ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1746/02

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(19 juni 2002)

Ämne: Konsekvenserna av att den övergångsperiod som begränsade de spanska och portugisiska fiskeflottornas tillgång till gemenskapens fiskevatten löper ut den 31 december 2002

Vilka kommer konsekvenserna att bli av denna övergångsperiods upphörande för den totala tillåtna fångstmängd som beviljats de spanska och portugisiska flottorna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 juli 2002)

Enligt anslutningsakten från 1985 skall de två medlemsstaternas flottor ha tillträde till alla gemenskapens vatten, utan diskriminering, om inte annat följer av de allmänna tillträdesbegränsningar som gäller, exempelvis i Shetlandsboxen. Från och med den 1 januari 2003 kommer tillträde till resurser utanför gränsen på 12 sjömil att grunda sig på rådsbeslut som är förenliga med målen i den gemensamma fiskeripolitiken.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1705/02

från Gary Titley (PSE) till kommissionen

(7 juni 2002)

Ämne: Euromedtåget

En väljare i min valkrets reste nyligen med Euromedtåget i Spanien. Han fick se skyltar där det angavs att projektet hade fått ekonomiskt stöd från EU. Han noterade också att det är svårt för personer med funktionshinder att kliva ombord på tåget, eftersom nivåskillnaden mellan tåggolvet och perrongen är en meter. Han undrar nu varför EU har satsat pengar på projektet utan att ställa några krav på tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(11 juli 2002)

När det gäller tillgängligheten för rörelsehindrade till offentlig infrastruktur vill kommissionen understryka att eftersom det saknas en rättslig ram på gemenskapsnivå för tillgängligheten till offentlig infrastruktur är det de ansvariga myndigheternas sak att se till att de nationella bestämmelserna på detta område efterlevs.

När det gäller det specifika fall som parlamentsledamoten nämner i sin fråga har järnvägsförbindelsen Euromed mellan Alicante och Barcelona medfinansierats inom ramen för strukturfonderna och Sammanhållningsfonden dels vad beträffar anpassning av järnvägsspår, elektrifiering och förbättring av säkerheten, dels vid utformningen av vissa stationer. För närmare upplysningar om den del av projektet som berörs av parlamentsledamotens fråga och om den nationella lagstiftningen på området hänvisar kommissionen till den behöriga myndigheten: Ministerio de Hacienda Secretaría de Estado de Presupuestos y Gastos, Dirección General de Fondos Comunitarios y Financiación Territorial, Paseo de la Castellana 162, 28071 Madrid

I framtiden kommer man emellertid inom ramen för genomförandet av rådets direktiv 96/48/EG av den 23 juli 1996 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg(1) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/16/EG av den 19 mars 2001 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för konventionella tåg(2) att vid alla nyinvesteringar och ombyggnadsarbeten ta hänsyn till tågens tillgänglighet från perrongen för rörelsehindrade.

Dessutom tillkännagav kommissionen både i sin vitbok om transportpolitiken i framtiden(3) och i sitt meddelande Mot ett integrerat europeiskt järnvägsområde(4) sin avsikt att utarbeta förslag till en förordning om rättigheter och skyldigheter för passagerare på internationella tåg. Detta förslag kommer att innehålla bestämmelser för att göra tåg och stationer lättare tillgängliga för rörelsehindrade och förbättra informationen om tillgängligheten. Kommissionen kommer dessutom att uppmana aktörerna inom järnvägssektorn att utarbeta liknande initiativ inom ramen för vars och ens behörighet.

(1) EGT L 235, 17.9.1996.

(2) EGT L 110, 20.4.2001.

(3) Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden KOM(2001) 370 slutlig.

