SKRIFTLIG FRÅGA P-1530/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(15 maj 2001)

Ämne: Långa handläggningstider vid trafikolyckor i tredje land

I sitt svar på fråga E-2656/99(1) meddelade rådet att man hade uppmärksammat problemet med långvariga handläggningsförfaranden i samband med trafikolyckor i tredje land och att man var beredd att ta itu med problemet genom förslaget till det fjärde direktivet om motorfordonsförsäkringar. Det fjärde ramdirektivet medför emellertid ingen lösning beträffande de förfaranden för avgörande som fortfarande pågår. Dessutom lär kommissionen hålla på att förbereda ett femte ramdirektiv för att lösa kvarstående problem.

Medger kommissionen att det fjärde ramdirektivet inte innebär en slutgiltig lösning av problemet med långvariga handläggningsförfaranden i samband med trafikolyckor i tredje land vad gäller fallet med Schweiz? Om man inte medger detta, innebär det att EU-medborgare vid en trafikolycka i Schweiz kan räkna med samma juridiska behandling som i de femton medlemsstaterna i unionen?

Håller kommissionen på att förbereda ett femte ramdirektiv för att arbeta bort kvarstående brister i det fjärde ramdirektivet? Om det förhåller sig så, vilka är då huvuddragen i detta det femte ramdirektivet?

(1) EGT C 280 E, 3.10.2000, s. 95.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(2 juli 2001)

Fjärde direktivet om motorfordonsförsäkringar(1) antogs den 16 maj 2000 och skall ha införlivats i nationell lagstiftning senast den 20 juli 2002. Det är ett stort framsteg som gör det lättare att nå uppgörelser efter motorolyckor i en annan medlemsstat än den där den skadelidande har sin hemvist eller i tredje land som hör till systemet med gröna kort under förutsättning att båda parter som är inblandade i olyckan bor inom unionen. Eftersom direktivet införlivats i EES-avtalet kommer samma regler att gälla både i medlemsstaterna och i EES-/EFTA-länderna. Dessutom kommer direktivet också att utgöra en del av gemenskapens rättssystem (gemenskapens regelverk) som skall tillämpas i kandidatländerna när dessa ansluter sig till unionen. Den geografiska räckvidden för fjärde direktivet om motorfordonsförsäkringar är därför mycket stort och kommer i framtiden att bli ännu större.

Det är dock klart att gemenskapens lagstiftning eller EES-lagstiftningen inte kan reglera uppgörelser efter olyckor som inträffar i tredje land om minst en av parterna bor utanför unionen eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Detta skulle annars innebära en exterritoriell tillämpning av EG-lagstiftningen.

När det gäller eventuella svårigheter att nå en uppgörelse vid olyckor i Schweiz har kommissionen endast informerats om ett specifikt problem som berörde en medborgare boende i en EU-medlemsstat.

Kommissionen har icke desto mindre inlett samråd med myndigheter i medlemsstaterna, försäkringsbranschen, skadelidandes föreningar och andra berörda parter i medlemsstaterna för att utröna om det finns några svårigheter som inverkar på uppgörelserna efter olyckor i Schweiz där unionsmedborgare är inblandade samt för att överväga en eventuell teknisk lösning i detta hänseende. Kommissionen kommer att informera parlamentsledamoten om alla insatser som kan göras för att hjälpa de människor som bor i Europeiska unionen och som drabbas av olyckor som inte omfattas av den nuvarande räckvidden för fjärde direktivet om motorfordonsförsäkringar.

När det gäller det av parlamentsledamoten omnämnda framtida femte direktivet för motorfordonsförsäkringar så håller kommissionen tillsammans med medlemsstaternas experter på att modernisera direktiven om motorfordonsförsäkringar och ett förslag kan komma att lämnas till kollegiet för antagande nästa år. Det framtida femte direktivet om motorfordonsförsäkringar berör inte uppgörelser efter olyckor i tredje land.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/26/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG EGT L 181, 20.7.2000.