SKRIFTLIG FRÅGA E-1148/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(22 april 2002)

Ämne: Alpkonventionen

I Alpkonventionens ingress står det uttryckligen att konventionen uppstått därför att man insett att Alperna utgör en livsmiljö, ett ekonomiskt, kulturellt och rekreationsområde i hjärtat av Europa. Genom att erkänna detta förpliktade sig de stater som undertecknat konventionen att arbeta för en omfattande politik för att skydda och bevara Alperna och stödja det gränsöverskridande samarbetet i regionen.

Även EU har undertecknat denna ramkonvention och därigenom gjort samma utfästelse.

Alpkonventionens tillämpning är visserligen geografiskt begränsad till alpområdet, men Alperna är den viktigaste bergskedjan i Europa. Alpkonventionen kan fungera som förebild för andra bergsområden i EU eller i de framtida medlemsstaterna. Alpområdet sträcker sig över fyra av EU:s medlemsstater (Italien, Frankrike, Tyskland och Österrike) och kandidatlandet Slovenien. Därför kan inte skyddet av Alperna anses vara en nationell mellanstatlig angelägenhet utan är av intresse för hela Europa.

Varför har kommissionen vid alla möten om Alpkonventionen lyst med sin frånvaro och ännu inte undertecknad tilläggsprotokollet?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1149/02, E-1149/02 och E-1229/02ingivet av Margot Wallström för kommissionen

(12 juni 2002)

Rådet antog beslut 96/191/EG om att ingå, på gemenskapens vägnar, en konvention om skydd för Alperna den 26 februari 1996(1). Tre dagar senare deponerades ratifikationsinstrumentet. Därefter, den 29 maj 1996, blev gemenskapen part i Alpkonventionen.

Gemenskapen undertecknade den 20 december 1994 protokollen om fysisk planering och hållbar utveckling, protokollet om bergsjordbruk och protokollet om bevarande av natur och landskap.

Såsom framhålls i svaret till den muntliga frågan H-0111/02 från Marialiese Flemming under frågestunden vid parlamentets sammanträde i mars 2002(2), vill kommissionen helt inrikta sina begränsade resurser på de områden där dess politik kan ge mervärde.

Av den anledningen har kommissionen inte för avsikt att föreslå ratificering av ovannämnda protokoll. Kommissionen anser emellertid att det skulle vara av stor vikt för gemenskapen att bli part i Alpkonventionens transportprotokoll. För detta ändamål antog kommissionen den 16 januari 2001 ett förslag om undertecknande av transportprotokollet(3), som för närvarande övervägs av rådet.

Vad gäller undertecknandet och ratificeringen av de tre andra protokollen har kommissionen inte för avsikt att komma med ytterligare förslag. Detta skall dock inte ses som bristande intresse för att främja hållbar utveckling i alpområdet.

Kommissionen betonar i själva verket sitt intresse för bergsområden. Ett exempel på detta intresse är att kommissionen i sin andra sammanhållningsrapport erkänner att bergsområden redan är missgynnade och därför har tagits upp som en av tio prioriteringar för gemenskapens framtida sammanhållningspolitik. Dessutom avser kommissionen att inleda en undersökning om bergsområden. Syftet med denna undersökning är att definiera bergsområden (zonindelning), att upprätta en databas som innehåller olika typer av indikatorer, särskilt sådana som är förbundna med miljö och risker, och slutligen, att analysera situationen i dessa regioner utifrån ett perspektiv för hållbar utveckling. Annan gemenskapspolitik, såsom landsbygdsutvecklings- och miljöpolitiken, bidrar också till hållbar utveckling i bergsområden, däribland alpområdet, och till bevarande av bergsekosystem och biologisk mångfald.

När det gäller dorsale d'Allemagna ingår inte denna väg i den förteckning över transeuropeiska transportnätsprojekt som fastställs i parlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet(4). Det faktum att dorsale d'Allemagna inte är ett transeuropeiskt transportprojekt som sådant utgör dock inget hinder för de italienska myndigheterna att bygga vägen, förutsatt att det görs i enlighet med den relevanta gemenskapslagstiftningen.

(1) EGT L 61, 12.3.1996.

(2) Skriftligt svar, 12.3.2002.

(3) KOM(2001) 18 slutlig.

(4) EGT L 228, 9.9.1996.