SKRIFTLIG FRÅGA P-0737/98

från Werner Langen (PPE) till kommissionen

(2 mars 1998)

Ämne: EU:s varumärkesdirektiv

EU:s varumärkesdirektiv innebär ett särskilt rättsligt skydd för producenter av varumärkesartiklar och gör det möjligt för dem att hålla priserna på sina produkter på en onaturligt hög nivå. Denna bestämmelse verkar mycket tveksam rent handelsrättsligt, eftersom den sätter skyddet av producenterna före internationella konventioner och avtal. Detta begränsar den fria rörligheten för varor och går emot konsumentens intressen, då det är denne som i slutändan måste betala de höga priserna.

Mot bakgrund av ovanstående önskas svar på följande:

1. Hur bedömer kommissionen de konkurrens- och konsumentpolitiska följderna om den fria rörligheten för varor begränsas av EU:s varumärkesdirektiv, vilket genomfördes 1995, och hur motiverar kommissionen den faktiska dominans som producenterna av varumärkesartiklar har över såväl den fria världshandeln som konsumenten?

2. Vad har kommissionen för information om den omfattning i vilken EU:s varumärkesdirektiv förhindrar import av varumärkesprodukter till lägre priser, och vilken effekt har detta direktiv sedan sitt ikraftträdande haft på försäljningspriserna för varumärkesartiklar som säljs på internationella marknader?

3. Vad vet kommissionen om den praktiska tillämpningen av varumärkesdirektivet i Europeiska unionens medlemsstater, och kan den bekräfta att t.ex. en domstol i Belgien har förklarat att det är missbruk att använda direktivet för att förhindra parallellimport?

Kompletterande svar

från Mario Monti på kommissionens vägnar

(2 juni 1998)

Som komplettering av sitt svar av den 8 april 1998(1) kan kommissionen nu meddela följande upplysningar:

1. Genom rådets direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988(2) infördes principen om gemenskapskonsumtion av varumärkesrättigheter. Denna princip innebär att när en varumärkesskyddad produkt förts ut på marknaden inom gemenskapen av innehavaren eller med hans samtycke, kan varumärkesrättigheterna inte längre åberopas för att begränsa den fria rörligheten för produkten på den inre marknaden. Denna bestämmelse är således inte tillämplig på parallellimport från länder utanför gemenskapen. Bestämmelsen om gemenskapskonsumtion infördes på begäran av parlamentet. I sitt ursprungliga förslag hade kommissionen valt principen om internationell konsumtion, men parlamentet önskade att endast gemenskapskonsumtion skulle komma i fråga. Som de internationella ekonomiska relationerna för närvarande gestaltar sig kan principen om gemenskapskonsumtion erbjuda vissa fördelar för konsumenterna i fråga om den berörda produkten. Bl.a. kan den säkerställa oförändrad kvalitet på produkter som omsätts på den inre marknaden och kontinuitet i kundservicen. Vidare förefaller varumärkesdirektivet ha lett till ökad konkurrens mellan producenterna på den inre marknaden. För att få en fullständig överblick över situationen, vilket begärts av flera medlemsstater, har kommissionen beslutat att beställa en omfattande ekonomisk undersökning av konsekvenserna av det val som gjordes i varumärkesdirek-tivet i fråga om konsumtion av rättigheter. Denna undersökning kommer att inledas snarast möjligt. Principen om gemenskapskonsumtion är vidare förenlig med bestämmelserna inom internationell rätt, och man kan konstatera att ingen av gemenskapens och dess medlemsstaters större internationella partner för närvarande tillämpar principen om internationell konsumtion av industriella rättigheter.

2. I de medlemsstater som har haft tidigare erfarenheter av internationell konsumtion har direktivet genom valet av gemenskapskonsumtion fått till följd att parallellimporten från tredje land begränsats i den mån som varumärkesinnehavarna har beslutat att åberopa sina rättigheter för att begränsa eller förhindra sådan import. Ett begränsat antal ekonomiska operatörer, som är specialiserade på parallellimport av stora konsumtionsprodukter med ursprung i USA, har därför underrättat kommissionen om att de har ställts inför krav från varumärkesinnehavare som motsatt sig denna import från tredje land. Kommissionen har inte tillgång till exakta uppgifter i detta avseende. Konsekvenserna av det val av principen om gemenskapskonsumtion som gjorts i varumärkesdirek-tivet, och däribland även konsekvenserna för parallellimportflödena, kommer att utvärderas ingående med utgångspunkt i den nämnda ekonomiska undersökningen.

3. För närvarande föreskrivs inte längre principen om internationell konsumtion i lagstiftningen i någon medlemsstat. Man skall dock observera att EG-domstolen från rättsliga instanser i flera medlemsländer har mottagit begäran om förhandsavgörande om tolkningen av artikel 7 i direktivet då det gäller om tillämpningen av principen om internationell konsumtion förbjuds eller ej genom denna bestämmelse (målen Silhouette C-355/96, Ralph Lauren C-370/97 och Calvin Klein C-4/98). Syftet med dessa frågor är att få klarhet om huruvida innehavarna kan åberopa varumärkesrättigheter i fråga om parallellimport med ursprung i tredje land. I Silhouettemålet har generaladvokaten nyligen avgivit sina slutsatser, som bekräftar den tolkning kommissionen har framfört, nämligen att denna bestämmelse i direktivet är en åtgärd som syftar till en fullständig harmonisering som inte längre gör det möjligt för en medlemsstat att föreskriva principen om internationell konsumtion i sin nationella lagstiftning.

(1) EGT C 304, 2.10.1998, s. 153.

(2) EGT L 40, 11.2.1989.