ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3787/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (26 november 1997)

Ämne: Installering av kanadensiska kärnreaktorer i Turkiet

Kanadas ministerråd har godkänt beviljandet av ett lån om 1,07 miljarder dollar för finansiering av försäljningen av två kärnreaktorer till Turkiet. Lånet kommer från den statliga fonden för exportfrämjande, Export Development Co., som förväntas täcka lånet med egna medel för det fall Turkiet deklarerar sig oförmöget att göra det.

Oppositionen i Kanada har reagerat genom att framföra anklagelser om att denna försäljning har kringgått den miljökontroll som Kanadas ansvariga regeringsmyndighet har anförtrotts och den har påpekat att de kärnreaktorer av samma typ som installerats i Ontario stängs en efter en.

Kan kommissionen redogöra för sin officiella inställning i frågan och säga om den blivit informerad av de turkiska myndigheterna om planerna på att konstruera dessa reaktorer, samt om den har för avsikt att agera för att skydda befolkningen och den naturliga miljön i en av EU:s medlemsstater, som helt klart står inför stora risker på grund av installeringen av dessa reaktorer?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar (20 januari 1998)

Parlamentsledamoten hänvisas till det svar som kommissionen gav på hans skriftliga fråga E-1078/97 ((EGT C 367, 4.12.1997. )).

Av de uppgifter som kommissionen inhämtat framgår att de turkiska myndigheterna valt Akkuyu-området efter ingående undersökningar av framförallt de seismologiska, geologiska och miljömässiga aspekterna, utförda av de berörda institutionerna vid flera turkiska universitet.

De turkiska myndigheternas anbudsinfordran för uppförandet av reaktorn i Akkuyu avslutades den 15 oktober 1997. De turkiska myndigheterna granskar för närvarande de anbud som lämnats in av olika konsortier, däribland det anbud som ¨Atomic Energy of Canada Limited¨ deltar i. Det turkiska energiministeriet har meddelat att det slutgiltiga beslutet torde fattas i april 1998. Ministeriet har även meddelat att energiproduktionen enligt planerna kommer att inledas år 2006.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4104/97 från Kirsten Jensen (PSE) till kommissionen (18 december 1997)

Ämne: Hormonliknande ämnen

Kommissionen ombes redogöra för följande ämnens användningsområden och användningsmängder i EU:

- Klorhaltiga pesticider

- PCB

- Dioxiner och furaner

- Nedbrytningsprodukter av ytaktiva ämnen i rengöringsmedel, kosmetika, pesticider, skärolja, målarfärg och lack

samt mjukgörare produkter (ftalater) i PVC.

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (26 februari 1998)

Bekämpningsmedel som används inom jordbruket regleras på gemenskapsnivå i rådets direktiv 91/414/EEG ((Rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden, EGT L 230, 19.8.1991. )). Detta direktiv omfattar inte någon skyldighet att rapportera vilka mängder som används, men Eurostat har nyligen inlett ett projekt för att samla in närmare information om saluföringen av dessa produkter.

Utsläppande på marknaden och användning av bekämpningsmedel i vilka organiska klorföreningar ingår som verksamma ämnen är enligt rådets direktiv 79/117/EEG ((Rådets direktiv 79/117/EEG av den 21 december 1978 om förbud mot att växtskyddsprodukter som innehåller vissa verksamma ämnen släpps ut på marknaden och används, EGT L 33, 8.2.1979. )) förbjuden i gemenskapen

Utsläppande på marknaden och användning av PCB är förbjuden i enlighet med rådets direktiv 85/467/EEG ((Rådets direktiv 85/467/EEG om ändring för sjätte gången (PCB/PCT) av direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar), EGT L 269, 11.10.85. )).

Dioxiner, furaner och nedbrytningsprodukter har inget känt användningsområde. De bildas från andra produkter, t.ex. vid avfallsförbränning (dioxiner och furaner), under inverkan av solljus och värme eller vid biokemiska reaktioner via mikroorganismer. Några allmänna uppgifter om spridning och omsättning av dessa ämnen finns inte tillgängliga.

