SKRIFTLIG FRÅGA P-1044/02

från Theresa Zabell (PPE-DE) till kommissionen

(9 april 2002)

Ämne: Idrottslicenser

I december 2001 vann det spanska laget Caja de Avila C.S.C. Europeiska volleybollförbundets officiella turnering i Münster, Tyskland. Laget diskvalificerades emellertid eftersom dess kollektiva laglicens ställts ut av Spanska volleybollförbundet (som tidigare hade bekräftat att detta dokument var i sin ordning) i stället för av Europeiska volleybollförbundet, som gjorde gällande att den spanska licensen var ogiltig. Spanska volleybollförbundet är ansvarigt för övervakning och kontroll av de spanska klubbarna och är Europeiska volleybollförbundets representant i Spanien. All dokumentation för de spanska klubbar som deltar i europeiska tävlingar måste gå genom detta förbund.

I Europeiska unionen gäller medborgarnas rättigheter i alla länder som ingår i unionen och dessa rättigheter kan varken begränsas eller inskränkas. Kan kommissionen mot bakgrund av detta förklara hur det är möjligt att en licens som ställts ut av ett förbund i en medlemsstat inte erkänns eller äger giltighet i en annan medlemsstat?

Svar från Viviane Reding på kommissionen vägnar

(7 maj 2002)

Kommissionen vill påminna parlamentsledamoten om att både kommissionen med sin rapport om idrotten från Europeiska rådets möte i Helsingfors(1) (1011 december 1999) och Europeiska rådet med sin bilaga till slutsatserna från mötet i Nice (710 december 2000)(2) har förordat idrottsorganisationernas självständighet och rätt att själva leda sitt arbete. Det är alltså idrottsorganisationernas uppgift att organisera och stödja sina respektive idrotter, framför allt genom att organisera internationella tävlingar. När dessa utförs måste naturligtvis såväl den nationella lagstiftningen som gemenskapslagstiftningen respekteras.

Reglerna för anmälan till och deltagande i en internationell turnering faller under bestämmelser som är specifika för idrotten. Organisationernas självständighet är nödvändig då de skall organisera tävlingar inom sin idrott, men deras regler måste följa gemenskapsrätten speciellt när det gäller frågan om diskriminering. Nu utgör reglerna i och för sig inte ett oacceptabelt hinder för den fria rörligheten för personer. De är tvärtom nödvändiga för att en internationell tävling skall kunna organiseras under tillfredsställande villkor. Den information som kommissionen fått ta del av i det aktuella fallet räcker emellertid inte till för att man i det här skedet skall kunna avgöra om ett brott mot gemenskapsrätten har skett. Kommissionen skulle kunna komma fram till en slutsats i frågan, men först efter en komplett undersökning baserad på mycket mer detaljerad information. Om den berörda klubben anser att det tagna beslutet brutit mot gemenskapsrätten är det i vilket fall som helst upp till denna att begära upprättelse genom att vända sig till en behörig nationell domstol.

(1) Rapport från kommissionen till Europeiska rådet om hur man kan bevara den nuvarande uppbyggnaden av idrotten och upprätthålla idrottens social funktion inom gemenskapen, KOM(1999) 644 slutlig.

(2) Utkast till uttalande om de särskilda kännetecken för idrott och idrottens sociala funktion i Europa som bör beaktas vid genomförandet av den gemensamma politiken, http://www.europarl.eu.int/summits/nice2_sv.htm

an4.