SKRIFTLIG FRÅGA E-0114/03

från Ralf Walter (PSE) till kommissionen

(28 januari 2003)

Ämne: Försäkring mot naturkatastrofer

Kan kommissionen ge besked om vilka olika system av försäkringar och andra former av ekonomisk trygghet mot naturkatastrofer som erbjuds av försäkringsväsendet och statsmakterna i EU:s medlemsstater? Till naturkatastrofer skall då också räknas:

- jordbävningar,

- jordskred,

- laviner,

- översvämningar,

- stormfloder.

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(4 mars 2003)

Naturkatastrofer karakteriseras av att de sällan inträffar, uppträder utan mönster, är ytterst intensiva och också orsaker höga kostnader. Riskerna är ojämnt fördelade över ett lands olika regioner, men kostnaderna i samband med dem blir höga, eftersom de ofta inträffar inom ett visst område (en stad, en region osv.)

Medlemsstaterna är utsatta för risken för vissa typer av naturkatastrofer (översvämningar, jordbävningar, laviner, stormfloder, stormar osv.) i olika hög grad på grund av sitt geografiska läge, sina demografiska karakteristika. Frekvensen av dessa och intensiteten i dem varierar också mycket.

Med beaktande av skillnaderna mellan medlemsstaterna fungerar systemenen som täcker naturkatastrofer bättre på regional eller nationell nivå än på EU-nivå. Som anges i förordning nr 2012/2002(1) bör gemenskapsstödet bör komplettera de berörda staternas egna insatser och i enlighet med subsidiaritetsprincipen bör biståndet begränsas till större katastrofer.

Naturkatastrofernas effekter täcks genom olika system i de olika medlemsstaterna. Huvuddelen av medlemsstaterna har mekanismer för att kompensera för de skador som uppstår genom naturkatastrofer. Dessa varierar beroende på vilken typ av naturkatastrof det gäller: översvämning, lavin, jordbävning, storm osv. Dessutom beror lösningarna i varje medlemsstat på hur utsatt medlemsstaten är för risker för naturkatastrofer, vilket ibland gör det att det inte går att försäkra sig emot vissa risker eller att det är tekniskt svårt att försäkra sig.

Enligt de upplysningar kommissionen förfogar över, finns det i vissa medlemsstater privata försäkringsavtal som täcker vissa typer av naturkatastrofer (storm, orkan, jordbävning osv.). Denna täckning kan vara en tilläggsförsäkring eller en komplettering till den risk som försäkras i försäkringsavtalet (t.ex. brandförsäkring som gäller en byggnad), eller en särskild garanti som täcks av ett speciellt försäkringsavtal. Ibland finns det lagstiftat att denna täckning skall finnas, och i lagstiftningen fastställs då vilka risker som skall täckas av försäkringsavtalet och villkoren för täckningen. Det finns dock fall av vissa risker som inte kan försäkras av privata operatörer, på grund av den stora risken för utsatthet (t.ex. risken för översvämning i Nederländerna).

I huvuddelen av medlemsstaterna bidrar de offentliga myndigheterna också till att täcka naturkatastrofer. Dessa ingripanden, som grundas på nationell solidaritet, kan ske via olika mekanismer, beroende på varje medlemsstats situation. Ibland ersätter eller kompletterar dessa mekanismer försäkringarna: på detta sätt deltar myndigheterna i täckningen av riskerna genom försäkringspooler eller fonder som ger försäkringsgarantier, som kompletterande garanti till de garantier som erbjuds genom de försäkringsavtal som ingåtts. I andra fall har medlemsstaterna föreskrivit mekanismer för återförsäkring för försäkringsbolag som, utifrån nationell lagstiftning, skall täcka riskerna för naturkatastrofer.

Förutom de system som finns runt försäkringsmekanismerna finns det också i vissa medlemsstater speciella system som syftar till att kompensera för skador som orsakas av naturkatastrofer när dessa inte täcks av försäkringar (fonder för naturkatastrofer). Avslutningsvis har vissa medlemsstater engångsbidrag till kompensation för orsakade skador (stöd, lån till förmånliga villkor osv.).

(1) Rådets förordning (EG) nr 2012/2002 av den 11 november 2002 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond, EGT L 311, 14.11.2002.