ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-4016/97 från Gerhard Hager (NI) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Beviljande av subventioner för nedgrävning av naturgasledningar

För att säkerställa naturgasförsörjning betalar ett antal kommuner i Österrike subventioner till företaget Energie-Versorgung Niederösterreich Aktiengesellschaft (EVN), vilket sker villkorslöst och utan möjlighet att få tillbaka några av de betalda beloppen. Dessa subventioner beviljas dels beroende på hur många kilometer rörledning som grävts ned, dels som ett schablonbelopp (Haags kommun har betalat 9 535 000 ATS för nedgrävning av en 16,9 km lång gasledning) och är enligt de ingångna avtalen varken förenade med förmånligare taxor för kommunerna själva eller för kommuninvånarna. Dessutom är det EVN som avgör om och i vilka områden av kommunen naturgasförsörjning kommer att erbjudas i framtiden.

Kommunerna förpliktigar sig dessutom att utan ekonomisk ersättning utfärda tillstånd för nedgrävning av rörledningar och uppförande av andra anläggningar på alla de tomter de för närvarande och i framtiden ansvarar för samt att kostnadsfritt ställa nödvändiga tomter till förfogande för anläggningar ovan jord. Slutligen förpliktigar sig kommunerna under avtalets giltighetstid att varken själva producera eller distribuera gas eller tillåta andra aktörer att på kommunägda tomter bygga rörnät för naturgas eller andra anläggningar som är nödvändiga för produktion och distribution av gas.

1. Vad anser kommissionen om den rättsliga karaktären hos avtal som ingåtts under ovannämnda förutsättningar?

2. Kommer kommissionen att vidta åtgärder mot denna form av beviljande av subventioner - i synnerhet jämfört med andra energikällor - på grundval av konkurrenslagstiftningen?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (13 januari 1998)

Kommissionen kan för närvarande och på grundval av föreliggande uppgifter inte göra en slutgiltig bedömning av om vissa österrikiska kommuners subventioner till energiföretaget EVN är förenliga med konkurrensreglerna i artiklarna 92 och 93 i EG-fördraget.

Kommissionen kommer utan dröjsmål att uppmana de österrikiska myndigheterna att inkomma med detaljerade uppgifter i denna fråga och att noggrant kontrollera de avtal som gjorts.

Skulle kommissionen finna skäl att tvivla på att dessa avtal är förenliga med gemenskapsrätten kommer kommissionen utan dröjsmål att inleda ett förfarande enligt artikel 93.2 i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3945/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (4 december 1997)

Ämne: Statligt stöd till företag i missgynnade stadsdelar

I oktober 1996 antog kommissionen en ny referensram för statligt stöd till företag i missgynnade stadsdelar. Som bekant tillät inte den föregående lagstiftningen medlemsstaterna att i sina beräkningar i tillräckligt hög grad ta med de talrika sociala och ekonomiska problem som förortsområdena i de stora europeiska städerna lider av. Det fastställdes att stödet högst fick uppgå till 26 % netto av investeringen på 10 000 ecu för varje nyskapat arbetstillfälle. Ett sådant initiativ skulle enligt kommissionens mening på ett positivt sätt bidra till att sysselsättningen fick ny fart i de städers förortsområden som i allmänhet kännetecknas av hög arbetslöshet.

Trots att kommissionen uppmanade medlemsstaterna att dra nytta av den nya europeiska lagstiftningsram som kommer att gälla i fem år och inbegripa särskilda stödprogram, har den italienska regeringen mer än ett år efter detta fortfarande inte vidtagit alla de åtgärder som är nödvändiga för att inleda ovannämnda program.

