ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1814/99

från Luciana Sbarbati (ELDR) till kommissionen

(11 oktober 1999)

Ämne: Skydd av småskalig produktion av livsmedel i Italien

I enlighet med de åtaganden som Europeiska unionen har gjort, har några direktiv på livsmedelsområdet förenklats så att de endast tar hänsyn till de grundläggande krav som produkterna måste uppfylla för att de skall få cirkulera fritt på den inre marknaden.

Kan kommissionen tala om på vilket sätt de kvalitets- och hygienkrav som föreskrivs i dessa direktiv inte förhindrar utvecklingen och skyddet av traditionella småskaliga framställningsmetoder, vilka inte bara är en del av ett lands kulturarv och ger produkter av hög kvalitet utan även en viktig sektor både från ekonomisk synpunkt och ur sysselsättnings- och konsumentskyddssynvinkel?

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att förhindra att stora skador tillfogas de italienska företag som står för den småskaliga framställningen av olika livsmedel (bland annat Fabrianosalami, Fossaost, Colonnataspäck, honung, pasta, bröd och choklad) till förmån för de multinationella företagen vars produktion är industriell men av lägre kvalitet?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Erkki Liikanen

(4 november 1999)

Gemenskapens livsmedelslagstiftning syftar bland annat till att garantera skydd av folkhälsan genom inrättandet av bestämmelser bland annat rörande hygien och kontroll. Varje tillverkare måste respektera dessa regler, både i små- och storskalig produktion.

Kommissionen har inga uppgifter som tyder på att dessa bestämmelser, som gäller sedan länge, skulle påverka utvecklingen och skyddet av småskalig tillverkning negativt, eller leda till att sådana produkters kvalitet minskar. Dessutom gör rådets förordning (EEG) 2081/92 av den 14 juli 1992 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel(1) och rådets förordning (EEG) 2082/92 av den 14 juli 1992 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel(2) det möjligt att främja och skydda traditionella produkter så länge de uppfyller de fastställda kraven. Därigenom är beteckningarna för många livsmedelsprodukter, ofta från små företag med liten produktion, skyddade på gemenskapsnivå.

(1) EGT L 208, 24.7.1992.

(2) EGT L 208, 24.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0092/99

från Gerardo Fernández-Albor (PPE) till kommissionen

(27 januari 1999)

Angående: Gemenskapscentrum i Santiago de Compostela

År 1999, som nyligen inletts, är heligt år i Santiago de Compostela och ett sådant historiskt år bör ge Europeiska unionen anledning att överväga hur den historiska dimensionen skall införlivas i det europeiska kulturarvet. Den historiska dimensionen omfattar århundraden av europeisk utveckling mot likartade sedvänjor som har präglat den europeiska andan.

Under flera århundraden har européer från olika håll i Europa vandrat längs vägar och stigar samt övervunnit svårigheter och tillfredsställt en längtan på ett sätt som har hjälpt dem att identifiera sig med en gemensam sak, med vår kontinents innersta väsen, på samma sätt som avlägsna områden har identifierat sig med andra kulturella uttrycksformer.

Anser kommissionen att det innevarande heliga året i Santiago de Compostela bör ge vår union anledning att besluta att, i hjärtat av pilgrimstraditionen kring aposteln Jakob, dvs. i Santiago de Compostela, upprätta ett centrum för studier av den historiska betydelse som pilgrimsvägen till Santiago har haft som en förenande andlig tradition som har bidragit till kulturell förening på hela vår europeiska kontinent?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(11 mars 1999)

Kommissionen delar parlamentsledamotens åsikter om Santiago de Compostellas betydelse som religiöst och kulturellt arv för Europa. Det är i detta sammanhang, inom ramen för dess åtgärder för kulturarvet och Rafaelprogrammet, som kommissionen under de senaste åren ekonomiskt har stött de spanska myndigheternas ansträngningar att bevara och skydda monument utmed pilgrimsvägen till Santiago de Compostella.

