SKRIFTLIG FRÅGA P-2786/01

från Mathieu Grosch (PPE-DE) till kommissionen

(1 oktober 2001)

Ämne: Fordonsregistrering i Belgien: kungligt beslut av den 20 juli 2001

I Konungariket Belgien utfärdades den 20 juli 2001 ett kungligt beslut om registrering av fordon i Belgien. Följande stadgas i artikel 3 i beslutet:

Artikel 3.1 Personer som är bosatta i Belgien skall låta registrera de fordon som de önskar använda i trafiken till det fordonsregister som avses i artikel 6, även om dessa fordon redan är registrerade i utlandet. Kriteriet om bosättning i Belgien innebär att dessa personer uppfyller något av följande villkor: ()

Artikel 3.2 I nedanstående fall skall en sådan registrering inte vara obligatorisk för de fordon som är registrerade i utlandet och som används i trafiken av de personer som avses i punkt 1:

i. För det första för fordon som ett biluthyrningsföretag i utlandet tillhandahåller åt en fysisk eller juridisk person som är inskriven i folkbokföringsregistret i en kommun i Belgien eller i ett belgiskt handelsregister, för en period på maximalt 48 timmar.

ii. För det andra för fordon som används av en fysisk person i yrkesutövningen och som är registrerade i utlandet i en utländsk ägares namn, om denna fysiska person har anknytning till fordonets ägare via ett arbetskontrakt. I fordonet måste det finnas ett intyg från den behöriga momsmyndigheten. Detaljvillkoren för användning av fordonet skall fastställas av finansministeriet.

1. Rör det sig i detta fall om en kränkning av friheten att tillhandahålla tjänster i enlighet med artikel 49 i EG-fördraget, eftersom de invånare i Belgien som arbetar som egna företagare i grannlandet Luxemburg drabbas av extrakostnader på grund av dessa bestämmelser?

2. Finns liknande bestämmelser även i andra medlemsstater? Hur hanteras de med avseende på egna företagare?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(29 oktober 2001)

1. Kommissionen anser att friheten att tillhandahålla tjänster enligt artikel 49 (f.d. artikel 59) i EG-fördraget rent allmänt inte får begränsas av skyldigheten att registrera ett fordon i det land där användaren är bosatt såvida inte denna skyldighet kan motiveras med hänsyn till domstolens rättspraxis i fråga om friheten att tillhandahålla tjänster, i synnerhet om denna skyldighet står i proportion till det allmännyttiga intresse som eftersträvas.

Kommissionen har inlett ett förfarande mot Belgien för brott mot fördraget på grund av landets tidigare bestämmelser om fordonsregistrering och kommer i det sammanhanget att granska den nya lagstiftningen.

När det gäller de skatteaspekter som berörs i parlamentsledamotens fråga gäller direktiv 83/182/EEG(1). Detta direktiv upphörde att gälla den 31 december 1992 dock endast vad gäller mervärdesskatt, som sedan detta datum omfattas av direktiven om upprättandet av den inre marknaden med avseende på mervärdesskatt(2).

Vad gäller andra transportskatter, såsom registreringsavgifter, trafikskatter o.dyl., fastställs villkoren för skattebefrielse vid tillfällig införsel för privat bruk i en annan medlemsstat i artikel 3 i direktivet. Detta är i allmänhet begränsat till högst sex månader under en 12-månadersperiod. Som första villkor gäller att den person som använder fordonet skall ha sin normala hemvist i en annan medlemsstat än den till vilken den tillfälliga införseln sker.

Skattebefrielse vid tillfällig användning av ett fordon är således, enligt gällande gemenskapsrätt, grundad på principen att skatten skall tas ut av den medlemsstat där användaren har sin normala hemvist, vilket innebär att ett fordon som försetts med ordinarie registreringsskyltar i bosättningsstaten får användas tillfälligt i vilken annan medlemsstat som helst utan att skatt behöver erläggas. Om ett fordon däremot är registrerat i en annan medlemsstat än den där användaren har sin normala hemvist, t.ex. av en egenföretagare som utövar sitt yrke i en annan medlemsstat än i den där han har sin normala hemvist (det fall som parlamentsledamoten hänvisar till), får fordonet inte användas i hemviststaten med befrielse från andra skatter än mervärdeskatten, såvida den berörda skattemyndigheten inte givit sitt tillstånd.

Artikel 5 i direktivet innehåller en nog så tillfredsställande lösning när det gäller personer som arbetar i en medlemsstat och är bosatta i en annan: skattebefrielse utan tidsgräns beviljas när ett privat fordon som är registrerat i användarens normala hemviststat regelbundet används för resan från bostaden till arbetsplatsen i en annan medlemsstat och omvänt.

2. Kommissionen har inte gjort någon systematisk granskning av de olika nationella lagstiftningar som gäller för närvarande eller av hur dessa tillämpas på egenföretagare. I ett bredare perspektiv kommer kommissionen dock att beakta den typen av frågor vid uppföljningen av sitt meddelande om en ny strategi för tjänster på den inre marknaden(3) som kommer att bestå av två steg, först en kartläggning av återstående hinder och sedan förslag till lämpliga lösningar.

(1) Rådets direktiv 83/182/EEG av den 28 mars 1983 om skattebefrielser inom gemenskapen för vissa transportmedel som tillfälligt införs från en annan medlemsstat, EGT L 105, 23.4.1983.

(2) Rådets direktiv 91/680/EEG av den 16 december 1991 med tillägg till det gemensamma systemet för mervärdesskatt och med ändring av direktiv 77/388/EEG med sikte på avskaffandet av fiskala gränser, EGT L 376, 31.12.1991.

(3) KOM(2000) 888 slutlig.