ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2586/99

från Marialiese Flemming (PPE-DE) till kommissionen

(11 januari 2000)

Ämne: FN-konventionen om barnets rättigheter

Den 20 november 1999 firades tioårsdagen för FN-konventionen om barnets rättigheter. Samtliga medlemsstater i Europeiska unionen har ratificerat denna konvention. Somalia har varken undertecknat eller ratificerat den. USA har visserligen undertecknat konventionen men inte ratificerat den.

Såvitt man vet har kommissionen för avsikt att offentliggöra ett meddelande om barnens rättigheter.

Ämnar kommissionen i detta meddelande hänvisa till det faktum att Somalia och USA är de enda stater som inte har ratificerat FN-konventionen om barnets rättigheter?

Ämnar kommissionen vidta åtgärder för att få Somalia och USA att ratificera konventionen så snart som möjligt?

Vilka åtgärder har kommissionen i så fall för avsikt att vidta i detta avseende?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(24 mars 2000)

Kommissionen fäster mycket stor vikt vid skyddet av barns rättigheter såsom dessa slagits fast i FN:s konvention om barnets rättigheter.

Kommissionen konstaterar att alla världens länder, med undantag för Somalia och USA, har ratificerat FN-konventionen. En ratificering från dessa båda länders sida vore mycket välkommen.

Beslutet att ratificera en FN-konvention eller inte är naturligtvis en fråga för den berörda staten, men kommissionen kommer att fortsätta att använda sig av sina nära bilaterala kontakter med USA för att på lämpligt sätt ta upp frågan. Vad Somalia beträffar är det emellertid uppenbart att detta land inte kan underteckna någon konvention så länge landet saknar regering.

FN-konventionen har ratificerats i en utsträckning som är unik. Med 191 stater som parter till konventionen är den det första juridiskt bindande internationella dokument om mänskliga rättigheter som är nära att ratificeras av alla världens länder. EU har vid flera tillfällen uppmanat de stater som ännu inte är parter till konventionen att snarast ratificera den.

Ratificering är dock inte i sig tillräckligt. Konventionen måste också genomföras genom nationell lagstiftning. Unionen är bekymrad över det stora antalet reservationer till konventionen. EU fortsätter att ge uttryck för sina invändningar mot reservationer som strider mot konventionens ändamål och syfte. Reservationerna gör att man kan hysa tvivel om hur angelägna staterna egentligen är att genomföra konventionen. Unionen uppmanar också de konventionsanslutna staterna att regelbundet ompröva andra reservationer, med målet att dessa skall dras tillbaka.

Vad slutligen beträffar kommissionens meddelande om barnets rättigheter har inget slutgiltigt beslut ännu fattats. Särskilda åtgärder inom olika områden till förmån för barn har redan vidtagits.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2846/99

från Michel Raymond (EDD) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Artikel 30 tredje stycket i förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 (stöd till skogsbruket)

I förordning (EG) nr 1257/1999(1) anges det i artikel 30 tredje stycket att stödet till skogsbruket skall avse bearbetning av skogsbruksprodukter samt, någon rad längre ned, att investeringar som avser användning av trä som råvara skall begränsas till de led som föregår industriell bearbetning.

Här finns det en redaktionell tvetydighet som gör Europeiska unionens ställning svårförståelig när det gäller stödet till bearbetning av skogsbruksprodukter.

Skulle kommissionen kunna förtydliga sin ståndpunkt avseende denna viktiga fråga?

Skulle kommissionen kunna ange om detta innebär att stöd till bearbetning av trä i första ledet (sågverk) skall upphöra?

Om detta är den riktiga tolkningen skulle detta beslut innebära ett allvarligt slag mot utvecklingen inom området för träprodukter i flera europeiska länder, samtidigt som denna utvecklings ekonomiska effekter ökar kontinuerligt.

(1) EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(11 februari 2000)

I artikel 30 i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar som parlamentsledamoten hänvisar till begränsas stöden från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till att gälla investeringar för att förbättra och rationalisera skörd, bearbetning och saluföring av trä som råvara i transaktioner som föregår en industriell bearbetning av träet. Parlamentsledamoten har gjort en korrekt tolkning av förordningen i det att den första bearbetningen av träet inte ingår i detta.

Detta har också varit gemenskapens politik hittills, eftersom sågverk inte har delfinansierats genom EUGFJ sedan 1990 då man godkände rådets förordning (EEG) nr 867/90 av den 29 mars 1990 om förbättring av villkoren för bearbetning och avsättning av skogsbruksprodukter(1).

