SKRIFTLIG FRÅGA E-2356/01

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(6 augusti 2001)

Ämne: Biluthyrning

Merparten av biluthyrningsfirmorna i Europa erbjuder konsumenterna priser som, vid betalningstillfället, varierar anmärkningsvärt. Vad det mer konkret handlar om är att firmorna, när man ber om kostnadsuppgifter för en hyrbil, bara informerar om kostnaden för själva fordonet. De rekommenderar en försäkring och upplyser om att man måste betala självrisken om det skulle inträffa en olycka. Till sist ber de om kundens kreditkortsnummer för att försäkra sig om att kunna fakturera sina tjänster.

När man väl ska betala fakturerar biluthyrningsfirman ytterligare tjänster som de tidigare aldrig har nämnt, t.ex. flygplatsavgifter, avgifter för att tanka, kostnad per kilometer. Konsumenten drabbas inte bara av utebliven information om kostnader och skyldighet att betala för dessa tjänster firman har dessutom konsumentens kreditkortsnummer och kan utan dennes samtycke fakturera tjänsterna, medan konsumenten står helt försvarslös.

För övrigt är det skandalöst att kostnaden för tjänsten att få bilen upptankad ibland är upp till fyra gånger högre än det reella marknadspriset för bensinen.

Känner kommissionen till detta missbruk från biluthyrningsfirmornas sida? Är kommissionen medveten om hur konsumenterna utnyttjas?

Vilka regler existerar för att kontrollera detta utbredda missbruk? Vilka åtgärder kan en konsument vidta när vederbörande känner sig lurad?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(29 oktober 2001)

Kommissionen är medveten om de problem i biluthyrningsbranschen som parlamentsledamöten tar upp. När det gäller den rättsliga ramen utfärdade kommissionen en rekommendation den 30 juli 1997 om transaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel med tonvikt på förhållandet mellan utgivare och innehavare(1). Den är tillämplig på kreditkortsbetalningar.

I artikel 5 i denna rekommendation ges innehavaren av ett sådant kort rätt att återkalla en betalningsinstruktion som getts med kortet, om betalningsinstruktionen avser en transaktion för vilken innehavaren inte känner till transaktionsbeloppet när betalningsinstruktionen ges.

Det gäller framför allt transaktioner för vilka konsumenten har lämnat kortnumret (dvs. vanligtvis det nummer som står på kortet) som garanti till avtalsparten, t.ex. vid biluthyrning. En slip dras som en garanti, utan att beloppet fylls i. För att undvika att extrakostnader påförs kunden utan hans eller hennes samtycke, förutsätts transaktionen vara återkallelig, vilket innebär en viktig garanti för konsumenten.

Kommissionen har undersökt hur denna rekommendation tillämpas och studerar för närvarande om det är lämpligt att införa regler som är mer tvingande på området.

Den italienska lagstiftning som genomför rådets direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal(2) skulle kunna tillämpas om avtalet mellan rörelseidkaren och konsumenten innehåller oskäliga villkor.

Ett sådant beteende som det parlamentsledamoten redogör för skulle dessutom kunna utöra brist på god tro i avtalsuppfyllelse eller illojalt handelsbruk som i huvudsak regleras i nationell rätt.

Med hänsyn till hur viktigt det är att fördjupa sig i dessa frågor har kommissionen nyligen antagit en grönbok om konsumentskyddet i EU(3).

(1) EGT L 208, 2.8.1997.

(2) EGT L 95, 21.4.1993.

(3) KOM(2001) 531 slutlig.