(4) KOM(2002) 18 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0923/02

från Daniela Raschhofer (NI) till kommissionen

(5 april 2002)

Ämne: Liktransporter inom EU

Transport av avlidna inom EU regleras för närvarande i Berlinöverenskommelsen (1973) och Europarådets Strasbourgkonvention (1973). Bestämmelserna framstår av flera skäl som problematiska eftersom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet inte beaktas tillräckligt. Dessutom leder bestämmelserna till höga omkostnader som beror dels på bristande harmonisering av de formella kraven, dels på obligatorisk användning av vissa produkter (t.ex. kistinsats av zink).

Det är svårt att förklara för de sörjande att en liktransport utan zinkinsats är möjlig genom hela Österrike, medan zinkinsats krävs för den korta sträckan mellan Salzburg och Freilassing.

Vilka åtgärder kan vidtas för att gränsöverskridande liktransporter inte skall innebära flera svårigheter än transporter inom en medlemsstat?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0923/02, E-0935/02, E-1122/02 och E-1133/02ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(8 maj 2002)

Kommissionen hänvisar till sitt gemensamma svar på de skriftliga frågorna E-0073/02 från Michael Cashman, E-0087/02 från Cristiana Muscardini, E-0210/02 från Piia-Noora Kauppi, E-0344/02 från Eija-Riitta Anneli Korhola, E-0346/02 från Marjo Matikainen-Kallström, E-0407/02 från Nicole Thomas-Mauro och E-0679/02 från Marialiese Flemming(1). För att underlätta redovisas kommissionens ståndpunkt nedan.

Kommissionen är medveten om att gränsöverskridande liktransporter är en känslig och svår fråga som kan orsaka mycket lidande för den avlidnes familj.

Kommissionen känner till ett antal fall, som nyligen belysts genom skriftliga frågor, där man stött på svårigheter vid hemtransport av en avliden från en medlemsstat till en annan. Kommissionen har emellertid inte några uppgifter eller någon statistik som skulle kunna ge en överblick över hur omfattande detta problem är.

I samband med detta ämne uppstår en rad frågor, och vissa rör några av gemenskapens politikområden, t.ex. transport, hälsa, fri rörlighet osv. Det verkar dock inte som om gemenskapen har någon klar behörighet som täcker alla dessa aspekter. De bestämmelser som styr hur avlidna personers kvarlevor skall transporteras fastställs i den internationella överenskommelsen i Berlin (1937, nr 4391 i Nationernas förbunds traktatsamling) och genom den överenskommelse om transport av avlidna som träffades i Europarådet i september 1973. Under alla omständigheter bör man dock framhålla att medlemsstaterna som lagstiftar om transport av avlidna, i enlighet med domstolens rättspraxis, måste tillämpa alla krav på icke-diskriminerande basis. Alla undantag som medges av folkhälsoskäl måste stå i överensstämmelse med domstolens rättspraxis.

Kommissionen kommer mot bakgrund av ovanstående att följa dessa frågor noggrant, men planerar för närvarande inte några särskilda åtgärder.

(1) EGT C 160 E, 4.7.2002, s. 178.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1227/02

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(29 april 2002)

Ämne: Språkliga minoriteter inom Europeiska unionen

Bland de politiska kriterier som Europeiska unionen tagit med vid förhandlingarna med kandidatländerna inför utvidgningen (Köpenhamnskriterierna) märks vaktslåendet om språkliga och nationella minoriteter. Sådana överväganden har aldrig berört de nuvarande medlemsstaterna och det finns inte en tillstymmelse till verifiering i denna fråga. Vilka upplysningar har man på det här området? Ingår vaktslåendet om språkliga minoriteter underförstått som ett led i gemenskapens regelverk, också om det inte finns några officiellt utfärdade bestämmelser?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(19 juni 2002)

Kommissionen anser att minoriteters rättigheter ingår i medlemsstaternas gemensamma principer i artikel 6.1 i Fördraget om Europeiska unionen. Dessa principer fastställs i flera internationella konventioner(1) och stadfästes högtidligen i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. I artikel 21.1 i stadgan förbjuds all diskriminering på grund av bland annat etniskt ursprung, språk, religion eller tillhörighet till nationell minoritet och i artikel 22 krävs respekt för kulturell, religiös och språklig mångfald. Såsom anges i förklaringarna till stadgan bygger de båda bestämmelserna på artikel 13 i EG-fördraget, artikel 14 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt artikel 151 i EG-fördraget.

