ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2410/01

från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(21 augusti 2001)

Ämne: Genomförande av direktiv 98/5/EG i Spanien

Direktiv 98/5/EG(1) om underlättande av stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisationen erhölls skall enligt artikel 16 ha införlivats med medlemsstaternas nationella lagstiftning senast den 14 mars 2000.

Såvitt jag vet har detta ännu inte skett i Spanien.

Av denna anledning frågar jag kommissionen följande:

1. Stämmer det att direktivet inte ännu har genomförts i Spanien eller andra medlemsstater, och om så är fallet, varför?

2. Om så är fallet: vad ämnar kommissionen göra för att direktivet skall genomföras?

(1) EGT L 77, 14.3.1998, s. 36.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(12 oktober 2001)

1. Direktiv 98/5/EG(1) om stadigvarande utövande av advokatyrket införlivades i den spanska lagstiftningen genom det kungliga dekretet 936/2001 av den 3 augusti 2001, vilket offentliggjordes i Boletín Oficial del Estado nr 186 den 4 augusti 2001. Direktivet har ännu inte genomförts i Belgien, Frankrike, Irland, Luxemburg, Nederländerna och Portugal. I Belgien, Luxemburg, Nederländerna och Portugal pågår det diskussioner om lagförslag i ländernas parlament. Det slutdatum som anges i direktivet skall följas och det finns inte några skäl som kan rättfärdiga att så inte sker.

2. Kommissionen har inlett ett överträdelseförfarande enligt artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget mot dessa medlemsstater och kommer att fullfölja förfarandet om det visar sig nödvändigt.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 98/5/EG av den 16 februari 1998 om underlättande av stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisationen erhölls (EGT L 77, 14.3.1998).
SKRIFTLIG FRÅGA P-2080/01

från Bernd Lange (PSE) till kommissionen

(5 juli 2001)

Ämne: Emissioner inuti motorfordon

Det kommer allt mer klagomål om skadliga emissioner inuti motorfordon, särskilt beträffande nya fordon. Emissionerna som uppstår till följd av olika syntetiska material och luftkonditionering, sägs bland annat kunna utgöra en hälsorisk och påverka förarna på ett som kan orsaka olyckor.

Är kommissionen medveten om problemet?

Hur värderar kommissionen de eventuella risker som kan uppstå genom emissioner inuti motorfordon?

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att undvika riskerna, t.ex. genom att ändra bestämmelserna för typgodkännande?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(5 september 2001)

Kommissionen känner till farhågorna om att luftkvaliteten inuti ett fordon kan vara sämre än utanför vid sidan av vägen, men det beror på att fordonet kör i avgaserna från fordonet framför. Detta kan vara särskilt allvarligt i områden med tät trafik och låga hastigheter, eller i långa tunnlar med mycket dålig ventilation. Allt fler nya fordon är utrustade med luftfiltreringssystem för att lindra detta problem när fordonet tar in luft utifrån genom sitt ventilationssystem. Kommissionen förfogar inte över några uppgifter som tyder på att luften inuti fordon skulle ha varit en direkt olycksorsak.

Kommissionen känner inte till några farhågor om att luftkvaliteten inuti ett fordon skulle försämras av utsläpp från de material fordonet består av eller från luftkonditioneringssystemet. Vid typgodkännandet skall fordonet, som vid det laget körts i minst 3 000 km, provas för att mäta utsläpp genom avdunstning från fordonet som helhet, inte punktkällor för utsläpp genom avdunstning. På så sätt provas utsläpp från nya plastmaterial, nya färger och bränslesystemet rigoröst, så att de totala utsläppen är högst 2 gram per prov (provkraven anges i bilaga VI till Europaparlamentets och rådets direktiv 98/69/EG av den 13 oktober 1998 om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon och om ändring av rådets direktiv 70/220/EEG(1)). För närvarande får dock en tillverkare enligt provningsreglerna föreslå provningsmetoder som tar hänsyn till förlust av kolväten genom avdunstning enbart från fordonets bränslesystem. Kommissionen har inga uppgifter om hur många typgodkännandemyndigheter som godtagit ett prov av utsläpp genom avdunstning på grundval av tillverkarens provningsmetoder.

