SKRIFTLIG FRÅGA E-4080/00

från Ioannis Souladakis (PSE) till kommissionen

(10 januari 2001)

Ämne: Samarbetsavtal med länderna i Centralasien

Trots förhoppningarna om ekonomisk och social utveckling som varit rådande i länderna i Centralasien sedan upplösningen av Sovjetunionen befinner sig dessa länder idag, tio år efter att de utropades till självständiga stater, i en djup kris som man inte förmår lösa. Uppgifter som nyligen publicerades i New York Times visar att ekonomiska indikatorer i dessa länder har en negativ utveckling, att korruptionen ökar och att bristande investeringar leder till hög arbetslöshet och fattigdom inom en stor del av samhället. För några år sedan upprättade Europeiska unionen samarbetsavtal med de fem länderna i Centralasien (Kazakstan, Turkmenistan, Tadzhikistan, Uzbekistan och Kirgisistan) vilka syftade till att hjälpa dessa länder i deras ekonomiska utveckling.

Är det för närvarande möjligt för kommissionen att visa fram i vilken grad dessa avtal har tagit fast form?

Uppskattar kommissionen att detta initiativ har bidragit till den ekonomiska utvecklingen för länderna i Centralasien och, om så är fallet, i vilken utsträckning?

Anser kommissionen att dessa avtal har varit en lyckad förebild för närmande och hjälp till nya länder vilken kommissionen kan tillämpa i framtiden när det gäller andra regioner av intresse för Europeiska unionen?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(20 februari 2001)

Partnerskaps- och samarbetsavtalen med de tre centralasiatiska länderna Kazakstan, Kirgizistan och Uzbekistan trädde i kraft den 1 juli 1999. Samtliga samrådsorgan (samarbetsråd, samarbetskommittéer, underkommittéer samt parlamentsutskott) som avses i dessa avtal har inrättats och sammanträtt en eller flera gånger i Europa eller i de berörda länderna. Genomförandemekanismerna (sekretariaten) har börjat fungera. Det fjärde avtalet, vilket ingåtts med Turkmenistan, har ännu inte ratificerats och alltså ännu inte trätt i kraft. Inte heller interimsavtalet med Turkmenistan har trätt i kraft, då det nationella parlamentet ännu inte har yttrat sig om det.

Länderna i Centralasien lägger stor vikt vid förbindelserna med Europeiska unionen. De deltar alltid aktivt i mötena. Deras delegationer leds av politiska beslutsfattare på hög nivå (premiärministern, vice premiärministern eller utrikesministern) och samtliga regeringsorgan är delaktiga i förberedelsen av möten som möjliggör ett kontinuerligt informationsutbyte mellan parterna. Länderna i Centralasien visar stort intresse för de ekonomiska aspekterna (handelsutbyte,

utländska investeringar, externt bistånd) eftersom de på så sätt lättare kan föra sin ekonomiska politik och anpassa sina ekonomier till de nya marknadsvillkoren. Europeiska unionen är ofta dessa länders främsta handelspartner; den placerar sig ibland till och med framför länderna i f.d. Sovjetunionen.

Avtalen utgör en etapp i de bilaterala förbindelserna mellan Europeiska unionen och de centralasiatiska länderna. De kännetecknas av ett historiskt sammanhang (övergången från f.d. Sovjetunionen till oberoende och moderna strukturer). Avtalen överensstämmer med de genomgripande förändringar som sker i ländernas samhällen: dels övergången från planekonomi till marknadsekonomi, dels införandet av demokratiska principer (fria val, respekt för de mänskliga rättigheterna, efterlevnad av och företräde för en demokratiskt antagen lagstiftning osv.). Då avtalen särskilt omfattar upprättandet av en politisk dialog är de anpassade till dessa förhållanden och fyller denna funktion i länder som fortfarande befinner sig i en övergångsperiod och där ett stort antal reformer ännu inte slutförts eller ens påbörjats. Avtalen har utformats endast för förbindelserna med de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen.