SKRIFTLIG FRÅGA E-3689/01

från María Sornosa Martínez (PSE) till kommissionen

(17 januari 2002)

Ämne: Förstörelse av europeiskt kulturarv fallet Manises i Valencia (Spanien)

Borgmästaren i kommunen Manises i Valencia har, helt utan skäl med avseende på stadsplaneringen, bestämt att den mur som omger ungdomsgården Casa de Cultura y Juventud skall rivas. Det är frågan om ett arkitektoniskt element som utgör del av den historiska byggnaden Convento de las Carmelitas från 1925. Föreningar och politiska partier har med stöd av invånarna på orten vidtagit olika proteståtgärder mot denna rivning. Invånarna i Manises uppfattar försvinnandet av denna mur som en förnekelse av vår historia och en förstörelse av vår historia och egendom. Detta är inte den första destruktiva åtgärd som denna borgmästare genomfört under några få månader. I augusti såg han till att man rev staketet kring det arkeologiska industrihistoriska reningsverket (Los Filtros). Något senare förstördes en park som utgjorde en grön skyddsmur mot bullret från flygplatsen och där man nu bygger bostäder.

Även om det existerar vissa instrument på gemenskapsnivå vars syfte är att bevara det historiska, konstnärliga och kulturella arvet såsom artikel 151 i EU-fördraget och rekommendation 75/65/EEG(1) är förvaltningen fortfarande medlemsstaternas exklusiva behörighet. Detta innebär att skyddet av det som skulle kunna utgöra vårt europeiska gemenskapsarv är helt beroende av vissa styrande organs godtyckliga handlande, dvs. styrande organ som, vilket gäller för Manises, inte alltid är välvilligt inställda till att bevara de kulturtillgångar som bär upp den europeiska identiteten.

Kommissionen har dessutom i svaren på frågorna E-2416/00, E-2417/00, E-2418/00(2) och E-3846/00(3), som gäller rivningen av de historiska byggnaderna i kvarteret Cabanyal-Canyamelar i Valencia, förklarat för mig att alla åtgärder eller byggarbeten som påverkar kulturarvet omfattas av direktiv 97/11/EG(4), och att de ansvariga lokala myndigheterna därför borde genomföra en miljökonsekvensbeskrivning för dem, då det är medlemsstaterna ansvar att se till att gemenskapens direktiv tillämpas.

Mot bakgrund av ovanstående vill jag fråga följande: Hur kan kommissionen, som skall vaka över att fördragets bestämmelser efterlevs, ingripa för att medborgarnas krav på bevarande av kulturarvet sådana de framförs i Manises och i andra fall på olika platser inom gemenskapen verkligen beaktas av de nationella, lokala och regionala myndigheterna, så att bestämmelserna i artikel 151 i fördraget och i rekommendation 75/65/EEG uppfylls?

Hur tänker kommissionen agera för att se till att den spanska staten kräver av de lokala myndigheterna att de uppfyller direktivet om inverkan på miljön vad gäller kulturarvsfrågor?

(1) EGT L 21, 28.1.1975, s. 22.

(2) EGT C 136 E, 8.5.2001, s. 31.

(3) EGT C 187 E, 3.7.2001, s. 61.

(4) EGT L 73, 14.3.1997, s. 5.

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(4 april 2002)

Kommissionen kan inte agera på det sätt som parlamentsledamoten föreslår, då varken bestämmelserna i artikel 151 i EG-fördraget eller kommissionens rekommendation 75/65/EEG av den 20 december 1974(1) (om skydd av arkitektur och natur i medlemsstaterna) stödjer ett sådant handlande.

När det gäller miljökonsekvensbeskrivningen påminner kommissionen parlamentsledamoten om det som nämns i svaret på hans fråga E-3846/00(2). Det är i det aktuella fallet upp till medlemsstaten att besluta om, och hur (enligt gränsvärden eller kriterier, eller genom att man tar beslut från fall till fall), miljökonsekvensbeskrivningen skall genomföras. Kriterierna i bilaga III till rådets direktiv 97/11/EEG av den 3 mars 1997(3), som ändrade direktiv 85/337/EEG, skall tillämpas i samtliga fall.

(1) EGT L 21, 28.1.1975.

(2) EGT C 187 E, 3.7.2001.

(3) EGT L 73, 14.3.1997.