SKRIFTLIG FRÅGA E-0382/01

från Jeffrey Titford (EDD) till kommissionen

(15 februari 2001)

Ämne: Förslag till direktiv om avfall från elektrisk och elektronisk utrustning

Varför går Europeiska kommissionen vidare med förslaget till det direktiv om avfall från elektrisk och elektronisk utrustning som skulle kräva att återförsäljare erbjuder konsumenterna en gratis service att ta emot gammal elektronisk utrustning när det föreslagna direktivet skulle:

1. tvinga små och medelstora företag att ta dyr butiksyta i anspråk för att förvara utrangerad elektronisk utrustning,

2. förorsaka praktiska problem för konsumenterna som skall transportera denna utrustning till återförsäljningsställena,

3. orsaka hälso- och säkerhetsproblem för återförsäljarnas personal som skulle förväntas handha all sorts farlig, nedsmutsad, oljig och eventuellt förorenad utrustning från konsumenterna,

4. orsaka enorma extrakostnader för små och medelstora företag som måste samla upp gamla produkter när nya levereras,

5. göra det nödvändigt för små och medelstora återförsäljare att ansöka om ett tillstånd för avfallshantering som endast skulle kunna erhållas genom att sända personalen på dyra kurser,

6. utsätta små och medelstora företag för straffrättsliga åtgärder för att ha sålt elektrisk utrustning utan tillstånd och således öka det antal brottsliga handlingar som Europeiska unionen genererar (som till exempel den brittiska regeringens försök den senaste tiden att göra det brottsligt att sälja varor i lösvikt i traditionella mått till brittiska konsumenter?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(6 april 2001)

I artikel 4 i kommissionens förslag till direktiv om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter(1) fastsälls bl.a. att medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att se till att det inrättas system som gör det möjligt för slutanvändarna och distributörerna att avgiftsfritt lämna tillbaka elektriska och elektroniska produkter från privata hushåll. För att tillmötesgå detta krav skall medlemsstaterna se till att det i förhållande till befolkningstätheten finns ett nödvändigt antal insamlingsanläggningar som är lätt tillgängliga. Medlemsstaterna skall se till att distributörer som tillhandahåller en ny produkt erbjuder sig att avgiftsfritt ta emot liknande elektriska och elektroniska produkter från privathushåll, förutsatt att produkterna är fria från föroreningar, inbegripet radioaktiv och biologisk kontaminering. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att se till att allt avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter som samlas in i enlighet med denna artikel vidarebefordras till auktoriserade återvinningsanläggningar.

Den grundläggande principen är att slutanvändarna och distributörerna skall kunna lämna tillbaka elektriska varor utan att behöva betala några avgifter. Kommissionen anser att denna princip inte nödvändigtvis innebär att uttjänta elektriska produkter fysiskt måste återföras till återförsäljaren. Tvärtom visar erfarenheterna från de områden där hanteringen av sådant avfall redan har påbörjats att transport till anläggningar för nedmontering och behandling organiseras på ett sådant sätt att det inte medför någon betydande extra börda för vare sig återförsäljarna eller konsumenterna. Kommissionens kontakter med representanter för återförsäljarorganisationer har bekräftat att ett avgiftsfritt återtagande, som kommissionen föreslagit, i många fall redan ingår i servicen till konsumenten.

Om några extra kostnader ändå skulle uppstå är kommissionen förvissad om att det då rör sig om kostnader som måste anses nödvändiga av hänsyn till miljön. I detta sammanhang är en av de grundläggande principerna för en hållbar utveckling att kostnaderna för avfallshantering tas med i priset på produkterna. Såsom påpekas i motiveringen till förslaget, har pilotförsöken avseende avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter visat att avgifter som konsumenten måste betala när de kasserade produkterna lämnas tillbaka skulle påverka insamlingsresultaten negativt. Förslaget har också varit föremål för en bedömning av dess inverkan på företagen, med särskild hänsyn tagen till små och medelstora företag. En sådan bedömning, publicerad av kommissionen som bilaga II till motiveringen till förslaget om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter, genomfördes i samråd med berörda organisationer (inklusive återförsäljare) och påvisade inte några betydande negativa effekter på små och medelstora företag.

Vad gäller behovet att ansöka om en licens för avfallshantering, kräver inte rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(2) (artikel 12) att inrättningar som samlar in avfall ansöker om en sådan, utan endast att de är registrerade hos de behöriga myndigheterna. Varje kommersiell inrättning är, per definition, redan registrerad hos de behöriga myndigheterna. Förslaget till direktiv om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter förändrar ingenting på den punkten.

Frågan om eventuella brottspåföljder är för närvarande inte reglerad genom gemenskapslagstiftningen. Eftersom det fortfarande finns många exempel på grova brott mot gemenskapens miljöskyddslagstiftning, har kommissionen dock antagit ett förslag till direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning(3). Det kommer att fastställa miniminormer för vad som skall utgöra brott mot gemenskapens miljöskyddslagstiftning.

(1) EGT C 365 E, 19.12.2000.

(2) EGT L 194, 25.7.1975.

(3) KOM(2001) 139 slutlig.