Man kan dra den slutsatsen att ingen skogsverksamhet som tidigare finansierats genom EUGFJ utesluts genom förordning (EG) nr 1257/1999. Tvärtom bibehålls de tidigare kriterierna.

Det är dock inte uteslutet att medlemsstaterna under vissa omständigheter kan föreslå ett statligt stödsystem med statliga medel som gör det möjligt att stödja viss skogsverksamhet. I mål 1 och 2-områden skulle dessa stödsystem kunna delfinansieras genom Europeiska utvecklingsfonden (ERUF) om medlemsstaterna så föreslår inom ramen för ett regionalt utvecklingsprogram.

(1) EGT L 191, 6.4.1990.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2702/99

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Godkännandeförfaranden för projekt som söker stöd från ERUF

De som ansöker om ERUF-medel för att bygga industrifastigheter hävdar ofta att projektet kommer att generera arbete.

Vad gör kommissionen för att säkerställa att sådana anspråk är motiverade och i synnerhet för att kontrollera att den sysselsättning som kan skapas verkligen utgörs av nya arbetstillfällen och inte sådana som förs över från andra industrier?

Vad gör kommissionen för att säkerställa att utvecklingen i fråga om industriområden som anläggs i grönområden sker i enlighet med EU:s krav på att miljöns hållbarhet skall främjas genom att, till exempel, a) livsmiljöer skyddas, b) utvecklingen av redan befintliga industriområden prioriteras, och c) ökad användning av motorfordon motverkas?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(10 mars 2000)

Kommissionen tillämpar en särskild metod för att bedöma målen med sysselsättningsskapande åtgärder. En sammanfattning av metoden återfinns i broschyren Counting the Jobs i serien Evaluation Documents, och denna kommer att skickas direkt till Er och till parlamentets generalsekretariat. Ni påpekar i Ert brev att nya arbetstillfällen i själva verket kan bestå av jobb som försvunnit från andra verksamhetsorter, något som ju bara skulle innebära en omfördelning av befintliga arbetstillfällen. Denna möjlighet tas dock med i beräkningen då man undersöker hur många nya arbetstillfällen som skapas. Det stämmer att de flesta förhandsbedömningar av sysselsättningseffekter baseras på bruttoskillnaden, men nettoeffekterna undersöks i stället i mellanutvärderingar och inte minst i slututvärderingar.

När det gäller målet om en hållbar utveckling har kommissionen i sina riktlinjer för programmen under perioden 20002006(1) betonat att man hellre bör försöka återanvända nedlagda industriområden än exploatera obebyggda grönområden. Man har också från kommissionens sida påpekat vikten av att de transporter som får stöd ingår i någon typ av strategi för

hållbara transportsystem. Riktlinjerna är i och för sig inte juridiskt bindande, men det är däremot villkoren i gemenskapslagstiftningen för beviljande av strukturstöd, t.ex. i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(2) och rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(3).

(1) EGT C 267, 22.9.1999, s. 2.

(2) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

(3) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2756/99

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Reglering av fågelsektorn

Under det senaste året har fågelsektorn i vissa regioner i EU drabbats av problem som medfört att medborgarna ändrat sitt konsumtionsmönster, vilket lett till att utbudet

överstigit efterfrågan, vilket i sin tur medfört att priset på kyckling nu understiger produktionskostnaderna. Detta skadar produktionsområden som inte hade något att göra med de bakomliggande skandalerna.Denna sektor gör på grund av detta stora förluster, och fågelproducenterna kräver nya bestämmelser för sektorn, genom vilka beståndet av avelhöns begränsas.

Har kommissionen mot denna bakgrund tagit, eller tänker den ta, något initiativ för att bemöta producenternas krav och på så sätt lindra den kris som uppstått?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(24 februari 2000)

Svårigheterna under 1999 för den spanska sektorn för fjäderfäuppfödning förefaller inte vara direkt kopplade till konsumtionskrisen i dioxinkrisens spår. Ursprunget till svårigheterna är snarare att produktionen av kycklingkött i Spanien ökade 1999 i förhållande till 1998.

Den spanska fjäderfäindustrin beräknar att produktionen 1999 ökade med cirka 15 % jämfört med 1998, till följd av de positiva ekonomiska resultat som kunde konstateras i slutet av 1998. Detta fick priserna att sjunka i början av 1999, klart före dioxinkrisen. Denna kris förvärrade från och med juni 1999 situationen på den spanska marknaden för fjäderfäkött.

Beträffande produktionsöverskottet från början av 1999 utesluter den gemensamma organisationen av marknaden för denna sektor varje typ av marknadsregleringar i form av offentliga marknadsinterventioner. Det är fjäderfäsektorn själv som skall ansvara för att tillgången motsvarar efterfrågan, samtidigt som man följer gemenskapens alla konkurrensregler.

