ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0749/01

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(13 mars 2001)

Ämne: Kommissionens representationers roll i tredje land

Vilka instruktioner har kommissionen givit sina representanter vid kommissionens utländska beskickningar runtom i världen vad beträffar mottagandet av besökande parlamentsledamöter?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(16 maj 2001)

I samband med Europaparlamentets officiella besök (t ex. ordföranden, en vice-ordförande, ordföranden för en parlamentarisk delegation, kommitté eller ett parlamentariskt utskott) i tredje land hjälper kommissionens delegation till att förbereda besöket i samarbete med parlamentets enheter och kommissionen i Bryssel. Delegationen håller också förberedande genomgångar och hjälper i den utsträckning det är möjligt till med logistiken. I regel följer delegationschefen med ett sådant besök under hela besökets längd. Delegationen organiserar också kontakter med medier och ordnar när så är möjligt en mottagning för besökarna från parlamentet. Delegationen förmedlar även uppföljande information om resultatet av besöket, i synnerhet reaktionerna i lokala medier.

När det gäller inofficiella besök eller besök av en enda parlamentarisk grupp, skall den besökande parlamentsledamoten eller behörig instans vid Europaparlamentet informera kommissionen om besöket och om den hjälp som efterfrågas. Delegationen hörsammar dessa förfrågningar enligt de instruktioner den fått av kommissionen och i den utsträckning den har möjlighet. Vanligtvis tar delegationen i dessa fall inte några initiativ gentemot regeringen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0527/01

från José García-Margallo y Marfil (PPE-DE) till kommissionen

(22 februari 2001)

Ämne: Stabilitetspakten i Spanien

Kommissionen konstaterade den 24 januari 2001 att Irlands budget för 2001 inte följer de breda riktlinjerna för den ekonomiska politiken som antogs av Europeiska rådet i Feira den 19 juni 2000. Kommissionen uppmanade därför rådet att brådskande utfärda en rekommendation till Irland om att anpassa sin finanspolitik till de breda ekonomiska riktlinjerna (artikel 99.4 i EU-fördraget).

I Spanien har Högsta domstolen (Audiencia Nacional) nyligen utfärdat en dom där man fastställer att den frysning av de offentliga tjänstemännens löner, som ingick i budgeten för 1997, inte är förenlig med lagen, och där man förelägger förvaltningen att revidera nämnda löner i enlighet med utvecklingen av konsumentprisindex under berörda budgetår.

Enligt vissa bedömningar skulle en sådan revidering innebära en utbetalning på nära 900 000 miljoner pesetas, vilket enligt Fuentes Quintana, skulle leda till en avsevärd ökning av inflationen och en betydande obalans i de statliga finanserna, det vill säga en betydande avvikelse i förhållande till de breda ekonomiska riktlinjerna för Spanien och framför allt i förhållande till den nyligen uppdaterade stabilitetspakten.

Kommer kommissionen att uppmana rådet att utfärda en rekommendation, i likhet med den man utfärdade till Irland, om regeringen skulle se sig tvingad att justera nämnda löner?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(10 maj 2001)

Det utslag av Audiencia Nacional som parlamentsledamoten hänvisar till har överklagats av den spanska regeringen. Således kan det visa sig att det inte uppstår någon budgetmässig kostnad för att verkställa den slutliga domen i detta ärende. Kommissionen bedömer hur som helst finanspolitiken som helhet i varje medlemsstat och inte utgifterna inom enskilda utgiftskategorier. Effekten på de offentliga finanserna av den slutliga domen i detta enskilda ärende skulle således inte ha någon stor betydelse vid en sådan bedömning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1007/01

från Yasmine Boudjenah (GUE/NGL) till kommissionen

(30 mars 2001)

Ämne: Eurobarometer

De senaste resultaten från Eurobarometer ger en intressant bild av utvecklingen av den allmänna opinionens ståndpunkt till de utmaningar EU står inför. Många frågor ställs om den gemensamma valutan, situationen på sysselsättningsområdet, utvidgningen av EU och den gemensamma utrikespolitiken. Kommissionen ändrar och anpassar regelbundet de frågor som ställs.

