SKRIFTLIG FRÅGA E-3387/02

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(28 november 2002)

Ämne: Mobiltelefonantenner

I Grekland är människor synnerligen oroliga över de mängder av antenner för mobiltelefoni som man numera kan se överallt på höga byggnader i urbana områden. De största protesterna riktas mot det faktum att de här antennerna placeras på höghus där tiotals eller kanske till

och med hundratals personer bor, nära daghem, lekskolor, låg- och högstadieskolor och även nära gymnastik- och träningssalar. Ofta skyler man över dessa antenner med någonting, så att man inte skall förstå att det rör sig om antenner för mobiltelefoni.

Har Europeiska kommissionen överhuvudtaget låtit utföra någon studie för att bedöma vilka risker för folkhälsan som utplaceringen av de här antennerna i urbana områden för med sig? Rymmer gemenskapslagstiftningen några som helst bestämmelser med villkor och föreskrifter som måste iakttas för att värna om folkhälsan i samband med utplaceringen av dessa antenner?

Svar avgivet av Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(27 januari 2003)

Kommissionen har tidigare besvarat olika frågor i detta ämne (t.ex. E-2821/02(1) från J. Maaten, E-2900/02(2) och E-2901/02 från H. Breyer(3).

Den 12 juli 1999 antog rådet rekommendation 1999/519/EEG av den 12 juli 1999 till medlemsstaterna om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (0 Hz-300 Ghz)(4) (1999/519/EEG, EGT L 199, 30.7.1999, s. 59). Om de grundläggande begränsningar och referensnivåer som anges i rekommendationen respekteras fullt ut garanteras användarna en hög skyddsnivå mot omedelbara effekter och långtidseffekter av icke-joniserande strålning inom hela området. I de rekommenderade gränsvärdena ingår en säkerhetsfaktor 50 för att skydda mot eventuella långtidseffekter inom hela frekvensområdet och därför också mot ännu ej dokumenterade icke-termiska effekter.

Mätningar som genomförts i olika medlemsstater har visat att den nivå för vilken allmänheten exponeras (normalt en faktor 100-100 000) ligger under de värden som rekommenderas av rådet. I allmänhet sträcker sig säkerhetsområdet runt masterna mellan 4 (typisk stadsområdesbasstation med låg effekt) och 10 (landsbygdsbasstation med hög effekt) meter horisontellt och mindre än en meter vertikalt. Under normala förhållanden är emellertid avståndet till allmänheten mycket större. Då exponeringen sjunker med kvadraten på avståndet ger detta förklaringen till de låga exponeringsnivåer som i praktiken uppmätts.

Kommissionen har givit de europeiska standardiseringsorganen i uppdrag att upprätta ett utkast till harmoniserade europeiska standarder som säkerställer att allmänheten ej genom produkter exponeras för högre gränsvärden än de som rekommenderas av rådet. Den första av dessa standarder (EN 50385) har redan fått rättslig verkan genom direktiv 1999/5/EG där tillverkare åläggs att se till att deras produkter ej medför negativa hälsoeffekter när de används i avsett syfte. Ytterligare standarder är under utarbetande som kommer att standardisera metoder att bestämma det område runt basstationerna inom vilket de rekommenderade gränsvärdena överskrids och som kommer att standardisera mätmetoder på plats.

Kommissionen följer noggrant alla nya vetenskapliga upptäckter inom området för att vid behov ta hänsyn till eventuella nya vetenskapliga rön som ännu ej beaktats. Hittills har det ej belagts att exponering för elektromagnetiska fält från trådlösa telefoner och mobiltelefoner under de rekommenderade exponeringsnivåerna kan förorsaka skador på nerv- och hormonsystemen. När det gäller mobiltelefoner är det viktigt att notera att Interphone-projektet (som stöds av gemenskapen inom det femte ramprogrammet för forskning) är ett storskaligt epidemiologiskt projekt som omfattar 13 länder. Målet för undersökningen är att fastställa om användning av mobiltelefoner ökar risken för cancer och i synnerhet om radiofrekvensstrålning från mobiltelefoner är cancerframkallande. När projektets resultat blir tillgängliga 20042005 kan säkrare slutsatser dras.

Kommissionen stöder dessutom en fyraårig undersökning benämnd In vivo Research on Possible Health Effects Related to Mobile Telephones and Base Stations (Carcinogenicity Studies in Rodents) Perform-A. Projektets mål är att frambringa forskningsrön om eventuella cancerframkallande och bidragande cancerframkallande effekter av radiofrekvenser på djurmodeller. Dessa resultat kommer, när de kombineras med pågående och tidigare undersökningar av radiofrekvensernas effekter, att utgöra grunden för en lämplig databas för Världshälsoorganisationens utvärdering år 2004 av hälsorisker vid långvarig användning av mobiltelefoner och exponering för basstationer.

Sammanlagt finansieras av gemenskapen inom det femte ramprogrammet åtta forskningsprojekt om eventuell inverkan på hälsan av elektromagnetiska fält.

Inom det sjätte ramprogrammet för forskning föreslås en samordnad åtgärd genom vilken olika intressenter (forskare, industri, politiker, frivilligorganisationer och representanter för det civila samhället) kommer att sammanföras för att överväga tänkbara politiska följder av forskningsresultaten. (Denna åtgärd har blivit föremål för en anbudsinfordran som offentliggjordes den 17 december 2002).

I samband med det europeiska forskningsområdet stöder kommissionen också COST-verksamheten 281 varigenom nationellt finansierade forskningslag från för närvarande 19 europeiska länder inom området för elektromagnetiska fält och hälsa samordnas.

Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö bekräftade i sitt yttrande om hälsoeffekter vid exponering för elektromagnetiska fält som offentliggjordes den 30 oktober 2001 giltigheten av gränsvärden för radio- och mikrovågsfrekvenser i rådets rekommendation. Denna ståndpunkt överensstämmer med andra nationella och internationella bedömningar av vetenskaplig litteratur inom detta område.

Slutsatsen, grundad på bästa tillgängliga vetenskapliga rön, kan följaktligen dras att de antenner för mobiltelefoni, som rests under hänsynstagande till de säkerhetsnivåer som anges i rådets rekommendation, ej kommer att ge upphov till hälsoproblem.

(1) Se s. 77.

(2) EGT C 110 E, 8.5.2003, s. 121.

(3) EGT C 161 E, 10.7.2003, s. 52.

(4) EGT L 199, 30.7.1999.