ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1930/00

från Bartho Pronk (PPE-DE) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: Initiativet Equal i Nederländerna

I en skrivelse av den 30 september 1999 från den dåvarande nederländska ministern för sociala frågor och sysselsättning till den nederländska regeringen framgår det att den nederländska regeringen planerar att anslå en stor del av de medel som Nederländerna hoppas få genom Equal-initiativet till projekt till förmån för asylsökande.

1. Kan kommissionen ge garantier för att Nederländerna på ett ekonomiskt balanserat sätt kommer att delta i Equal-programmets samtliga delar?

2. Hur föreslår kommissionen att man skall garantera den gränsöverskridande aspekten för projekt för asylsökande?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(26 juli 2000)

1. När kommissionen tar emot förslag till program för gemenskapsinitiativ försäkrar den sig om att de föreslagna åtgärderna och budgeten är direkt knutna till omfattning och typ av problem på arbetsmarknaden i varje medlemsstat.

Gemenskapsinitiativet Equal grundas på en metod med utgångspunkt i de fyra pelarna i den europeiska sysselsättningsstrategin (åtta teman) och på utbildningsinsatser för asylsökande.

Inte i något fall, och trots det proportionellt stora antalet asylsökande i Nederländerna, kommer åtgärderna och de ekonomiska resurserna för denna målgrupp att negativt påverka de åtta teman för pelarna i den europeiska sysselsättningsstrategin. Förhandlingsperioden på fem månader med kommissionen kommer att göra det möjligt att utarbeta ett samlat programplaneringsdokument för Equal.

2. I Equal-initiativet ifrågasätts inte på något sätt de nationella bestämmelserna för asylsökande. De asylsökande skall under alla omständigheter följa gällande lagar och bestämmelser i de olika medlemsstaterna.

Det transnationella samarbetet inom ramen för Equal har flera former och begränsas inte till förmånstagarnas fysiska rörlighet över gränserna. Erfarenheterna av Adapt och Employment har visat att olika typer av transnationella åtgärder kan utvecklas: enkelt erfarenhets- och informationsutbyte, parallell utveckling av nyskapande metoder, införande eller överföring av nya metoder, gemensam utveckling med fördelning av arbetsuppgifterna och slutligen utbyte av praktikanter och personal i ledande ställning.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2099/00

från Peter Skinner (PSE) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: EU-bankernas höga avgifter för gränsöverskridande överföringar och kartelliknande attityd

Överväger kommissionen att låta den undersökning som offentliggjordes den 23 maj om gränsöverskridande betalningar bli början på en mer detaljerad undersökning om de höga avgifter som medborgarna måste betala till banker inom EU? Avser kommissionen att offentliggöra den länge efterlängtade rapporten om anklagelserna om att vissa banker har en kartelliknande attityd? Detta utlovades av före detta kommissionsledamot Van Miert i september 1999 och ärendet handläggs nu av kommissionsledamot Monti. Borde kommissionen inte ha fogat ihop denna rapport med den undersökning som offentliggjordes av kommissionsledamot Byrne och Bolkestein den 23 maj så att vi kunde ha bildat oss en fullständig bild av situationen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(27 juli 2000)

Frågan om alltför höga avgifter för gränsöverskridande transaktioner hör inte hemma inom konkurrensområdet, utan inom inre marknaden och konsumentskydd. Kommissionens ledamöter med ansvar för dessa frågor har begärt att banker och medlemsstater skall göra mer för att minska kundernas bankavgifter.

Ur konkurrensrättslig synpunkt står det en bank fritt att sätta sina avgifter på vilken nivå som helst, bara den gör det fritt och självständigt. Om konsumenterna anser att en banks avgifter är för höga, kan de straffa den genom att vända sig till andra banker. Om flera banker däremot kommer överens om avgiftsnivån, genom att höja avgifterna eller hålla kontroll över avgiftssänkningar, så är detta ett allvarligt brott mot gemenskapens konkurrensregler. Avtal om prissättning drabbar konsumenten.

I början av 1999, strax efter att euron införts, beslutade kommissionens ledamot för konkurrensfrågor att inleda flera undersökningar i de elva medlemsstater som deltar i Ekonomiska och monetära unionen (EMU). Det skedde sedan flera klagomål inkommit om fastställda avgifter för gränsöverskridande transaktioner.

Undersökningarna syftar till att fastställa huruvida banker eller bankföreningar har kommit överens om bankavgifternas utformning eller nivå. Undersökningarna omfattar flera olika typer av banktransaktioner, däribland sedelväxling och gränsöverskridande gireringar.

När det gäller sedelväxling har kommissionen just riktat invändningar till ett hundratal banker och bankföreningar i fyra medlemsstater. Invändningarna innehåller de bevis som kommissionen samlat och av vilka det framgår att dessa banker och föreningar tillsammans har fastställt avgifterna för sedel- och myntväxling. Fler invändningar rörande samma typ av transaktion kommer före sommaren att riktas till banker och bankföreningar i andra medlemsstater.

Undersökningarna om gränsöverskridande gireringar kräver genomgång av stora informationsmängder och pågår fortfarande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1045/00

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(4 april 2000)

Ämne: Anläggning av en tunnelbana i Porto

Arbetena med att anlägga en tunnelbana i Porto håller på att inledas i enlighet med ett projekt som har överenskommits med kommissionen.

Sedan projektet överenskoms har det emellertid gjorts förslag för att lägga till nya linjer och ändra befintliga linjer i syfte att lösa transportproblemen i stadsområdet.

Jag önskar således följande information från kommissionen:

1. Till vilket belopp uppgår det gemenskapsstöd som har avsatts för det aktuella tunnelbaneprojektet i Porto?

2. Har det redan föreslagits ändringar och/eller anpassningar av det aktuella projektet? Vilka?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(25 maj 2000)

1994 anslogs ett vägledande belopp på 60 till 70 miljoner euro för medfinansiering av den lätta tunnelbanan i Porto enligt infrastrukturstödprogrammet för att utveckla gemenskapsstödramen för Portugal (åtgärd 4 av underprogrammet Transporter, rörande avlastning av storstadsområdena Lissabon och Porto).

Den 11 december 1999 godkändes projektets första etapp och Europeiska regionala utvecklingsfondens bidrag uppgår till 71,77 miljoner euro. Hittills har ingen begäran om ändring av projektet förelagts kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1007/00

från Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) till kommissionen

(31 mars 2000)

Ämne: Säkerheten för sjötransport av bränsle

Då initiativet om EU:s nordiska dimension väl förverkligats kommer det bl.a. att leda till ökat energisamarbete och ökad handel mellan Ryssland och EU. Man har förutsagt att till exempel sjötransporten av olja och andra bränslen kommer att öka kraftigt på Östersjön, och i synnerhet i Finska viken, under de närmaste åren. Östersjön är grund och ett nästan slutet havsområde, där olyckor med tankfartyg lätt skulle förorsaka oersättliga skador.

Hur ämnar kommissionen förbättra säkerhetsbestämmelserna för sjötransport av ämnen som kan förorsaka föroreningar? Ämnar kommissionen även i fortsättningen lägga fram strängare säkerhetsbestämmelser om sjötransport av olja, t.ex. när det gäller konstruktionen av fartyg?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(19 maj 2000)

Efter olyckan med oljetankfartyget ERIKA i december 1999 och den stora förorening av den franska kustlinjen som blev följden antog kommissionen den 21 mars 2000 ett meddelande till Europaparlamentet och rådet om säkerheten vid oljetransporter till sjöss(1). Meddelandet innehåller en förteckning över åtgärder på kort och medellång sikt som syftar till att stärka det förebyggande arbetet mot föroreningar från fartyg.