Kan kommissionen mot bakgrund av allt detta ange

1. hur den bedömer den italienska regeringens försening med att anpassa sig efter den europeiska lagstiftningsramen, särskilt med tanke på att giltighetstiden för de nya bestämmelserna är begränsad till fem år från och med 1996,

2. vilka europeiska medlemsstater som har anpassat sig efter kommissionens meddelande och redan inlett program till stöd för de stora städernas förortsområden?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (13 januari 1998)

Som kommissionen redan har förklarat i svaret på parlamentsledamotens skriftliga fråga P-2628/97 ((EGT C 82, 17.3.1998, s. 117. )) är syftet med rambestämmelserna för statligt stöd till företag i missgynnade storstadsområden, som kommissionen antog den 2 oktober 1996 ((EGT C 146, 14.5.1997. )), att fastställa regler för hur man skall avgöra vilka storstadsområden som kan anses vara missgynnade och som därmed kan erhålla statligt stöd. Stödet omfattas av vissa villkor och vissa tak för att det skall vara förenligt med den gemensamma marknaden. Det är alltså fråga om ett klargörande för medlemsstaterna, inte om en uppmaning att bevilja sådant stöd. Det är medlemsstaterna själva som fattar sådana beslut. I förekommande fall skall de anmäla alla planer avseende sådant stöd till kommissionen för dess godkännande.

Beträffande läget i medlemsstaterna är det, såvitt kommissionen känner till, än så länge endast Frankrike som har infört denna typ av stöd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3953/97 från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Ansökningar om stöd från region- och forskningsprogrammen

I min skriftlig fråga (E-2961/97) ((EGT C 134, 30.4.1998, s. 44. )) till kommissionen den 17 september 1997 efterlyste jag en minskning av byråkratin inom EU:s forsknings- och regionalpolitik. Efter att ha fått kommissionens svar skulle jag vilja ställa ytterligare en fråga.

Vilka är de vanligaste orsakerna till att projekten inte godkänns?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (27 januari 1998)

De viktigaste kriterierna vid bedömningen av olika projektförslag inom gemenskapens program för forskning och teknisk utveckling (FoTU) är: vetenskaplig och teknisk nivå, innovationsvärde, graden av samarbete över nationsgränserna (europeiskt mervärde), kostnadseffektivitet, förslagsställarnas kompetens samt möjligheterna att sprida och dra nytta av resultaten. Dessutom anges i det arbetsprogram som är kopplat till varje särskilt program vilka kriterier som måste uppfyllas för att programmets mål skall uppnås. Eftersom de ekonomiska medlen är begränsade, och konkurrensen om dessa medel följaktligen stor, avvisas vanligen förslag som inte uppfyller samtliga dessa kriterier (vilka för övrigt är offentliga). Inom de flesta program beror de avslagna ansökningarna i första hand på att projekten hållit en alltför låg vetenskaplig och teknisk nivå samt att de inte haft tillräckligt högt innovationsvärde.

Upplysningar om de vanligaste skälen till att FoTU-projekt nekas stöd från strukturfonderna måste begäras från medlemsstaterna själva, eftersom de tillämpar sina egna förfaranden då projekt väljs ut i övervakningskommittéerna. Urvalskriterierna varierar också beroende på vilka prioriteringar som görs inom respektive program.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3103/97 från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Motsägelse mellan Europeiska patentmyndighetens rättspraxis och förslaget till patentdirektiv

I stycke 17b i ingressen (nytt) i betänkandet av Rothley, om Europaparlamentet och rådets förslag till direktiv om rättsligt skydd av bioteknologiska uppfinningar (Dok A4-0222/97), som kommissionen avser att överta, anges att en växtgrupp som karakteriseras av en särskild gen inte är utesluten från patenterbarhet även om den omfattar växtsorter. Detta står i påfallande motsägelse till Europeiska patentmyndighetens rättspraxis, exempelvis domsslutet T 356/93 (Europeiska patentmyndighetens officiella tidning 1995, s. 545).