(1) EGT L 350, 28.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1765/01

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(12 juni 2001)

Ämne: Zimbabwe

Vilka positiva eller negativa resultat har blivit följden av samrådet mellan EU och Zimbabwe i enlighet med artikel 8 i Cotonouavtalet?

Kan kommissionen - med hänsyn till den senaste tidens upptrappning av våldet, hoten och förtrycket - meddela när det blir nödvändigt att vidta ytterligare åtgärder?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(13 juli 2001)

Den politiska dialogen mellan Europeiska unionen och Zimbabwe inleddes i början av mars 2001. Åtta möten har hittills hållits mellan EU:s trojka i Harare och Zimbabwes regering, de flesta under ledning av statssekreteraren i utrikesministeriet, Willard Chiwewe, men även med utrikesminister Stan Mudenge. Mötena har hittills i stor utsträckning handlat om dialogens utformning och dagordning. Under diskussionerna beträffande dagordningen hade EU tillfälle att ta upp angelägna frågor och att fastställa vilka problem som finns. Överenskommelsen om dagordning innehållande centrala frågor såsom styrelseformer och markreform är viktig att ta hänsyn till när resultatet av dialogen analyseras. Dialogen kommer nu att koncentreras på hur den överenskomna dagordningen skall kunna omsättas i konkreta åtgärder och ge resultat på fältet.

Kommissionen är medveten om att denna konstruktiva och avgörande dialog ännu inte i tillräcklig utsträckning har lett till tydliga resultat. Den är likväl fortfarande övertygad om att dialogen bör fortsätta trots svårigheterna, eftersom den skulle kunna bli ett betydelsefullt instrument för upprättandet av förbindelser mellan Zimbabwe och Europeiska unionen och för att förhindra att konflikter uppstår inom Zimbabwe.

Kommissionen anser att ett av EU:s främsta politiska mål är att stödja fria och rättvisa val år 2002. EU:s inställning är att förbli neutral, engagerad och att se krisen på medellång och lång sikt. Kommissionen fortsätter därför att följa den politik för ett konstruktivt engagemang som innebär att bistånd av humanitärt slag och stöd till den demokratiska processen lämnas för att Zimbabwes folk med hjälp av röstsedeln skall kunna uttrycka sin vilja vid det kommande presidentvalet. Med sikte på detta har kommissionen redan inlett förberedelserna för stöd och övervakning i samband med valet. Kommissionen anser att den politiska dialogen måste föras i en konstruktiv och positiv anda och att det ännu inte är dags för samråd och sanktioner enligt artikel 96. Under ett besök som en delegation från kommissionen genomförde i Zimbabwe i början av juni 2001 uppmuntrade Morgan Tsvangirai, ledare för oppositionsrörelsen MDC (Movement for Democratic change), EU att hellre fortsätta på engagemangets och dialogens väg än att välja sanktioner och utfrysning och i ett samtal med kommissionsledamoten Poul Nielson den 4 juli 2001 betonade han vikten av ett starkt engagemang från EU:s sida under valprocessen både vad gäller tekniskt stöd och valövervakning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0419/01

från Niels Busk (ELDR) till kommissionen

(16 februari 2001)

Ämne: Kompensation för de nya BSE-reglerna

Kan kommissionen redogöra för de olika nationella kompensationssystemen som man infört eller planerat införa i de enskilda medlemsstaterna?

Anser kommissionen att de olika nationella kompensationssystemen följer fördragsbestämmelserna om statliga stöd?

Om så inte är fallet, vilka åtgärder har kommissionen vidtagit för att hindra olagliga statliga stöd?

Om så är fallet, hur skall kommissionen säkra att det inte sker någon snedvridning av konkurrensen bland de europeiska jordbrukarna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 april 2001)

Medlemsstaterna har just börjat anmäla åtgärder i samband med den nuvarande BSE-krisen. Kommissionen har ännu inte en fullständig bild av de åtgärder som medlemsstaterna eventuellt kommer att vilja införa.