Att medlemsstaterna iakttar dessa principer säkras genom överträdelseförfarandet i artikel 226 i EG-fördraget och det politiska förfarande som föreskrivs i artikel 7 i EU-fördraget. Enligt den förstnämnda artikeln kan kommissionen väcka talan vid EG-domstolen om överträdelsen ligger inom gemenskapsrättens tillämpningsområde. Enligt den sistnämnda artikeln kan kommissionen eller minst en tredjedel av medlemsstaterna vända sig till rådet, som sammanträder på statschefs- eller regeringschefsnivå, för att få fastställt att en medlemsstat allvarligt och ihållande åsidosätter principer som anges i artikel 6 i EU-fördraget.

(1) Se till exempel FN:s internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter, vars artikel 27 skyddar minoriteters kultur och språk. Konventionen har ratificerats av samtliga medlemsstater.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2099/02

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till kommissionen

(16 juli 2002)

Ämne: Skrotningshotade långrevsfartyg som gåva till u-länderna

Inom EU försöker man få fiskare att avstå från sina fiskefartyg genom att betala ut skrotningsbidrag. De här fartygen skulle kunna användas i mindre utvecklade länder för att främja den lokala livsmedelsproduktionen och sysselsättningen. Åtgärdsmålen skulle kunna väljas på så sätt att det inte uppstår några problem med målsättningarna inom EU:s gemensamma fiskeripolitik eller på EU:s marknad.

Anser kommissionen att långrevsfartyg som tagits ur bruk i medlemsstaterna kan sändas till u-länderna för att användas i projekt som främjar den lokala livsmedelsproduktionen och sysselsättningen? Hur skulle man kunna driva på den här frågan?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(22 augusti 2002)

Det förslag som parlamentsledamoten lägger fram, att använda långrevsfartyg som tagits ur bruk till projekt i u-länderna, ser lockande ut vid första anblicken.

Enligt den föreslagna reformen av den gemensamma fiskeripolitiken kommer dock stödet för export av fiskefartyg eller för etablering av gemensamma företag med tredjeländer inte längre att beviljas. Syftet med denna ändring är att stoppa exporten av gemenskapsflottans överkapacitet till andra länder och då i synnerhet till utvecklingsländer. Brister i nödvändiga kontroll- och övervakningsåtgärder för att skydda de lokala resurserna i sådana länder skulle kunna utsätta dem för en risk för överexploatering på kort sikt.

Införandet av högproduktiva fiskefartyg till ingen eller låg kostnad skulle också få negativ inverkan på utvecklingen av lokal industri och därmed på nyskapandet av arbetstillfällen. En sådan åtgärd skulle faktiskt få rakt motsatt effekt i ett utvecklingsland mot det förväntade resultatet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2086/02

från Enrique Barón Crespo (PSE) till kommissionen

(12 juli 2002)

Ämne: Heltäckande handlingsplan för diabetes

På parlamentets initiativ ingår diabetes numera i det sjätte ramprogrammet för forskning som ett av de utvecklingssyndrom som kräver behandling. I gemenskapen uppskattar man antalet kända diabetiker till 19 miljoner troligtvis tillkommer ytterligare 6 miljoner dolda fall. Med utgångspunkt i detta, vad anser kommissionen om behovet av en särskild och prioriterad heltäckande plan som harmoniserar de olika nationella bestämmelserna för denna sjukdom, som orsakar ett dödsfall vart sjätte minut i Europa?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(25 september 2002)

