SKRIFTLIG FRÅGA E-3800/02

från Bernard Poignant (PSE) till kommissionen

(7 januari 2003)

Ämne: Engelskans allt mer förekommande användning som det enda arbetsspråket

På Europeiska kommissionens webbplats Europa finns en sida om språk, som inleds med följande: Språkinlärning kan öppna många dörrar i Europa, som alltid kommer att vara flerspråkigt. För en enskild individ kan språkkunskaper gagna karriären och ge möjligheter att bo, studera och arbeta i utlandet, och likaså göra att man får ett större utbyte av en semesterresa. För företagen kan en flerspråkig personal öppna dörrarna både till Europamarknaden och till världsmarknaden. Men detta är inte allt. Det språk en person talar är en del av hans eller hennes identitet och kultur. Att lära sig språk är att lära sig att förstå andra och deras sätt att tänka. Och detta är ett sätt att motverka rasism, främlingsfientlighet och intolerans.

Däremot anges det i artikel 5.1 i det fleråriga finansieringsavtalet mellan Europeiska kommissionen och kandidatländerna att all skriftväxling mellan kommissionen och respektive kandidatland beträffande avtalet skall ske på engelska.

Engelska är i och för sig ett av de nuvarande tre arbetsspråken, men språket används allt oftare. Stämmer det att engelskan i praktiken och kanske till och med formellt håller på att bli Europeiska kommissionens enda officiella språk?

Stämmer det att kommissionen kräver att man använder sig av ett enda språk i ovan nämnda finansieringsavtal?

Vad tänker kommissionen göra för att bibehålla flerspåkigheten i EU-institutionernas dagliga verksamhet?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(7 mars 2003)

Den påtalade bestämmelsen är ett uttryck för sedvanlig praxis under anslutningsförhandlingarna. Efter de tio kandidatländernas anslutning kommer varje ny medlemsstat att kunna använda sitt eget språk i kommunikationen med kommissionen och de andra gemenskapsinstitutionerna i

enlighet med förordning nr 1/1958.(1) När det gäller de fleråriga finansieringsavtalen mellan kommissionen och kandidatländerna utarbetas de på mottagarlandets språk och engelska, där den engelska version är den giltiga. I avtalen föreskrivs vidare att kommunikationen om avtalen mellan kommissionen och mottagarlandet skall ske på engelska. Förhandlingarna om avtalen fördes i huvudsak på engelska, men även på franska och ibland tyska när företrädarna för det berörda landet så önskade.

Kommissionen vill vidare framhålla att det allmänna anställningsvillkoret i tjänsteföreskrifterna (artikel 28) är att den sökande kan styrka att han har fördjupade kunskaper i ett av gemenskapernas språk och sådana tillfredsställande kunskaper i ett annat av gemenskapernas språk som krävs för att kunna utföra arbetsuppgifterna.

Kommissionen vill även göra parlamentsledamoten uppmärksam på att den som ett led i sin interna utbildningpolitik redan 1991 beslutade att man för alla nya tjänstemän och tillfälligt anställda skulle upprätta en språkprofil. Syftet är att uppmuntra till fördjupning i ett andra språk eller inlärning av ett tredje.

Kommissionen påminner också om att den prioriterat intensiva språkkurser. På så sätt är det möjligt att kompensera och komplettera språkutbildningen för anställda som inte nödvändigtvis från starten har kunskaper i de språk som används mest i den särskilda utbildningen (utöver den språkliga). Därför kan man idag konstatera att lärarna verkligen bemödar sig om att inte bara använda det språk som officiellt skall användas för en viss kurs, utan även sitt andra språk. Det blir till och med allt vanligare med tvåspråkiga kurser (på förvaltningsområdet) där man i allt större utsträckning anlitar lärare med mångkulturell bakgrund. Många särskilda kurser hålls på det sättet på tre språk.

(1) EEG rådet: Rådets förordning nr 1 om vilka språk som skall användas i Europeiska ekonomiska gemenskapen, EGT B 17, 6.10.1958.