Hittills har kommissionen bara bedömt ett statligt stöd, åtgärd N 777/00 och kommit till slutsatsen att detta är förenligt med bestämmelserna i EG-fördraget (hela beslutstexten finns på webbadressen http://europa.eu.int/comm/sg/sgb/state_aids, där alla kommissionens beslut om statligt stöd offentliggörs).

Om ett statligt stöd är oförenligt med bestämmelserna i EG-fördraget, förbjuder kommissionen detta stöd. Om stödet i fråga redan har beviljats, i strid med artikel 88 (f.d. artikel 93.3) i EG-fördraget, kräver kommissionen att stödmottagarna återbetalar stödet.

För att undvika att detta inträffar har kommissionen nyligen påmint alla ministrar om deras skyldighet att anmäla statliga stöd i samband med BSE.

Enligt fast rättspraxis kan alla statliga stöd snedvrida konkurrensen(1). Enligt artikel 87 (f.d. artikel 93.3) c i EG-fördraget kan sådant stöd emellertid tillåtas om det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. I påminnelsen till ministrarna gavs samtidigt en kort sammanfattning av de gällande bestämmelser om statligt stöd(2) som gör det möjligt att finansiera förebyggande åtgärder och/eller att ge skadeersättning för utgallring på grundval av nationell lagstiftning eller gemenskapslagstiftning rörande epidemin, under förutsättning att det inte förekommer någon överkompensation av kostnaderna.

(1) Mål C-730/79, Rec. 1980, s. 2671, punkterna 11och 12.

(2) Se Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn, EGT C 28, 1.2.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1276/01

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(2 maj 2001)

Ämne: Stadga för att skydda Alboransjön

En expertgrupp har lagt fram ett förslag till stadga om rättigheter för Alboransjön, för att bevara dess resurser, förbättra exploateringen av den och kontrollera miljökvaliteten i området.

Här passerar två tredjedelar av världens trafik med tankfartyg, vilket medför omfattande dumpning i ett innanhav som är som en väldig sjö där miljökvaliteten är mycket svår att bevara.

Stadgan om rättigheter för Alboransjön syftar till att skydda ett naturområde som löper en avsevärd risk att få en försämrad miljökvalitet. I vilken mån skulle kommissionen med hänsyn till detta på lämpligt sätt kunna ställa sig bakom stadgan för att bidra till att den genomförs och att ekonomiskt stöd ges så att intentionerna i stadgan kan förverkligas?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(6 juni 2001)

Kommissionen känner tyvärr inte till förslaget till stadga om rättigheter för Alboransjön som frågeställaren hänvisar till, och kan därför inte ha någon uppfattning om ett eventuellt gemenskapssamarbete.

Ön Alboran har föreslagits av Spanien som ett området av gemenskapsintresse enligt direktivet om livsmiljöer(1). På sikt kommer området att utses till ett område med särskild bevarandestatus inom nätet Natura 2000.

Kommissionen är väl medveten om att tillämpningen av gemenskapsinstrument på verksamhet som påverkar havsmiljön erbjuder möjligheter till ökat samarbete med aktörer på området och andra berörda parter.

Detta är desto viktigare eftersom det krävs en integrerad strategi för att skydda den marina biologiska mångfalden på grund av de många olika hoten. Att ta fram en sådan strategi, baserad på ett brett samarbete med andra parter, samt att använda lämpliga vetenskapliga instrument, betraktas redan nu som en prioritet av kommissionen(2).

(1) Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT L 206, 22.7.1992. Direktivet ändrat genom anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige (EGT L 1, 1.1.1995).

(2) Kommissionens meddelande om Europeiska gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram - Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens miljöhandlingsprogram för perioden 20012010, KOM(2001) 31 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0718/01

från Enrico Ferri (PPE-DE) till kommissionen

(8 mars 2001)

Ämne: Användning av parabolantenner och fri rörlighet på den inre marknaden

Ämnar kommissionen inom den närmaste framtiden lägga fram ett dokument i syfte att klargöra sambandet mellan principen om fri rörlighet för tjänster på den inre marknaden och bestämmelserna om användning av parabolantenner?