Det finns nära 300 olika ftalater och de omfattas av rapporteringsskyldigheten i förordning (EEG) nr 793/93 ((Rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen, EGT L 84, 5.4.1993. )). Uppgifter om den årliga produktionen och ämnets användningsområden måste lämnas in till kommissionen om ämnet framställs eller importeras i mängder som överstiger 1 000 ton per år. Från 1998 gäller en liknande rapporteringsplikt för framställning och import av mängder mellan 10 och 1 000 ton. Alla inlämnade uppgifter lagras i kommissionens databas IUCLID, som består av en öppen och en konfidentiell del. En lista över saluförda mängder sänds direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3942/97 från Raimo Ilaskivi (PPE) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Enhetlig prissättning av posttjänsterna

I kapitel 5, artikel 2 i Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna fastställs det att medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att säkerställa att avgifterna för var och en av de tjänster som ingår i tillhandahållandet av de samhällsomfattande tjänsterna stämmer överens med följande principer:

- Priserna skall grunda sig på kostnaderna. Medlemsstaterna får besluta att en enhetlig taxa skall gälla inom hela det nationella territoriet.

I Finland uppbär posten en särskild veckoavgift för postutbäring till sommargäster. Detta är en avgift som inte uppbärs av kommunens andra invånare. Godkänner kommissionen principen att den finländska posten får behandla användare av samma tjänster på så olika sätt?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (29 januari 1998)

I artikel 12 i direktivet om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna fastställs bland annat att avgifterna för samhällsomfattande tjänster skall grundas på kostnaderna och inte får vara diskriminerande. Dessutom fastställs att medlemsstaterna får besluta om en enhetlig taxa för hela landet. Detta är dock inte obligatoriskt.

Det förefaller som om posten i Finland begär veckoavgift för postutdelning till personer i deras sekundärbostad. Om dessa personer inte erlägger avgiften, måste de själva hämta sin post på postkontoret. Fasta invånare behöver dock inte betala denna avgift.

På grund av den särskilda situationen i Finland, där ett stort antal sekundärbostäder föreligger, utspridda över hela landet, måste det erkännas att organisationen av posttjänster till dessa bostäder försvåras och blir relativt dyr. Tillfälligt, periodiskt boende i sådana bostäder, som ofta inte kan planeras i förväg, innebär en extra belastning av postfördelningen. Posten försöker fördela kostnaderna för denna extra belastning på dem som förorsakar den. Permanent bosatta personer, som ur postens synpunkt är i en helt annan situation, behöver därför inte erlägga denna avgift. Förutsatt att denna avgift motsvarar de faktiskt uppstående extrakostnaderna strider denna åtgärd inte mot de principer som fastställs i direktivet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3976/97 från Xaver Mayer (PPE) till kommissionen (9 december 1997)

Ämne: Försäljning av propolis (kittvax från bin)

Propolis betecknas i den medicinska litteraturen som ett naturmedel för stärkande av kroppens motståndskraft. Det används som råvara vid framställning av läkemedel.

Med avseende på produktion, distribution och försäljning omfattas propolisprodukter i Tyskland av läkemedelslagen. Därför får de endast säljas på apotek.

1. Kan kommissionen meddela vilka av Europeiska unionens medlemsstater som tillåter att propolis säljs direkt av biodlarna?

2. Är dessa skillnader förenliga med den inre marknadens regler?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (14 januari 1998)

Kommissionen har inga uppgifter om de bestämmelser i de olika medlemsstaterna som reglerar biodlarnas försäljning av propolis.

Försäljningen till allmänheten av läkemedel, enligt definitionen i artikel 1 rådets direktiv 65/65/EEG av den 26 januari 1965 om tillnärmning av bestämmelser som fastställts genom lagar eller andra författningar och som gäller farmaceutiska specialiteter ((EGT 22, 9.2.1965. )), är fortfarande en fråga medlemsstaterna och det finns ingen gemenskapslagstiftning på detta område. I enlighet med artikel 30*36 i EG-fördraget har medlemsstaterna således möjlighet att upprätthålla bestämmelser, genom vilka försäljningen till allmänheten av läkemedel begränsas till apotek och att inom respektive land förbjuda alla andra former av försäljning till allmänheten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4050/97 från Stephen Hughes (PSE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Psykoorganiska syndromet

Vilka gränsvärden för exponering gäller i de femton medlemsstaterna när det gäller den grupp av agenser som förknippas med det psykoorganiska syndromet (kroniska hjärnskador)? Har några av dem förbjudits? Förknippas några av dem med ¨erkända¨ yrkesskador i någon av medlemsstaterna? I vilken utsträckning har man i medlemsstaterna kunnat ersätta de ämnen som anses mest farliga?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (30 januari 1998)

Kommissionen har bett Europeiska arbetsmiljöbyrån att lämna teknisk information om den fråga som parlamentsledamoten tar upp.

