ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1125/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(1 april 2003)

Ämne: Kommunen Ternis utnyttjande av medlen från Europeiska regionala utvecklingsfonden

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Terni, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för omställning av eftersatta industriområden och för att minska skillnaderna i den ekonomiska och sociala utvecklingen.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Har kommunen Terni lagt fram projekt inom ramen för ERUF?

2. Har kommunen Terni beviljats medel för dessa projekt?

3. Har medlen använts?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(16 april 2003)

Kommunen Terni är delvis berättigad till stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) inom ramen för SPD Umbrien 20002006 (det samlade programdokumentet).

SPD Umbrien antogs genom kommissionens(1) beslut, med en finansiering från ERUF på 150,5 miljoner euro för en total offentlig utgift på 221,7 miljoner euro.

Eftersom SPD Umbrien är ett program med decentraliserad förvaltning är det regionen Umbrien som är ansvarig för genomförandet av åtgärderna och denna myndighet har också i programkomplementet fastställt kriterierna för urval av projekt och vem som är ansvarig för handläggningen av ansökningar. Det är alltså till denna förvaltning som parlamentsledamoten lämpligen kan vända sig för att få exakta upplysningar om de projekt som lagts fram och finansierats till förmån för kommunen Terni.

(1) KOM(2001) 2119 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0825/03

från Dana Scallon (PPE-DE) till rådet

(18 mars 2003)

Ämne: Europeiska unionens suveräna befogenheter

Kan rådet bekräfta att Europeiska unionens suveräna befogenheter härrör från de suveräna befogenheter som medlemsstaterna överfört till EU?

Har Europeiska unionen sådana suveräna befogenheter som inte härrör från medlemsstaterna?

Svar

(21 juli 2003)

Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om att unionen handlar inom ramen för de befogenheter som den har tilldelats enligt fördraget, som medlemsstaterna har förhandlat fram, ingått och ratificerat.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0629/03

från Charles Tannock (PPE-DE) till rådet

(26 februari 2003)

Ämne: Säkerhetsrådets resolution om Irak och användningen av militära medel

I slutsatserna från Europeiska rådets möte av den 17 februari 2003 anges bland annat att Bagdad måste nedrusta och samarbeta omedelbart och fullt ut, att Unionens mål när det gäller Irak är fortfarande en faktisk och fullständig nedrustning i enlighet med tillämpliga resolutioner av FN:s säkerhetsråd, i synnerhet 1441, och att rådet lovar ge sitt fulla stöd till säkerhetsrådet i dess uppfyllande av sitt ansvar.

Resolution 1441 hänvisar till en rad tidigare resolutioner som FN:s säkerhetsråd har utfärdat om Irak, bland dem resolutionerna 678 (1990) och 687 (1991). Andra stycket i resolution 678, som huvudsakligen rör befrielsen av Kuwait, lyder:

Bemyndigar medlemsstater som samarbetar med Kuwaits regering, såvida inte Irak senast den 15 januari 1991 fullt ut tillämpar ovannämnda resolutioner i enlighet med första stycket ovan, att utnyttja alla nödvändiga medel för att upprätthålla och genomföra resolution 660 (1990) och alla följande resolutioner i detta ärende, och att återupprätta den internationella freden och säkerheten i regionen.

Tredje stycket i samma resolution lyder:

Uppmanar samtliga stater att i lämplig mån stödja åt de åtgärder som vidtas i enlighet med andra stycket ovan.

Säkerhetsrådets resolution 687 understryker att det är nödvändigt att säkerhetsrådet övertygas om Iraks fredliga avsikter, och kräver att Irak villkorslöst accepterar att dess innehav av biologiska och kemiska vapen, inklusive forsknings- och tillverkningsanläggningar, förstörs eller avlägsnas, samt att landets kemiska och biologiska stridsberedskap och dess raketkapacitet inspekteras på plats av Unscom.

