ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3758/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(11 december 1998)

Angående: Närmare upplysningar om den privata beväpnade väktarkåren i Italien

Jag hänvisar till skriftlig fråga E-1713/98(1) om bestämmelser rörande den privata beväpnade väktarkåren i Italien och anmodar kommissionen att besvara följande frågor:

1. Finns det några kommissionsdokument om erkännande av nya yrken som även skulle kunna användas för erkännande av privata väktare som säkerställer civilbefolkningens trygghet och som för närvarande klassificeras som okvalificerade arbetstagare i Italien?

2. Kommissionsledamot Monti erinrar med rätta om att det rör sig om en speciell, känslig sektor. Borde inte detta leda till att privata väktare får status som offentligt anställda?

3. Anser kommissionen inte att bristen på erkännande av väktarkåren kan inverka negativt både på utbildningen av privata väktare och de anställdas sociala trygghet?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(12 februari 1999)

1. Kommissionen har inte initierat någon utredning som specifikt behandlar privata säkerhetstjänster. Vad gäller erkännande av sådana yrkeskvalifikationer som fordras i en viss medlemsstat vill kommissionen erinra frågeställaren om följande två direktiv: Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier(2) och rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG(3).

2. Eftersom privata säkerhetstjänster enligt EG-fördraget är en näringsverksamhet får medlemsstaterna inte undanta vissa ekonomiska sektorer från tillämpningen av principen om icke-diskriminering. Att det verkligen rör sig om en näringsverksamhet följer av att uppdragen att bevaka och skydda grundar sig på privata affärsförbindelser och att företagen och personalen vid utförandet av uppdragen inte har befogenhet att utöva våld. Deras bidrag till upprätthållandet av den allmänna säkerheten i samhället (något som f.ö. kan krävas av varje enskild person) får inte jämställas med befogenheten att utöva våld och kan följaktligen inte betraktas som ett direkt utövande av offentlig makt enligt vad som avses härmed i artiklarna 55 och 48.4 i EG-fördraget. Kommissionen har nyligen vunnit stöd för sin uppfattning i EG-domstolen - målet kommissionen mot Spanien (dom av den 29 oktober 1998, C-114/97).

3. Enligt nu gällande EG-rätt är det medlemsstaterna som har behörighet att besluta om de åtgärder som behöver vidtas i fråga om utbildning och socialt skydd för personal anställd vid företag som tillhandahåller privata säkerhetstjänster. Förutsatt att medlemsstaterna rättar sig efter principerna om icke-diskriminering och erkännande av yrkeskvalifikationer, i enlighet med ovannämnda direktiv, får de vidta åtgärder som ligger i det allmänna intresset, dock med hänsyn tagen till proportionalitetsprincipen.

(1) EGT C 13, 18.1.1999, s. 67.

(2) EGT L 19, 24.1.1989.

(3) EGT L 209, 24.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3426/98

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Förbud för en fånge i ett holländskt fängelse att kommunicera på kurdiska

Kurden Husein Baybasin, som sitter fängslad i ett holländskt fängelse, hungerstrejkar eftersom de holländska myndigheterna har förbjudit honom att använda det kurdiska språket då han kommunicerar med sin familj, med motiveringen att det kurdiska språket enligt fängelsets bestämmelser inte innefattas bland Europas "standardspråk".

Eftersom detta förbud tillintetgör en fånges möjligheter att kommunicera med sina släktingar, är ett brott mot Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och dessutom negligerar rättigheterna till skydd av "minoritetsspråk", tillfrågas kommissionen:

1. Vad avser den att göra för att den kurdiske fången skall tillåtas att ha kontakt med sin familj på sitt modersmål?

2. Finns det andra fängelser i Europa som tillämpar liknande oacceptabla bestämmelser och i så fall vilka?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(22 januari 1999)

Enligt avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen saknar kommissionen behörighet vad gäller regler och villkor i fängelser. Det åligger tillämpliga myndigheter i medlemsstaterna att fatta beslut inom detta område. Möjliga överträdelser av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna skall tas upp i Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3034/98

från Gianni Tamino (V) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Olaglig transport av levande lamm avsedda för slakt i Grekland

På rekommendation från EFAP (grekiska naturvänners initiativ mot jakt) vill jag göra kommissionen uppmärksam på problemet med olaglig transport av levande lamm till avsedda för slakt i Grekland.