Hur kan man lösa denna motsägelse och den rättsosäkerhet som hänger samman därmed?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (6 januari 1998)

Som svar på parlamentsledamotens fråga vill kommissionen påpeka att man har lagt märke till att texten i stycket 17b i ingressen, som återger parlamentets ändringsförslag 20, motsäger beslut T 356/93 av den 21 februari 1995 från den tekniska överklagandenämnden vid Europeiska patentverket. Detsamma gäller artikel 4.2 i det ändrade förslaget som återger parlamentets ändringsförslag 47. Parlamentet har således ansett att överklagandenämndens tolkning av om växtsorter kan patenteras, inte skall följas vid tillämpningen av medlemsstaternas nationella lagar om patent för uppfinningar, om de innehåller bestämmelser om att växtsorter inte kan patenteras. Kommissionen instämmer i denna åsikt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3891/97 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Myndigheter och organ för förvaltning av garantisektionens utgifter inom Europeiska utvecklings- och garantifonden

Skulle kommissionen kunna ge oss detaljerade uppgifter om de organ för utbetalningar, verifikation och samordning som i enlighet med rådets förordning nr 1287/95 ((EGT L 125, 8.6.1995, s. 1. )) och kommissionens förordning nr 1663/95 ((EGT L 158, 8.7.1995, s. 6. )) har godkänts i medlemsstaterna för att ansvara för kontrollen av garantisektionens utgifter inom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (vilken typ av produkt de godkänts för, deras juridiska status, om de förfogar över någon teknisk enhet eller har överfört den tekniska kontrollen på andra organ osv.)?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (21 januari 1998)

Den detaljerade information som begärs om det attesterande organet och samordningsorganet vilka inrättas enligt artikel 4.1 i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken ((EGT L 94, 28.4.1970. )) samt artiklarna 1, 2 och 3 i förordning (EEG) nr 1663/95 av den 7 juli 1995 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 729/70 i fråga om förfarandet vid avslutande av räkenskaperna för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), översändes direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat. Den ställning som visas har medlemsstaterna bekräftat som korrekt per den 1 maj 1997. Uppgifterna planeras, granskas och uppdateras efter det att beslutet om godkännande av räkenskaperna för budgetåret 1997 har fattats i april 1998.

Alla betalningsorgan utnyttjar tekniska tjänster antingen internt eller genom delegering till andra nationella myndigheter. I allmänhet utför tullmyndigheterna fysiska kontroller som hänför sig till begäran om exportbidrag. Delegering av tekniska tjänster sker enligt de nationella administrativa strukturer som antagits av varje medlemsstat. Alla tekniska tjänster - interna eller delegerade - måste uppfylla de kriterier för ackreditering som anges i punkt 4 i bilagan till förordning (EEG) nr 1663/95.

Kommissionen har redan utvärderat alla större betalningsorgans resultat i förhållande till de ackrediteringskriterier som anges i bilagan till förordning (EEG) nr 1663/95 och har fått förbättringar till stånd där brister konstaterats. Denna process fortsätter genom direkta besök på platsen och genom de årliga revisionsrapporter som överlämnas av det attesterande organet och utvärderas av kommissionen varvid eventuella problem som konstaterats följs upp på lämpligt sätt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3379/97 från Carlos Robles Piquer (PPE) till kommissionen (23 oktober 1997)

Ämne: Alure, Synergy och Latinamerika

Alure, det program som kommissionen instiftade för att bidra till rationaliseringen och moderniseringen av energisystemen i Latinamerika, har just avslutat sitt första verksamhetsår. Programmets mål täcks även av en del av programmet Synergy.