Något sådant dokument har inte ännu sett dagens ljus, även om det redan figurerade i arbetsprogrammet för 2000 i form av ett tolkningsmeddelande.

Parabolantennerna är ett instrument för att underlätta mottagandet av tekniskt avancerade tjänster över nationsgränserna (radio, TV, Internet etc.) och således ömsesidigt utbyte mellan de olika språken och kulturerna i unionen. På grund av de relativt överkomliga kostnaderna blir antennerna föremål för ett tilltagande intresse från familjers sida. Icke desto mindre finns det för närvarande stora hinder för användningen av dem till följd av administrativa formaliteter, avgifter eller kollektiva beslut som framtvingats inom ramen för förvaltningen av bostadsrättsfastigheter.

Kan kommissionen uppge om och när den fria rörligheten på den inre marknaden enligt dess mening konkret kan gynna konsumenterna på detta område i det dagliga livet?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(3 maj 2001)

På förekommen anledning vill kommissionen gärna upprepa vad som redan sades i svaret på frågeställarens fråga E-2216/99(1), nämligen att detta är ett viktigt spörsmål.

Det är nämligen viktigt för konsumenterna, både yrkesfolk och enskilda, att enkelt och till rimliga priser kunna ta emot såväl radio- och tevesändningar som IT-tjänster. Det handlar härvidlag inte bara om ekonomi, utan även om att underlätta kulturellt och språkligt utbyte över gränserna.

Mot bakgrund av det stora intresse denna fråga väcker och det stora antal förfrågningar som inkommit med anledning av regler eller myndighetsutövning som reser hinder på området har kommissionen i sitt arbetsprogram för innevarande år, vilket för övrigt redan lagts fram för parlamentet, aviserat ett Tolkningsmeddelande om tillämpningen av principerna för fri rörlighet för tjänster på användning av parabolantenner (åtgärd 2000/378).

Kommissionen bekräftar således härmed sin avsikt att snarast lägga fram detta meddelande som riktar sig till olika berörda parter, särskilt till konsumenterna. Det är ju dem som tjänsterna riktas till, och därför är det särskilt viktigt att också de kan dra nytta av fri rörlighet för tjänster, som är en grundläggande rättighet och skall tillämpas direkt i de nationella rättssystemen.

På ett allmännare plan kan påpekas att kommissionen nyligen fastställt en ny strategi för tjänster på den inre marknaden(2) med den yttersta målsättningen att avskaffa hinder för fri rörlighet för tjänster över gränserna med hjälp av andra medel än lagstiftning, t.ex. ett meddelande om parabolantenner.

(1) EGT C 26 E, 26.1.2001.

(2) KOM(2000) 888 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0777/01

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(13 mars 2001)

Ämne: Urankontaminering

Nyheten om att utarmat uran användes under Kosovokriget har med rätta gjort allmänheten upprörd och väckt farhågor om att riskerna för kontaminering skulle ha förorsakat allt fler obotliga sjukdomar.

I vissa länder kräver hälsovårdsmyndigheterna att militärer och civilpersoner som varit verksamma i områden som beskjutits med bomber med utarmat uran skall genomgå hälsokontroller. Det uppstår svårigheter när man skall fastställa om de berörda personerna har utsatts för strålning eller inte.

Av tidningsartiklar framgår det att det på företaget Fabricazioni nucleari Nuove tecnologie e servizi avanzati (Produktion av kärnbränsle ny teknik och avancerade tjänster) i Bosco Marengo i Alessandria, Italien, finns två exemplar av ett instrument vid namn Total body, som kan mäta den mängd uran som finns i en människokropp.

Kan kommissionen således uppge:

- om den känner till denna apparat, och

- om den inte anser att instrumentet bör tas i bruk för att övervaka hälsotillståndet hos de militärer som deltog i NATO:s insatser i Bosnien och Kosovo eller som fortfarande finns på Balkan, i syfte att fastställa exakt om och i vilken omfattning urankontaminering förekommer?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(8 maj 2001)

De instrument som parlamentsledamoten nämner är troligtvis helkroppsdosimetrar, som används för att mäta människokroppens absorption av radioaktiva ämnen. Många av dessa instrument används i flera medlemsstater, men kommissionen har inga särskilda uppgifter om dem som används i Bosco Marengo.

