SKRIFTLIG FRÅGA E-2512/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (22 juli 1997)

Ämne: Fri rörlighet för fotbollsspelare

Samtliga internationella media har rapporterat om fallet med fotbollsspelaren Ronaldo och påpekat följande:

- förekomsten av ett flerårigt kontrakt som Ronald frivilligt tecknat med Barcelona,

- förekomsten av en klausul i kontraktets punkt 6 om att spelaren kan upphäva kontraktet mot att ett förutbestämt belopp betalas,

- avsaknad av förbindelser och begränsningar i denna klausul, som endast är underställd spelarens vilja.

Kan kommissionen, mot bakgrund av detta, svara på följande:

1. Varför vägrar Barcelona och det spanska fotbollsförbundet att tillåta Ronaldo, under förevändning att den omnämnda klausulen bara skulle vara gällande i Spanien, att gå över till det italienska fotbollsförbundet och Inter som Ronaldo har valt efter att skriftligen ha meddelat Barcelona om sin önskan att upphäva kontraktet?

2. Varför gjorde inte det internationella fotbollsförbundet, som på nytt kommer att sammanträda i juli, genast ett uttalande om kontraktets rättsliga grunder, till försvar för det kontrakt som gjorts upp med en arbetstagare som utövar sina rättigheter för att kunna fortsätta sin verksamhet inom Europeiska unionen, och varför insisterade det internationella fotbollsförbundet istället på att förespråka ett avtal mellan klubbarna? Detta resulterar i en snedvridning av principen om att kunna säga upp ett kontrakt som frivilligt undertecknats av de båda parterna (arbetsgivare och arbetstagare) och främjar en ¨överföring av kontraktet¨ med tillhörande förhandling mellan klubbarna, vilket är till spelarens nackdel. Därmed skulle man bryta mot den enskilde arbetstagarens rättigheter och mot lagen.

3. Kan kommissionen uttala sig till förmån för att ett frivilligt uppgjort kontrakt som således är gällande i sin helhet, skall vara internationellt gällande, då inga begränsningar föreskrivs? Eftersom sådana kontrakt äger laga kraft i Spanien kan de betraktas som gällande inom hela EU, och därför är det absurt att prata om nationellt gällande. Genom ett uttalande av kommissionen skulle en av huvudpunkterna i Maastrichtfördraget - fri rörlighet för arbetstagare i de femton medlemsstaterna - starkt bekräftas.

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (11 september 1997)

Kommissionen vill informera frågeställaren om att den fria rörligheten för arbetstagare enligt artikel 48 i EG-fördraget inte är tillämplig då det gäller en brasiliansk medborgare, som önskar flytta mellan två medlemsstater.

En bedömning av om en praxis som medför begränsningar är förenlig med konkurrensbestämmelserna i EG-fördraget, och särskilt med dess artikel 85, kan endast göras med full kännedom om fakta och om den ekonomiska och rättsliga kontexten för denna praxis. Det är dock inte uteslutet att regler och beslut, som utfärdats av det internationella fotbollsförbundet FIFA, och som hindrar spelare (från gemenskapen eller ej) från att få internationellt transfertillstånd, om deras kontrakt upphävs i förtid, eller innebär att det internationella transfersystem som domstolen förbjudit i fråga om spelare från gemenskapen, fortsätter att tillämpas inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet på spelare från länder utanför gemenskapen, strider mot denna bestämmelse i fördraget genom att tillämpningen av detta system medför begränsande verkningar för klubbar inom EES. Punkt 1 i FIFA:s cirkulär 616 innehåller den senare av dessa båda regler (vidmakthållande av det internationella transfersystemet för spelare från länder utanför gemenskapen, och punkt 2 i samma cirkulär innehåller den förra (förhållandena vid förtida upphävande av kontraktet).

Den 2 juli 1997 sände kommissionen till FIFA en skrivelse med en i huvudsak negativ, preliminär bedömning av såväl cirkulärets punkt 1 med beaktande av artikel 85 i EG-fördraget (artikel 53 i EES-avtalet) som dess punkt 2 med beaktande av artiklarna 48 och 85 i EG-fördraget (artikel 53 i EES-avtalet).