SKRIFTLIG FRÅGA E-1469/00

från Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) till kommissionen

(10 maj 2000)

Ämne: Invandringspolitiken

Den olagliga invandringen till Europa antar mer och mer skepnaden av ett slags slavhandel där den mänskliga värdigheten tillmäts ringa respekt. Ofta kostar invandringen dessutom människoliv.

Finns det något ansvar inom Europeiska unionen? Bör inte Europeiska unionen i sin egenskap av mottagare av invandrare anta en gemensam invandringspolitik som skulle definiera tydliga och gemensamt vedertagna relationer till de länder invandrarna kommer ifrån, en politik som inte endast skulle bekämpa illegaliteten och människohandeln utan även den svarta sysselsättningen inom unionen. Kommer kandidatländerna att delta i processen för att utforma och genomföra denna politik?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(3 juli 2000)

Efter det att Amsterdamfördraget trädde i kraft den 1 maj 1999 är gemenskapen uttryckligen behörig i invandringspolitiska frågor (avdelning IV i EG-fördraget, artikel 61 och framåt). Enligt artikel 63 i EG-fördraget skall rådet inom fem år efter fördragets ikraftträdande besluta om åtgärder som avser invandringspolitiken, bland annat i fråga om olaglig invandring (artikel 63.3 b i EG-fördraget).

Den 3 december 1998 antog rådet (inrikes och rättsliga frågor) en handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa,(1) vilken antogs av Europeiska rådet vid mötet i Wien. I handlingsplanens invandringspolitiska åtgärder prioriteras kampen mot olaglig invandring.

Vid ett särskilt möte den 1516 oktober 1999 i den finska staden Tammerfors antog Europeiska rådet långtgående slutsatser om hur unionens framtida invandrings- och asylpolitik borde utformas. Rådet underströk behovet av en övergripande migrationsstrategi, som omfattar politik, mänskliga rättigheter och utveckling i ursprungs- och transitländerna. Rådet hänvisade till de handlingsplaner som högnivågruppen för asyl- och migrationsfrågor utarbetat om situationen i olika länder utanför unionen, som kan anses vara ett första steg i riktning mot en övergripande strategi. Europeiska rådet uttalade sig för en effektiv hantering av migrationsströmmar i alla skeden och ansåg att informationskampanjer bör bedrivas i nära samarbete med ursprungs- och transitländerna om de faktiska möjligheterna för laglig invandring och att all människosmuggling och människohandel bör förebyggas. Rådet och medlemsstaterna uppmanades att ta itu med den olagliga invandringen vid källan, bland annat genom att vidta åtgärder mot dem som sysslar med människohandel och ekonomiskt utnyttjar migranter, genom att anta lagstiftning med stränga påföljder för sådana grova brott och att tillsammans med Europol inrikta ansträngningarna på att upptäcka och upplösa kriminella nätverk. De uppmanades vidare att säkerställa rättigheterna för dem som blivit offer för människohandel, i synnerhet kvinnor och barn, samt att bistå ursprungs- och transitländerna så att deras myndigheter kan bekämpa människohandel effektivt och klara sina återtagandeskyldigheter gentemot unionen och medlemsstaterna. Slutligen efterlystes närmare samarbete och ömsesidigt tekniskt bistånd mellan medlemsstaternas gränskontrollorgan, till exempel genom utbytesprogram och tekniköverföring, särskilt för sjögränser, samt en skyndsam involvering av kandidatländerna i samarbetet.

Kommissionen arbetar redan på förslag och åtgärder som behövs för att helt genomföra målen i Tammerforsslutsatserna och har till rådet och parlamentet lämnat en resultattavla för framstegen i skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen.(2) Efter de tragiska händelserna i Dover bör gemenskapens institutioner och medlemsstater nu se till att alla åtgärder i resultattavlan vidtas och genomförs på utsatt tid. Kommissionen överväger även att ta nya initiativ för att förebygga liknande händelser.

Vid mötet i Tammerfors betonade Europeiska rådet att kandidatländer som ansluts till unionen fullt ut måste godta Schengenregelverket och ytterligare åtgärder som bygger på det, eftersom regelverket införlivats i unionen.

(1) EGT C 19, 23.1.1999.

(2) KOM(2000) 167 slutlig.