För att skapa jämvikt på gemenskapsmarknaden kan kommissionen enbart utnyttja bestämmelserna om marknadsstöd i form av exportstöd. Dessa åtgärder omfattas av begränsningar som föreskrivs inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO). Emellertid har kommissionen trots dessa begränsningar under sommaren 1999 börjat att ge exportbidrag för andra bestämmelsezoner än traditionellt, i syfte att underlätta exporten från samtliga gemenskapsregioner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2820/99

från Helle Thorning-Schmidt (PSE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Förbud mot asbest

Vilka initiativ har kommissionen tagit och vilka initiativ ämnar den ytterligare ta för att genomföra ett förbud mot arbete med asbest i EU?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(24 februari 2000)

Den 26 juli 1999 antog kommissionen direktiv 1999/77/EG om anpassning till tekniska framsteg för sjätte gången av bilaga I till rådets direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (asbest)(1) i vilket det införs ett förbud om användning och utsläppande på marknaden av alla former av asbest senast den 1 januari 2005. Det finns endast mycket begränsade undantag och dessa kommer att ses över av kommissionen före den 1 jauari 2003.

Mot bakgrund av förbudet skall kommissionen se över direktiv 83/477/EEG, ändrat genom rådets direktiv 91/382/EEG av den 25 juni 1991 om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för asbest i arbetet (andra särdirektivet enligt artikel 8 i direktiv 80/1107/EEG)(2).

(1) EGT L 207, 6.8.1999.

(2) EGT L 206, 29.7.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2762/99

från Lucio Manisco (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Rysslands ultimatum till Groznyj

Det brutala ultimatum som de ryska militära och politiska myndigheterna gett de 50 000 invånarna och försvararna i Groznyj har väckt avsky i hela världen, men ordförandelandet, den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, samt kommissionen har endast gjort muntliga fördömanden och uttalanden om oro, utdelat varningar och inlett en utredning om eventuella motåtgärder.

Den 7 december 1999 ändrade de ryska myndigheterna villkoren för ultimatumet, vilket dock inte ändrade hotet att tillintetgöra tiotusentals civila, som inte kan evakueras på grund av bombanfallen.

Anser inte kommissionen att den måste gå från ord till handling och tillfälligt men omedelbart häva avtalen om partnerskap och samarbete med Moskva, och alla andra former av direkt och indirekt stöd till Ryssland?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(25 februari 2000)

Mot bakgrund av läget i Tjetjenien och Europeiska rådets förklaring vid dess möte i Helsingfors i december 1999 fattade rådet (allmänna frågor) vid sitt möte den 2425 januari 2000 beslut om konkreta uppföljningsåtgärder.

Däribland kan nämnas en strikt tillämpning av handelsbestämmelserna i de fall när Ryssland har överträtt bestämmelserna i partnerskaps- och samarbetsavtalet eller därmed sammanhängande avtal inom särskilda sektorer. Kommissionen lade i det sammanhanget den 26 januari 2000 fram ett förslag för rådet om en minskning med 20 % av importkvoten för vissa ryska stålprodukter.

Dessutom har förberedelserna för det vägledande programmet för Ryssland för perioden 20002003 inom ramen för Tacis avbrutits. Under tiden fortskrider arbetet med att fastställa de olika delarna i ett eventuellt basprogram som skulle omfatta främjandet av de demokratiska värderingarna och rättsstaten såsom rådet begärt. Kommissionen kommer under de kommande månaderna att hålla läget under uppsikt för att kunna bedöma om det vid planeringen av Tacis 2000 bör övervägas en vidareutveckling av basprogrammet.

När det gäller humanitärt bistånd anslog kommissionen redan 1999 2,4 miljoner euro till åtgärder i Norra Kaukasus-regionen. Detta sker via internationella hjälporganisationer på platsen. I januari 2000 avsatte kommissionen ytterligare 5 miljoner euro till Norra Kaukasus av vilka 1,32 miljoner euro redan har fördelats till ytterligare hjälpprogram. För att de återstående medlen snabbt och effektivt skall kunna utbetalas är det nödvändigt att samarbeta med de ryska myndigheterna för att säkerheten på fältet skall kunna förbättras så att hjälporganen kan fördela och övervaka den humanitära hjälpen på lämpligt sätt. Det besök som ledamoten av kommissionen med ansvar för humanitär hjälp nyligen genomförde i området innebar i det avseendet ett lämpligt tillfälle att direkt med de berörda myndigheterna diskutera de internationella hjälporganens behov.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2671/99

från Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Särskilda kort för EU-medborgare vid inresa till Italien

Den 15 november 1999 var tyska turister på en färja från Tunis till Livorno i Italien tvungna att få orangefärgade kort stämplade, eftersom de enligt de italienska myndigheterna annars inte skulle tillåtas resa in i Italien. Tulltjänstemännen upplyste dem om att de inte skulle tillåtas lämna fartyget utan stämpeln. Resan fördröjdes flera timmar på grund av dessa åtgärder. Turisterna upplevde detta som rena trakasserier.