Accepterar rådet att Iraks ihärdiga vägran under lång tid att samarbeta med FN och helt och fullt redovisa sitt innehav av massförstörelsevapen, vilka utgör ett ständigt hot mot den regionala säkerheten, skall tolkas som att den internationella freden och säkerheten i regionen ännu inte har återupprättats? Om så är fallet, accepterar rådet att resolutionerna 678, 687 och 1441 utgör adekvat rättslig grund för ett militärt ingripande i händelse av att Irak fortsätter att vägra att samarbeta med FN och redogöra för sitt bestånd av biologiska och kemiska vapen?

Svar

(22 juli 2003)

Som den ärade parlamentsledamoten vet har säkerhetsrådets medlemmar olika åsikter om den rättsliga grunden för militära insatser mot Irak. Rådet har inte debatterat frågan och har därför inte uttalat sig i frågan.

För ytterligare upplysningar om EU:s ställning när det gäller Irak uppmanas den ärade parlamentsledamoten att hänvisa till ordförandeskapets slutsatser från mötet i Europeiska rådet i Bryssel den 2021 mars 2003.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1410/03

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(14 april 2003)

Ämne: Viltfångare

I förslaget till direktiv om skydd för fotgängare och andra oskyddade trafikanter i händelse av kollision med ett motorfordon(1) talas det bland annat om viltfångare. Biltillverkarna har åtagit sig att inte längre låta installera viltfångare på sina fordon och inte heller sälja dem som reservdelar. I praktiken har viltfångare redan försvunnit från många belgiska

bilhandlare. I förslaget till direktiv står det dock inget om ett förbud mot försäljning av viltfångare hos reservdelshandlare. På belgiska vägar dyker det också upp nya fyrhjulsdrivna bilar med viltfångare.

Instämmer kommissionen med att viltfångare är farliga tillbehör som förhöjer risken för dödsfall vid kollisioner med oskyddade trafikanter?

Vilka forskningsrön har kommissionen om följderna av kollisioner mellan bilar med viltfångare och oskyddade trafikanter?

Kommer kommissionen att ta initiativ till att förbjuda viltfångare helt och hållet? I så fall när? Om inte, varför?

(1) KOM(2003) 67 slutlig.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(7 maj 2003)

Kommissionen är medveten om att frontskydd, t.ex. viltfångare, monterade på fordon utgör en ökad skaderisk för fotgängare och andra vägtrafikanter om en olycka inträffar.

I juni 2001 förpliktade sig den europeiska biltillverkarorganisationen ACEA att vidta en rad säkerhetsåtgärder för bättre fotgängarskydd. De japanska och koreanska biltillverkarna (representerade av JAMA resp. KAMA) anslöt sig till samma förpliktelser i juli 2001 resp. mars 2002. Däri ingår en överenskommelse att inte montera s.k. viltfångare som originalutrustning på nya motorfordon och inte heller sälja dem som reservdel fr.o.m. den 1 januari 2002. Viltfångare definieras i förpliktelserna som ett frontskydd av stål, annan metall eller material med liknande egenskaper.

Innan kommissionen fattade beslut om att godta branschens förpliktelser beslöt man att samråda med parlamentet och rådet. I sina slutsatser av den 26 november 2001 fastslår rådet att användningen av viltfångare bör förbjudas på passagerarfordon för högst åtta passagerare och på fordon för godstransport på upp till 3,5 ton samt att kommissionen ska föreslå ett sätt att genomföra förbudet. I sin resolution av den 13 juni 2002 uppmanade parlamentet likaså kommissionen att föreslå lagstiftning som förbjuder montering av viltfångare i efterhand.

Därför utarbetar kommissionen nu ett lagförslag, vars syfte är att minska allvarliga skador som drabbar fotgängare och andra utsatta vägtrafikanter då de kolliderar med fordon utrustade med viltfångare. Förslaget kommer att innehålla testförfaranden för alla viltfångare och liknande utrustning som antingen saluförs som originalutrustning eller säljs för montering i efterhand. Kommissionen har tagit del av en rapport(1) från det brittiska Transport Research Laboratory, vilken innehåller en god bedömning av olika sätt att testa viltfångare.

