SKRIFTLIG FRÅGA E-2804/00

från Karl von Wogau (PPE-DE) till kommissionen

(4 september 2000)

Ämne: Icke tillgodoräknande av en anställning som omfattas av obligatorisk försäkring i ett annat medlemsland för arbetslöshetsersättning

Känner kommissionen till att rätten till arbetslöshetsersättning i Tyskland är beroende av var den sista anställningen som omfattades av obligatorisk socialförsäkring ägde rum? Är detta förenligt med Europeiska unionens bestämmelser?

Är rådets förordning (EEG) nr 1408/71 från 1971(1) fortfarande i överensstämmelse med dagens verklighet?

En tysk medborgare arbetade under och efter sin utbildning nio månader i Tyskland. Därefter var hon verksam sex månader i Storbritannien i syfte att vidga sina kunskaper. I princip gäller i Tyskland att man erhåller rätt till arbetslöshetsersättning om man haft en anställning som omfattas av obligatorisk försäkring i 12 månader under de senaste tre åren.

I detta fall avvisades ansökan om arbetslöshetsersättning eftersom den berörda personen efter att hon slutat arbeta i Storbritannien inte längre hade någon anställning i Tyskland. Det var dock inte möjligt att förmedla henne ett arbete eftersom hon var gravid. Man hänvisade vid avvisandet av ansökan om arbetslöshetsersättning i detta sammanhang till artikel 76.III i förordning (EEG) nr 1408/71.

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(12 oktober 2000)

Gemenskapslagstiftningen om social trygghet, särskilt rådets förordning (EEG) nr 1408/71(1), innebär inte någon harmonisering av de nationella sociala trygghetssystemen, utan en samordning av systemen för att garantera att migrerande arbetstagare och deras familjemedlemmar inte förlorar sina rättigheter till social trygghet när de flyttar inom EU.

När det gäller arbetslöshetsförmåner föreskrivs det i artikel 67 i förordningen att den medlemsstat där en person som blivit arbetslös ansöker om arbetslöshetsersättning skall beakta försäkrings- eller anställningsperioder som fullgjorts enligt en annan medlemsstats lagstiftning, om detta krävs för att personen skall vara berättigad till arbetslöshetsförmåner i den medlemsstat där ansökan gjordes. Det föreskrivs också att detta endast gäller om personen har fullgjort sådana perioder i den berörda medlemsstaten omedelbart innan han eller hon blev arbetslös.

I ovanstående förordning fastställs också ett undantag som gäller det aktuella fallet, förutsatt att den berörda personen fortfarande var bosatt i Tyskland (artikel 71 1 b ii). Om den berörda personen blir helt arbetslös, kan hon i detta fall välja om hon vill få arbetslöshetsförmåner i Förenade kungariket eller i Tyskland.

För att avgöra om den berörda personen fortfarande var bosatt i en medlemsstat, i detta fall Tyskland, har EG-domstolen fastställt att man skall beakta bosättningsperiodens längd och kontinuitet innan personen flyttade, hur länge hon var borta och varför, vilken sysselsättning hon hade i den andra medlemsstaten

och personens avsikter på grundval av alla omständigheter(2). Den nationella myndigheten eller domstolen har sedan att tillämpa dessa kriterier på det aktuella fallet.

(1) Den senaste konsoliderade versionen: Rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 30.1.1997) om ändring och uppdatering av förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (EGT L 149, 5.7.1971), samt av förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 (EGT L 74, 27.3.1972 ändrad genom EGT L 28, 30.1.1997).

(2) Mål C-102/91 Doris Knoch mot Bundesanstalt für Arbeit [1992] Rec. I-4341.