Av de uppgifter som kommit till vår kännedom framgår det att omkring tusen lamm dagligen kommer in i Grekland via hamnarna i Igoumenitsa och Patras. Under transporten iakttas inte de uppehåll som enligt lagstiftningen skall göras var fjortonde timme för att utfodra och vattna djuren. Lammen transporteras vanligtvis i minst sextio timmar utan vare sig vatten, foder eller vila. 25 procent av dem som anländer till Grekland är redan döda (och det finns anledning att tro att även dessa säljs för konsumtion av köttet). Några lastbilar tar mer än 200 lamm medan andra med släp kan ta mer än 400: alla utnyttjar ett fjärde plan - utöver de tre vanliga - som ligger under lastbilen. De lamm som trängs in mellan lastbilshjulen dör ofta och löper i vilket fall som helst amok. Hälften av de lamm som kontrollerats av EFAP var inte öronmärkta, det vill säga de hade inget märke i örat vilket garanterar veterinärkontroll i ursprungslandet, och var därför av okänd härkomst. Några av lammen var sjuka. Hälften av dem hade dessutom horn, något som är förbjudet enligt lag eftersom djur med horn gör varandra illa under transporten och vissa av dem anländer illa tilltygade till destinationen. De företag som fraktar lammen är enligt EFAP:s observationer holländska (Maes och Van Veen) men flera av lastbilarna lär vara grekiska med grekiska förare.

Kan kommissionen med anledning av ovanstående och eftersom den grekiska polisen, som vid flera tillfällen har krävts på en förklaring, försöker ge sken av att inte känna till problemet, fastställa om direktiv 91/628/EG(1), ändrat genom direktiv 95/29/EG(2), om skydd av djur under transport respekteras i Grekland? Och anser inte kommissionen vidare att det, om man kan konstatera överträdelser av detta direktiv, vore motiverat att inleda ett överträdelseförfarande mot Grekland?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(6 november 1998)

Om de uppgifter som parlamentsledamoten lämnar är korrekta, håller kommissionen med denne om att detta innebär en överträdelse av gemenskapens lagstiftning, bland annat rådets direktiv 91/628/EEG av den 19 november 1991 om skydd av djur vid transport och om ändring av direktiv 90/425/EEG och 91/496/EEG(3).

Kommissionen kommer att kontakta de grekiska myndigheterna i detta ärende. Kommissionen vore tacksam om den fick tillgång till de rapporter som parlamentsledamoten hänvisar till.

(1) EGT L 340, 11.12.1991, s. 17.

(2) EGT L 148, 30.6.1995, s. 52.

(3) EGT L 340, 11.12.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3746/98

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(11 december 1998)

Angående: EG-märkning för batonger som ger elektriska stötar

Känner kommissionen till att företaget The Huang Plastic Co. Limited med adress 5/f nr 210 Ming Fung Street, His-Chih-Cheng, Taipei, Taiwan tillverkar ett redskap som ger elektriska stötar och för vilket företaget uppger sig ha fått EG-märkning?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(2 februari 1999)

Kommissionen känner inte till den fråga som parlamentsledamoten tar upp.

Rådets direktiv 73/23/EEG av den 19 februari 1973 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser(1) innehåller bestämmelser om säkerhet vid användning av elektrisk utrustning, som används inom vissa spänningsgränser. Kommissionen förfogar inte över tillräcklig information för att kunna avgöra om redskapet i fråga omfattas av detta direktiv.

I rådets direktiv 91/477/EEG av den 18 juni 1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen(2) fastställs vilka kategorier av skjutvapen som privatpersoner inte alls får förvärva eller inneha eller som de får inneha endast med särskilt tillstånd eller efter anmälan. Även nationell lagstiftning kan vara tillämplig i sammanhanget.

För att eventuellt kunna agera mot tortyr eller annan grym, förödmjukande eller omänsklig behandling är kommissionen just nu i färd med att samla in mer exakt information om hur redskap som ger elektriska stötar klassificeras enligt medlemsstaternas nationella vapenlagstiftning.

(1) EGT L 77, 26.3.1973.