(1) Assessment and test procedures for bull bars, (Bedömning och testförfaranden för viltfångare), G. Lawrence, C. Rodmell och A. Osbourne. Rapport 460 från Transport Research Laboratory.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0124/03

från Seán Ó Neachtain (UEN) till kommissionen

(21 januari 2003)

Ämne: Områden med särskilda skattevillkor och västra Irland

Kan kommissionen meddela hur den rent allmänt ställer sig till inrättandet av nya områden med särskilda skattevillkor, med tanke på de positiva erfarenheterna av sådana områden i tätorter? Tänker kommissionen stödja inrättandet av nya områden med särskilda skattevillkor i avlägsna landsbygdsområden som västra Irland för att hjälpa dessa samhällen att utveckla sina ekonomier och skapa viktiga arbetsmöjligheter?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(13 februari 2003)

Områden med särskilda skattevillkor får ofta statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Om det innebär skattefördelar som inte är knutna till sysselsättningsskapande åtgärder, investeringar eller annat ändamål som står i gemenskapens intresse, utgör det driftsstöd och är i princip oförenligt med den gemensamma marknaden. Det kan bara undantagsvis anses förenligt med denna under mycket strikta förutsättningar i vissa särskilda områden där statligt stöd är berättigat enligt artikel 87.1 a eller c(1). Om det finns en sådan länk vill kommissionen inte utesluta att en sådan ny åtgärd som frågeställaren beskriver skulle kunna betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden och till och med vara befriad från anmälningsplikt enligt någon av kommissionens gruppundantagsförordningar(2). Utifrån de uppgifter frågeställaren lämnar kan kommissionen dock inte uttala sig, eftersom den inte har mottagit någon formell underrättelse enligt artikel 88.3 i EG-fördraget och inte heller någon formell information enligt insynskraven i gruppundantagsförordningarna.

Enligt regionalstödskartan för Irland 20002006 är hela regionen Border, Midlands and Western (BMW) berättigad till stöd enligt undantaget i artikel 87.3 a och hela resten av Irland South-East, Mid-West, South-West, Mid-East och Dublin berättigat till stöd enligt artikel 87.3 c. Alla anmälda regionalstödsordningar för västra Irland granskas av kommissionen mot bakgrund av regionalstödskartan för Irland och de regioner för vilka undantaget gäller, och då tas också hänsyn till de stödnivåtak som gäller för stöd till nyinvesteringar eller sysselsättningsskapande åtgärder för varje region.

(1) Se Riktlinjer för statligt stöd för regionala ändamål, EGT C 74, 10.3.1998, och ändringar till den, EGT C 258, 9.9.2000.

(2) Kommissionens förordning (EG) nr 2204/2002 av den 12 december 2002 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt sysselsättningsstöd, EGT L 337, 13.12.2002. Kommissionens förordning (EG) nr 68/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd till utbildning, EGT L 10, 13.1.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0766/03

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till rådet

(12 mars 2003)

Ämne: Exploatering av naturtillgångar i Västsahara

Den marockanska regeringens administrativa kontroll över Västsahara har varit omtvistad ända sedan Spanien lämnade landet 1975.

Trots de olika politiska överenskommelser som lagts fram på FN-nivå i syfte att avkolonisera Västsahara, är det allmänt känt att den marockanska regeringen i oktober 2001 beviljade två internationella företag, ett franskt och ett amerikanskt, tillstånd till prospektering av energitillgångar på Västsaharas territorialvatten. Dessa företag gav sedan det norska företaget TGS-NOPEC i uppdrag att utföra de förberedande seismiska undersökningarna.

Av rapporten från rättstjänsten vid FN:s säkerhetsråd av den 29 januari 2002 framgår det att de tillstånd som beviljats av den marockanska regeringen kan betraktas som ett brott mot internationell rätt, vilket innebär att om dessa naturtillgångar exploateras tillhör de det sahariska folket.

