ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0094/99

från Gerardo Fernández-Albor (PPE) till kommissionen

(27 januari 1999)

Angående: Gemenskapsförklaring om gränsavtalen mellan Argentina och Chile

De bilaterala tvister som Argentina och Chile har haft sedan en lång tid tillbaka på grund av gränskonflikter har minskat radikalt efter att länderna stegvist har ingått lämpliga avtal som har bidragit till att avhjälpa en situation av ständig spänning mellan dessa länder.

Den betydelse som dynamiken i dessa avtal har haft för grannrelationerna mellan dessa länder i Sydamerika har varit mycket stor, eftersom avtalen ger bevis på en ny politisk och diplomatisk förmåga som garanterar nya möjligheter till fred, samarbete och förstärkning av förbindelserna mellan nämnda länder, något som dessutom kan tillämpas på andra länder som kanske har gränskonflikter av detta slag.

Kan kommissionen utifrån sin ställning i Europeiska unionen uppge vilka förklaringar som kommissionen själv eller andra institutioner i EU har gett om nämnda gränsavtal mellan Argentina och Chile och som visar EU:s intresse för den positiva politiska och diplomatiska utvecklingen av förbindelserna mellan bägge länder?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(23 februari 1999)

Kommissionen är nöjd med den positiva lösning på den gränstvist som nyligen uppstått mellan Argentina och Chile, vilken har gjort det möjligt att lösa vissa svårigheter mellan de bägge länderna i området "Hielos Continentales". Denna lösning har otvivelaktigen väsentligt bidragit till befästandet av säkerheten i södra delen av den Latinamerikanska kontinenten.

Inom ramen för de avtal som ingåtts mellan gemenskapen och länderna i Latinamerika, särskilt Argentina och Chile, har kommissionen alltid strävat efter att förstärka samtliga förbindelser mellan länderna inom samma region, eftersom det övergripande politiska målet är att upprätta varaktiga förbindelser och att bevara en stabil fred i området. I artikel 4 i 1990 års avtal mellan gemenskapen och Argentina anges att samarbetet med gemenskapen har till syfte att stödja den integrationsprocess som Argentina har inlett med andra latinamerikanska länder, särskilt med beaktande av de problem som gränsområdena ger upphov till.

Detta mål har varit vägledande för kommissionen när det gäller Latinamerika, särskilt södra Latinamerika, vilket tar sig uttryck i stöd till regional integration, främjande av samverkan och närmande mellan de nationella ekonomierna, främjande av handelsutbyte och av utveckling av en politisk och interparlamentarisk dialog. Inom ramen för Rio-gruppen har gemenskapen inlett en politisk dialog rörande bl.a. förtroendeskapande åtgärder och säkerhetsåtgärder. Dessa ämnen har diskuterats vid flera seminarier i Punta del Este, Quito och Santa Cruz de la Sierra, vilket har lett till ett givande åsiktsutbyte om de viktigaste säkerhetsfrågorna i Latinamerika och i Europa.

Kommissionen kommer att fortsätta att verka för att utöka och befästa förbindelserna mellan gemenskapen och Latinamerika, i första hand för att bevara säkerheten och freden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0240/99

från Ulf Holm (V) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Storbritanniens EU-rabatt

Av vilka orsaker har Storbritannien en rabatt på medlemsavgiften till EU?

Kan kommissionen redogöra för hur stor rabatt Storbritannien fått totalt sedan rabatten infördes?

Hur stor är rabatten i procent räknat per år?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(17 mars 1999)

Jag skulle här vilja hänvisa till rapporten om systemet med egna medel(1). Svar på Era frågor ges bl.a. i kapitel 2 och bilaga 4 i rapporten, där också många andra detaljer i sammanhanget redovisas.

(1) KOM(98) 560 slutlig - http://europa.eu.int/comm/dg19/index_fr.htm.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0673/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Strukturfonder

De regioner vars inkomst per capita understiger 75 procent av den genomsnittliga inkomsten per capita i gemenskapen benämns "mål 1-områden" och åtnjuter betydande gemenskapsstöd.