(2) EGT L 256, 13.9.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3900/98

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Kommissionsledamoten Hans Van den Broeks deltagande i 1995 års Bilderbergmöte

Kan kommissionen, med anledning av kommissionsledamoten van den Broeks deltagande i Bilderbergmötet i Bürgenstock den 8-11 juni 1995, uppge

1. vilka delar som tillsammans utgjorde den totala resekostnaden och om ersättning för kostnaderna utgick eller, om så inte var fallet, vem som stod för kostnaderna,

2. om kommissionsledamoten, mot bakgrund av att Bilderberg normalt står för kostnaderna för den flotta login, bör deklarera detta,

3. om kommissionsledamoten erhöll det specificerade traktamentet för de dagar som resan omfattade,

4. om kommissionsledamoten var tjänstledig för denna resa?
SKRIFTLIG FRÅGA E-3960/98

från Jyrki Otila (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Det blir sämre med folkhälsan i Ryssland

Under nittiotalet har det gått märkbart tillbaka med hälsan för medborgarna i Ryssland. Samtidigt har ryssarnas förväntade livslängd minskat med tio år. I våra dagar är den förväntade livslängden för folk i Ryssland 10 år kortare än i EU-länderna i genomsnitt och motsvarar den förväntade medellivslängden i de minst utvecklade länderna i Asien.

Det här är följden av att det politiska och sociala systemet i landet brutit samman. Det är oroande att se att sådana smittosamma sjukdomar som man redan trott var besegrade i Europa håller på att sprida sig på nytt i Ryssland. Som exempel på sådana sjukdomar kan nämnas bland annat tbc och könssjukdomar. Att utveckla hälsovården i Ryssland ingår som ett led i uppbyggandet av ett helt nytt samhälle.

Vad tänker kommissionen göra för att förbättra det eländiga tillståndet för folkhälsan i Ryssland?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar

(1 februari 1999)

När det gäller hälsovården utpekas stödet till hälsovårdssektorn som ett prioriterat område i Tacis vägledande program för Ryssland(1) för perioden 1996-1999. Inom ramen för Tacis håller, tillsammans med hälsoministeriet, flera betydande projekt på att genomföras i utvalda regioner för att förbättra förvaltningen av hälsovårdssystemen (två projekt omfattande 7,5 miljoner euro) och förbättra politiken beträffande den förebyggande hälsovården (4 miljoner euro). Republiken Karelen uppmärksammas särskilt, bl.a. genom ett projekt för en reform av hälso- och socialvårdssystemen (2,6 miljoner euro). Under 1999 kommer ett projekt att genomföras inom Tacis för att reformera finansieringen av hälsovårdssystemet (2,5 miljoner euro).

Under perioden 1993-1997 har kommissionen dessutom genomfört humanitära aktioner till förmån för den ryska befolkningen, bl.a. för att tillgodose behovet av läkarvård. I 1998 års budget har 1,2 miljoner euro anslagits och sedan finanskrisen i augusti 1998 och den ytterligare försämringen av folkhälsoläget, har kommissionen gjort nya insatser för att tillgodose de mest angelägna behoven. I december 1998 fattades beslut om ett särskilt anslag för Ryssland på 5,4 miljoner euro för att bekämpa tuberkulos (särskilt i dess läkemedelsresistenta former) och tillhandahålla katastrofhjälp till flyktingar och personer som tvångsförflyttats inom de nya oberoende staternas territorium.

(1) SEK(96) 1510.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3637/98

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: Antal tjänstemän inom kommissionen

Kan kommissionen ange hur många kommissionstjänstemän det går på varje miljon EU-medborgare och uppskatta hur många nationella regeringstjänstemän det går på varje miljon invånare i de olika medlemsstaterna?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(13 januari 1999)

Det sammanlagda antalet innevånare i Europeiska unionen är omkring 370 miljoner. Om man jämför denna siffra med antalet tjänstemän i kommissionens tjänsteförteckning, dvs. 19 830 (16 666 under driftsbudgeten och 3 164 under forskningsbudgeten) finner man att det går 53,6 tjänstemän på en miljon EU-invånare.