Kommissionens meddelande följs av tre lagförslag, inklusive ett förslag till förordning från Europaparlamentet och rådet om påskyndat införande av bestämmelser om dubbelskrov eller likvärdig konstruktion för oljetankfartyg med enkelskrov(2). Detta förslag syftar till att så snart som möjligt tillämpa de senast överenskomna konstruktionsnormerna för oljetankfartyg i gemenskapen för att minska risken för oljeutsläpp vid grundstötningar eller kollisioner så mycket som möjligt.

(1) KOM(2000) 142 slutlig.

(2) KOM(2000) 67.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1346/00

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(4 maj 2000)

Ämne: Den institutionella reformen

Jag noterar att Kinnock i rapporten om reformen av kommissionen med eftertryck betonar att det behövs en väsentlig ökning av utgifterna för utbildning av kommissionens personal och att denna ökning måste garanteras. Kan kommissionen försäkra att dessa ökade kostnader kommer att finansieras, genom ökad effektivitet, inom ramen för kommissionens nuvarande budget och att kommissionen inte kommer att be parlamentet om mer pengar?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(27 juni 2000)

Under 2001 förutses en förstärkning av 2 miljoner euro för utbildning av kommissionens personal. Det totala anslag som begärts för utbildning (budgetpost A-706) uppgår då till 7,5 miljoner euro.

De extra utbildningsanslagen kommer att finansieras med gällande belopp under avdelning A-7 (utgifter för stödpersonal och decentraliserade administrativa utgifter). De anslag som begärts för avdelning A-7 i 2001 års preliminära budgetförslag har fastställts på samma nominella nivå som godkändes i budgeten för år 2000.

Vid föreslagen nivå på 7,5 miljoner euro kommer anslagen för personalutbildning fortfarande bara att uppgå till cirka 0,05 % av den totala personalkostnaden. Detta är en kontrast till anslagen för medlemsstaternas förvaltningar som normalt är mycket högre.

Allt eftersom reformen fortsätter och detaljförslag för nödvändiga förbättringar av personalpolitiken läggs fram för diskussion senare i år, är det rimligt att fråga sig om utbildningsanslagen bör ökas, som en investering i förbättrad effektivitet och arbetsledning. All analys av en sådan utveckling kommer naturligtvis att föreläggas parlamentet för betänkande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1521/00

från Michl Ebner (PPE-DE) till rådet

(15 maj 2000)

Ämne: Ratificering av Romstadgan och det därmed förbundna inrättandet av en krigsförbrytelsedomstol

Den 17 juni 1998 antog Förenta Nationerna den så kallade Romstadgan, där det stadgas om att en permanent internationell krigsförbrytelsetribunal skall inrättas, under förutsättning att stadgan ratificeras av 60 medlemsstater. I stadgan tas särskild hänsyn också till det slags våld som utövas mot kvinnor i krig, i och med att definitionen på krigsförbrytelse innefattar våldtäkter, sexuellt slaveri, tvångsprostituering, påtvingade graviditeter, påtvingad sterilisering och andra former av sexuellt våld. Bland EU:s medlemsstater har hittills endast Italien ratificerat Romstadgan medan alla andra ännu står utanför.

Kan rådet meddela om det har för avsikt att i brådskande ordning uppmana de övriga 14 medlemsstaterna att ratificera Romstadgan, så att ingenting mera lägger hinder i vägen för att det inrättas en permanent internationell krigsförbrytelsetribunal?

Svar

(23 oktober 2000)

Europeiska unionen anser att upprättandet av den internationella brottmålsdomstolen har historisk betydelse och visar att världen kan göras säkrare och rättvisare att leva i. Medlemsstaterna var också mycket aktiva och väl samordnade i det arbete som ledde fram till att den internationella brottmålsdomstolens stadga antogs. EU gör dessutom sitt yttersta för att se till att den förberedande kommittén lyckas med sin uppgift.

EU anser att en straffrihetskultur inte kan tolereras, särskilt med tanke på skändliga brott mot internationell rätt som folkmord, krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. När de nationella domstolarna inte kan eller inte vill föra talan inför rätta, har världssamfundet det yttersta ansvaret för att garantera att rättvisa skipas. De internationella tribunalerna för f.d. Jugoslavien och Rwanda har redan gjort avsevärda insatser för att öka respekten för internationell rätt. Antagandet av stadgan för en permanent internationell brottmålsdomstol för prövning av de allvarligaste förbrytelserna och brotten mot humanitär rätt är därför av stor betydelse och en av Europeiska unionen främsta prioriteringar är att denna stadga kan träda i kraft så snart som möjligt.

Italien, Frankrike och Belgien har redan ratificerat den internationella brottmålsdomstolens stadga. Samtliga de andra medlemsstaterna har inlett ratificeringsprocessen och beroende på deras nationella förfaranden bör de flesta av dem vara klara i en nära framtid. Situationen beträffande ratificeringen av den internationella brottmålsdomstolens stadga inom EU tas regelbundet upp av ordförandeskapet i mötena i rådets arbetsgrupp för internationell rätt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1000/00

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(31 mars 2000)

Ämne: Stockholmsdeklarationen

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att se till att Stockholmsdeklarationen om undervisning om förintelsen genomförs?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0925/00- och E-1000/00 ingivet av Viviane Reding för kommissionen

(4 maj 2000)

Kommissionen lägger största vikt vid kampen mot rasism, främlingsfientlighet och antisemitism, och rent allmänt vid att främja attityder och värderingar som innebär respekt, accepterande och tolerans, särskilt i mångkulturella sociala miljöer.

När det gäller gemenskapens insatser inom skolundervisningen ingår det åtgärder för transnationellt samarbete för interkulturell utbildning i området Comenius i Sokrates-programmet, där skolor och andra aktörer med en utbildningsfunktion medverkar. Under de fem år som Sokrates I har pågått har cirka 100 transnationella projekt per år fått stöd inom detta område.

Den interkulturella dimensionen, inklusive utbildning, när det gäller de attityder och värderingar som utgör grunden för ett mångkulturellt samhälle, förstärks i Sokrates II och blir en av de gemensamma dimensioner som genomsyrar initiativ i skolor, projekt för fortbildning av utbildningspersonal och Comenius-nätverken.

Å andra sidan bör det betonas att det är medlemsstaterna som har hela ansvaret för organisationen av utbildningssystemen i EU och deras innehåll.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1594/00

från Pere Esteve (ELDR) till kommissionen

(23 maj 2000)

Ämne: Användning av kvicksilver i medicinteknisk utrustning

I gemenskapslagstiftningen, närmare bestämt rådets direktiv 93/42/EEG om medicintekniska produkter (senare ändrad genom direktiv 98/79), nämns inte användningen av kvicksilver i medicinteknisk utrustning överhuvudtaget.

Tänker kommissionen, med tanke på att kvicksilver är en farlig substans, vidta någon åtgärd för att reglera användningen av kvicksilver i utrustning såsom termometrar och sfygmomanometrar som används vid hälsokliniker, sjukhus etc.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(4 juli 2000)

För närvarande finns de främsta restriktionerna för kvicksilver och dessa gäller endast kvicksilverföreningar i rådets direktiv 89/677/EEG av den 21 december 1989 om ändring för åttonde gången av direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar)(1). Dessa restriktioner omfattar än så länge inte användningen av kvicksilver i medicintekniska produkter.

Med hjälp av en oberoende studie undersöker kommissionen nu vilka risker som kvicksilver i produkter, bl.a. termometrar, kan medföra för hälsa och miljö. Denna studie kommer att vara klar i slutet av 2000 och kan leda fram till ett förslag 2001 för att ändra gällande regler för kvicksilver och kvicksilverföreningar i direktiv 76/769/EEG.

(1) EGT L 398, 30.12.1989.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1432/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(5 maj 2000)

Ämne: Tvångsarbete och bortförande med tvång i Pakistan

Kunde kommissionen stå till tjänst med aktuella uppgifter om var åtta förutvarande tvångsarbetare befinner sig och hur de mår? Det handlar om personer som bortfördes med tvång den 4 maj 1998 i provinsen Sindh i Pakistan, fallreferens nr 35. Kan kommissionen också ange om myndigheterna i Pakistan gjort något för att lagföra dem som bär ansvaret för bortrövandena?

Kan kommissionen ge aktuella uppgifter om hur många personer som kunnat lagföras i Pakistan enligt lagen av år 1992 om avskaffande av systemet med tvångsarbete?

Hur står det till med det EU-finansierade projektet om barns tvångsarbete i Pakistan (projektet 'Combating abusive child labour through prevention, withdrawal and rehabilitation' av april 1998)?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(15 juni 2000)

Kommissionen har inte några aktuella uppgifter om var eller i vilket tillstånd de åtta tidigare tvångsarbetare som parlamentsledamoten avser befinner sig. Kommissionen har givit sin delegation i Islamabad i uppdrag att följa upp detta ärende hos myndigheterna i provinsen Sindh. Likaså kommer kommissionens företrädare i Pakistan att be de behöriga myndigheterna om uppgifter om det antal personer som lagförts enligt lagen av 1992 om avskaffandet av systemet med tvångsarbete.

De gemenskapsfinansierade pilotprojektet om barns tvångsarbete, Combating abusive child labour through prevention, withdrawal and rehabilitation, är under genomförande. Av en nyligen framlagd rapport om besök av en företrädare för kommissionen vid två av dessa centrer, i Multan och Shangla Hill, framgår det att det visserligen fortfarande brister i samordningen mellan de olika verkställande parterna, men att gemenskapens centra för utbildning och handling (Community Education and Action (CEA)) börjar bli funktionsdugliga. Pakistans minister för arbetsfrågor har insett projektets betydelse och sätter press på Punjabs provinsdepartement för arbetsfrågor för att se till att projektet går framåt. Det är viktigt att barnen väljs ut från de mest riskfyllda formerna av barnarbete. Möjligheterna att starta ett andra skift i skolorna håller på att undersökas.

Pakistans militärledda regering godkände den 10 maj 2000 en policy som syftar till att gradvis avskaffa barnarbete inom alla ekonomiska sektorer. Enligt denna skall landet gradvis avskaffa de värsta formerna av utnyttjande av barnarbetare, förhindra att minderåriga barn kommer in på arbetsmarknaden, utvidga primärundervisningen till att omfatta alla barn, ge familjerna större inflytande och slutligen återanpassa barnarbetare genom informell undervisning, yrkesinriktad utbildning och kompetensutveckling.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1793/00

från José Ribeiro e Castro (UEN) till kommissionen

(8 juni 2000)

Ämne: Tryckfriheten i Ryssland

Det privata mediaföretaget Media Moss blev torsdagen den 11 maj 2000 utsatt för ett polisingripande som har väckt stort uppseende i Moskva, eftersom en TV-kanal och flera tidningar och tidskrifter berörs. Några dagar senare, den 16 maj 2000, utfärdade den ryska informationsministern en varning för utländska medier. Han hotade även med att stoppa de utländska medier som sprider information som skadar Rysslands intressen. Det förefaller som om det rör sig om en omfattande kampanj mot journalisternas frihet.