I förslaget till rådets förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna KOM(98) 131(1) fastställs att man för att få reda på om denna tröskel överskridits eller inte skall beakta siffrorna från de senaste tre åren för vilka Eurostat förfogar över uppgifter.

För närvarande har man endast tillgång till uppgifter för åren 1994, 1995 och 1996.

Vilka siffror uppvisade regionen Baskien för ovannämnda år?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0665/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Strukturfonder

De regioner vars inkomst per capita understiger 75 procent av den genomsnittliga inkomsten per capita i gemenskapen benämns "mål 1-områden" och åtnjuter betydande gemenskapsstöd.

I förslaget till rådets förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna KOM(98) 131(1) fastställs att man för att få reda på om denna tröskel överskridits eller inte skall beakta siffrorna från de senaste tre åren för vilka Eurostat förfogar över uppgifter.

För närvarande har man endast tillgång till uppgifter för åren 1994, 1995 och 1996.

Vilka siffror uppvisade regionen Kastilien-La Mancha för ovannämnda år?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0232/99

från Ana Miranda de Lage (PSE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Höjda tullar på europeiska produkter i USA

EU:s och USA:s handelstvist om bananmarknaden har medfört en serie straffåtgärder som drabbat europeiska produktionssektorer vilka överhuvudtaget inte har med tvisten att göra. Så är exempelvis den spanska kexindustrins marknadsandel allvarligt hotad av en hundraprocentig höjning av tullarna.

Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att skydda denna europeiska sektor mot godtyckliga bestraffningsåtgärder?

Kan kommissionen lämna uppgifter om det totala antalet producenter som är berörda, exportens ungefärliga värde, förlorade marknadsandelar samt vilka länder som kan tänkas dra fördel av de åtgärderna som riktas mot de europeiska producenterna?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0231/99 och E-0232/99 ingivna av Sir Leon Brittan för kommissionen

(11 mars 1999)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till det uttalande den gjorde vid parlamentets plenarsammanträde den 9 mars 1999 om handelskonflikten mellan Europeiska unionen och Förenta staterna i fråga om bananer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0668/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Strukturfonder

De regioner vars inkomst per capita understiger 75 procent av den genomsnittliga inkomsten per capita i gemenskapen benämns "mål 1-områden" och åtnjuter betydande gemenskapsstöd.

I förslaget till rådets förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna KOM(98) 131(1) fastställs att man för att få reda på om denna tröskel överskridits eller inte skall beakta siffrorna från de senaste tre åren för vilka Eurostat förfogar över uppgifter.

För närvarande har man endast tillgång till uppgifter för åren 1994, 1995 och 1996.

Vilka siffror uppvisade regionen Galicien för ovannämnda år?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0132/99

från Klaus-Heiner Lehne (PPE) till kommissionen

(2 februari 1999)

Angående: År 2000-problemet

I Förenta staterna är det en skyldighet att ange på alla produkter om de utan problem kan klara av övergången från år 1999 till år 2000 (år 2000-problemet), det vill säga det måste anges på varje elektronisk produkt, vare sig det är en dator eller en teve, om den klarar av år 2000. I Europa finns ännu inte någon sådan upplysningsplikt.

Vilka överläggningar har ägt rum inom kommissionen för att lösa det här problemet, mot bakgrund av att det är nödvändigt att skydda konsumenterna?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(11 mars 1999)

Kommissionen har gjort en första analys av 2000-frågan i sitt meddelande av den 25 februari 1998(1).

När det gäller de olika konsekvenserna av år 2000 uppmärksammar kommissionen särskilt eventuella återverkningar för konsumenterna.

En särskild arbetsgrupp i konsumentkommittén - ett organ som ger kommissionen råd när det gäller konsumentpolitik - har diskuterat frågan och man har avgett ett yttrande om fastställande av de situationer då konsumenten skulle kunna drabbas samt utarbetat rekommendationer som syftar till att minska effekten av år 2000 på konsumenternas ekonomiska intressen, hälsa och säkerhet.