Ett centrum för studier om Santiago de Compostella skulle utan tvekan bidra till en bättre förståelse för pilgrimsvandringens historiska betydelse och dess positiva effekt när det gäller det europeiska kulturarvet. Det måste dock påpekas att med tillämpning av subsidiaritetsprincipen och med tanke på begränsade tillgängliga resurser kan kommissionen inte fatta beslut om att upprätta ett sådant centrum. Eventuellt stöd från kommissionen kan för närvarande endast komma ifråga inom ramen för Rafaelprogrammet, som har till syfte att främja och stödja europeiska samarbetsinitiativ för att bevara och skydda kulturarv enligt artikel 128 i EG-fördraget. Om de spanska myndigheterna skulle lägga fram ett förslag som uppfyller villkoren i Rafaelprogrammet för 1999, enligt offentliggörandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(1), skulle kommissionen med glädje beakta ansökan.

(1) EGT C 342, 10.11.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1607/99

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(7 september 1999)

Ämne: Europeisk finansiering i Ryssland

Enligt uppgifter från skilda internationella källor skall åtminstone en del av de i vissa fall mycket höga summor som det internationella samfundet i olika former avsatt för Ryssland, ha använts i andra syften än de som förutsetts, kanske även i privata intressen. Dessa uppgifter kräver en omedelbar kontroll av hur man i själva verket har använt dessa belopp som Europeiska unionen de senaste åren har spenderat och fortfarande spenderar i Ryssland i form av humanitär hjälp, gåvor, lån och fördelaktiga villkor samt gemenskapsprogram som resulterar från bilaterala avtal eller partnerskapsavtal.

Jag påminner om att det så sent som igår stod klart för Europaparlamentets budgetkontrollutskott att ett stort parti smör (6 750 ton) som Ryssland skulle få köpa till ett mycket fördelaktigt pris, olagligt gått till Polen i stället, medan de handlingar från kommissionen som skulle ha kunnat avslöja bedrägeriet har försvunnit från kommissionens kontor i Bryssel (Fléchard-fallet).

Anser inte kommissionen att den bör skaffa garantier för vart de utbetalade pengarna har gått och vart de som anslagits men ännu inte betalats ut kommer att gå?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Christopher Patten

(6 oktober 1999)

Kommission är medveten om den senaste tidens spekulationer i medierna om penningtvätt i Ryssland och om de växande farhågorna över det påstådda missbruket av biståndsmedel i Ryssland. Resultaten av de undersökningar som pågår i gemenskapen och i Förenta staterna måste naturligtvis inväntas.

Gemenskapens stöd består i huvudsak av gåvobistånd som lämnas genom Tacis-programmet. Medlen används för att betala företag i gemenskapen för att de bistår Ryssland med teknisk expertis och rådgivning och med livsmedelsbistånd som noga övervakas och utvärderas. Medlen går alltså inte direkt till Ryssland. Ryssland får för närvarande inga lån från gemenskapen, och Europeiska investeringsbankens mandat att låna ut pengar till länder utanför gemenskapen omfattar inte Ryssland.

När det gäller fallet med det smör som var avsett för Ryssland men omleddes till Polen vill kommissionen påminna om att denna händelse går tillbaka till åren 19911992. Köparen av det smör som såldes för detta ändamål var en ekonomisk aktör i gemenskapen. Hans kunder var polska mellanhänder. Det är alltså svårt att fastställa ett direkt samband med de anklagelser som ligger till grund för parlamentsledamotens fråga.

Frågeställaren hänvisas också till kommissionens uttalande till parlamentet i debatten den 16 september 1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0156/99

från Phillip Whitehead (PSE) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: Europeiska läkemedelsmyndighetens nya förfarande för anmälan om parallelldistribution av centralt godkända läkemedel

Skulle kommissionen, med anledning av det nyligen offentliggjorda förfarandet för anmälan om parallelldistribution av centralt godkända läkemedel (EMEA-H-HB-37678-1998), kunna förklara på vilka grunder beloppet 3 000 ecu beräknats för den administrativa avgift som skall betalas i samband med varje anmälan per produkttyp? Är kommissionen medveten om att denna avgift är orimligt hög i jämförelse med de avgifter som betalas till nationella myndigheter för utfärdande av ett nationellt produkttillstånd, och att den dessutom torde komma att försvåra den fria rörligheten för farmaceutiska produkter, eftersom vissa produkter inte kommer att ha tillräckligt stor vinstmarginal för att täcka den föreslagna administrativa årsavgiften?

(Som ett exempel kan nämnas att en importör till Storbritannien för närvarande betalar 1 000 pund per produkt för vilken denne ansöker om tillstånd till import och parallelldistribution. Giltighetstiden är fem år, inte ett år som Europeiska läkemedelsmyndigheten föreslår). Avgiften för att förnya tillståndet i ytterligare fem år är 250 pund).