Är kommissionen beredd att lägga till en fråga, som skulle kunna bli en viktig indikator i förbindelse med frågan om rösträtt för samtliga utländska medborgare (från gemenskapen och från länder utanför gemenskapen) vid lokala val och val till Europaparlamentet? Resultaten och utvecklingen av dessa frågor kan bidra till att på nytt lansera kampanjen till förmån för rösträtt för utländska medborgare, i enlighet med Europeiska rådets rekommendationen från 1992.

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(7 juni 2001)

Som parlamentsledamoten vet, har varje unionsmedborgare rösträtt vid kommunala val och val till Europaparlamentet i den medlemsstat där han/hon är bosatt. Detta är garanterat enligt EG-rätten (artikel 19, f.d. artikel 8 B, i EG-fördraget).

Vad gäller utländska medborgare från länder utanför gemenskapen, är kommissionens uppgifter inte helt tillförlitliga, eftersom medlemsstaterna inte har skyldighet att anmäla förändringar i sina vallagar till kommissionen om dessa inte rör unionsmedborgare. Med detta förbehåll är kommissionens uppgifter som följer: Danmark, Irland, Nederländerna, Finland och Sverige beviljar rösträtt till de som kommer från tredje land, medan Portugal och Storbritannien endast beviljar rösträtt till vissa utländska medborgare. För övrigt pågår för närvarande en debatt i Frankrike och Belgien vad beträffar en utvidgning av rösträtten för utländska medborgare från länder utanför gemenskapen.

Då kommissionens ekonomiska resurser är begränsade, koncentreras de huvudsakliga utgifterna vad gäller opinionsundersökningar inom områden som ligger inom ramen för kommissionens behörighet. Eftersom rösträtten för utländska medborgare från länder utanför gemenskapen helt faller inom medlemsstaternas egen behörighet, har kommissionen inga omedelbara planer på att ställa frågor på detta tema i Eurobarometern.

Det bör dock påpekas att Eurobarometern, som hanteras av Europeiska kommissionen, är öppen för alla unionens institutioner, vilket betyder att Europaparlamentet kan föreslå att införa den ena eller andra frågan, på egen bekostnad och på eget ansvar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1133/01

från Nirj Deva (PPE-DE) till kommissionen

(10 april 2001)

Ämne: Zimbabwe

Stämmer det att ordföranden för Röda korset i Zimbabwe, Swithum Mombeshora, även är energiminister för partiet Zanu-PF i Mugabes regering?

Stämmer det också att det finns Röda kors-organisationer runtom i Zimbabwe, till exempel i Mberenqua East, som har Shiri som tillförordnad ordförande, samme herr Shiri som är lärare i Zuishava i Mberenqua East och som har gjort sig skyldig till våld mot MDC-medlemmar och även anhölls och anklagades för detta men sedan fick amnesti av Mugaberegimen och nu åter uppviglar till våld inför det kommande presidentvalet?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(31 maj 2001)

Swithun Mombeshora är transportminister och ordförande för Röda korset i Zimbabwe.

Herr Shiri är biträdande rektor för en sekundärskola i Mberengwa-distriktet. Han anhölls av polisen i anknytning till de politiska våldsdåd som utfördes på det regerande partiets vägnar i Mberengwa under tiden före valet, men han frigavs snart och därefter har ärendet inte följts upp. Han var medlem av Mberengwas kommitté inom Röda korset i Zimbabwe. Kommittén har upplösts i avvaktan på val.

Det ankommer inte på kommissionen att döma enskilda utnämningar som Röda korset i Zimbabwe gör på lokal och nationell nivå. Jag föreslår att ni riktar era frågor till Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen (International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1758/01

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(15 juni 2001)

Ämne: Diskriminering vid tillsättning av offentliga tjänster

Den 3 november 2000 offentliggjorde den portugisiska regeringen förordning nr 444/99 angående tjänsteföreskrifter för lokalanställd personal vid utrikesministeriets utlandstjänst (ambassader och konsulat).