När det gäller märkningsplaner - " labelling schemes " - handlar det om frivilliga initiativ som tagits inom industrin och i distributionsledet, eventuellt i samarbete med offentliga myndigheter.

Konsumentkommitén anser att dessa märkningssystem kan bidra till att skydda konsumenterna, särskilt när systemen kombineras med de bestämmelser om lagstadgad garanti som finns i medlemsstaterna. Inom ramen för det danska systemet "2000-Ready", uppger försäljaren t.ex. att produkten kan använda alla datum som kan härledas från 1900 och 2000 och förbinder sig att följa upp alla eventuella klagomål fram till den 31 januari 2001 (oberoende av när garantin löper ut).

Eftersom det inte finns någon generell standard som gör det möjligt att betrakta en produkt som helt 2000-säkrad och eftersom det är svårt att få till stånd en certifiering av produkterna av ett oberoende organ eller ett organ som lyder under en statlig myndighet på grund av motvilja mot att påta sig det juridiska ansvaret, skulle märkning dock inte kunna anses vara det enda svaret på 2000-frågan.

Av samma skäl planerar kommissionen inte något förslag om en märkningsplan på EU-nivå.

(1) KOM(98) 102 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0811/99

från Joaquín Sisó Cruellas (PPE) till kommissionen

(6 april 1999)

Angående: Val av 81 forskningscenter

Europeiska kommissionen har valt ut 81 forskningsanläggningar inom EES-området som de viktigaste anläggningarna för att utföra forskning av hög kvalitet. Denna förteckning har publicerats(1) för att göra det lättare för europeiska forskare att få tillträde till sådana forskningscenter.

Kan kommissionen informera om följande:

1. Hur såg urvalsprocessen ut?

2. Vilka urvalskriterier tillämpades?

3. Existerar det någon form av stöd från unionens sida för europeiska forskare som är intresserade av att arbeta vid dessa anläggningar?

4. Vad gör Europeiska unionen för att underlätta forskningsverksamheten inom unionen? Existerar det stöd i form av ekonomiska och/eller andra medel för de personer som önskar ägna sig åt forskning?

Svar från Édith Cresson på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

Tanken med kontrakten för forskare som får stöd inom ramen för åtgärden Tillgång till storskaliga anläggningar (LSF), som ingår i programmet Utbildning och rörlighet för forskare (TMR), är att de skall täcka kostnaderna för användningen av en befintlig forskningsanläggning för forskarlag (och enskilda forskare) som normalt inte skulle ha tillgång till denna. Forskarlag kan beviljas stöd om de bedriver forskning inom gemenskapen eller i en associerad stat. Gemenskapens bidrag är avsett att täcka 100 % av kostnaderna för resor och uppehälle för berättigade användare som huvudsakligen kommer från andra länder än det där anläggningen ligger. Gemenskapens bidrag täcker också upp till 100 % av de tillkommande kostnaderna i samband med att användare ges tillgång till anläggningen.

Det förfarande och de kriterier som tillämpas vid godkännandet av förslag från forskningsanläggningar beskrivs i arbetsprogrammet för utbildning och rörlighet för forskare, vilket offentliggjordes av kommissionen 1996(2). Närmare information finns i informationspaketet och i utvärderingshandboken för TMR-LSF-verksamheten, vilka båda finns tillgängliga på TMR-programmets hemsida på Internet (http://www.cordis.lu/tmr/src/alsf1.htm).

Mer allmän information om programmet Att förbättra den mänskliga forskningspotentialen (IHP), vilket är efterföljaren till TMR-programmet, finns i IHP:s arbetsprogram på den nyligen upprättade hemsidan på Internet (http://www.cordis.lu/improving/home.html).

(1) EGT C 36, 10.2.1999.

