SKRIFTLIG FRÅGA E-2226/98

från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen

(16 juli 1998)

Angående: Problemen för värphöns i bur

I Finland har det talats mycket i nyheterna de senaste dagarna om problem som hänger samman med de dåliga villkor som värphöns i bur lever under. Till följd av det kärva ekonomiska läget för uppfödarna har hönsen kommit att lida bland annat av foderbrist och omänskligt små burar. Enligt undersökningar som utförts kommer hönsen under sådana omständigheter att bli mycket mera stressade och skrämda än vad sprätthönsen är.

Med hänvisning till det ovansagda frågar jag kommissionen hur kommissionen ställer sig till påståendena om att den bidragspolitik som EU bedriver med tanke på hönsuppfödningen sporrar uppfödarna till att maximera nyttan genom att bland annat dra ut på tiden med att slakta djuren. Dessutom ville jag fråga hur unionens bidragspolitik kunde inriktas på nytt så att den bättre skulle uppmärksamma de missförhållanden som hönsen lever under. Hur tänker kommissionen utreda vilka missförhållanden som råder inom hönsuppfödningen inom unionen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 september 1998)

I Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige föreskrivs att de nya medlemsstaterna skall införa gemensamma (och lägre) priser på jordbruksprodukter från och med den 1 januari 1995. Finland fick dock rätt att under en övergångsperiod bevilja jordbrukarna degressiva statliga subventioner och annat statligt stöd. Undantaget gäller till dess att problemen med landets småskaliga jordbruk är åtgärdade.

För att man inte skall bryta mot internationella avtal betalas degressiva statliga stöd inom animalieproduktionen ut per djur. Det verkar inte som om detta stöd har lett till lägre kvalitet inom ägg-, broiler- eller svinproduktionen, eftersom större delen av jordbrukarnas inkomster fortfarande kommer från själva varupriset. I reformpaketet Agenda 2000(1) sägs ingenting om direkta subventioner på de tre nämnda områdena.

Kommissionen har inte fått någon information om foderbrist bland finska burhöns. Samtidigt betraktar man det som en viktig fråga, och man kommer att uppmana de finska myndigheterna att redogöra närmare för saken.

De minimikrav för värphöns i nätburar som anges i gällande lagstiftning måste uppfyllas av samtliga jordbrukare, oberoende av om de får några subventioner eller inte. Det är de nationella myndigheterna som skall se till att bestämmelserna följs och vidta åtgärder om någon bryter mot dem.

Kommissionen har nyligen för rådet lagt fram ett förslag om minimikrav för skydd av värphöns inom olika uppfödningssystem(2), bland annat burar. Förslaget diskuteras för närvarande i rådet och har överlämnats till parlamentet för ett yttrande. Om de nya kraven antas i den form de återfinns i förslaget, skulle de gälla från och med den 1 januari 1999 för nybyggda och ombyggda uppfödningssystem, och från och med den 1 januari 2009 för alla övriga system. Detta är att betrakta som normala övergångsperioder. I det föreslagna systemet gäller som en allmän regel att hönorna skall ha tillgång till rede, sandbad och sittpinne. För att göra det möjligt att använda nätburar får dock medlemsstaterna bevilja undantag från kraven på sandbad och rede, förutsatt att varje höna har minst 800 cm2 att röra sig på. Vad gäller foderkraven så föreslås det att fåglarna varje dag skall få näringsrikt, hygieniskt och i övrigt välanpassat foder, och att de hela tiden skall ha tillgång till färskt vatten.

(1) KOM(97) 2000 slutlig.

(2) EGT C 123, 22.4.1998, s. 15.