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(17 mars 1999)

I enlighet med avsnitt D i kommissionens meddelande om gemenskapsförfarande för godkännande för försäljning av läkemedel(1) skall Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMEA) kontrollera överensstämmelse med föreskrifterna i gemenskapens försäljningstillstånd vid parallell distribution av centralt godkända läkemedel.

De 3 000 [fmxeuro] som EMEA tar som avgift för att kontrollera anmälningar av parallelldistribution av centralt godkända läkemedel täcker alla förändringar som görs under en ettårsperiod. Denna avgift har fastställts utgående från principen att den skall täcka alla kostnader, och är helt berättigad med tanke på hur omfattande och frekventa de kontroller som krävs är (bland annat skall den flerspråkiga produktinformationen ändras i genomsnitt tre till fyra gånger per år). De administrativa avgifter som EMEA tar ut för anmälan av parallelldistribution ligger betydligt lägre än den högsta avgiftsnivå på 5 000 [fmxeuro] som fastställs i artikel 8.2 i rådets förordning (EG) 2743/98 av den 14 december 1998 om ändring av förordning (EG) 297/95 om de avgifter som skall betalas till Europeiska läkemedelsmyndigheten för värdering av läkemedel(2). De avgifter som tas ut av nationella myndigheter vid parallellimport täcker endast kontroller på ett språk och, i allmänhet, endast ett kontrollförfarande.

Nivån på den avgift som EMEA tar ut för kontroll av anmälan av parallelldistribution av centralt godkända produkter skall ses över i slutet av 1999, utgående från de praktiska erfarenheter man gjort i samband med förfarandet. Kommissionen är inte övertygad om att en avgift på 3 000 [fmxeuro] för förnyelse av tillstånd är berättigad, och har därför uppmanat EMEA:s styrelse att ändra denna avgift.

(1) EGT C 229, 22.7.1998.

(2) EGT L 345, 19.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0009/99

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(19 januari 1999)

Angående: Livsmedelssäkerhet

Med tanke på resultaten i Eurobarometerns undersökning av hur konsumenter upplever livsmedelssäkerheten, som utfördes på uppdrag av GD XXIV, vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att överbrygga den växande klyftan mellan konsumenter och producenter?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(4 mars 1999)

Förtroendet mellan producenter och konsumenter beror främst på produktsäkerheten och kvaliteten på de produkter som de förra erbjuder de senare.

Kommissionen bedriver som en del av sitt arbete på flera områden en politik som syftar till att återupprätta det nödvändiga förtroendet mellan producenter och konsumenter.

När det gäller livsmedelssäkerhet har kommissionen stärkt kontrollverksamheten. De stränga utvärderingar som görs av de åtta oberoende vetenskapliga kommittéer som kommissionen har inrättat bidrar också till att stärka konsumenternas förtroende.

Kommissionen vill främja en kvalitetsstrategi i produktionsfasen, och sätter därför värde på produkter som har särskilda egenskaper förknippade med produktionsmetoden (biodynamisk odling, traditionella specialiteter) eller deras geografiska ursprung (ursprungsbeteckning, geografisk angivelse).

När det gäller konsumentinformation inledde kommissionen i slutet av 1998 i samarbete med medlemsstaterna en kampanj för livsmedelssäkerhet. I kampanjen ingick en rad utbildningsinsatser om de åtgärder som konsumenterna själva kan vidta för att värna om sin säkerhet, t.ex. genom att använda och lagra livsmedel på ett riktigt sätt.

Kampanjen syftade också till att främja diskussion mellan berörda parter (jordbruksproducenter, industrin, distributionsledet och konsumenter) i fråga om livsmedelssäkerhet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0686/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Tullkvoter för tonfiskfilé för 1999

Den nuvarande strukturen och mekanismen för försörjning av tonfiskfilé från EU-länderna grundar sig på en mycket svåruppnåelig balans mellan gemenskapsflottans olika legitima intressen.

Hur förklarar kommissionen mot denna bakgrund ansökan om att öppna en ny tullkvot som står i direkt strid med intressena hos nämnda gemenskapsflotta vars naturliga marknadsandel drastiskt skulle minska?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

Kommissionen menar att det inte kan skada gemenskapens fiskefartygsägare att det öppnas en tids- och kvantitetsbegränsad tullkvot, med en tullsats på 6 %. Den menar också att detta inte kan minska deras andel av gemenskapsmarknadens tonfiskförsörjning.

