SKRIFTLIG FRÅGA E-0750/98

från Allan Macartney (ARE) till kommissionen

(18 mars 1998)

Ämne: Transportblockader och fri rörlighet för varor

Blockaderna i Frankrike, som genomfördes både av lastbilschaufförer och fiskare, har lett till såväl affärsförluster som vinstförluster för många skotska företag, och även om begränsad kompensation har beviljats, så har ingen kompensation getts till företag som inte befann sig i Frankrike vid den aktuella tidpunkten eller som inte kunde komma in i Frankrike som direkt följd av blockaderna.

Kan kommissionen bekräfta att den inte kunde eller kan göra något för att tillåta fri rörlighet av varor från en medlemsstat till en annan, med tanke på blockaderna som påverkade den fria rörligheten mellan Förenade kungariket och Frankrike? Borde inte Frankrike som en medlemsstat med skyldigheter enligt artikel 30 i fördraget att förbjuda åtgärder med kvantitativa effekter hållas ansvarigt för de förluster som företag drabbats av på båda sidor av Engelska kanalen som en direkt följd av blockaderna?

Planerar kommissionen några åtgärder mot Frankrike för att inte ha vidtagit nödvändiga och lämpliga åtgärder för att säkerställa fri rörlighet för varor, eller anser kommissionen att utslaget i domstolen nyligen (mål C-265/95) beträffande blockering av den spanska importen av tomater räcker för att säkerställa att den franska regeringen kommer att vidta lämpliga och snabba åtgärder i framtiden? Med tanke på den bristfälliga kompensationen till dem som påverkades negativt och att Frankrikes regering inte vidtagit några åtgärder för att säkerställa den fria rörligheten, är inte ytterligare åtgärder mot Frankrike faktiskt nödvändiga för att för det första säkerställa att det osäkra klimat som blockaderna skapat inte tillåts fortsätta, och för det andra att bevilja kompensation till alla företag som drabbats av förluster som en direkt följd av bristen på fri rörlighet?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(16 juni 1998)

Som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar ansåg domstolen(1) att Frankrike hade brutit mot artikel 30 i EG-fördraget jämförd med artikel 5 i EG-fördraget genom att inte ha vidtagit lämpliga åtgärder för att skydda den fria rörligheten för frukt och grönsaker inom sitt territorium. Domstolen betraktade därmed för första gången en medlemsstats underlåtenhet att agera för att förhindra verksamhet som sker på initiativ av privatpersoner som en statlig åtgärd som är oförenlig med artikel 30.

Det åligger således de nationella domstolarna att beakta de rättsliga principer som slogs fast i den ovannämnda domen i samband med bedömningen av rättigheterna för de privatpersoner som eventuellt kommer att väcka talan vid dessa domstolar. Faktum är att dessa privatpersoner kan få ersättning för den skada som de har åsamkats genom sådana hinder som är oförenliga med artikel 30 i EG-fördraget och som parlamentsledamoten nämner.

Kommissionen har å sin sida på grundval av artikel 235 i EG-fördraget framlagt ett förslag till rådets förordning(2) om införandet av en ingripandemekanism som gör det möjligt för kommissionen att anmoda en medlemsstat att vidta nödvändiga och proportionella åtgärder för att undanröja vissa typer av handelshinder. Detta förslag befinner sig för närvarande på granskning hos parlamentet och rådet.

(1) Mål C-265/95 av den 9 december 1997, kommissionen mot Frankrike.

(2) KOM(97) 619 slutlig.