Parlamentsledamoten kommer att få ett fullständigt svar från kommissionen så snart denna information har inkommit.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4006/97 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Gemenskapens skifferindustri och miljön

Vilket gemenskapsstöd får skifferindustrin inom gemenskapen för närvarande för att klara av de höga miljökostnader som den måste betala och som gör att dess konkurrenskraft på marknaden försvagas?

Har kommissionen några planer på att vidta nya åtgärder för att stödja gemenskapsföretagen inom denna bransch för att hjälpa dem att klara sina kostnader?

Kan kommissionen informera om vilka åtgärder som vidtagits eller som man planerar att vidta för att iordningställa slagghögarna och bättre hantera avfallet inom gemenskapens skifferindustri?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-4006/97, E-4007/97 och E-4010/97 ingivna av Martin Bangemann för kommissionen (6 februari 1998)

I sin rapport till rådet om genomförandet av de slutsatser om utvinningsindustrin (utom energiproduktion) ((SEK(96) 852. )) som drogs vid rådets möte den 18 november 1993 fastställde kommissionen att gemenskapslagstiftningen som sådan endast påverkar miljökostnaderna minimalt, om man jämför med de nationella och regionala eller lokala lagstiftningsinitiativen. Kommissionen förnekar inte att sektorn spelar en stor roll regionalt sett, och att den bör ha tillgång till strukturfonderna. Kommissionen förfogar dock inte över några ekonomiska styrmedel för att ersätta sådana kostnader.

Kommissionen förfogar inte heller över medel för att direkt främja skifferprodukter, men anser att detta i första hand bör vara yrkesförbundens uppgift. Kommissionen vill dock påpeka att vissa aktiviteter inom yrkesutbildningssektorn, utförda i samarbete med andra aktörer inom konstruktions- och byggsektorn eller inom forskningsområdet skulle kunna främja verksamheten.

Genomförandet av rådets direktiv av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter ((EGT L 40, 11.2.1989. )), som berör sektorn i samband med standardiseringsåtgärderna, kommer troligtvis att påverka produktbilden positivt, och även öka gemenskapstillverkarnas internationella konkurrenskraft. Slutligen kan det nämnas att kommissionen den 20 november 1997 till följd av det positiva yttrandet från Ständiga byggkommittén antog beslut 97/808/EG om förfarandet för bestyrkande av överensstämmelse av byggprodukter enligt artikel 20.2 i rådets direktiv 89/106/EEG beträffande golvbeläggningar ((EGT L 331, 3.12.1997. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-4091/97 från Peter Truscott (PSE) till kommissionen (16 januari 1998)

Ämne: Stöd till Hertfordshire från utvecklingsfonden för skogsbruk och genom den gemensamma jordbrukspolitiken 1994-1997

Vill kommissionen vara vänlig att informera mig om storleken på det stöd Hertfordshire har fått från utvecklingsfonden för skogsbruk och den gemensamma jordbrukspolitiken under 1994, 1995, 1996 och 1997?

Svar från F. Fischler på kommissionens vägnar (5 februari 1998)

Kommissionen har inga uppgifter om hur stödet fördelats per grevskap och kan därför inte lämna den begärda informationen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3381/97 från Carlos Robles Piquer (PPE) till kommissionen (23 oktober 1997)

Ämne: Solen och klimatförändringar

Vissa forskare, framför allt från USA, tycks ha dragit slutsatsen att solens magnetcykler, som i genomsnitt är elva år (de beräknas vara högst femton och lägst åtta år), är den huvudsakliga orsaken till klimatförändringarna och i synnerhet till växthuseffekten, vilket skulle innebära att mindre ¨skuld¨ bör läggas på de skador som orsakats av människan, framför allt genom utsläpp av koldioxid och andra gaser.

Denna upptäckt kommer med säkerhet att diskuteras vid kommande konferens i Kyoto, i vilken EU:s institutioner kommer att delta. Kommer institutionerna att bege sig till konferensen med en ståndpunkt om denna forskning som har utarbetat av deras experter?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (4 december 1997)

Det är riktigt att undersökningar nyligen har påvisat ett starkt samband mellan den förändring på 3-4 % i molntäcket som iakttagits under den senaste solcykeln, och kosmisk strålning och solens aktivitet. Den iakttagna systematiska skiftningen i molntäcket påverkar den inkommande solstrålningen och därigenom världsklimatet. Om man tar hänsyn till dessa nya rön i framtida klimatmodeller kommer grunden för bedömning av människans inflytande på klimatförändringen att förbättras. Därigenom kommer vi att kunna förbättra de regionala modellerna av klimatförändringarnas effekter.