Finns det någon orsak till varför EU-medborgare måste visa upp särskilda kort vid inresa till Italien?

Om det inte finns någon orsak, vad tänker kommissionen då göra åt saken?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(17 februari 2000)

Kommissionen kommer att kontakta de italienska myndigheterna för att få information om den situation som påtalats. Ett förfarande kan komma att inledas enligt artikel 226 (tidigare artikel 169) i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2521/99

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(22 december 1999)

Ämne: Ägguppsamling och datummärkning

Kommissionen har i ett svar på en fråga från mig (E-1712/99)(1) klargjort att Sverige och Finland har ett undantag från EU:s regler om ägguppsamling som innebär att denna kan ske en gång per vecka förutsatt att äggen förvaras i kyla. Innebär detta undantag att även de ägg som uppsamlas en gång per vecka kan datummärkas 25 dagar framöver?

(1) EGT C 219 E, 1.8.2000, s.18.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 januari 2000)

Enligt de gemensamma handelsnormerna för ägg skall datum för minsta hållbarhetstid (dvs. bäst-före-datum) anges på stora och små förpackningar som innehåller ägg av klass A (artikel 10.1 e i rådets förordning (EEG) nr 1907/90 av den 26 juni 1990 om vissa handelsnormer för ägg(1)). Enligt artikel 16.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 1274/91 av den 15 maj 1991 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 1907/90(2) motsvarar bäst-före-datum den sista försäljningsdagen plus sju dagar.

När det gäller sista försäljningsdag fastställs i artikel 3 i rådets beslut 94/371/EG av den 20 juni 1994 om särskilda hygienvillkor för utsläppande på marknaden av vissa typer av ägg(3) att ägg skall levereras till konsumenten inom 21 dagar efter det att de lagts. Bäst-före-datum är därför inte mer än 28 dagar efter värpdatum.

(1) EGT L 173, 6.7.1990.

(2) EGT L 121, 16.5.1991.

(3) EGT L 168, 2.7.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2308/99

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Mont Blanc-tunneln

Tragedin som ägde rum tidigare i år i Mont Blanc-tunneln resulterade i åtminstone 35 människors död. Den enorma trafikökningen under de senaste årtiondena var en medverkande faktor till olyckan. Har kommissionen låtit förstå att den är villig att hjälpa Frankrike och Italien med att finna alternativa transportmedel, eventuellt järnväg, för att lindra trafikstockningarna? Detta skulle samtidigt förbättra kvaliteten på miljön för de människor som bor direkt intill den nuvarande tunneln?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(24 januari 2000)

Ökningen av vägtrafiken är ett allmänt problem i Europa och den upplevs ännu starkare i ett centralt beläget och isolerat område som Alperna.

För att bidra till en avlastning av vägtrafiken stödjer gemenskapen framförallt det projekt som avser en höghastighetslinje för kombinerad transport Lyon-Turin-(Trieste) och undanröjandet av flaskhalsarna vid järnvägsstationen i Modane och fraktlinjen Ambérieu-Modane-Turin omkring år 2001.

Därutöver ger det avtal om landtransporter som ingicks mellan gemenskapen och Schweiz i juni 1999 nya möjligheter till en utbyggnad av alternativa vägar för lastbilar i Alperna.

Slutligen kommer gemenskapen inom ramen för femte ramprogrammet att stödja forskning om och utveckling av teknik som kan bidra till att minska riskerna för och konsekvenserna av olyckor i tunnlarna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2717/99

från Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Brott mot de mänskliga rättigheterna i Iran

Hur bedömer kommissionen generellt de senaste brotten mot de mänskliga rättigheterna i Islamiska republiken Iran?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(8 februari 2000)

Kommissionen följer noga frågan om mänskliga rättigheter i Iran. Den har aktivt deltagit i unionens åtgärder på detta område i form av demarscher och inom ramen för den omfattande dialogen mellan unionen och Iran.