Kommissionen har ingen jämförbar statistik för antalet tjänstemän i medlemsstaternas förvaltningar och kan därför inte besvara den andra delen av parlamentsledamotens fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3723/98

från Roy Perry (PPE) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Gemenskapens skyldigheter gentemot öar

Vad avser Europeiska kommissionen, mot bakgrund av att Amsterdamfördraget har undertecknats och snart också ratificerats, att göra för att uppfylla sina skyldigheter gentemot öar enligt nya artikel 158? Kan kommissionen ange vilka förslag den överväger att lägga fram för att fullfölja sina rättsliga förpliktelser enligt denna artikel då ratificeringen fullföljts?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(6 januari 1999)

Kommissionen godkände den 18 mars 1998 ett förslag till allmän förordning(1)som är avsedd att genomföra riktlinjerna i meddelandet "Agenda 2000: En förstärkt och utvidgad union"(2). För att strukturpolitiken skall bli effektivare i de regioner som har de största problemen lade kommissionen fram förslag om en större geografisk koncentration: den del av gemenskapens befolkning som omfattas av mål 1 och 2 bör minskas till 35-40 % mot 51 % för närvarande för mål 1, 2, 5b och 6. Denna strävan efter koncentration borde omfatta samtliga regioner, inklusive öarna.

I artikel 158, i dess lydelse enligt Amsterdamfördraget, vilket för närvarande är under ratificering, fastställs att "Gemenskapen skall sträva efter att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna eller öarna, inbegripet landsbygdsområdena". Denna artikel omfattar alltså inte samtliga öar utan endast de minst gynnade. Kommissionen anser att man med hjälp av de kriterier för stödberättigande som föreslagits för mål 1 och 2 kommer att kunna göra sig en uppfattning om omfattningen av de problem, som är kännetecknande för öar, vilka för övrigt skiljer sig mycket från varandra.

(1) EGT C 176, 9.6.1998.

(2) KOM(97) 2000 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3901/98

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Kommissionsledamoten Leon Brittans deltagande i 1995 års Bilderbergmöte

Kan kommissionen, med anledning av kommissionsledamoten Leon Brittans deltagande i Bilderbergmötet i Turnberry i Skottland den 14-17 maj 1998, uppge

1. vilka delar som tillsammans utgjorde den totala resekostnaden och om ersättning för kostnaderna utgick eller, om så inte var fallet, vem som stod för kostnaderna,

2. om kommissionsledamoten, mot bakgrund av att Bilderberg normalt står för kostnaderna för den flotta login, bör deklarera detta,

3. om kommissionsledamoten erhöll det specificerade traktamentet för de dagar som resan omfattade,

4. om kommissionsledamoten var tjänstledig för denna resa?
SKRIFTLIG FRÅGA E-3927/98

från Paul Lannoye (V) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Motorvägen A 41 mellan Annecy och Genève

Tidigare i år beslutade den franska transportministern Jean-Claude Gayssot att ställa in anläggningsarbetet av motorvägen A 41 mellan Annecy och Genève i väntan på underskriften av kontraktet med anläggningsföretaget. Vad gäller motorvägsprojektet A 41 mellan Annecy och Genève finns det dock tecken på att europeisk lagstiftning om offentliga investeringar (t.ex. direktiven 89/440/EEG(1) och 93/37/EG(2)) inte tillämpats, eller i varje fall tillämpats felaktigt.

Kan kommissionen, mot bakgrund av ovanstående, redogöra för

1. om den franska regeringen offentliggjort en europeiskt anbudsinfordran avseende anläggningen av motorvägen A 41 i enlighet med direktiv 89/440/EEG, som skulle genomföras före juli 1990,

2. om någon skriftväxling ägt rum mellan kommissionen och den franska regeringen vad gäller motorvägen A 41 och valet av företaget "Autoroute et Tunnel du Mont Blanc" (ATMB), som redan var ansvarigt för tunneln och den så kallade vita motorvägen (motorväg A 40),

3. om kommissionen anser att den franska regeringen tillämpat europeisk lagstiftning om offentliga investeringar korrekt?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(24 februari 1999)

Frågan om huruvida det franska systemet för tilldelning av motorvägskoncessioner kan anses vara förenligt med gemenskapens lagstiftning om offentlig upphandling är just nu föremål för en fördjupad granskning inom kommissionen. Denna granskning omfattar även systemen i andra medlemsstater som befinner sig i en liknande situation.

Under de senaste månaderna har kommissionen och de franska myndigheterna vid upprepade tillfällen varit i kontakt med varandra och diskuterat denna fråga. De franska myndigheterna har lovat att lämna ett antal upplysningar och förklaringar som har visat sig vara nödvändiga för handläggningen av ärendet. Kommissionen avvaktar tills vi har all den information vi behöver för att kunna bestämma hur vi lämpligen bör gå vidare med ärendet.