(2) ISBN 92-827-7173-3.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0805/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(6 april 1999)

Angående: Förenade kungarikets finansiering av dammbyggen i Turkiet

Som känt har de behöriga instanserna i Förenade kungariket godkänt finansieringen av ett turkiskt projekt för att bygga en rad dammar vid floderna Eufrat och Tigris.

Med beaktande av:

a) att betydelsen av en gemensam förvaltning av vattenresurserna är stor och att vattnet i floderna har sin upprinnelse i flera länder som all har intressen som står på spel,

b) att förverkligandet av projektet kommer att framkalla en ekologisk katastrof av väldigt omfång där tusentals invånare i området komer att tvingas överge sina hem och 15 städer och 52 byar kommer att dränkas i vatten och med dem också många unika minnesmärken och monument,

c) att Turkiet är ett av de få länder som inte undertecknat FN:s konvention för en lösning av gränstvister mellan stater som gemensamt förvaltar vattenresurser,

d) att EU:s medlemsstater har undertecknat FN:s konvention om vattenresurser och att gemenskapen och medlemsstaterna i enlighet med artikel 130u.3 och artikel 130v i Fördraget om Europeiska unionen skall uppfylla de åtaganden och beakta de mål som de har godkänt inom ramen för Förenta nationerna och andra behöriga internationella organisationer,

vill jag fråga kommisisonen om följande:

1. Anser kommissionen att det sätt på vilket man stödjer det turkiska projektet uppfyller de villkor som anges i FN-konventionen om samförvaltning av vattenresurser, detta oberoende av det faktum att Turkiet inte har undertecknat konventionen?

2. Om kommissionen inte anser att så är fallet, vilka åtgärder tänker den då vidta för att avstyra Förenade kungarikets finansiering av projektet?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(6 maj 1999)

Turkiet har, som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar, inte undertecknat den FN-konvention från 1997 som parlamentsledamoten tar upp i sin fråga. Konventionen kan alltså inte användas mot landet.

Gemenskapens budget är för övrigt inte inblandad i det projekt som frågan gäller. Frågor om Förenade kungarikets ekonomiska stöd till projektet får alltså ställas till de brittiska myndigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0661/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Strukturfonder

De regioner vars inkomst per capita understiger 75 procent av den genomsnittliga inkomsten per capita i gemenskapen benämns "mål 1-områden" och åtnjuter betydande gemenskapsstöd.

I förslaget till rådets förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna KOM(98) 131(1) fastställs att man för att få reda på om denna tröskel överskridits eller inte skall beakta siffrorna från de senaste tre åren för vilka Eurostat förfogar över uppgifter.

För närvarande har man endast tillgång till uppgifter för åren 1994, 1995 och 1996.

Vilka siffror uppvisade regionen Balearerna för ovannämnda år?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0194/99

från Freddy Blak (PSE) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: OS och korruption

Det har nyligen avslöjats att man har tillämpat tvivelaktiga metoder för att få anordna vinter-OS i Salt Lake City. Det är fråga om kostnadsfria sextjänster, stipendier, resor och förmånliga fastighetsköp för ledamöter av Internationella olympiska kommittén (IOK). Kan kommissionen redogöra för vilka EU-medel som beviljas för att stöda OS generellt och uppge om man tillräckligt ingående kontrollerar att medlen används för rätt ändamål?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(24 mars 1999)

Kommissionen har aldrig beviljat bidrag till Internationella olympiska kommittén.

År 1992 beviljade kommissionen två direkta bidrag till organisationskommittéerna för OS i Barcelona (6 miljoner [fmxeuro]) och i Albertville (4 miljoner [fmxeuro]) för synliggöra EU vid spelens öppningsceremoni. Kommissionen gjorde detta som svar på en uppmaning från bl.a. Europaparlamentet. Det bör påminnas om att beslutet om att lägga OS i dessa två EU-städer fattades 1987.

EU:s medverkan i olympiska spelen 1992 har behandlats i ett meddelande(1) som överlämnats till Europaparlamentet och rådet.

