SKRIFTLIG FRÅGA E-0088/98 från Carlos Robles Piquer (PPE) till kommissionen (30 januari 1998)

Ämne: Ekonomisk-teknisk utveckling inom saltindustrin

Den snabba utvecklingen på saltmarknaden i många medlemsländer har givit upphov till särskilda svårigheter i denna sektor som beror på att efterfrågan minskat och att det krävs stora investeringar för att förfoga över den teknik med vilken man kan förbättra produkten, vilket är det enda sättet att överleva.

Olika omständigheter, såsom omstruktureringen av fiskeflottan, det faktum att många fiskkonservfabriker försvunnit, den stora dominansen av industriell frysning osv., har inneburit att sektorn bett om hjälp för att klara de nya förutsättningarna för gemenskapens saltindustri och att den klagat över att de nationella förvaltningarna ger så lite stöd på detta område, samtidigt som Maghrebländerna, Egypten och Israel trängt sig in på marknaden.

Har kommissionen den information som krävs om gemenskapens saltindustri och dess omvandling och marknadsförändringar samt om dess enorma ekonomiska förluster och förlorade arbetstillfällen för att den skall kunna föreslå en grundläggande handlingsplan?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (4 mars 1998)

Kommissionen följer med stort intresse utvecklingen av gemenskapens saltindustri, i synnerhet de viktigaste faktorerna som påverkar industrins konkurrenskraft. Härvid utgår kommissionen från egna uppgifter och egen information som tillhandahålls av föreningen för Europas saltproducenter (ESPA).

Förbrukarmönstret för salt är komplext, även om efterfrågan på det hela taget verkar minska. Den synbara konsumtionen inom gemenskapen uppgick år 1995 till 34,2 miljoner ton, inbegripet den ökning med cirka 3,3 miljoner ton som föranleddes av de nya medlemsstaternas anslutning.

Den största saltanvändaren är den kemiska industrin, i synnerhet kloralkalisektorn (44 % av den totala saltförsäljningen under 1994). Detta salt produceras ofta i företagsenheter som ingår i kemiska företagsgrupper. Produktionsminskningen vad gäller klorbaserade kemikalier, som i första hand beror på förbudet mot klorfluorkarboner (CFC), och den minskade efterfrågan på klor för blekning av massa och papper har bidragit till saltförbrukningens minskning. Däremot kan efterfrågan på polyvinylklorid (PVC) fortsätta att stiga, liksom behovet av natriumhydroxid (kaustik soda), som är en biprodukt vid saltvattenelektrolys.

Saltning av vägar är den näst viktigaste användningen för salt (21 % år 1994). Efterfrågan bestäms främst av väderleksförhållandena, och kan variera starkt från år till år (försäljningen av vägsalt i gemenskapen år 1992 låg 39 % lägre än under 1993). Därför är det svårt att göra prognoser för framtiden.

Det tredje viktigaste användningsområdet för salt är livsmedel och djurfoder (14 % under 1994). Fastän det finns relativt pålitlig statistik att tillgå för detta område är det med tanke på den ringa procentsats salt som används i livsmedel sannolikt att den minskning av saltanvändning för fiskkonservering som ledamoten nämner endast har en ytterst ringa inverkan på saltindustrin som helhet. Andra användningsområden för salt förekommer inom oljeindustrin, textilindustrin och avkalkning av hårt vatten.

Saltproduktionen i gemenskapen har sjunkit parallellt med den minskande efterfrågan. Under årtiondet 1986-1995 uppgick minskningen till över 11 %, och mer ändå i Frankrike och Förenade kungariket. Man kan i alla händelser notera att kapaciteten vida överstiger efterfrågan, och denna situation kan komma att hålla i sig under de närmaste åren.

Eftersom salt är en bulkvara med lågt mervärde lämpar det sig dåligt för internationell handel. Detta visas tydligt av det faktum att handeln inom gemenskapen vida överstiger handeln med tredje land, något som blev ännu tydligare genom de nya medlemsstaternas tillträde år 1995 (Finland, Sverige och Österrike är stora saltkonsumenter). Som ledamoten påpekat är Egypten, Tunisien, Israel, Marocko och Polen de stora saltexportörerna till gemenskapen. Under perioden 1992 till 1995 ökade dessa länders export till gemenskapen med 30 %. Men det finns stora skillnader mellan dessa länder: för Tunisien, Marocko och Polen kunde en stor ökning av exportmängden noteras, medan andra länder uppvisade minskningar. Även i detta fall måste man ta hänsyn till effekterna av att Österrike, Finland och Sverige anslöt sig till unionen. Under den nämnda perioden var dock gemenskapens saltexporter betydligt större än importerna (upp till tio gånger större under 1992, och fem gånger större under 1995).

Saltpriserna är starkt beroende av tillverkningsprocessen, och därmed av slutproduktens kvalitet. Salt som tillverkats i vakuumpanna är dyrast. Indikatorerna visar på lägre priser på stensalt i USA, vilket kan förklaras med lägre gruvdriftskostnader och de fördelar som storskaligheten medför.

Under perioden 1993 till 1996 minskade sysselsättningen inom saltindustrin med cirka 8,5 %. Detta är ett stort problem för en sektor som sysselsätter närmare 8 miljoner personer i Europa. Under samma period minskade sysselsättningen inom hela gemenskapens tillverkningsindustri med 4,2 %. Detta innebär att de rekommendationer som ingår i kommissionsdokumentet ¨Den europeiska industrins konkurrenskraft¨ ((SEK(96) 2121. )) i allra högsta grad gäller saltindustrin. Åtgärder för att förbättra situationen inom denna viktiga industrigren bör även i framtiden ingå i gemenskapens allmänna politik för näringslivets konkurrenskraft.