Kan kommissionen tillhandahålla grundläggande uppgifter om programmens hittillsvarande verksamhet, med särskild inriktning på förnyelsebara energikällor, och ange storleken på investeringar, vilka mottagarna har varit, uppgifter om de experter som har anlitats samt resultaten av denna första fas?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (13 november 1997)

ALURE (optimalt utnyttjande av energiresurserna i Latinamerika) är ett program för ekonomiskt samarbete enligt rådets förordning (EEG) nr 443/92 av den 25 februari 1992 om finansiellt och tekniskt bistånd till och ekonomiskt samarbete med utvecklingsländerna i Asien och Latinamerika ((EGT L 52, 27.2.1992. )). Genom detta upprättas förbindelser huvudsakligen mellan el- och gasföretag i gemenskapen och Latinamerika och förbindelser mellan investerare i de båda områdena. Ingripanden genom ALURE i institutionella frågor förekommer endast i den mån som det upptäcks ett hinder i affärsförbindelserna. Projekten är vanligtvis i storleksordningen en miljon ecu varav ALURE står för 500 000 ecu.

ALURE-programmets rådgivande kommitté föreslår kommissionen genom rekommendation ett antal på förhand utvalda projekt. Kommissionen gör det slutliga urvalet. I den första etappen av ALURE-programmet (1995-1997) valdes tretton projekt ut för sammanlagt sju miljoner ecu i gemenskapsbidrag och lika mycket från företagskonsortier. De projekt som kan komma i fråga för ALURE-programmet är inriktade på hållbar utveckling. Ändå är det inte ett program som i första hand avser att främja förnybara energikällor.

Synergy-programmet ligger steget över ALURE. I detta behandlas energipolitik, även i Latinamerika. Gemenskapen bidrar vanligtvis med 150 000-200 000 ecu för utredningar, seminarier eller konsultverksamhet.

Förnybara energikällor hör till Synergy-programmets prioriteringar inom ramen för den europeiska försörjningssäkerheten och miljöskyddet. När det gäller dessa energikällor har Synergy-programmet bidragit med 220 000 ecu för att tillsammans med Förenta nationernas ekonomiska kommission för Latinamerika (ECLAC) finansiera en utredning om potentialen för jordvärme i detta område och hindren för utvecklingen av denna. Detta arbete kommer att utmynna i den regionala utvecklingsplan som skall diskuteras i Santiago de Chile den 10-12 november 1997. En italiensk och en fransk expert har medverkat i detta arbete.

Det är tämligen få samarbetsåtgärder inom energipolitiken som kan tillämpas på förnybara energikällor. Det är större efterfrågan inom den sektorn på utredningar om projektens genomförbarhet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3339/97 från Francesco Baldarelli (PSE) till kommissionen (22 oktober 1997)

Ämne: Trafikolyckor i Italien

1. Hur många människor skadades och hur många dog i trafikolyckor i Italien under det senaste år för vilket det finns statistik och hur ser denna statistik ut, omvandlad till antal olyckor per miljoner registrerade bilar a) i Italien och b) i jämförelse med EU som helhet?

2. Vilken är den uppskattade ekonomiska kostnaden för trafikolyckor i Italien?

3. Vilka förändringar rekommenderar kommissionen för att minska antalet dödsfall och skador i trafikolyckor?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (18 december 1997)

7 036 personer dödades och 238 932 skadades i trafikolyckor i Italien under 1994. Om man ser till antalet dödade per miljon invånare under perioden 1991*1994 är Italiens situation sämre än genomsnittet i Europa och sämre än situationen i sex andra medlemsstater. Det är naturligtvis svårt att göra exakta jämförelser mellan medlemsstater eftersom det finns ett antal faktorer, t.ex. infrastrukturens kvalitet, som inte är jämförbara. Siffrorna ovan ger dock en klar föreställning om den relativa andelen dödsfall och skador.

Enligt kommissionens beräkningar är den direkta kostnaden för trafikolyckor (inbegripet kostnader för polis- och utryckningstjänster, fordonsreparationer och förlorad inkomst) 45 000 miljoner ecu per år för hela gemenskapen. Om denna summa divideras med det sammanlagda antalet dödsolyckor (45 000 per år) får man genomsnittskostnaden 1 miljon ecu per dödsfall och relaterade skador. För Italien skulle detta betyda att kostnaden för dödsolyckor i trafiken uppgår till ungefär 7 000 miljoner ecu per år.

Kommissionen har antagit ett meddelande * ¨Ökad vägtrafiksäkerhet inom EU * Programmet för åren 1997*2001¨ ((KOM(97) 131 slutlig. )) * där man i detalj presenterar kommissionens planer för att bygga vidare på framgångarna från det första åtgärdsprogrammet som pågick 1993*1996. Kommissionens åtgärder kommer att koncentreras på tre områden: insamling och spridning av information så att man kan få en bild av och övervaka situationen och därigenom främja riktade förbättringar; initiativ till och stöd till åtgärder för att undvika olyckor, med tonvikten på den mänskliga faktorn och människans samspel med sådana miljöfaktorer som vägars och korsningars utformning, trafiksignaler m.m.; initiativ och stöd till åtgärder för att minska konsekvenserna av olyckor * t.ex. genom ytterligare förbättringar när det gäller fordonsdesign och krocksäkerhet.

Dessutom verkar kommissionen för ändrade beteendemönster som, förutom att de är kostnadsfria, skulle rädda ett stort antal liv och göra skador mindre allvarliga. Om exempelvis bilbältesanvändningen i fram- och baksäte låg på samma nivå i Italien som i de länder där den är vanligast, skulle enligt tillförlitliga uppskattningar 1 384 liv räddas varje år. Det skulle innebära att antalet dödsfall minskas med ungefär 20 %.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3973/97 från Anneli Hulthén (PSE) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Illegal hormonanvändning i köttframställning

Med jämna mellanrum förekommer uppgifter i media om illegal hormonanvändning i köttproduktionen inom EU. Hur betraktar kommissionen dessa uppgifter och minskar inte en eventuell sådan förekomst gemenskapens trovärdighet gentemot USA i diskussionen om hormoner?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (2 februari 1998)

Upptäckten av vissa fall av illegal användning av tillväxthormoner, som medierna regelbundet rapporterar om, är resultatet av den faktiska politik som medlemsstaterna för för att garantera de europeiska konsumenterna hormonfritt kött, samt bevisar att denna politik är effektiv. Detta minskar inte gemenskapens trovärdighet gentemot USA.

Medlemsstaternas genomförande dels av övervakningsåtgärder enligt direktiv 96/23/EG om införande av kontrollåtgärder för vissa ämnen och restsubstanser av dessa i levande djur och i produkter framställda därav och om upphävande av direktiv 85/358/EEG och 86/469/EEG samt beslut 89/187/EEG och 91/664/EEG ((EGT L 125, 23.5.1996. )), och dels av stränga påföljder för överträdelser, bör på medellång sikt kunna leda till en betydande minskning av fallen av illegal användning av förbjudna ämnen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3637/97 från Luciano Vecchi (PSE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Krav på garantier för tillgång till sysselsättningsinitiativ i Sverige

Såsom redan har påpekats i föregående frågor har de italienska myndigheternas beslut att förplikta icke-kommersiella företag att teckna borgensförbindelser med en bank för att få tillgång till sysselsättningsinitiativ, visat sig vara kostsamt och bestraffande för organisationer med uppenbara svårigheter att visa upp egna finansiella garantier.

Kan kommissionen, mot bakgrund av kännedomen om att dessa bestämmelser varierar från en medlemsstat till en annan, ange om icke-kommersiella företag (och i allmänhet företag inom den sociala ekonomin) i Sverige måste tillhandahålla finansiella garantier eller bankgarantier och, om så är fallet, på vilka villkor?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3624/97, E-3625/97, E-3626/97, E-3627/97, E-3628/97, E-3629/97, E-3630/97, E-3631/97, E-3632/97, E-3633/97, E-3634/97, E-3635/97, E-3636/97 och E-3637/97 ingivna av Christos Papoutsis för kommissionen (30 januari 1998)

Kommissionen förfogar inte över någon information om att ideella organisationer enligt medlemsstaterna är skyldiga att lämna en bankgaranti för att erhålla finansiering genom gemenskapens olika program. Detta område omfattas av den nationella lagstiftningen.

