SKRIFTLIG FRÅGA P-2808/98

från Bernard Lehideux (PPE) till kommissionen

(9 september 1998)

Angående: EG-direktiv reser hinder för ett erkännande av sjukhusfarmacin som egen disciplin

Trots sjukhusfarmacins många speciella inslag (läkemedel framställda av blod, övervakning av kliniska försök, epidemiologi, sterilisering, kemisk farmaci) erkänns den inte som egen disciplin, till skillnad från de medicinska, kirurgiska och biologiska inriktningarna.

Sjukhusfarmaceuterna menar att det borde krävas ett särskilt examensbevis för utövning av sjukhusfarmaci och klinisk farmaci. I Frankrike får sjukhusfarmaceuter för närvarande en DES-examen efter avslutad praktik. Även andra medicinska yrkesgrupper kan emellertid utöva sjukhusfarmaci.

Det franska hälsovårdsdepartementet och berörda fackföreningar tycks stödja en förstärkning av sjukhusfarmacin som särskild inriktning. Enligt den franska fackliga organisationen Fédération Nationale des Syndicats d'Internes en Pharmacie skulle vissa EG-direktiv stå i vägen för en sådan utveckling.

1. Förhindrar den gemenskapslagstiftning som har att göra med utövning av sjukhusfarmaci i medlemsstaterna att denna erkänns som egen disciplin, vars utövning skulle vara förbehållen innehavare av en särskild examen?

2. Om så är fallet, vad är syftet med sådana bestämmelser, och är det möjligt att de kan ändras i riktning mot att undanröja hindren för ett erkännande av sjukhusfarmacins särart?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 oktober 1998)

1. I direktiv 85/432/EEG av den 16 september 1985 om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om viss farmaceutisk verksamhet(1) fastställs de minimivillkor för utbildningen som måste uppfyllas av alla de examensbevis över genomgången grundutbildning i farmaci som utfärdats i medlemsstaterna.

Direktivet reser hinder för att en medlemsstat uppställer villkor för att låta någon utöva verksamhet som sjukhusfarmaceut, om denne har ett annat examensbevis än examensbeviset över genomgången grundutbildning i farmaci vid ett universitet. I artikel 1.1 i direktivet föreskrivs det att medlemsstaterna skall se till att personer från andra medlemsstater som innehar examensbevis i farmaci som utfärdats i enlighet med de villkor som uppställs i direktivet skall ha rätt att åtminstone få tillträde till och utöva den verksamhet som nämns i punkt 2 i samma artikel. Till denna verksamhet hör "beredning, kontroll, lagring och utlämning av läkemedel på sjukhus", dvs. utövande av sjukhusfarmaci. I direktiv 85/432/EEG fastställs således principen om att grundexamen i farmaci är det enda och tillräckliga villkoret för att få tillträde till och utöva den verksamhet som anges i punkt 2. Denna princip är erkänd som principen om att ett examensbevis är odelbart.

Det enda undantaget från denna regel är möjligheten för medlemsstaterna att förena tillträdet till en verksamhet eller flera verksamheter med kravet på kompletterande yrkeserfarenhet (se slutet av artikel 1.1).

Direktivet reser däremot inga hinder för att det införs en utbildning med särskild inriktning på sjukhusfarmaci (eller någon annan disciplin inom farmacin, såsom industrifarmaci eller apoteksfarmaci) och ett motsvarande examensbevis för farmaceuter med särskild inriktning på sjukhusfarmaci, så snart denna utbildning inte är ett villkor för tillträde till verksamheten i fråga, utan endast ett villkor som gäller specialistutbildningen.

2. Syftet med ovan nämnda bestämmelser i direktiv 85/432/EEG är att säkerställa att det direktivet och direktiv 85/433/EEG av den 16 september 1985 om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis i farmaci inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten när det gäller viss farmaceutisk verksamhet är så effektiva som möjligt, dvs. säkrar den fria rörligheten för farmaceuter mellan medlemsstaterna.

Med beaktande av att direktiv 85/432/EEG samordnar endast grundutbildningen och inte specialistutbildningen för farmaceuter, skulle avsaknaden av dessa bestämmelser göra det möjligt för medlemsstaterna att göra "farmaceutdirektiven" meningslösa genom att förbehålla specialiserade farmaceuter olika verksamhetssektorer inom farmacin. Om detta vore fallet, och med hänsyn till att det automatiska erkännandet av specialistutbildning inom farmacin inte garanteras av gemenskapsrätten, skulle det automatiska ömsesidiga erkännande av utbildningsbevis som fastställs i direktiv 85/433/EEG vara ett rent formellt erkännande, om det inte möjliggör tillträde till ett avgränsat verksamhetsområde. Å andra sidan beslutades det när "farmaceutdirektiven" antogs att grundexamen för farmaceuter skulle säkerställa ett antal kunskaper och färdigheter som är lämpliga med tanke på utövandet av de verksamheter som nämns i artikel 1.2 i direktiv 85/432/EEG.

Frågan om särskilda inriktningar inom farmacin har varit föremål för omfattande diskussioner inom den instans som enligt artikel 6 i direktiv 85/432/EEG och artikel 20 i direktiv 85/433/EEG skall bistå kommissionen inom ramen för "farmaceutdirektiven", dvs. farmaceutiska kommittén bestående av höga tjänstemän, som upprättades genom beslut 75/320/EEG(2). Diskussionerna har visat att det saknas ett samförstånd mellan medlemsstaterna i denna fråga.

Därför tänker kommissionen inte lägga fram förslag till ändring av "farmaceutdirektiven" i syfte att ifrågasätta principen om att examensbevis är odelbara. Kommissionen anser att denna princip är en mycket positiv landvinning för farmaceuterna inom gemenskapen, eftersom den effektivt tillförsäkrar dem fri rörlighet på den inre marknaden.

(1) EGT L 253, 24.9.1985.

(2) EGT L 147, 9.6.1975.