I föreskrifterna fastställs att lokalanställda vid denna tjänst har möjlighet att välja det portugisiska systemet för offentligt anställda. Detta gäller dock inte för anställda med annat medborgarskap än portugisiskt, även om de är EU-medborgare. Detta innebär att situationer uppstår där anställda arbetar under ojämlika villkor.

Kan kommissionen bekräfta om denna begränsning strider mot såväl EG-domstolens rättspraxis som EU-fördraget, specifikt mot dess artikel 13?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(25 juli 2001)

Enligt artikel 39 (f.d. artikel 48) i EG-fördraget har EU-medborgare rätt till fri rörlighet inom unionen. I artikel 39.4 i EG-fördraget föreskrivs att bestämmelserna i denna artikel inte skall tillämpas på anställning i offentlig tjänst. EG-domstolen har dock tolkat detta undantag mycket strikt. Domstolen har i sin rättspraxis preciserat att medlemsstaterna endast får reservera platser i offentlig tjänst för sina medborgare, om de direkt hör samman med specifik verksamhet inom offentlig tjänst, nämligen sådan som innebär myndighetsutövning och ansvar för medlemsstatens allmänna intresse däribland offentliga organs eller lokala myndigheters. Enligt kommissionens insats när det gäller tillämpningen av artikel 48.4 (nu 39.4) i EG-fördraget(1) kan personal inom diplomatiska kåren falla under detta undantag.

Medlemsstaternas myndigheter (inklusive domstolarna) skall i varje enskilt fall och under EG-domstolens kontroll besluta om kriterierna för tillämpning av artikel 39.4 verkligen är uppfyllda. Detta skall ske med utgångspunkt i en bedömning av de specifika arbetsuppgifter och de ansvarsområden som gäller den berörda tjänsten.

Om de portugisiska myndigheterna beslutar att en särskild tjänst i den diplomatiska kåren inte uppfyller kriterierna i artikel 39.4 och därför tillåter att denna tjänst besätts med EU-medborgare som har rätt att utöva sin rätt till fri rörlighet, får de inte neka dem rätten att välja nationell tjänstemannastatus. Om detta sker skulle det utgöra en diskriminering på grund av nationalitet när det gäller anställnings- och arbetsvillkor, vilket är förbjudet enligt artikel 39.2 och artikel 7.1 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen(2). Domstolen har avgjort att artikel 39.4 i EG-fördraget inte kan motivera diskriminering av arbetstagare när det gäller lön eller andra anställningsvillkor när de väl har fått tillträde till offentlig tjänst (se EG-domstolens dom av den 12 februari 1974 i mål 152/73 (Giovanni Maria Sotgiu mot Deutsche Bundespost))(3).

Slutligen bör det noteras att diskriminering på grund av nationalitet inte omfattas av artikel 13 (f.d. artikel 6a) i EG-fördraget.

(1) EGT C 72, 18.3.1988.

(2) EGT L 257, 19.10.1968.

(3) Rec. 1974, s. 153.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2227/01

från Herman Schmid (GUE/NGL) till kommissionen

(18 juli 2001)

Ämne: Europeiska politiska partiers ekonomiska resurser

Jag ställde under vårsessionen en muntlig fråga om europeiska partiers ekonomiska förhållanden (fråga H-0460/01(1)) och fick den 13 juni ett svar från kommissionen som var ofullständigt och otillfredsställande.

Bakgrunden för min fråga var att den nya konstruktionen europeiska politiska partier är svår att översätta till praktisk verklighet eftersom den skall vara skild från nationella politiska partier och samtidigt något annat än de politiska grupper i parlamentet som idag i varierande grad redan fungerar som europeiska politiska partier. Kan man föreställa sig något annat verksamhetsfält för de europeiska politiska partierna än medlemsländernas politiska territorier?