I vissa fall kan helkroppsdosimetrar inte vara lämpliga instrument för att bestämma kvantiteten radionuklider i människokroppen.

Soldaterna på Balkan tros ha absorberat endast en mycket liten mängd utarmat uran. Utarmat uran avger självt alfastrålning som inte är möjlig att spåra, och de halter gammastrålar av låg energi som avges av sönderfallsprodukter tunnas ut av kroppsvävnaden. Kroppen eliminerar dessutom snabbt det mesta av det uranium som absorberats. Det är därför möjligt att det utarmade uran som absorberats av soldaterna inte kan spåras med hjälp av denna teknik, och andra metoder (t.ex. bioassay) kan vara att föredra.

Det åligger medlemsstaterna, inte kommissionen, att avgöra huruvida tester skall utföras på soldater som tjänstgjort på Balkan eller inte.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2164/01

från Colette Flesch (ELDR) till kommissionen

(19 juli 2001)

Ämne: Bryssel: en huvudstad för Europa?

Enligt tidningsuppgifter har den belgiske premiärministern och kommissionens ordförande anordnat ett möte för att diskutera Bryssels roll som europeisk huvudstad.

1. Är ordförandens agerande resultatet av ett kommissionsbeslut?

2. Om så är fallet, anser kommissionen att det tillkommer den att agera på detta sätt i frågan om huvudstadens placering genom att ta Bryssels parti, och kan den motivera sitt ställningstagande?

3. Om så inte är fallet, är kommissionsordförandens agerande att betrakta som ett privat initiativ?

4. Är ordföranden beredd att agera på samma sätt för Luxemburg och Strasbourg?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(31 juli 2001)

Ordförande Romano Prodi deltog i det möte som parlamentsledamoten frågar om. Mötet anordnades för att diskutera förklaring 22 om var Europeiska rådet skall hålla sina möten, vilken fogats till Nicefördraget. I förklaringen sägs: Från och med 2002 skall ett av Europeiska rådets möten under varje ordförandeskap hållas i Bryssel. När unionen har arton medlemmar skall alla Europeiska rådets möten äga rum i Bryssel.

Vid mötet, som leddes av premiärminister Verhofstadt och ordförande Prodi, utbyttes endast tankar om hur Bryssels image och roll kan framhävas mot bakgrund av Europeiska rådets förklaring. Det var inte fråga om att ifrågasätta institutionernas lokalisering, som finns angiven i EG-fördraget.

Den sista frågan saknar alltså föremål.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0597/01

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(1 mars 2001)

Ämne: EU:s fiskesektors omfattning som del av den globaliserade världsekonomin

Fisket är en av de branscher inom gemenskapens ekonomi som är mest öppen för globaliseringen. Det går nämligen inte att bortse från att gemenskapens fiskesektor, till följd av att den exklusiva fiskezonen på 70-talet allmänt utsträcktes till 200 sjömil från kontinentalsockeln, har fört intensiva förhandlingar om fiskerättigheter i tredje länders vatten. Den egentliga gemenskapsproduktionen uppgår nämligen inte ens till 50 procent av konsumtionen av fiskeriprodukter. Såväl inom gemenskapens ekonomi som världsekonomin spelar fisket en roll som inte är uteslutande ekonomisk, utan har flera funktioner som måste bevaras med hänsyn till deras konsekvenser för olika livsstilar, befolkningsstrukturer, sysselsättningen och överlevnaden för industrier som bidrar till att garantera vår livsmedelssäkerhet.

Kan kommissionen ge konkreta aktuella uppgifter om:

- hur stor andel av gemenskapens BNP som utgörs av EU:s fiskesektor i strikt bemärkelse (själva fisket)?

- hur stor andel av gemenskapens BNP som utgörs av EU:s fiskesektor i vid bemärkelse (själva fisket, bearbetningsindustrin, marknadsföring, industrier i senare produktionsled och specialiserad varvsindustri)?

