SKRIFTLIG FRÅGA E-0223/03

från Guido Podestà (PPE-DE) till kommissionen

(3 februari 2003)

Ämne: Den ökande medellivslängden: kvinnornas situation efter pensioneringen

Den åldersgrupp som är 65 år eller äldre utgör 16 procent av EU:s totala befolkning, och av dessa är 60 procent kvinnor. Det är helt uppenbart att medellivslängden är högre för kvinnor än för män. Omvänt kan man säga att det i åldersgruppen över 65 år, och i synnerhet högre upp i åldrarna (72 procent i åldersgruppen över 85 år är kvinnor), finns långt fler kvinnor än män.

Denna obalans får återverkningar på flera olika områden. För det första förändras hushållens sammansättning, eftersom det finns många fler kvinnor än män som från en viss ålder lever ensamma. År 1998 levde till exempel 45 procent av kvinnorna över 65 år ensamma, i jämförelse med endast 17 procent av männen i motsvarande ålder. Vidare varierar de äldres inkomstnivå beroende på kön. Den genomsnittliga inkomsten för kvinnor över 65 år var 1997 cirka 10 procent lägre än männens i samma åldersgrupp, och cirka 20 procent lägre än medelinkomsten för personer under 65 år. Dessutom var inkomstnivån för de kvinnor som levde ensamma 20 procent lägre än för de kvinnor som inte levde ensamma. I fråga om män var skillnaden mycket mindre.

Sammanfattningsvis är det uppenbart att kvinnor över 65 år löper mycket större risk än män att drabbas av fattigdom.

Hur ämnar kommissionen, i enlighet med artiklarna 21, 23 och 25 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, säkra EU-medborgarnas rätt till en värdig ålderdom i ett samhälle där äldre kvinnor inte utestängs?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(21 mars 2003)

Kommissionen betonade äldre kvinnors stora sårbarhet när det gäller fattigdom och social utslagning, vilket parlamentsledamoten påpekat, inom ramen för EU-processen när det gäller främjandet av social integrering(1) och inom analysen av de nationella pensionssystemen(2).

De underliggande faktorerna när det gäller denna ökade sårbarhet beror på ett stort antal olika faktorer. För att minska denna sårbarhet när det gäller fattigdom och social utslagning krävs metoder av många slag, såväl kurativa som preventiva.

När det gäller pensioner, där den öppna samordningsmetoden tillämpades för första gången 2002, innefattar de gemensamma målen främjande av jämställdhet. Det resultat som kommissionen kommit fram till visar att skillnaden i pensionsnivåer mellan kvinnor och män återspeglar sig särskilt i skillnaderna i yrkeskarriär. Kommissionen noterar dock att medlemsstaterna successivt anpassar sina pensionssystem till utvecklingen av kvinnors och mäns socioekonomiska roller i ett perspektiv med ökad jämställdhet, bl.a. genom ett ökat erkännande av pensionsrättigheter för atypiska arbeten.

När det gäller sysselsättning föreslår kommissionen i sitt meddelande om framtiden för den europeiska sysselsättningsstrategin(3) att man ska förstärka de åtgärder som syftar till att minska den strukturella ojämlikheten mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden och främja gynnsamma förhållanden för att förena arbete och familj såväl för kvinnor som för män. Kvantifierade mål har satts upp för förvärvsfrekvensen bland kvinnor, 60 % fram till 2010, och för barnomsorg.

Den öppna samordningsmetoden när det gäller social integrering gör det möjligt för medlemsstaterna att med aktivt stöd från kommissionen tillsammans gå mot gemensamt fastställda mål genom att utbyta sina bästa metoder. På förslag från kommissionen har rådet förstärkt integrationen av genusdimensionen i alla gemensamma mål på vilkas grundval de nationella handlingsplanerna för 2003 ska utarbetas.

Kommissionen anser att åtgärderna ovan, inom ramen för EU:s befogenheter på området, effektivt bidrar till att främja tillämpningen av bestämmelserna i Stadgan om de grundläggande rättigheterna som parlamentsledamoten hänvisar till.

(1) Gemensam rapport från kommissionen och rådet om social integration 2001, KOM(2001) 565 slutlig.

(2) KOM(2002) 737 slutlig.

(3) KOM(2003) 6 slutlig.