Ert svar lämnade faktiskt min fråga i huvudsak obesvarad.

Jag tvingas därför återkomma till saken och fråga:

- Vad innebär uttrycket egna resurser i kommissionens svar? Kan dessa till exempel komma från nationella partiers kassa? Får europeiska partier ta emot omfattande ekonomiskt stöd från nationella partier?

- Får delar av de återstående 75 procent komma från nationella partier (om inte kommissionen skulle kunna betala hela beloppet)?

- Jag förstår att noggrann budgetkontroll kommer att utföras, men just därför vill jag veta vilka regler som gäller: Får europeiska partier använda sina resurser till verksamhet i medlemsländerna eller uteslutes detta av de regler som skall gälla?

(1) Skriftligt svar 13.6.2001.

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(3 augusti 2001)

Kommissionen lade fram sitt ursprungliga förslag den 13 februari 2001. Efter parlamentets yttrande den 17 maj 2001 lade kommissionen fram ett ändrat förslag som innehåller vissa av parlamentets ändringsförslag.

Förslaget behandlas för närvarande i rådet där enhällighet krävs. Ett slutgiltigt beslut väntas tidigast i oktober 2001.

Enligt kommissionens förslag måste minst 25 % av partibudgeten täckas av egna resurser, det vill säga av andra källor än gemenskapsbudgeten. De egna resurserna kan bestå av bidrag eller medlemsavgifter från nationella medlemspartier, enskilda eller organisationer.

Det totala belopp som ett parti kan få från gemenskapsbudgeten beror på de anslag som fastställs av budgetmyndigheten och tillämpningen av fördelningsreglerna i artikel 7 a och 7 b i förslaget till förordning. Detta belopp kan i vissa fall understiga 75 % av partiets totala budget.

Kontrollen av finansieringen enligt denna förordning skall utföras i enlighet med budgetförordningen och dess genomförandebestämmelser och även på grundval av ett årligt godkännande från en extern och oberoende revisionsinstans.

Europeiska politiska partier får inte finansiera rent inhemsk politisk verksamhet med medel från gemenskapsbudgeten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1420/01

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(17 maj 2001)

Ämne: Bilaterala avtal mellan Europeiska unionen och Schweiz

De bilaterala avtalen mellan Europeiska unionen och Schweiz är en viktig referenspunkt för våra ömsesidiga förbindelser, och de omfattar många frågor.

När och hur träder de enskilda avtalen i kraft?

Vilka andra diskussioner har inletts mellan parterna med tanke på ökad integration och inom vilka sektorer?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(26 juli 2001)

De sju avtal som undertecknades med Schweiz den 21 juni 1999 kommer att träda i kraft samtidigt när de har ratificerats. Ett av avtalen, det som avser fri rörlighet för personer, måste ratificeras av samtliga medlemsstater. Dessa ratificeringar har ännu inte avslutats. Kommissionen hoppas att alla ratificeringar kommer att ha avslutats vid utgången av detta år eller i början av nästa år.

Under våren har kommissionen fört förberedande förhandlingssamtal med Schweiz inom ytterligare åtta sektorer: Schweiz deltagande i Europeiska miljöbyrån, samarbete rörande statistik, samarbete rörande bedrägeribekämpning, handel med bearbetade jordbruksprodukter, handel med tjänster, Schweiz deltagande i gemenskapsprogram (media, ungdom, utbildning, yrkesutbildning), beskattning av sparande samt frågor som omfattas av Schengenregelverket och Dublinkonventionen. När det gäller de första fyra sektorerna har rådet utfärdat, eller står i begrepp att utfärda, förhandlingsdirektiv till kommissionen. Inom dessa sektorer kan förhandlingar inledas så snart Schweiz har antagit sina egna förhandlingsmandat. De förberedande förhandlingssamtalen inom de övriga sektorerna har inte fortskridit lika långt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0067/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(22 januari 2001)

