SKRIFTLIG FRÅGA P-1424/03

från Bert Doorn (PPE-DE) till kommissionen

(15 april 2003)

Ämne: Reservfonder för EU:s inre sjöfart

Reservfonder har under de senaste åren skapats för EU:s inre sjöfart. Dessa reservfonder skall utgöra en buffert under en eventuell kris för sjöfarten på de inre vattenvägarna. Reservfonderna finansieras med pengar från denna sektor i de nuvarande medlemsstaterna.

I och med den förestående utvidgningen skulle också denna sjöfartssektor i nya medlemsstaterna kunna göra anspråk på reservfonderna. De har dock fram tills nu inte bidragit till att bygga upp fonderna.

Kommer den inre sjöfarten i de nya medlemsstaterna att få tillgång till dessa reservfonder efter utvidgningen?

Anser kommissionen i så fall att det är rättfärdigat att den inre sjöfarten i de nya länderna skall kunna dra nytta av dessa reservfonder, utan att själva ha bidragit till dem?

Om kommissionen inte anser att det är rättfärdigat, hur avser den då att förhindra eller begränsa sådana anspråk?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(15 maj 2003)

Fonden för inlandssjöfarten regleras av rådets förordning (EG) nr 718/1999 av den 29 mars 1999 om en politik för gemenskapens flottkapacitet inom inlandssjöfarten för att främja transporter på de inre vattenvägarna(1).

Enligt artikel 3 i den förordningen skall varje medlemsstat som har inre vattenvägar som är förbundna med de inre vattenvägarna i en annan medlemsstat, i enlighet med sin nationella lagstiftning, inrätta en fond för inlandssjöfarten. Finansiering, förvaltning och användning av fonden regleras av denna förordning. Fonden finansieras genom resterande medel från åtgärderna för strukturella förbättringar av gemenskapsflottorna under 1990-talet, särskilda bidrag som betalas enligt regeln gammalt för nytt och de ekonomiska medel som kan ställas till förfogande i händelse av en allvarlig störning på marknaden för inlandssjöfart. Fondens resurser uppgår i dagsläget till omkring 38 miljoner euro.

För användningen av fonden gäller principerna om ekonomisk solidaritet och gemenskapsåtgärder. Principen om ekonomisk solidaritet innebär att alla fonder som upprättats på grundval av förordningen tillsammans ansvarar för alla utgifter och medel, oberoende av vilken (nationell) fond ett fartyg tillhör (artikel 3.6). Principen om gemenskapsåtgärder innebär att fondmedlen kan användas för ekonomiska åtaganden endast när åtgärderna omfattas av en åtgärd på gemenskapsnivå (artikel 3.5), vilket per definition omfattar alla medlemsstater som berörs av förordningen.

Efter utvidgningen kommer förordning (EG) nr 718/1999 precis som all övrig gemenskapslagstiftning på området inlandssjöfart att gälla de nya medlemsstaterna på samma villkor som gäller för de gamla medlemsstaterna. Införlivandet av denna lagstiftning har inte ifrågasatts av vare sig kandidatländerna eller medlemsstaterna under anslutningsförhandlingarna.

De nya berörda staterna kommer således att ha samma skyldigheter och rättigheter enligt förordningen när de ansluts till unionen.

Med hänsyn till principen om lika behandling anser kommissionen således att inlandssjöfarten i de nya medlemsstaterna inte kan undantas från en åtgärd på gemenskapsnivå som finansieras med medel från reservfonden för inlandssjöfarten, förutsatt att de uppfyller de fastställda villkoren.

(1) EGT L 90, 2.4.1999.