När det gäller beviljande av bidrag inom ramen för initiativet Sysselsättning, åligger det de nationella myndigheter som sluter avtal med projektens initiativtagare att begära bankgarantier enligt gällande nationella regler. I Grekland, Portugal, Spanien, Tyskland och Österrike är normalt inte eventuella initiativtagare tvungna att lämna sådana garantier för att komma i fråga för initiativet Sysselsättning.

Om det är riktigt att en bankgaranti kan leda till en extra kostnad, särskilt för de företag som är verksamma inom den sociala ekonomin, så är det inte desto mindre riktigt att denna garanti är nödvändig när följderna av ett bristfälligt genomförande av en avtalsenlig skyldighet skulle kunna medföra att de medel som gäldenären ställt till förfogande överskrids.

Enligt budgetförordningen av den 21 december 1977 om Europeiska gemenskapernas allmänna budget ((EGT L 356, 31.12.1977. )), med senare ändringar ((EGT L 240, 7.6.1995. )), skall avtalsparten lämna ett garantibelopp då mycket viktiga avtal sluts eller då bidrag beviljas för genomförande av projekt för betydande belopp. Emellertid berörs de flesta företag med social målsättning sällan av denna skyldighet eftersom de senares projektförslag brukar vara av mindre omfattning.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3919/97 från Edouard des Places (I-EDN) till kommissionen (28 november 1997)

Ämne: Situationen på jordbruks- och livsmedelsområdet för ¨torkade grönsaker¨

Enligt förordningen som fastställer stödordningen för grönsaker beviljas stöd till vicker (vicia sativa) med referensnummer 07 13 90 90 i den gemensamma tulltaxan, som offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning den 19 september 1996.

Denna rubrik i den gemensamma tulltaxan omfattar andra ¨torkade, spritade baljväxtfrön, även skalade eller sönderdelade¨ i ett kapitel om konsumtionsvaror för människor.

Det verkar dock som att vicker är en typ av foder som uteslutande är avsett som djurföda. Detta förklarar varför vicker särskilt anges under rubrik 12 14 i tulltaxan ¨kålrötter, foderbetor och andra foderrotfrukter, hö, lusern (alfalfa), klöver, esparsett, foderkål, lupiner, vicker och liknande djurfoder, även i form av pelletar¨. Vicker sorterar alltså under KN-nr 12 14 90 99 och inte under KN-nr 07 13 90 90.

Den avsevärda ökningen av grönsaksodlingar i Europa har nu lett till att den garanterade maximala odlingsarealen, vilken fastställs i förordningen, överskridits i hög grad, och det verkar som att det är odlingsarealen för vicker som lett till att den överskrids.

Med tanke på att det inte finns vicker som tillhör grupp 07 13 90 90, verkar det ologiskt att motivera en minskning av stödet till linser och kikärter på grund av att den maximala garanterade odlingsarealen överskrids, vilket beror på överproduktion av vicker.

Har kommissionen för avsikt att klargöra förordningen om torkade grönsaker för att reda ut denna situation, som allvarligt straffar odlarna och företagarna inom jordbruks- och livsmedelsområdet för ¨torkade grönsaker¨?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (6 januari 1998)

De vicker som berättigar till produktionsstöd anges i artikel 1 i rådets förordning (EG) nr 1577/96 om en särskild åtgärd till förmån för vissa trindsädsslag ((EGT L 206, 16.8.1996. )). Det gäller vicker av sorterna vicia sativa L. och vicia ervilla Wildd, som omfattas av KN-nummer ex 0713 90 90 övriga. Klassificeringen av dessa två sorter av vicker kommer att undersökas noggrant av kommissionen vilket eventuellt kan leda till en ändring av gällande lagstiftning.