Den allmänna opinionen i Norge har nyligen framfört anklagelser mot företaget TGS-NOPEC med anledning av att dess verksamhet i Västsaharas vatten utgör ett brott mot internationell rätt när det gäller prospektering och eventuell exploatering av naturresurser på ett icke-självstyrande territorium som ännu inte avkoloniserats.

Vilken är rådets ståndpunkt när det gäller denna prospektering och eventuella exploatering av energiresurser i Västsaharas territorialvatten, mot bakgrund av Lalumières rapport om situationen i Västsahara och omständigheterna kring denna långvariga konflikt, samt det faktum att ett företag från ett EU-land medverkar vid prospektering och exploatering av Västsaharas energiresurser?

Svar

(22 juli 2003)

Diskussionerna om hur problemet Västsahara slutgiltigt skall lösas förs både i FN:s säkerhetsråd och med de berörda parterna och befinner sig för närvarande i en avgörande fas. Rådet följer uppmärksamt dessa diskussioner och stöder helt och fullt James Baker, personligt sändebud till Förenta nationernas generalsekreterare, i hans ansträngningar för att finna en hållbar lösning under fullt iakttagande av internationella rättsregler, mänskliga rättigheter och demokrati. De diskussioner som förs i Förenta nationerna befinner sig just nu i ett skede som är avgörande för om denna konflikt som pågått i nästan 30 år skall kunna lösas.

James Baker begav sig i januari till området för att för parterna och grannländerna lägga fram villkoren i ett förslag till politisk lösning på konflikten, vilket tillförsäkrar självbestämmande i enlighet med säkerhetsrådets resolution 1429 (2002). Minurso:s mandat förlängdes till den 31 maj 2003 för att ge parterna tillräcklig tid att granska förslaget och lämna svar. Säkerhetsrådet uppmanade generalsekreteraren att senast den 19 maj 2003 återkomma med en ny rapport.

Till dags dato har rådet inte diskuterat den särskilda fråga som den ärade parlamentsledamoten tar upp.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0365/03

från Olivier Dupuis (NI) till rådet

(6 februari 2003)

Ämne: Risk för utvisning av Aldamov och tjetjenska personers situation

Den 18 januari 2003 lämnade Lom-Ali Aldamov, handelsminister i president Maskhadovs tjetjenska regering från 1997 till 1999 och flykting i Georgien, en asylansökan i Frankrike. Ansökan avslogs av inrikesministeriet med motiveringen att Aldamov inte formellt kunnat bestyrka sin identitet. Den 25 januari försökte de franska myndigheterna sätta Aldamov på ett flyg till Georgien, men han vägrade gå ombord. Fem journalister, ansvariga för olika föreningar, föräldrar och det franska utrikesministeriet bekräftar emellertid att Aldamov faktiskt är Aldamov. För övrigt har FN:s flyktingkommissarie åter bekräftat att tjetjener hotas i Georgien. I avvaktan på att giltigheten av avslagsbeslutet gällande asylansökan avgörs den 5 februari 2003, har inrikesministeriet begärt att domstolen i Bobigny kvarhåller den fd. minstern i en väntzon på flygplatsen i Roissy. Aldamov risekrar fortfarande att utvisas.

Är rådet medvetet om Aldamovs situation och om att han riskerar utvisning från EU:s territorium? Utöver Aldamov hindras tjetjenska personer i allt högre grad, och särskilt Zakhaiev, kulturminster som hotas att utvisas från Storbritannien, Akhmadov, utrikesminister som är spärrad i Förenta staterna utan pass, Khanbiev, hälsominister vars Schengenvisum inte förnyats, Dudaeva, president Dudaevs änka vars pass inte förnyats, från att utöva sin rätt till fri rörlighet och sin rätt att bosätta sig på EU:s territorium. Anser inte rådet att det mot denna bakgrund, i enlighet med artikel 14.3 i EG-fördraget, borde omgående upprättas en vitlista över tjetjenska personer på grundval av vilken EU skulle kunna bevilja visum, uppehållstillstånd och andra nödvändiga handlingar som gör det möjligt för tjetjenska personer att under bästa möjliga förhållanden fullborda sin verksamhet till förmån för en politisk lösning på den tjetjenska tragedin?