Till följd av världsmarknadens behov är det så att gemenskapsflottan avsätter en inte obetydlig del av sin produktion i tredje land. Betecknande är här att den, jämfört med 1996, år 1998 minskade sina leveranser till gemenskapsmarknaden med 15 %. Minskningen var hela 36 % för tonfiskarten yellowfin, som är den mest eftertraktade för produktionen av kvalitetskonserver.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0139/99

från André Fourçans (PPE) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: Erasmus-programmet för studentutbyte

Inom Erasmus-programmet för studentutbyte finns det vissa länder och universitet som inte låter studenterna få tillgodoräkna sig alla de delkurser som lästs in i det land där utbytet ägt rum. Detta både förringar värdet av erfarenheten och innebär svårigheter för studenten, som måste åka tillbaka till sitt hemland för att göra en del av sina tentamina.

Vad tänker kommissionen göra för att hindra att den här typen av absurda situationer uppstår och för att säkerställa att studenterna får tillgodoräkna sig all utlandsutbildning i hemlandet?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar

(18 mars 1999)

Kommissionen delar parlamentsledamotens oro och är medveten om att det än idag förekommer att universiteten inte godkänner en del eller alla de kurser som deras studerande följer utomlands. Sedan starten av programmet Erasmus anstränger sig dock kommissionen att uppmuntra erkännande av diplom och studieperioder utomlands. Sålunda skapade den 1984 ett nätverk av nationella informationscentrum för akademiskt erkännande(NARIC) och den föreslog 1989 ett system för överföring av studiemeriter (ECTS - European Credit Transfer System).

Anslutningen till ECTS-systemet inom ramen för det institutionella avtal som undertecknas mellan kommissionen och varje institution som deltar i Erasmus-programmet är helt och hållet frivilligt, eftersom institutionerna för högre utbildning är autonoma och behöriga att besluta om motsvarigheter. Om de ansluter sig till systemet, förbinder de sig dock att föreslå varje studerande som gör ett utbyte med deras partner ett avtal i vilket anges de kurser som skall följas och antalet poäng. Detta avtal skall undertecknas av den studerande, universitetet i hemlandet och det mottagande universitetet. Om den studerande uppfyller avtalet, godkänns de meriter som erhållits utomlands. De ersätter då automatiskt de kurser som den studerande normalt sett skulle ha följt under denna period på universitetet i hemlandet.

Systemet ECTS startade 1989 mellan 145 universitet. För närvarande har mer än 1 300 institutioner infört systemet. Man kan hoppas på en generalisering av detta system omkring år 2000. Systemet grundas på tre huvudprinciper: öppenhet, förtroende och erkännande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0108/99

från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen

(2 februari 1999)

Angående: Döda djur på grund av förgiftad föda

Problemet med förgiftning av djur i Italien börjar anta oroväckande proportioner.

Inte ens städerna är längre befriade från dilemmat och även husdjur såsom hundar och katter får sätta livet till på grund av den eller de som olagligt lägger ut förgiftad föda.

Även om det inte finns exakta uppgifter om följderna av problemet, så har miljön och djurvärlden tillfogats allvarliga skador.

Att lägga ut förgiftad föda är olagligt och i Italien finns en lag som särskilt förbjuder dessa medel och som föreskriver straffrättsliga påföljder vid överträdelse.

Kan kommissionen, mot denna bakgrund, upprätta ett nätverk för granskning och kontroll av de åtgärder som syftar till att slå vakt om djur och miljö?

Kan kommissionen vidare anmoda samtliga medlemsstater att ta sitt ansvar i frågan och uppmuntra både privatpersoner och organisationer - eventuellt genom att inrätta en gratis telefontjänst i detta hänseende - att ange misstänkta, i syfte att skapa ett säkerhetsnät för djur och miljö?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(15 mars 1999)

Gemenskapens behörighet begränsas till fall som rör vilda djur och växter av gemenskapsintresse som är upptagna i bilagorna till rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(1) och 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(2). Husdjur som katter och hundar omfattas alltså inte av denna behörighet.