- hur stor andel av världsekonomin som utgörs av EU:s fiskesektor i strikt bemärkelse (själva fisket), i jämförelse med sagda sektors storlek i andra stormakter som Förenta staterna och Japan?

- hur stor andel av världsekonomin som utgörs av EU:s fiskesektor i vid bemärkelse (själva fisket, bearbetningsindustrin, marknadsföring, industrier i senare produktionsled och specialiserad varvsindustri), i jämförelse med sagda sektors storlek i andra stormakter som Förenta staterna och Japan?

- betydelsen för sysselsättningen inom EU, i varje medlemsstat, av gemenskapsfisket i strikt bemärkelse (själva fisket)?

- betydelsen för sysselsättningen inom EU, i varje medlemsstat, av gemenskapsfisket i vid bemärkelse (själva fisket, bearbetningsindustrin, marknadsföring, industrier i senare produktionsled och specialiserad varvsindustri)?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 maj 2001)

Värdet av de fångster som landas inom gemenskapen uppgick 1998 till 7,3 miljarder euro, dvs. cirka 0,1 % av gemenskapens BNP.

Värdet av den totala produktionen inom gemenskapens fiskesektor (fiske, vattenbruk, beredning och saluföring) uppgick 1998 till 20 miljarder euro. dvs. 0,28 % av gemenskapens BNP.

De landningar som gemenskapen genomför det här året ligger värdemässigt mellan siffrorna för Japan (9,6 miljarder euro) och för USA (2,9 miljarder euro). Vattenbruksproduktionen i gemenskapen uppgår till 1,4 miljarder euro, jämfört med 4,3 miljarder euro för Japan och 837 miljoner euro för USA.

Kommissionen har tyvärr inte tillgång till uppgifter om omsättningen för beredning och saluföring i Japan och USA.

I tabellen nedan redovisas sysselsättningen inom fiskesektorn och dess andel av den totala sysselsättningen för varje medlemsstat:

>Plats fÄHor tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-1011/01

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(30 mars 2001)

Ämne: Reglering av minsta antal disponibla platser i härbärgen för landsbygdsturism

Ansvariga inom Andalusiens regionala regering har föreslagit att det minsta antalet platser som skall tillhandahållas av härbärgen för landsbygdsturism skall regleras, och att härbärgena, om de inte har ett minimiantal rum, inte skall kunna klassificeras som härbärgen och bedriva sådan verksamhet.

Förslaget har orsakat bestörtning inom sektorn, eftersom härbärgenas tillgång till rum på landsbygden är ytterst olikartad och inte kan rättas efter en på förhand uppgjord mall.

Kan kommissionen uppge om härbärgen för landsbygdsturism, sådana de förekommer i de olika medlemsstaterna, måste uppfylla krav på ett minsta antal disponibla platser för att kunna bedriva pensionatsverksamhet och samtidigt uppfylla de traditionella villkoren för härbärgen i landsbygdsmiljö?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 maj 2001)

Kommissionen medfinansierar program för regional utveckling i regionen Andalusien varav en stor del är inriktade på landsbygdsutveckling.

Bland de åtgärder som utvecklingssektionen vid EUGFJ kan medfinansiera återfinns stöd till turism. Genom stödet uppmuntras olika projekt som måste uppfylla de krav som fastställts i det operativa programmet, i det s.k. programkomplementet eller i de obligatoriska bestämmelser som fastställts av de myndigheter som har ansvaret för den adminstrativa förvaltningen av turistanläggningar.

Vid genomgång av det operativa programmet och programkomplementet har kommissionen inte funnit något särskilt villkor för den turistverksamhet som finansieras av EUGFJ. De bestämmelser som parlamentsledamoten syftar på är förmodligen administrativa bestämmelser som medlemsstaten ensam är ansvarig för.

Svaret på parlamentsledamotens fråga är följande: Kommissionen har ingen behörighet på detta område och har följaktligen ingen information om vilka villkor som gäller i de olika medlemsstaterna beträffande det minsta antal rum som måste finnas tillgängliga för att få lov att driva härbärgen för landsbygdsturism. Denna typ av information borde kunna erhållas direkt från medlemsstaterna och från regionerna i fråga.