Fastän diabetes är en av de största folkhälsoproblemen i Europa, begränsar artikel 152 i EG-fördraget gemenskapens behörighet på folkhälsoområdet genom att fastslå att gemenskapens insatser på folkhälsoområdet helt och fullt ska respektera medlemsstaternas ansvar för att organisera och ge

hälso- och sjukvård. När det gäller diabetes har kommissionens arbete därför koncentrerats på policyutveckling och åtgärder som hör samman med faktorer för diabetes typ II, nämligen nutrition, fetma och fysisk aktivitet. Kommissionens kommande folkhälsoprogram kommer att vara politikorienterat och kommer att syfta till att främja politik och verksamhet när det gäller hälsofaktorer som kan inverka på stora utmaningar, t.ex. diabetes typ II.

Kommissionen respekterar medlemsstaternas ansvar på detta område och avser inte att lägga fram en särskild strategi för diabetes. Som parlamentsledamoten nämnde finns dock diabetes med i det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling, närmare bestämt i avsnitt 1 Integrera den europeiska forskningen i programmet Biovetenskap: Genforskning och bioteknik för förbättrad hälsa och i avsnitt 3 stärka grunden för det europeiska området för forskningsverksamhet.

Dessutom bör livsmedel som anses täcka diabetikers särskilda näringsbehov uppfylla kraven i rådets direktiv 89/398/EEG av den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel(1). Kommissionen avser dock att lägga fram en rapport för parlamentet och rådet i vilken det är önskvärt att fastställa särskilda bestämmelser för livsmedel avsedda för diabetiker.

(1) EGT L 186, 30.6.1989.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1620/02 från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen. Finansminister Gordon Browns gyllene regel.



Europeiska unionens officiella tidning nr 028 E , 06/02/2003 s. 0125 - 0125



SKRIFTLIG FRÅGA E-1620/02 från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen (6 juni 2002) Ämne: Finansminister Gordon Browns gyllene regel Enligt Gordon Browns så kallade gyllene regel skall regeringars investeringsutgifter (hur välkomna de än må vara) inte betraktas som utgifter för att främja tillväxt- och stabilitetspakten. Anser kommissionen att denna regel är ett exempel på skattemässig rättrådighet i enlighet med villkoren för pakten, eller låter det mer som voodoo-ekonomi som skadar Förenade kungarikets möjligheter att uppnå budgetbalans under hela den ekonomiska cykeln? Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar (27 juni 2002) Den så kallade gyllene regeln är en av de två skatteregler som den brittiska regeringen infört för att säkra sunda offentliga finanser. Den brittiska regeringen har även anslutit sig till innehållet i stabilitets- och tillväxtpakten. Det betyder att de offentliga finanserna måste ligga nära balans eller på ett överskott på medellång sikt. De offentliga finanserna i Storbritannien har i praktiken legat nära balans eller på ett överskott de senaste åren och har på så sätt både uppfyllt kraven i pakten och de egna skattereglerna. Uppfyllandet av kraven i pakten och regeringens skatteregler tycks alltså ha gått att förena. Det bör noteras att iakttagandet av de två brittiska skattereglerna är en fråga för den brittiska regeringen. Kommissionens övervakning och bedömning av de offentliga finanserna i Storbritannien gäller endast deras förenlighet med stabilitets- och tillväxtpakten.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0690/02

från Elspeth Attwooll (ELDR) till kommissionen

(5 mars 2002)

Ämne: Pyrolys genom vedeldning

EU måste fortsätta att stödja och utveckla förnybara energikällor, men detta får inte leda till en övergripande försämring av miljön. EU och Förenade kungariket finansierar just nu forskning om teknik för att utnyttja biomassa som energikälla.

