SKRIFTLIG FRÅGA E-2232/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(23 juli 2002)

Ämne: Cd-priser i Europa

Förra året meddelade kommissionsledamot Monti att han skulle utreda priserna på cd-skivor i Europa. Vad kom utredningen fram till? Kan kommissionen förklara varför samma produkt, eller i stort sett samma produkt, kostar så mycket mer i Europeiska unionen än i Förenta staterna, och varför det råder prisskillnader inom själva EU? Tror kommissionen att de höga priserna i EU först och främst beror på att musikindustrins grosspriser är högre eller att återförsäljarna har bredare inkomstmarginaler, och anser kommissionen att dessa prisskillnader kan vara berättigade med tanke på skillnader i lokal- och transportkostnader? Anser kommissionen att gemenskapens konkurrenslagstiftning har kränkts på något sätt?

Finns det några restriktioner för återförsäljare som vill köpa cd-skivor i Förenta staterna, transportera dem till Europa och sälja dem till priser som liknar försäljningspriserna i Förenta staterna?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(30 september 2002)

I januari 2001 påbörjade kommissionen fem olika undersökningar av de vertikala förhållandena mellan fem stora skivbolag och deras återförsäljare. Fokus låg på anklagelser om att de storbolagen skulle kontrollera priserna i återförsäljningsledet genom kontrakt som kopplar skivbolagens reklamsamarbete med återförsäljarna till ett lägsta annonserat pris. Kommissionens undersökning visade att tre av de inblandade skivbolagen faktiskt inkluderade annonserade minimipriser i vissa av de samarbetsavtal om reklam som ingåtts i Tyskland. Företagen det handlade om har sedermera upphört med denna verksamhet.

De fem skivbolag som var inblandade i dessa fall var: Bertelsmann Music Group, EMI, Sony Music, Universal Music och Warner Music.

Eftersom de eventuella överträdelserna var begränsade till enskilda medlemsstaters territorier och eftersom kommissionens policy är att tillämpningen av konkurrenslagstiftningen skall decentraliseras, om så är lämpligt, informerade kommissionen respektive lands konkurrensmyndigheter om resultatet av undersökningen. Följaktligen var det upp till respektive nationell myndighet att avgöra huruvida vidare åtgärder och undersökningar på nationell nivå kunde anses lämpliga.

Kommissionen avbröt sin utredning i augusti 2001. Mer information om resultatet av denna utredning återfinns i pressmeddelandet IP/01/1212 från den 20 augusti på följande adress:

http://europa.eu.int/rapid/start/cgi/guesten.ksh?p_action.gettxt=gt&doc=IP/01/1212|0|AGED&lg=EN&display=.

Frågan om huruvida återförsäljare inom Europeiska unionen (EU)/Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) kan importera cd-skivor från USA ger upphov till en del upphovsrättsliga frågor. Gemenskapslagstiftaren har harmoniserat spridningsrätten för utövande konstnärer, fonogramproducenter, filmproducenter och radio- och televisionsföretag genom artikel 9 i direktiv 92/100/EEG av den 19 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialsrättsliga området(1). Följaktligen har dessa rättsinnehavare ensamrätt att göra skyddade föremål (i det här fallet cd-skivor), och även kopior av dessa, tillgängliga för allmänheten. För spridningsrätt gäller principen om konsumtion i gemenskapen; inom EES konsumeras den endast om den första försäljningen av ett föremål görs inom EES av rättsinnehavaren eller med dennes samtycke. Denna restriktion gäller återförsäljare som köper cd-skivor i USA och vill sprida dem i EES-området.

Emellertid uppgav kommissionen i sitt pressmeddelande från augusti 2001 att den, med tanke på den höga graden av koncentration i branschen, kommer att fortsätta att granska musikindustrin noggrant: kommissionen kan komma att på nytt ta upp sina utredningar om ytterligare information tillkommer om detta eller liknande metoder.

(1) EGT L 346, 27.11.1992.