Informations- och tryckfriheten utgör universella principer. Dessa friheter måste garanteras, eftersom de är av avgörande betydelse för att man skall kunna utveckla förbindelser som präglas av öppenhet och ömsesidigt förtroende och för en fred mellan stater och folk som bygger på de grundläggande principerna om frihet, pluralism, demokrati och rättssamhället, vilket är allmänt erkända principer som bekräftas i internationella avtal och i förklaringarna om de mänskliga rättigheterna. Det hot som den ryska regeringen uttalade berör direkt eller indirekt flera av Europeiska unionens journalister och mediaföretag.

Det är mycket viktigt för stabiliteten och säkerheten i Europa att den demokratiska utvecklingen i Ryssland fortsätter, vilket även ligger direkt i det ryska folkets intresse och hänger på det ryska folket stöd.

Dessa tecken är mycket oroväckande och de innebär att den fördjupning av demokratin som man han hade hoppats på ter sig alltmer avlägsen, något som dessutom kan skada den europeiska stabiliteten generellt.

Kan kommissionen ange i vilken utsträckning den har följt upp dessa händelser, vilken ytterligare information den har tillgång till om tryckfriheten och demokratin i Ryssland och dessutom om informationen har minskat eller ökat kommissionens oro? Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit eller kommer kommissionen att vidta i detta hänseende när det gäller de bilaterala förbindelserna med Ryssland?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Patten

(18 juli 2000)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga E-1778/00 från Ford(1).

(1) Se s. 92.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1317/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(27 april 2000)

Ämne: Överdrivet utnyttjande av vattenresurser (kommunerna S. Giovanni in Persiceto och Crevalcore)

I kommunerna S. Giovanni in Persiceto och Crevalcore (i provinsen Bologna, regionen Emilia-Romagna, Italien) har det förekommit landsänkningar på ungefär två meter på grund av ett överdrivet utnyttjande av områdets vattenresurser av det statliga vattenförsörjningsföretaget Seabo. Detta har lett till att Bolognaslätten blivit ett av de områden på Poslätten som löper störst risk för översvämningar, vilket följaktligen skadar ekonomin och miljön.

Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående besvara följande:

- Har gemenskapsbestämmelserna när det gäller skydd av miljön och befolkningens säkerhet överträtts i detta specifika fall?

- Existerar det några åtgärder på gemenskapsnivå för att förebygga landsänkningar?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(22 juni 2000)

Den befintliga lagstiftningen behandlar olika aspekter av vattenkvalitet, som kvaliteten på dricksvatten och badvatten samt effektivitetskriterier för avloppsreningsanläggningar. Det finns däremot ingen gemenskapslagstiftning för vattenmängd, t.ex. för uttag eller överuttag. För närvarande finns det därför ingen juridisk grund för kommissionen att ingripa.

Parlamentet och rådet förhandlar för närvarande om ett ramdirektiv för vattenpolitiken(1). Parlamentet avslutade sin andra behandling vid plenarsammanträdet i februari 2000(2). För närvarande pågår förlikningsförfarandet mellan parlamentet och rådet (tidsgränsen är den 19 juli 2000).

Ett av huvuddragen i detta direktiv är medlemsstaternas skyldighet att bibehålla eller uppnå god kvalitet på grundvattnet. God kvalitet i detta sammanhang definieras som god kemisk status och god kvantitativ status; god kvantitativ status definieras som balans mellan den tillgängliga grundvattenresursen och den långsiktiga genomsnittliga uttagsnivån per år. För att se till att detta mål nås kommer varje uttag av grundvatten (och ytvatten) generellt sett att ske endast efter tillstånd. Om man inte lyckas uppnå eller bibehålla denna balans mellan naturlig påfyllning och uttag kommer detta, efter det att direktivet har antagits, att innebära överträdelse av gemenskapens lagstiftning.

(1) Kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT C 184, 17.6.1997, EGT C 16, 20.1.1998 och EGT C 108, 7.4.1998; rådets gemensamma ståndpunkt av den 22 oktober 1999, EGT C 343, 30.11.1999.

(2) Parlamentets yttrande av den 16 februari 2000, ännu inte offentliggjord i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.