Vilka åtgärder har kommissionen i linje med försiktighetsprincipen vidtagit för att utvärdera riskerna för den lokala miljön med anläggningar där flytande biobränsle produceras genom pyrolys, i synnerhet sådana anläggningar där man använder sig av pyrolys genom vedeldning, med diesel som tilläggsbränsle? Hur ser dessa risker ut och hur allvarliga är de hälsan och säkerheten för såväl dem som arbetar på anläggningarna som för allmänheten, och för miljön i allmänhet?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(3 april 2002)

Kommissionen kan bekräfta att en rad företag håller på att utveckla teknik för att tillverka biobränsle av biomassa med hjälp av flashpyrolys. Flera projekt har fått stöd inom ramen för gemenskapsprogram.

Användningen av biobränsle ett förnybart, flytande bränsle för energiproduktion innebär betydligt mindre miljöutsläpp än fossila bränslen, särskilt kol.

Enligt subsidiaritetsprincipen är varje demonstrationsanläggning skyldig att beakta samtliga lokala miljökrav och utsläppsvärden, oberoende av vad för slags teknik som används för biomassans omvandling. Dessutom vet motortillverkarna att deras produkter aldrig kommer att få genomslag på marknaden, om de inte utvecklar motorer som förbränner biobränslet effektivt och med minsta möjliga utsläpp.

Även följderna för hälsa och säkerhet har undersöks noggrant både i Europa och internationellt. Teknikutvecklarna är medvetna om att man måste ta vederbörlig hänsyn till dessa frågor, och flera studier håller på att utarbetas. Hälso- och säkerhetsaspekterna ingår tillsammans med andra frågor i ett temanätverk som får stöd av femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. Ett nytt förslag bedömdes uppfylla stödkriterierna vid utvärderingen av förslagen från femte ramprogrammets ansökningsomgång av den 14 december 2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1920/02

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(3 juli 2002)

Ämne: Gåvor till kommissionen

Av en nyhetsartikel för en tid sedan framgick det att kommissionsledamöterna inte kommer att offentliggöra någon förteckning över de gåvor de mottagit jämte med namnen på givarna, detta av protokollskäl och diplomatiska orsaker och för att förhindra att utländska tjänstemän eventuellt skulle hamna i en förlägen situation.

Är det här verkligen kommissionens politik?

Vilka är de protokollskäl och diplomatiska orsaker som hindrar kommissionen från att tala om vem givarna är?

Kan kommissionen vara så vänlig och utveckla resonemanget om orsakerna till varför den inte vill orsaka förlägenhet för utländska tjänstemän som skänker gåvor till kommissionen och kommissionens tjänstemän?

Vore det inte snarare i enlighet med kommissionens politik, mot bakgrund av dess lovvärda åtagande om att verka i öppenhet och insyn, att på sin webbsida offentliggöra en förteckning över gåvor och givare?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

Enligt uppförandekodexen för kommissionens ledamöter skall dessa inte ta emot gåvor till ett värde som överstiger 150 EUR. När de enligt diplomatisk sed tar emot gåvor som överstiger det beloppet lämnar de gåvorna till kommissionens protokolltjänst.

Vid förberedande samtal inför en uppsatt persons besök vid kommissionen, avråder protokolltjänsten från att överlämna gåvor. Vissa besökare vill ändå i enlighet med sina traditioner lämna en gåva till minne av besöket.

Om man offentliggör en förteckning med givarnas namn, skulle man genera besökare som till följd av de råd de fått inte har överlämnat någon gåva.

Dessa gåvor är oftast föremål som ger prov på lokal konst eller konsthantverk eller som är personliga, eftersom de till exempel kan vara försedda med givarens eller mottagarens namn eller anledningen till gåvan.

Som nämns ovan lämnas gåvor vars värde överstiger 150 EUR till protokolltjänsten. Det är ofta svårt och högst subjektivt att avgöra om en mycket speciell gåva har ett värde (inköps-, bruks- eller försäljningsvärde?) som överstiger 150 EUR.

Eftersom protokolltjänsten endast skall informeras om sådana gåvor skulle det kunna misshaga vissa givare att se att deras gåva inte finns med i förteckningen.

Det är ibland mycket svårt att beskriva vissa gåvor, att ange hur de skall användas eller att hitta en angivelse om upphovsmannen till verket när det gäller en gravyr eller en tavla.

