SKRIFTLIG FRÅGA E-2752/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(9 oktober 2001)

Ämne: Kostnaden för bilavgastester för importerade bilar

Ungefär 500 privatimportörer av bilar har via ett bolag stämt den svenska staten på miljonbelopp (september 2000). Bilimportörerna tvingades betala upp till 12 600 kronor för avgastester. Trots att avgiften inte får överskrida 900 kronor enligt EU:s regler.

Vad är kommissionens åsikt om de svenska reglerna vad gäller avgastester för privatimporterade bilar. Har privatimportörerna av bilar rätt i att de betalar en oskälig avgift?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(26 november 2001)

Enligt rådets direktiv 96/96/EG av den 20 december 1996 rörande tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om provning av motorfordons och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet(1) och av personbilars trafiksäkerhet skall samtliga medlemsstater kontrollera sina fordon senast när bilarna är fyra år gamla och därefter vartannat år. Medlemsstaterna kan tillämpa strängare normer för fordon som är registrerade inom deras territorium och ungefär hälften av medlemsstaterna kräver att bilarna kontrolleras oftare eller tidigare än vad som föreskrivs i direktivet. Trafiksäkerhetskontrollen innefattar kontroll av utsläpp från fordonens avgasrör samt säkerhetskontroller av broms- och belysningsprestanda.

Fri rörlighet garanteras genom att en minimistandard föreskrivs i direktivet. Ett fordon med ett giltigt trafiksäkerhetsintyg från en medlemsstat kan framföras i gemenskapen och på andra ställen. Eftersom dessa normer är miniminormer och eftersom medlemsstaterna kan tillämpa strängare normer för fordon som är registrerade inom deras territorium kan de emellertid kräva, och kräver, att fordon klarar deras egen trafiksäkerhetskontroll som ett villkor for omregistrering. En bil med ett giltigt trafiksäkerhetsintyg från en provningsmyndighet i exempelvis Tyskland eller Frankrike behöver följaktligen genomgå en ytterligare trafiksäkerhetskontroll som ett villkor för omregistrering i Sverige. Sverige har följaktligen rätt att kräva att bilar genomgår landets trafiksäkerhetskontroll (på de villkor som anges i direktiv 96/96/EG) innan bilen kan omregistreras i Sverige.

Sverige har inte rätt att kräva att normer som inte gäller för landets egna fordon uppfylls. Om de första svenska trafiksäkerhetskontrollerna börjar när bilarna är tre år gamla (och inte när bilarna är fyra år gamla, vilket är den senaste startpunkten enligt direktiv 96/96/EG), kan Sverige kontrollera bilar som är åtminstone tre år gamla som ett villkor för omregistrering. Sverige bör inte, och kan inte, lagligen testa bilar från någon annan medlemsstat (som är typgodkända enligt gemenskapslagstiftningen) tidigare än man skulle testa bilar som är registrerade i Sverige. Att göra detta skulle innebära en snedvridning av konkurrensen.

I avsaknad av en fullständig harmonisering har EG-domstolen i sin praxis dessutom fastställt de villkor på vilka införandet i en medlemsstat av ett system för typgodkännande av fordon från en annan medlemsstat, när fordonen redan har typgodkänts eller godkänts, kan betraktas som förenligt med artiklarna 28-30 (f.d. artiklarna 30-36) i EG-fördraget. Bland dessa villkor nämner domstolen att kontrollförfarandet inte får medföra oskäliga kostnader(2). Uppgifterna i parlamentsledamotens fråga möjliggör inte för kommissionen att bedöma de särskilda omständigheter under vilka vissa av de omkring 500 privatpersoner som nämns har tvingats att betala upp till 12 600 kronor.

Om det fastslagits att det belopp som krävs för den tekniska kontrollen av föroreningar utgör en diskriminering av importerade fordon jämfört med liknande eller konkurrerande nationella fordon skulle artikel 90 (f.d. artikel 95) i EG-fördraget om förbud mot skattediskriminering vara tillämplig. På grundval av de uppgifter som kommissionen förfogar över är det inte möjligt att avgöra om sådan diskriminering förekommit.

(1) EGT L 46, 17.2.1997.

(2) Se exempelvis mål 406/85 (Gofette och Gilliard), Rec. 1987, s. 2525.