Ämne: Möte mellan kommissionsledamot Frank Fischler och premiärministern och andra företrädare för Marockos regering om ett fiskeavtal mellan Europeiska unionen och Marocko

Vid mötet den 34 januari 2001 mellan kommissionsledamoten med ansvar för jordbruk och fiske och premiärministern och andra företrädare för Marockos regering samt vid andra möten de senaste månaderna med andra ansvariga myndigheter, tycks kommissionens politiska ståndpunkt ha varit att komma fram till ett avtal. Detta avtal, som det första året löper under acceptabla om än mycket mer ogynnsamma villkor än de som gällde för avtalet för perioden 19951999, banar väg för ett snabbt, på bara några år, och totalt avskaffande av den del av Galiciens, Andalusiens, Kanarieöarnas och Portugals flottor som fiskade utanför Marockos kust. Som berörd av detta allvarliga problem kan man få intrycket att kommissionen, eventuellt i samförstånd med berörda medlemsstater och mot fartygsägare och fiskare, håller på att förhandla om ett fullständigt tillbakadragande från dessa vatten utan att i samtalen med Marocko utnyttja Europeiska unionens totala förhandlingskapacitet, varvid den inte lever upp till det ansvar den ålagts för gemenskapens fiske.

1. Är detta verkligen kommissionens förhandlingsposition? Om inte, vilken är då dess position?

2. Anser inte kommissionen att berörda fartygsägare och fiskare samt Europaparlamentets ledamöter bör få veta vad kommissionen håller på med?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(1 mars 2001)

Kommissionen har hela tiden haft samma ståndpunkt i sina kontakter med Marocko, och denna ligger helt i linje med det mandat som rådet godkände i oktober 1999.

En ny fas i relationerna till Marocko måste nu inledas, och det bästa exemplet är kommissionens konkreta förslag till att stödja tillväxt och utveckling inom den marockanska fiskesektorn, samtidigt som gemenskapens rättmätiga intressen tas till vara.

Under de överläggningar på teknisk och politisk nivå som parterna har haft under de senaste månaderna har alla ansträngningar koncentrerats till att i nära samarbete med de mest berörda medlemsstaterna skissera en ny ram för ett balanserat och ömsesidigt fördelaktigt partnerskap på fiskeområdet.

Kommissionen kommer även i fortsättningen att stå fast vid denna ståndpunkt, vilket som sagt ligger i linje med rådets direktiv.

Kommissionen upprepar än en gång att den också står fast vid sitt åtagande att regelbundet och fullt ut informera rådet, parlamentet och alla andra aktörer som berörs av hur denna nyckelfråga utvecklas under de kommande veckorna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1407/01

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(11 maj 2001)

Ämne: Mul- och klövsjukans följder för användningen av EU-medel

Kommer Europeiska kommissionen att tillåta att medel som anslagits till diversifiering används till att återupprätta verksamhet på företag som allvarligt drabbats av mul- och klövsjukans konsekvenser?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(19 juli 2001)

De finansiella resurserna för diversifieringsändamål i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(1) går till två åtgärder:

- Investeringar på jordbruksföretag (artikel 4), och

- Diversifiering av jordbruksverksamheter och verksamheter i nära anslutning till jordbruket, i syfte att få fram andra verksamheter och alternativa inkomstkällor (artikel 33).

Anslagen till dessa åtgärder har varit en angelägenhet för medlemsstaterna när de utarbetat sina landsbygdsutvecklingsprogram och sina mål 1- och mål 2-program (dvs. under strukturfonderna). Enligt förordning (EG) nr 1257/1999 skall stöden med avseende på inslag och typ inte vara desamma i alla program eftersom dessa utgår från nationella och regional förutsättningar och prioriteringar. Medlemsstaterna kan vara mycket flexibla och ändra programmen för att ta hänsyn till plötsliga händelser eller till strategiska behov på lång sikt. I vissa fall krävs det emellertid i förordningen att medlemsstaterna skall lämna in förslag som kommissionen sedan har att ta ställning till.