Även om brott mot de mänskliga rättigheterna fortfarande är vanliga i Iran har framsteg dock gjorts under de senaste åren. Ett av de senaste exemplen på detta är frisläppandet av den tyska affärsmannen Hofer som skedde nyligen, något som kommissionen ser mycket positivt på.

Kommissionen kommer att fortsätta att nära följa utvecklingen i Iran på problematiska områden, särskilt när det gäller mänskliga rättigheter, frågor om icke-spridning och Irans inställning till fredsprocessen i Mellanöstern.

Mot denna bakgrund av denna utveckling och i förhoppning om fortsatta framsteg önskar kommissionen se alltmer förbättrade förbindelser med Iran. Den kommer att särskilt uppmärksamt följa de kommande parlamentsvalet och den politiska utvecklingen efter valet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2811/99

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Lagstiftning och genomförandebestämmelser

Lagstiftningsverksamheten i unionen får inte förväxlas med regleringen av genomförandebestämmelser. Den första aspekten bör bestå av att man godkänner ramlagstiftning enligt de förfaranden som fastställs i fördraget. Den senare bör däremot bestå av att man ändrar förfarandena och gör den nationella förvaltningen mer direkt delaktig i syfte att avlasta parlamentet från alltför mycket arbete som inte hör till dess verksamhetsområde. Parlamentet borde i stället ägna mer tid åt att diskutera och lösa problem som är mycket viktigare än längden på sparris, doften av lupiner, dimensionerna på kondomer eller mekanismerna i spikpistoler.

Kan kommissionen besvara följande frågor med beaktande av att parlamentet är ett politiskt och inte något tekniskt organ:

1. Är kommissionen medveten om hur det missgynnar institutionernas status i medborgarnas ögon då pressen rapporterar om bestämmelser som Bryssel har drivit igenom och som gör tre eller fyra institutioner delaktiga i frågor som de ovannämnda?

2. Instämmer kommissionen i att försök att lagstifta om minsta detalj mycket ofta skadar affärslivet och endast gynnar stora företag, som är de enda som kan investera i syfte att följa de nya reglerna, utan att de dock skyddar medborgarna när det gäller produktkvalitet?

3. Anser kommissionen inte att många kategorier av medborgare fjärmar sig allt mer från Europa p.g.a. sådana frågor, tror allt mindre på unionens påstådda vilja att förena och allt oftare fördömer dess byråkratiska och centraliserade funktion?

4. Anser kommissionen inte att man bör lägga fram förslag för att rätta till denna orimliga utveckling inom ramen för den planerade institutionsreformen?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(20 mars 2000)

Kommissionen är medveten om de problem som parlamentsledamoten beskriver. Dessa problem kommer att tas upp i den vitbok om en bättre statsförvaltning som kommissionen kommer att lägga fram under 2001.

Parlamentsledamoten hänvisas till uttalandena från kommissionens ordförandes presentation av kommissionens femåriga strategiska mål för parlamentet den 15 februari 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2699/99

från Ole Krarup (EDD) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Syftet med ECB:s valutareserv

Euron är en flytande valuta, vilket jämfört med fasta valutor inte erfordrar stödåtgärder genom att man köper och säljer. Den valutareserv som ECB håller på att bygga upp på decentraliserad nivå genom de nationella centralbankerna syftar således inte till att säkerställa eurons pris t.ex. i förhållande till den amerikanska dollarn.

I ECB:s årsrapport för 1998 anförs ett antal andra funktioner för valutareserven (s. 74).

Kan man således dra den slutsatsen att valutareserven utöver dessa funktioner endast syftar till att säkerställa ECB:s finansiella trovärdighet, eller kan man vänta sig att delar av valutareserven också kan användas för okonventionella syften, t.ex. för ekonomisk utjämning mellan regioner som kompensation för en otillräcklig EU-skattepolitik?

Om detta inte är fallet undrar jag huruvida valutareserven endast kommer att användas för syften som redan idag har offentliggjorts i fördrag och av ECB?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(17 februari 2000)

Det främsta målet för Europeiska centralbankssystemet är att säkerställa prisstabilitet. Variationer i eurons värde kan dock inverka på inflationen, oavsett om dess kurs är fast eller flytande. Europeiska centralbanken bör således ha möjlighet att agera på valutamarknaden, vilket förutsätter att banken har en valutareserv.

Enligt artikel 3.1 i protokoll nr 3 om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken har Europeiska centralbankssystemet (ECBS) bland annat i uppdrag att genomföra valutatransaktioner enligt bestämmelserna i artikel 109 i fördraget.

I EG-fördraget står det ingenting om att valutareserven kan användas till okonventionella ändamål.