SKRIFTLIG FRÅGA E-3432/97 från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen (31 oktober 1997)

Ämne: Övergrepp av regeringen i Kabul

I september 1996 tog talibanerna, en grupp afghanska teologistudenter, kontroll över Kabul och tvingade på befolkningen en en oerhört sträng livsstil inspirerad av en strikt tolkning av islam som förvränger den ursprungliga läran och undertrycker det civila samhället.

I samband med upprättandet av ett ministerium för ¨dygder och laster¨ har talibanerna utarbetat ett antal regler som strikt måste följas. Brott mot dessa regler straffas med stympning eller fysisk tortyr.

Kvinnorna tvingas dölja sig fullständigt i långa kläder och kan exempelvis inte visa sig ute på gatorna, studera eller arbeta. Männen får inte ägna sig åt någon annan verksamhet än arbete eller bön. Barnen får inte leka fritt ute.

Även gentemot världssamfundet och de humanitära organisationerna visar sig regeringen i Kabul omedgörlig och fientlig och vill verka för att de västerländska organisationerna ersätts med islamiska institutioner.

Kan kommissionen mot bakgrund av allt detta uttala ett fördömande och stoppa de brott mot mänskliga rättigheter som begås varje dag?

Kan man dessutom använda sig av ekonomiska påtryckningsmedel för att förmå regeringen i Kabul att respektera närvaron av organ för fred och demokratisk utveckling på området?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (1 december 1997)

Kommissionen fördömer på det bestämdaste de upprepade brott mot de mänskliga rättigheterna som talibanerna gjort och gör sig skyldiga till sedan de tog över Kabul i oktober 1996. Dessutom har den kommissionsledamot som är ansvarig för humanitärt bistånd efter sitt besök i Afghanistan i oktober 1997 skarpt kritiserat befolkningens och i synnerhet kvinnornas utsatta läge, vilket orsakats av det godtyckliga sätt på vilket det talibanska styret begränsar de grundläggande mänskliga friheterna.

För att få dessa brott mot de mänskliga rättigheterna att upphöra skulle kommissionen behöva starka påtryckningsmedel som tvingar de styrande grupperingarna att tillämpa internationellt erkända normer. I detta sammanhang nämns ofta de båda möjligheterna att villkora biståndet och att inte erkänna någon av grupperingarna politiskt. Eftersom det humanitära biståndet till sin natur skall vara opartiskt och ovillkorat och allt gemenskapsbistånd till Afghanistan är humanitärt finns det starka invändningar mot att införa villkor för det.

Eftersom talibanerna vill bli internationellt erkända bör det å andra sidan göras klart för dem att ett sådant erkännande bara kan komma ifråga om de styrande följer internationell rätt och respekterar de mänskliga rättigheterna. Åtgärder för att skapa en gemensam ståndpunkt i detta avseende bör främjas.

Kommission har på grund av den begränsade handeln mellan gemenskapen och Afghanistan begränsade möjligheter att utöva ekonomisk påtryckning för att få ett slut på inblandningen i det arbete för fred och demokratins utveckling som bedrivs av vissa organisationer.

Det skall upprepas att unionens ordförandeskap i sitt uttalande från oktober 1996 uttryckte sin oro över att de icke-statliga organisationernas arbete hindrades. Med tanke på situationen i Afghanistan kan dock bara en fredlig lösning av konflikten leda fram till de önskade förändringarna. Kommissionen har därför för avsikt att bidra till att de politiska åtgärderna återupptas.