Kommissionen är medveten om att förgiftad mat som används som lockbete oavsiktligt kan leda till att arter av gemenskapsintresse dör. Det är endast när det gäller dessa arter som kommissionen, i nära samarbete med nationella myndigheter, kan ingripa när den får kännedom om ett visst fall.

För dessa arter stöder kommissionen också förebyggande insatser genom att finansiera olika naturskyddsprojekt inom ramen för Life-Nature(3), och dit hör åtgärder för att kontrollera illegal verksamhet (bland annat med hjälp av skogvaktare och medvetandehöjande kampanjer).

Ett sådant nätverk som parlamentsledamoten föreslår för att granska och kontrollera användningen av förgiftad mat som lockbete omfattas inte av gemenskapens behörighet.

(1) EGT L 103, 25.4.1979, ändrat genom EGT L 59, 8.3.1996.

(2) EGT L 206, 22.7.1992, ändrat genom EGT L 31, 6.2.1998.

(3) EGT L 181, 20.7.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0259/99

från Anna Karamanou (PSE) till kommissionen

(5 februari 1999)

Angående: De tragiska förhållandena för barnen i Albanien - narkotika, hög barndödlighet, handel med organ från barn

I den rapport som Eliza Potsa Taska nyligen lade fram i Europarådet nyligen, beskrivs de tragiska förhållanden som barn i Albanien lever under. De blir övergivna eller faller offer för människohandel, prostitution eller aids, och vad gäller narkotika är enligt Unicef:s uppgifter antalet unga missbrukare i Tirana 8 000! Lika tragiska är avslöjandena om att organ från albanska barn säljs till Italien.

Det skall understrykas att barndödligheten i Albanien är den högsta i Europa, 26 per 1000 födslar, och ännu högre i jordbruksområdena. Även kvinnodödligheten i samband med graviditet är hög, på grund av att ingen hälsokontroll sker under graviditeten. På vilket sätt avser kommissionen att ingripa för att få stopp på utnyttjandet av barn i Albanien och för att på ett effektivt sätt skydda barnens mänskliga rättigheter?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(8 mars 1999)

Kommissionen är mycket väl medveten om att den organiserade brottsligheten i Albanien är mycket omfattande och att den främst drabbar de svagaste befolkningsgrupperna, särskilt barnen. Det är flera faktorer som har bidragit och som fortsätter att bidra till att det är på det sättet, bl.a. statsmaktens svaga ställning och dess tillkortakommanden, de osäkra ekonomiska utsikterna och kulturella faktorer. Sedan slutet av 1997 har det internationella samfundet med gemenskapen i spetsen givit Albanien stöd (varav enbart gemenskapen bidragit med mer än 150 miljoner euro) genom ett övergripande hjälpprogram i syfte att främja stabiliseringsprocessen och utvecklingen i landet, bl.a. i form av ett särskilt stöd till polisen, rättsväsendet och den offentliga förvaltningen. Dessutom tillhandahålls ett särskilt humanitärt stöd, bl.a. för renovering av läkarmottagningar (inbegripet förlossningsavdelningar) och utdelning av läkemedel och livsmedel till de mest utsatta grupperna inom den albanska befolkningen, bl.a. föräldralösa barn och särskilt fattiga familjer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0370/99

från Edgar Schiedermeier (PPE) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Åtgärder för att bekämpa social utslagning (främja åtgärder för familjer och barn)

Hur bedömer kommissionen den engelska staden Readings krav på ovan nämnda åtgärder?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(20 april 1999)

I artikel 137.2 i Amsterdamfördraget föreskrivs att rådet kan besluta om åtgärder som är avsedda att främja samarbetet mellan medlemsstaterna genom initiativ som syftar till att öka kunskapen, utveckla utbytet av information och beprövade erfarenheter, främja nyskapande tillvägagångssätt och utvärdera erfarenheter för att bekämpa social utslagning.

Kommissionen kommer inom kort att offentliggöra en förslagsinfordran för att förbereda gemenskapsåtgärder enligt dessa principer. Förslag som kommer in i samband med denna infordran kan också omfatta frågor som rör utslagning av familjer och barn.

Kommissionen kommer naturligtvis att meddela Reading Borough Council (och övriga som har skrivit under brevet) när denna förslagsinfordran kommer att offentliggöras. Upplysningar om denna infordran samt kommissionens övriga förslagsinfordringar och verksamheter inom detta område finns också på webbplatsen: http://europa.eu.int/comm/dg05/index_en.htm.