SKRIFTLIG FRÅGA P-3012/00

från Ursula Stenzel (PPE-DE) till kommissionen

(19 september 2000)

Ämne: Den polska lagen om industriell äganderätt

I sitt svar på kommissionens vägnar på min fråga P-2326/00(1) antydde kommissionsledamot Verheugen att de problem som artikel 322 i den polska lagen om industriell äganderätt förorsakar inte ligger inom tillämpningsområdet för vare sig gemenskapslagstiftningen eller Europaavtalet med Polen.

Som stöd för sin ståndpunkt hänvisar kommissionsledamot Verheugen till artikel 295 i EG-fördraget som fastställer att medlemsstaterna själva får besluta om sin egendomsordning.

1. Anser kommissionen att artikel 295 i EG-fördraget tillåter medlemsstaterna att ta i besittning egendom, exempelvis ett varumärke, lokaliserad i andra länder och därmed underkastad utländsk lagstiftning?

2. Anser kommissionen att artikel 295 i EG-fördraget täcker en situation där en stat tvingar en privatperson att överlåta rätten till sin egendom, exempelvis ett varumärke, till en annan person som kan vara antingen en juridisk eller en fysisk person?

3. Kan kommissionen bekräfta att enligt gemenskapslagstiftningen, som ju Polen måste införliva i sin nationella lagstiftning, utgör registreringen av ett varumärke den grundläggande källan för rätt till detta varumärke?

4. Mot bakgrund av formuleringen i artikel 322 i den nya polska lagen om industriell äganderätt som fastställer att varumärken registrerade i Polen eller utomlands i de befintliga ägarnas namn skall, i Polen eller utomlands, överlåtas till tillverkaren, undrar jag om kommissionen anser att jämförelsen med artikel 295 i fördraget är den rätta att tillämpa på denna bestämmelse?

(1) EGT C 89 E, 20.3.2001, s. 183.

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(15 november 2000)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till sitt svar på hennes skriftliga fråga P-2326/00(1).

Polen är för närvarande inte medlem i unionen. Eftersom det i artikel 295 (f.d. artikel 222) i EG-fördraget uttryckligen sägs att Detta fördrag skall inte i något hänseende ingripa i medlemsstaternas egendomsordning har gemenskapen med nödvändighet inte behörighet att ingripa i äganderättsfrågor i länder som ansöker om medlemskap. Frågan är därför inte en sak för gemenskapslagstiftningen utan för den nationella lagstiftningen, vilket den skulle vara även om Polen redan var medlem i unionen.

Mot denna bakgrund är parlamentsledamotens frågor om tolkningen av artikel 295 inte relevanta för fallet i fråga, eftersom Polen inte är medlem i Europeiska gemenskapen. Kommissionen upprepar sin uppfattning att frågan, genom att den inte ligger inom Europaavtalets tillämpningsområde, är en sak för Polens nationella lagstiftning och landets internationella förpliktelser, vilket också betonas i Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt i associeringsrådet. Kommissionen noterar i detta sammanhang också att frågan om den berörda ändringen har sänts till den polska författningsdomstolen för ett avgörande beträffande dess lagenlighet. Om lagstiftningen inte ändras, måste det berörda företaget gå vidare direkt via lämpliga rättsliga kanaler.

Beträffande frågan om respekt för regelverket på varumärkesområdet har kommissionen underrättat Polen fullständigt om förpliktelserna i samband med regelverket och att Polen måste kunna uppfylla dessa krav vid anslutningen.

(1) EGT C 89 E, 20.3.2001, s. 183.