Svar

(22 juli 2003)

Frågan om asylansökningar från enskilda personer ligger under medlemsstaternas ansvar.

När det gäller beviljande av visering för inresa, föreskrivs i artikel 5 i 1990 års Schengenkonvention att medlemsstaterna kan bevilja en utlänning inresa om han innehar giltig visering och bland annat inte anses utgöra en risk för den allmänna ordningen, statens säkerhet eller internationella förbindelser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1244/03

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne: Metyldibromoglutaronitril

Det har kommit till min kännedom att konserveringsmedlet metyldibromoglutaronitril, som används i kosmetiska produkter och i toalettartiklar, för närvarande undersöks av EU:s Vetenskapliga kommitté för kosmetiska produkter och icke-livsmedelsprodukter avsedda för konsumenter. Användningen sägs kunna förknippas med en ökad frekvens av allergisk kontaktdermatit.

Vilka undersökningar av detta ämne utförs av den Vetenskapliga kommittén och har den hittills kommit fram till några resultat?

Har kommissionen under tiden uttryckt några farhågor för användning av detta ämne i kosmetiska produkter, toalettartiklar eller andra produkter, och vilka reaktioner har den i så fall fått från industrin?

Svar avgivet av Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(6 maj 2003)

Användningen av metyldibromglutaronitril (1,2-dibrom-2,4-dicyanbutan) regleras i bilaga VI, del 1, referens 36 till kosmetikadirektivet(1) och detta får därför användas som konserveringsmedel i en högsta koncentration av 0,1 % i slutprodukten. Det får inte användas i kosmetiska solskyddsprodukter i en koncentration som överstiger 0,025 %.

Kommissionen har mottagit en skrivelse från ordföranden i Europeiska forskningsgruppen för miljö- och kontaktdermatit (European Environmental and Contact Dermatitis Research Group (EECDRG)) med uppgifter om ökad förekomst av kontaktallergi på grund av metyldibromglutaronitril. Dessa uppgifter lämnades till Vetenskapliga kommittén för kemiska produkter och icke-livsmedelsprodukter (SCCNFP) för expertgranskning.

I sitt yttrande om metyldibromglutaronitril Colipa (The Liaison Committee of the European Cosmetic, Toiletry and Perfumery Association) nr P77 SCCNFP/0585/02, slutlig, som antogs vid det 20:e plenarmötet den 4 juni 2002, fastslog SCCNFP att till dess att korrekta och tillförlitliga uppgifter föreligger för att förslå en konserveringsmedelsnivå i produkter, som inte sköljs bort, och som utgör en acceptabel risk för konsumenten (jämfört med risken för konsumenten av andra konserveringsmedel), skall dess användning inskränkas till produkter, som sköljs bort, till nu gällande högsta tillåtna nivå av 0,1 %.

Med utgångspunkt i detta vetenskapliga yttrande kommer kommissionen genom kommittéförfarandet att förelägga Ständiga kommittén ett förslag och kommer att vidta de åtgärder som erfordras för att i enlighet härmed ändra bilaga VI till kosmetikadirektivet.

(1) Rådets direktiv 76/768/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar när det gäller kosmetiska produkter, EGT L 262, 27.9.1976.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1602/03

från Maria Carrilho (PSE) till kommissionen

(12 maj 2003)

Ämne: Leksaker i livsmedelsprodukter

Med anledning av de olyckor som inträffat under de senaste åren då barn kvävts till döds, har vissa samvetsgranna tillverkare frivilligt dragit tillbaka potentiellt farliga produkter från marknaden.

Nestlé drog tillbaka sin Magic Ball (en plastboll täckt av choklad med en liten Disney-figur inuti) eftersom leksaker i livsmedelsprodukter anses extremt farliga.