Ett stort antal gåvor förvaras, vissa pryder kommissionens korridorer, kontor eller salonger; andra, som inte kan hänföras till en person, skänks till välgörenhet.

Kommissionen vill dock, med respekt för protokollskäl och diplomatiska skyldigheter, bättre kunna svara på begäran om information som intresserade personer kan lämna in. Kommissionen har därför för avsikt att vidta åtgärder för att se till att den typ av information som parlamentsledamoten tar upp kommer att vara mer lättillgänglig i framtiden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1002/02 från María Valenciano Martínez-Orozco (PSE) till kommissionen. Harmonisering av indikatorerna för könsrelaterat våld.



Europeiska unionens officiella tidning nr 028 E , 06/02/2003 s. 0063 - 0063



SKRIFTLIG FRÅGA E-1002/02 från María Valenciano Martínez-Orozco (PSE) till kommissionen (12 april 2002) Ämne: Harmonisering av indikatorerna för könsrelaterat våld Vilka konkreta åtgärder och projekt har kommissionen avseende upprättandet av en lista över de huvudsakliga indikatorerna för könsrelaterat våld? Hur tänker kommissionen säkra den samordning, harmonisering och homogenisering som krävs för att samla in uppgifter och ställa dem till förfogande i syfte att utarbeta statistik och indikatorer som gör det möjligt att ge en realistisk bild av det könsrelaterade våldet i EU? Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar (26 juni 2002) Eftersom statistisk information för beräkning av indikatorer om våld mot kvinnor hittills inte efterfrågats har kommissionen inte tillgång till den önskade informationen. Kommissionen kan dock upplysa om att det danska ordförandeskapet, med utgångspunkt i det arbete mot kvinnovåld som det spanska ordförandeskapet genomförde, planerar att ta fram indikatorer om våld mot kvinnor och att Eurostat samtyckt till ett samarbete inom detta område. Eurostat planerar även att undersöka möjligheten att ta med statistik över våld, individers säkerhet och kriminalitet i sitt arbetsprogram för 2003.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0730/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(14 mars 2002)

Ämne: Bergens år Dolomiterna som världskulturarv

FN:s generalförsamling har utsett 2002 till bergens år. Skulle det inte mot bakgrund av detta te sig förnuftigt att Alperna erkändes som världskulturarv just i år?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(29 april 2002)

Artikel 151 i EG-fördraget föreskriver att gemenskapen ska främja det kulturella samarbetet mellan medlemsstaterna, bl.a. när det gäller skydd av kulturarvet och vid behov stödja och komplettera deras verksamhet på vissa områden. Detta mål följs upp genom ramprogrammet Kultur 2000 för det kulturella samarbetet i Europa.

Utöver de befintliga programmen och initiativen har gemenskapen inte befogenhet att genomföra de insatser som syftar till att bevara medlemsstaternas kulturarv eller att ansöka om en klassificering på EU-nivå. Skyddssystemen är medlemsstaternas exklusiva behörighet enligt subsidiarietsprincipen.

Såsom nämnts i det svar som kommissionen lämnade på den skriftliga frågan E-1560/01(1) är gemenskapen inte, till skillnad från de femton medlemsstaterna, part i Unesco:s konvention från 1972 om skydd för världens kultur- och naturarv.

Gemenskapen har inte befogenhet att klassificera Alperna inom ramen för denna konvention. Ansökan om att en plats ska tas upp på Världsarvslistan ska komma från de stater som har tillträtt konventionen.

Kommissionen önskar dock uppmärksamma parlamentsledamoten på att det faktum att man erkänner en plats som en del av världens kultur- och naturarv inte nödvändigtvis betyder att den skyddas. Skyddssystemen är enligt subsidiaritetsprincipen medlemsstaternas exklusiva behörighet.

(1) EGT C 364 E, 20.12.2001.