(1) EGT L 210, 21.7.1989, s. 1.

(2) EGT L 199, 9.8.1993, s. 54.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3880/98

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(11 december 1998)

Angående: Bilderbergmötena

Kan kommissionen förtydliga sitt svar på min fråga H-0933/98(1), i vilket det fastslås att de som deltar i Bilderbergmötena gör det i egenskap av privatpersoner, trots alla uppgifter om att dessa möten är långt ifrån rent privata.

Om de är privata, varför tillkännager då kommissionen dem i sina pressmeddelanden som publiceras av Reuter? Skulle kommissionen tillkännage en kommissionsledamots deltagande i en filatelistkonferens, om det var hans eller hennes fritidsintresse?

Och varför tenderar kommissionsledamöters deltagande i Bilderbergmötena att vara av betydelse för programpunkter på dagordningen: kommissionsledamoten van den Broek för utvidgningen, forna Jugoslavien och Turkiet, kommissionsledamoten Bjerregaard för global ledning (för klimat), kommissionsledamoten Monti för Europas ekonomi (den inre marknaden) eller kommissionsledamoten Brittan för marknaden EU-USA?

Vid det senaste mötet, i Turnberry, transporterades minister George Robertson med militärhelikopter utan att hans officiella ämbetsmannaroll på något sätt ifrågasattes, på samma sätt som tidigare har skett med premiärminister Blair och sedan minister Kenneth Clarke, nu styrelseledamot. Förväntar sig verkligen kommissionen att parlamentsledamöterna skall acceptera att brittiska ministrar deltar i dessa möten i sina ämbeten medan kommissionsledamöter deltar i samma möten i egenskap av privatpersoner?

Och varför skulle polisen utestänga och till och med gripa och åtala journalister med presskort om dessa möten var rent privata? Om mötena verkligen var privata skulle det ju vara organisatörernas uppgift att övervaka journalisternas tillträde, polisen skulle endast sköta säkerhetskontrollen för att garantera deltagarnas säkerhet.

Eftersom före detta kommissionsledamöter fortsatt har rättigheter och skyldigheter gentemot Europeiska unionen torde de vara skyldiga att svara på frågor om dessa möten, om kommissionen valde att ställa dem. Kommer kommissionen att fråga alla före detta kommissionsledamöter, som fortfarande är i livet, om de har deltagit i dessa möten eller andra liknande möten under deras tid som kommissionsledamöter?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(19 januari 1999)

Kommissionens svar att dess ledamöter deltagit som privatpersoner vid Bilderbergmötena innebär att de där inte har företrätt kommissionen, att de inte har uttalat sig på kommissionens vägnar och att deras uttalanden inte är bindande för kommissionen. Naturligtvis har de inbjudits till mötena främst på grund av sitt uppdrag som kommissionärer. Kommissionen anser att det är värdefullt att dess ledamöter kan uttala sig, inte minst i internationella sammanhang, i frågor som rör gemenskapens verksamhet utan att de därigenom binder kommissionen.

(1) Europaparlamentets förhandlingar (november 1998).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2360/98

från Maartje van Putten (PSE) till kommissionen

(27 juli 1998)

Ämne: Nötboskapsskötselns produktion av växthusgaser

1. Har kommissionen några uppgifter om de växthusgaser och ozonnedbrytande ämnen som nötboskapsskötseln släpper ut, i synnerhet utsläppen av lustgas (N2O), och kan kommissionen meddela på vilket sätt boskapsskötselns utsläpp av lustgas bidrar till växthuseffekten och nedbrytningen av ozonskiktet?

2. Har kommissionen redan vidtagit åtgärder för att minska boskapsskötselns utsläpp av lustgas? Om ja, vilka åtgärder har kommissionen vidtagit? Om nej, planerar kommissionen att i framtiden vidta åtgärder?

3. Hur ställer sig kommissionen till möjligheten att bedriva en mer extensiv boskapsskötsel i samband med de positiva effekter en sådan politik skulle kunna få när det gäller utsläpp av växthusgaser och med tanke på unionens föresatser att integrera miljömålen i andra politikområden, såsom det beskrivs i det femte miljö-åtgärdsprogrammet?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Franz Fischler

(7 oktober 1998)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.