägna fallet fortsatt uppmärksamhet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1164/01

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(19 april 2001)

Ämne: Ersättning för spelarövergångar inom fotbollen

Enligt det system för ersättning vid spelarövergångar inom fotbollen som nyligen förhandlats fram skall beräkningen av ersättning för en spelarövergång inte grundas på träningskostnaderna för en enskild spelare utan på liga och typ av klubb.

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit för att förebygga att detta inte missgynnar klubbar i de lägre divisionerna, till exempel Vauxhall Conference i Förenade kungariket, som är mycket mer beroende av inkomster i form av övergångssummor än toppklubbarna?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(12 juni 2001)

Enligt de grundläggande principerna för övertagande av spelare som FIFA (International Federation for Football Associations) lämnade den 5 mars 2001, är FIFA ansvarigt för att bland annat införa ett system för kompensation av träningskostnaderna för spelare som är yngre än 23 år.

Systemet kommer att grundas på en indelning av klubbarna i olika kategorier efter deras träningskostnader som FIFA skall fastställa enligt objektiva kriterier.

Kommissionen klargjorde att syftet med det nya systemet skulle vara att uppmuntra och belöna klubbarnas träningsinsatser, i synnerhet små klubbar och amatörklubbar, utan att på ett oproportionerligt sätt begränsa spelarnas fria rörlighet.

Parlamentsledamoten uppmärksammas också på kommissonens gemensamma svar på frågorna E-1052/01, E-1053/01 och E-1054/01 från parlamentsledamoten Ford(1).

(1) Se s. 157.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0157/01

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till rådet

(1 februari 2001)

Ämne: Europeisk social stadga för hemmafruar

I sitt svar på min fråga E-2175/00(1) erinrade kommissionen om att den redan år 1987 hade lagt fram ett förslag till direktiv som avsåg att genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om de lagstadgade och förvärvsarbetsanknutna systemen för social trygghet.

I sagda direktiv övervägde man som alternativ till de härledda rättigheterna att fastslå rättigheter till social trygghet även för hemmafruar. Tyvärr antogs inte direktivet av rådet, trots att parlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén hade uttalat sig positivt om det.

Då det nu har gått så många år sedan rådets avslag, och då det nu råder en annan kontext och en ny strategi för att modernisera och förbättra det sociala skyddet i Europa, frågas om rådet anser sig böra ompröva sin tidigare inställning och tillmötesgå hemmafruarnas legitima krav på att i det allmänna systemet för social trygghet bli behandlade på samma sätt som resten av befolkningen?

(1) EGT C 72 E, 6.3.2001, s. 184.

Svar

(30 maj 2001)

Den ärade parlamentsledamoten erinrar med all rätt om att kommissionen redan år 1987 lade fram ett förslag till rådets direktiv om komplettering av genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män inom de lagstadgade och företags- eller yrkesbaserade sociala trygghetssystemen. Rådet avbröt arbetet med detta ärende år 1989.

Eftersom förslaget delvis grundade sig på f.d. artikel 235 i fördraget (ny artikel 308) krävdes det i själva verket enhällighet för dess antagande. Flera delegationer vidhöll principiella reservationer mot förslaget, särskilt med hänsyn till dess finansiella konsekvenser.

Allmänt taget görs den ärade ledamoten uppmärksam på det faktum att trots att samordningen av de sociala trygghetssystemen för att värna om migrerande arbetstagares rättigheter hör till gemenskapens behörighet faller strukturen för och organisationen av dessa system som sådana uteslutande under nationell behörighet.