(1) KOM(92) 575 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0275/99

från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen

(17 februari 1999)

Angående: Situationen för kvinnor med barn i de italienska fängelserna

I de italienska fängelserna bor ännu idag sammanlagt 52 barn som är yngre än tre år, medan deras mammor avtjänar olika långa straff.

Att dessa barn hålls inlåsta i fängelse kommer att få omfattande negativa konsekvenser för deras uppväxt och uppfostran.

Med tanke på att det är så få barn som berörs borde det vara möjligt att ordna så att deras mammor kan avtjäna sina straff på något annat sätt.

Att hålla små barn inlåsta i fängelse strider helt klart mot de riktlinjer för skydd av de mänskliga och medborgerliga rättigheterna som antagits av Europaparlamentet.

Kan kommissionen så snart som möjligt ingripa så att den italienska regeringen låter dessa mammor ta hand om och uppfostra sina barn i en miljö utanför fängelset, i enlighet med de mest grundläggande principer som grundar sig på de europeiska riktlinjerna om frihet och respekt för de mänskliga och medborgerliga rättigheterna?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(31 mars 1999)

Kommissionen vill understryka vikten av att mänskliga rättigheter respekteras. Kommissionen stödjer i synnerhet att förhållandena i fängelserna förbättras i enlighet med 1950 års Europarådskonvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna och Europarådets normer för behandling av fängelseinterner från 1973.

Det är emellertid medlemsstaternas myndigheter som ansvarar för förhållandena i fängelser. Detta kan i viss mån komma att ändras när Amsterdamfördraget träder i kraft. Den nya artikel 31 i Fördraget om Europeiska unionen omfattar, förutom tillnärmning av brottsrekvisit, även påföljder och samarbete mellan medlemsstaternas myndigheter när det gäller rättsliga förfaranden och verkställighet av beslut. Sådana åtgärder är viktiga för att skapa ett område där frihet, säkerhet och rättvisa råder och de bör leda till en hög skyddsnivå genom att brott kan förebyggas och bekämpas.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0382/99

från Nuala Ahern (V) till kommissionen

(19 februari 1999)

Angående: Genomförande av Joule-Thermie-programmet inom det fjärde ramprogrammet för forskning

Kan kommissionen, med anledning av revisionsrättens särskilda rapport nr 17/98 om forskning inom Joule-Thermie-programmet(1), förklara varför åtagandena för projekt är drygt 20 procent lägre än vad som angetts i den vägledande budgeten i bilaga II i rådets beslut om det särskilda programmet om energiforskning inom det fjärde ramprogrammet (94/806/EG)(2), och i synnerhet varför anslagen till små och medelstora företag är separata i stället för att ingå i projektanslagen, vilket skulle innebära en femprocentig delaktighet av små och medelstora företag i programmen?

Kan kommissionen också förklara varför de Joule-åtaganden som sträcker sig fram till 1997 ligger 70 miljoner ecu under den vägledande budgeten för Förnybar energi, medan de ligger 8,9 miljoner ecu respektive 6,8 miljoner ecu över den vägledande budgeten för Effektiv energianvändning respektive Fossila bränslen?

Finns det under dessa förhållanden någon möjlighet att gottgöra underskottet på 70 miljoner ecu innan programmet avslutas, så att man kan uppfylla de löften som kommissionsledamot Cresson gett till parlamentet? Om inte, vilka åtgärder kommer att vidtas?

(1) EGT C 356, 20.11.1998, s. 39.

(2) EGT L 334, 22.12.1994, s. 105.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 325 , 12/11/1999 s. 0066



