SKRIFTLIG FRÅGA E-2383/99

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Förordning om exklusiva försäljningsskyldigheter

En ny europeisk förordning avser att göra det omöjligt för leverantörer som har en större marknadsandel än 30 procent att ingå avtal om exklusiv skyldighet att sälja leverantörens varor och tjänster. Den föreslagna förordningen kommer emellertid att leda till att sådana avtal blir gängse och allmängiltig norm. Det är endast ett fåtal leverantörer som har en marknadsandel på över 30 procent. Detta kommer att leda till att exempelvis kaféinnehavare i framtiden kommer att bli bundna till en enda leverantör, inte bara i fråga om drycker utan också i fråga om alla andra varor och tjänster som leverantören anser att bör omfattas av ett sådant avtal.

1. Vilka ekonomiska argument låg bakom det ovannämnda förslaget till förordning? Vad vill kommissionen anföra som motiv för att utfärda en dylik förordning?

2. Har kommissionen någon (detaljerad) översikt av exklusiva försäljningsskyldigheter i de femton medlemsstaterna av EU? Om så är fallet: vilka exklusiva avtal och vilka marknadsandelar (uttryckta i procent) handlar det om? Om så inte är fallet: är det då inte risk för att förordningen får rakt motsatt effekt, med tanke på den höga tröskeln på 30 procent?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(6 januari 2000)

Parlamentsledamotens fråga gäller det utkast till gruppundantagsförordning som kommissionen har offentliggjort tillsammans med utkast till riktlinjer(1). Utkasten är sista steget i arbetet med att se över och reformera gemenskapens bestämmelser om vertikala avtal.

Det första steget togs genom en grönbok(2), följt av ett samråd med berörda parter och publicering av ett meddelande från kommissionen(3). I dessa dokument ges en grundlig beskrivning av skälen för översyn och reform.

I korthet innebär den föreslagna framtida politiken en övergång till ett mer ekonomiskt synsätt. Ett sådant har brett stöd och har blivit nödvändigt på grund av ett antal strukturella svagheter i gällande gruppundantagsförordningar, däribland den förordning som omfattar avtal om ölleveranser. De tre gruppundantagsförordningarna om ensamåterförsäljaravtal, exklusiva inköpsavtal respektive franchiseavtal har kritiserats hårt de senaste åren. Man anser att de är alltför snävt tillämpliga, att de bygger på ett alltför formalistiskt tillvägagångssätt och att de förser näringslivet med en tvångströja som är oförenlig med utvecklingen av produktions- och distributionsmetoder. Om företag har marknadsinflytande kan vertikala begränsningar användas inte bara för att begränsa konkurrensen, till exempel genom utestängning från marknaden, utan även för att främja den.

De föreslagna bestämmelserna kommer att avsevärt förenkla reglerna om vertikala begränsningar och minska administrationen, eftersom det kommer att göra det möjligt för företag som saknar väsentligt marknadsinflytande de flesta företag saknar väsentligt marknadsinflytande att åtnjuta viss trygghet genom att de slipper bedöma om deras avtal är giltiga enligt gemenskapens konkurrensregler. Den föreslagna gruppundantagsförordningen omfattar, upp till ett tröskelvärde för marknadsandelar på 30 procent, alla vertikala begränsningar avseende både mellanprodukter och färdigprodukter samt tjänster, med undantag för vissa särskilt allvarliga begränsningar och villkor. I fråga om de ölleveransavtal som parlamentsledamoten nämner, kan man i allmänhet inte förvänta sig att ett bryggeriföretag med en marknadsandel på mindre än 30 procent på egen hand kommer att kunna utestänga sina konkurrenter från marknaden genom att påtvinga de pubar till vilka det levererar konkurrensklausuler.

Företag med marknadsandelar över tröskelvärdet 30 procent kommer inte att åtnjuta samma trygghet. Deras avtal om vertikala begränsningar kommer emellertid inte att antas vara olagliga, men avtalen kan i enskilda fall komma att granskas enligt artikel 81 (tidigare artikel 85) i EG-fördraget. Riktlinjerna är avsedda att vara till hjälp för företagen vid en sådan granskning och därmed öka konkurrensreglernas effektivitet.

När det gäller konkurrensklausuler är det inte möjligt att få överblick över alla sådana i gemenskapen. Det rör sig om tusentals avtal i många olika branscher. Kommissionen varken fruktar eller tror att konkurrensklausuler kommer att bli normen och detta av flera skäl.

För det första föreslås i den nya gruppundantagsförordningen en minskning av den tid för vilken konkurrensklausuler kan ingås. Enligt nu gällande regler kan distributören inom vissa branscher, exempelvis ölbranschen, bindas på tio år eller rentav på obegränsad tid. Den tid som kan omfattas av undantag minskas till fem år enligt förslaget. Detta göra det möjligt för distributörerna att sätta press på sina leverantörer genom att hota att byta leverantör, vilket är effektivare än att detaljreglera avtalsparternas rättigheter och skyldigheter.

För det andra kommer, som sagt, det kommande gruppundantaget till skillnad från dagens förordningar inte att omfatta företag med en marknadsandel på mer än 30 procent.

För det tredje omfattar den föreslagna förordningen för första gången sammanslutningar av små och medelstora detaljhandlare, vilket torde göra det lättare för sådana företag att stärka sin ställning gentemot leverantörerna och att konkurrera med stora sammanslutningar av distributörer.

För det fjärde finns i det nya regelverket bestämmelser som gör det möjligt att återkalla undantag och därigenom kan konkurrensmyndigheterna ingripa även under tröskelvärdet på 30 procent om vertikala begränsningar skulle få konkurrensbegränsande följder.

Kommissionens mål är att bedriva en konkurrenspolitik som baseras på ekonomiska kriterier och som inriktas på en analys av de vertikala begränsningarnas effekter på marknaden. Kommissionen vill inte genom gemenskapens konkurrensregler reglera avtalsförhållandet mellan parterna i syfte att (åter)skapa balans mellan deras förhandlingsstyrka. Bestämmelserna om konkurrensbegränsande avtal skall skydda konkurrensen och säkra att vertikala begränsningar inte leder till konkurrensbegränsningar på marknaden, i synnerhet när leverantörer har väsentligt marknadsinflytande. De nya reglerna kommer även att gynna små och medelstora företag.

(1) EGT C 270, 24.9.1999.

(2) Grönbok om vertikala begränsningar i EG:s konkurrenspolitik, KOM(96) 721 slutlig.

(3) Meddelande från kommissionen om tillämpningen av EG:s konkurrensregler på vertikala begränsningar Uppföljning av grönboken om vertikala begränsningar, KOM(1998) 544 slutlig.