Graden av flexibilitet måste rymmas inom vad som sägs i rådets förordning (EG) nr 1257/1999. Stöd skulle således kunna ges för att företag genom en diversifiering kan gå en bättre framtid till mötes, eller för andra investeringar i syfte att sänka produktionskostnaderna eller förbättra eller lägga om produktionen. Stödet kan emellertid inte användas för inköp av boskap till jordbruksföretag vars boskap slaktats eller destruerats.

I den ovan nämnda förordningen finns det också bestämmelser om andra strukturåtgärder, t.ex. stöd för jordbruksföretag som drabbats av svårigheter till följd av mul- och klövsjukan, stöd för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, kompetensutveckling, infrastrukturförbättringar, grundläggande service för landsbygdens ekonomi och befolkning, upprustning och utveckling av byar, samt turism och hantverk. Det är medlemsstaterna själva som skall besluta om hur dessa stöd används på

bästa sätt (inklusive fördelningen av de finansiella resurserna), vilket innebär att de kan inrikta sig på att lösa aktuella krissituationer eller satsa på en återhämtning på lång sikt. Kommissionen är medveten om att övervakningskommittéerna redan har eller överväger att fatta beslut om att skynda på projekt som rör t.ex. turism, PR och saluföring eller stöd till företag för att därigenom ge de regioner som drabbats värst en möjlighet att hantera de svårigheter de står inför.

(1) EGT L 160, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0950/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(28 mars 2001)

Ämne: Användningen av bisfenol A

Är kommissionen övertygad om att nuvarande praxis beträffande användningen av bisfenol A är förenlig med konsumenternas säkerhet? Kan kommissionen bekräfta att det nu finns vetenskapliga bevis för att den aktuella exponeringen av människor uppgår till ungefär den exponeringsnivå som orsakar skador på fortplantningen hos möss, och att det är känt att bisfenol A orsakar hormonstörningar? Skulle man kunna ge en förteckning över de sammanhang i vilka bisfenol A, såvitt kommissionen vet, för närvarande används och bekräfta användningen vid ytbehandlingen av konservburkar, i vita tandfyllningar och i plastflaskor av polykarbonat? Känner kommissionen till om det finns alternativa produkter som skulle kunna användas för att uppnå samma resultat utan dessa biverkningar?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(13 juni 2001)

De eventuella riskerna med bisfenol A för människors hälsa och miljön är föremål för bedömning inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen(1).

Bisfenol A används för framställning av polykarbonater och expoxihartser, vilka har utbredd användning i konsumentartiklar såsom livsmedels- och dryckesförpackningar med en invändig beläggning av expoxiharts samt tallrikar, glas, bestick och nappflaskor av polykarbonat. Konsumenter kan också exponeras för bisfenol A genom att ämnet används i dentala material (fissurförsegling).

Av riskbedömningen framgår att hälsorisker (irritation av ögon och andningsvägar, hudallergier, påverkan på lever och fortplantning) föreligger vid viss yrkesmässig exponering, och att det även finns en risk för miljöskador i samband med vissa användningsområden. Man har inte kunnat konstatera att det skulle finnas någon anledning till oro för att exponering av konsumenter skulle kunna ge upphov till någon av dessa verkningar. Ämnets utvecklingstoxicitet är fortfarande föremål för diskussioner, liksom hur man skall tolka de resultat som erhållits på möss vid mycket låga doser.

Resultatet av riskbedömningarna kommer att sammanfattas i en rekommendation från kommissionen som offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Om det konstateras att ämnet medför oacceptabla risker kommer kommissionen att överväga hur dessa kan begränsas inom de områden som ger anledning till oro. I detta sammanhang kommer man även att behandla frågor om ersättning med andra produkter.

(1) EGT L 224, 3.9.1993.