SKRIFTLIG FRÅGA E-0084/99 från Anita Pollack (PSE) till kommissionen (27 januari 1999) Angående: Miljöstöd till Indonesien Vilka miljömässiga och sociala villkor knyter kommissionen till det bilaterala biståndet till Indonesien? Hur kontrollerar kommissionen att sådana medel inte används till projekt som är miljömässigt eller socialt skadliga, som till exempel utvidgningen av den kommersiella plantagesektorn? Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (1 mars 1999) I Indonesien, liksom i andra partnerländer, granskas de miljömässiga och sociala verkningarna av gemenskapens projekt mycket omsorgsfullt i samband med att uppdragsbeskrivningarna utarbetas. De sociala följderna av den ekonomiska och finansiella krisen i Indonesien ges hög prioritet i gemenskapens arbete. Kommissionens representation i Djakarta följer upp de miljömässiga och sociala verkningarna av gemenskapens projekt, och kommissionen vidtar, på grundval av representationens rapporter, som utarbetas samordnat med de EU-medlemsstater som är representerade i Indonesien, de åtgärder som krävs.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0106/99

från Sirkka-Liisa Anttila (ELDR) till kommissionen

(2 februari 1999)

Angående: EU:s djurskyddskrav som villkor för import från icke-medlemsstater

I rådets direktiv om lägsta djurskyddskrav vid svinhållning och för kalvar (rådets direktiv 91/630/EEG om fastställande av lägsta djurskyddskrav vid svinhållning(1) och rådets direktiv 91/629/EEG om fastställande av lägsta djurskyddskrav för kalvar(2)) ingår den s.k. "artikel 8" som bara är en död bokstav, eftersom den innehåller bestämmelser som berör icke-medlemsstater. I rådets direktiv 93/119/EG(3) om skydd av djur vid tidpunkten för slakt eller avlivning finns det en liknande artikel, artikel 15, som berör icke-medlemsstater och import från dessa länder.

I dessa bestämmelser fastställs det att djur (eller kött) som härstammar från en icke-medlemsstat skall, då de importeras till gemenskapen, åtföljas av ett av myndigheterna utfärdat intyg där det intygas att den skötsel och behandling som djuren i icke-medlemsstaten fått åtminstone är överensstämmande med bestämmelser inom gemenskapen.

Då rådets direktiv 98/58/EG(4) om skydd av animalieproduktionens djur behandlades förorsakade frågan om icke-medlemsstater stora problem. Mot bakgrund av WTO-avtalet kan ett krav riktat till icke-medlemsstater betraktas som diskriminering, ett olagligt hinder för handel och konkurrens som strider emot avtalet.

Många medlemsstater har ansett att det är nödvändigt att på ett eller annat sätt säkerställa att djur som uppföds för animalieproduktion i icke-medlemsstater behandlas i enlighet med samma djurskyddsbestämmelser som djur på EU:s område. Då direktivet om välbefinnande för animalieproduktionens djur godkändes förutsatte man att det skulle vara möjligt att kunna påverka de internationella kraven som berörde välbefinnande för animalieproduktionens djur genom internationella organisationer och avtal, med andra ord på andra sätt än genom att införa handelshinder.

Vad ämnar kommissionen göra för att reda ut frågan om att djur i icke-medlemsstater skall omfattas av samma krav som djur inom EU?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(19 mars 1999)

Som kommissionen tidigare har förklarat, kommer möjligheten att ändra Världshandelsorganisationens (WTO) regler, i syfte att ta hänsyn till djurs välbefinnande, att behandlas i samband med fastställandet av gemenskapens förhandlingsmål för nästa fas av WTO-förhandlingarna.

Dessutom har kommissionen inlett förfarandet enligt artikel 8 i rådets direktiv av den 20 juli 1998 om skydd av animalieproduktionens djur(5), genom att anmoda alla länder som exporterar djur eller animaliska produkter till gemenskapen att meddela de lagar eller andra bestämmelser som de tillämpar i fråga om djurs välbefinnande inom animalieproduktionen, under transport och vid tidpunkten för slakt.

Dessa uppgifter kommer att undersökas mot bakgrund av förpliktelserna enligt både artikel 8 i direktiv 98/58/EG och WTO.

(1) EGT L 340, 11.12.1991, s. 33.

(2) EGT L 340, 11.12.1991, s. 28.

(3) EGT L 340, 31.12.1993, s. 21.

(4) EGT L 221, 8.8.1998, s. 23.

(5) EGT L 221, 8.8.1998.