De cykliska förändringarna förklarar dock inte den ökning av den globala genomsnittstemperaturen på markytan med 0,3 °C till 0,6 °C som iakttagits sedan slutet på 1800-talet. Den oskärpa som naturliga klimatvariationer innebär för klimatprognoserna, och som uppkommer genom intern fluktuation och yttre påverkan (t.ex. från variationer i solens intensitet eller vulkanutbrott) har beaktats i den bedömning som regeringskonferensen om klimatförändringar (IPCC) kom fram till. Sedan den första IPCC-bedömningen offentliggjordes år 1990 har det gjorts stora framsteg när det gäller att kunna skilja mellan naturliga skiftningar och mänsklig påverkan på klimatet. Därför kom IPCC i sin bedömning år 1995 till den slutsatsen att de uppgifter som för närvarande föreligger tyder på att människan har ett kännbart inflytande på klimatet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3987/97 från Georges Berthu (I-EDN) till rådet (15 januari 1998)

Ämne: Eurosedlar och nationella kännetecken

Det beslut som fattades av EMI:s råd den 3 december 1996, som förbjuder nationella kännetecken på de framtida eurosedlarna, tycks inte ha varit föremål för någon verklig demokratisk debatt. Europeiska rådet i Dublin (den 13-14 december 1996) ¨informerades¨ endast om beslutet och i dess slutsatser går det inte att finna någon antydan till ett uttryckligt godkännande eller ens ett omnämnande av denna särskilda punkt.

Den totala avsaknaden av demokratisk kontroll grundar sig konstigt nog på fördraget, till skillnad mot bestämmelserna för de framtida mynten. Anser inte rådet att medlemsstaterna på ett eller annat sätt borde vara delaktiga i beslutet i en så viktig fråga? Kan man föreställa sig total avsaknad av parlamentarisk kontroll på någon nivå överhuvudtaget?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3986/97, E-3987/97, E-3988/97, E-3989/97 och E-3990/97 (19 mars 1998)

Det framgår av fördragets fördelning av behörigheter att Europeiska centralbanken skall ha ensamrätt att tillåta utgivning av eurosedlar och även skall bestämma sedlarnas utformning (artikel 105a i fördraget och artikel 16 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken)

Vid sitt möte i Dublin den 13*14 december 1996 välkomnade Europeiska rådet de modeller till eurosedlar som Europeiska monetära institutet hade lagt fram.

De slutgiltiga besluten i denna fråga kommer att fattas av Europeiska centralbanken när den väl har upprättats i enlighet med fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3267/97 från María Estevan Bolea (PPE) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Begagnade däck

Kan kommissionen tala om hur många begagnade däck det finns i EU och i varje enskild medlemsstat?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (1 december 1997)

Begagnade däck utgör merparten av den samlade mängden gummiavfall. Statistik över hur mycket gummiavfall som produceras i några av medlemsstaterna finns i 1996 års miljöstatistiska rapport från kommissionen (Eurostat) och Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD). Dessa värden återges i fet stil i tabellen nedan.

För de medlemsstater som inte har lämnat in några uppgifter till kommissionen har värdena i tabellen hämtats från en rapport om avfallsstatistik från 1997, som har ställts samman för kommissionens räkning. Dessa värden gäller endast begagnade däck och återges i kursiverad stil i tabellen nedan.

>TABLE>

Det finns ingen statistik för vare sig Förenade kungariket eller Portugal i de två rapporterna. Arbetsgruppen för uttjänta däck i Förenade kungariket, en grupp med representanter från både näringslivet och den offentliga sektorn, har dock rapporterat att 378 000 ton begagnade däck producerades i Förenade kungariket under 1996. Arbetsgruppen för prioriterade avfallsströmmar, som inrättats av kommissionen, har meddelat att Portugal under 1990 producerade 30 000 ton begagnade däck.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3704/97 från Jyrki Otila (PPE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Apoteksmonopol i Finland?

Det så kallade universitetsapoteket i Helsingfors inledde sin verksamhet år 1828. Genom 1953 års ändring av apotekslagen fick apoteket även rätt att upprätthålla filialapotek.

I Finlands lagstiftning stadgas dessutom om vissa särskilda rättigheter för universitetsapoteket, enligt vilka det inte behöver betala så kallad apoteksavgift till staten och dessutom åtnjuter vissa skattelättnader.

Ursprungligen inrättades universitetsapoteket i anknytning till Helsingfors universitet som ett apotek som uttryckligen skulle fungera i Helsingfors. Detta motiverades med utbildning av personer som studerade farmaci vid Helsingfors universitet.