I Danmark och i Storbritannien har en yoghurt med en leksak (Onken) frivilligt dragits tillbaka från marknaden.

I Finland har ett ägg med en överraskningsleksak som tillverkats i Österrike dragits tillbaka från marknaden.

Trots detta fortsätter skrupelfria tillverkare att göra reklam för sina livsmedelsprodukter och sälja dem med hjälp av leksaker (vilket naturligtvis är ett marknadsföringstrick för att öka försäljningen av livsmedelsprodukten) som kan orsaka dödsolyckor och oåterkalleliga skador i familjernas liv.

Vilka specifika åtgärder tänker kommissionen vidta i syfte att skydda de europeiska konsumenterna?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(13 juni 2003)

Parlamentsledamoten hänvisas till kommissionens svar på de skriftliga frågorna nr E-1475/03 från Carlos Lage, E-1505/03 från Arlindo Cunha, E-1552/03 från Paulo Casaca och E-1591/03 från Antonio Campos(1).

(1) EUT C 268 E, 7.11.2003, s. 202.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0506/03

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(21 februari 2003)

Ämne: Förståelse av patientinformationsblad

Med bakgrund av de rekommendationer som man kan höra i tv-reklam om de försiktighetsåtgärder som måste vidtas vid intag av de läkemedel som annonseras, är det förvånande att de patientinformationsblad som följer med läkemedlen, så kallade bipacksedlar, endast finns på språket i landet där de är tänkta att konsumeras.

Genom detta hindras medborgare från andra medlemsstater som av någon anledning (arbete, turism, etc.) befinner sig i ett annat land att förstå det som förklaras på dessa bipacksedlar, särskilt när det gäller kontraindikationer.

Anser kommissionen att man bör förespråka att gemenskapslagstiftning antas som gör det obligatoriskt för alla bipacksedlar att publiceras på tre språk, så att medborgare i övriga medlemsstater som konsumerar dessa produkter kan förstå vad som anges, utan risker för deras hälsa på grund av det som kontraindikationerna eventuellt innehåller?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(22 april 2003)

Det viktigaste syftet med gemenskapens lagstiftning om framställning, distribution och användning av läkemedel är att skydda människors hälsa. Den information som användarna ges måste tillgodose hög krav på konsumentskydd, så att läkemedlen används på ett riktigt sätt med hjälp av fullständig och begriplig information.

I artikel 59 i direktiv 2001/83/EG(1) föreskrivs att bipacksedeln skall utformas i överensstämmelse med sammanfattningen av produktens egenskaper. För produkter som godkänts i gemenskapen finns det en enda produktbeskrivning som överenskommits på gemenskapsnivå och som ingår i gemenskapens beslut. Texten på bipacksedeln är densamma i hela unionen.

I enlighet med artikel 63.2 i detta direktiv måste bipacksedeln vara utformad på minst det eller de officiella språken i den eller de medlemsstater där läkemedlet säljs. Om mer än ett språk används, måste hela texten vara skriven på varje språk och bipacksedelns läsbarhet får inte påverkas negativt. Innehållet i alla språkversionerna måste vara identiskt.

För ögonblicket kan innehavaren av marknadstillståndet avgöra om bipacksedelns text ska översättas till tre eller fler språk.

Kommissionen stöder varje initiativ som innebär att patienterna får bättre information om läkemedlen. Vårt förslag att revidera direktiv 2001/83/EG och förordning 2309/93/EG(2) innehåller olika viktiga uppslag på området. I december 2002 godkände kommissionen vissa ändringsförslag från parlamentet, vilka innebär att tydligheten ökas och att patienterna får mer och bättre information. Bland parlamentets ändringar fanns emellertid ingen som gällde språken på bipacksedeln.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel, EGT L 311, 28.11.2001.

(2) Rådets förordning (EEG) nr 2309/93 av den 22 juli 1993 om gemenskapsförfaranden för godkännande för försäljning av och tillsyn över humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel samt om inrättande av en europeisk läkemedelsmyndighet, EGT L 214, 24.8.1993.