I dag har universitetsapoteket utvidgat sin verksamhet även till städer där det inte ens finns något universitet. Dessutom skaffar sig endast 27 procent (år 1997) av farmacistudenterna den obligatoriska praktik som hör till studierna vid universitetsapoteket, medan resterande 73 procent praktiserar i privata apotek.

En sådan praxis strider enligt min uppfattning mot konkurrenslagstiftningen och EU:s handelspolitiska principer. Konkurrensmässigt innehar universitetsapoteket i mångt och mycket en monopolliknande ställning. Jag vill fråga kommissionen om den är medveten om denna situation? Om inte, vad ämnar den göra för att avhjälpa situationen?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (13 januari 1998)

Kommissionen känner till den påstådda särställningen för universitetsapoteket i Helsingfors. Parlamentsledamoten hävdar att apoteket omfattas av statliga förmåner (befrielse från apoteksavgifter och andra skatteförmåner) och har en monopolställning. Det verkar emellertid inte finnas något monopol. Som framgår av de tillhandahållna uppgifterna finns det också privata apotek som konkurrerar med universitetsapoteket.

De påstådda statliga förmånerna måste granskas enligt EG-fördragets regler om statligt stöd. Enligt dessa regler kan kommissionen agera endast om handeln mellan medlemsstaterna snedvrids genom statliga åtgärder som gynnar vissa företag.

På grundval av de tillgängliga uppgifterna konstaterar kommissionen att förmånerna i fråga endast kommer att ha lokala effekter, som begränsas till platser där universitetsapoteket har filialapotek. Därför kommer handeln mellan medlemsstaterna inte att snedvridas.

Kommissionen har därför inte för avsikt att undersöka frågan närmare.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3604/97 från Franz Linser (NI) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Transeuropeiska nät - Brenner-bastunneln

I och med förberedelserna inför utvidgningen österut verkar tyngdpunkten inom ramen för de transeuropeiska näten förskjutas i öst-västlig riktning. Detta faktum underströks bland annat även på den europeiska transportkonferensen i Helsingfors den 23-25 juni 1997.

EU har vid upprepade tillfällen givit hög prioritet åt Brenner-bastunnelprojektet inom ramen för de transeuropeiska näten.

Kan kommissionen utesluta

1. att det kommer att uppstå ändringar i tidsplaneringen och

2. att förberedelserna inför utvidgningen österut kommer att medföra ändringar i den ekonomiska planeringen?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (16 januari 1998)

Järnvägsprojektet München-Verona (Brenner-axeln) är en del av projektet höghastighetsjärnväg/kombinerade transporter Berlin-Nürnberg/München-Verona som ingår i listan över 14 transportprojekt som rådet prioriterade vid toppmötet i Essen 1994.

Denna prioritering har inte ändrats och enligt vad kommissionen känner till finns det ingen anledning att tro att förberedelserna för utvidgningen skulle påverka projektets tidsplan eller finansiering.

Från början av projektet var de medlemsstater som var inblandade i projektet överens om att Brenner-axeln skulle uppgraderas så att nödvändig kapacitet alltid finns.

I den österrikiska Inn-dalen fortlöper arbetet med de tekniska undersökningarna för uppgradering av linjen till fyra spår och förberedelsearbete på delar av sträckan kommer att påbörjas under 1998.

När det gäller den planerade Brenner-tunneln har de inblandade medlemsstaterna redan utfört omfattande tekniska och ekonomiska genomförbarhetsstudier som i stor utsträckning har bidragit till beslutsprocessen. I december 1997 godkände kommissionen tillsammans med de berörda transportministrarna flera åtgärder som är förknippade med starten av nästa fas i projektförberedelserna.

Medlemsstaterna ansvarar för finansieringen av TEN-projekt och dessutom kan gemenskapens bidrag inte i något fall överstiga 10 % av projektkostnaderna. Hittills har samtliga genomförbarhetsstudier och tekniska studier, som parlamentsledamoten hänvisar till, genomförts planenligt både i fråga om tid och innehåll. Det förväntas gälla även kommande tekniska undersökningar och arbeten i österrikiska Inn-dalen.

Europeiska gemenskapen har beviljat ekonomisk stöd från budgeten för transeuropeiska transportnät för de genomförbarhetsstudier och tekniska studier som hittills genomförts. Kommissionen bidrar även till samordning av samarbetet mellan de berörda medlemsstaterna vid förberedelsen och genomförandet av Brenner-projektet. Dessutom stöder kommissionen undersökningar om möjligheten att upprätta ett offentligt-privat partnerskap för finansiering och utveckling av genomförandet av Brenner-tunneln.