SKRIFTLIG FRÅGA E-2292/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(31 juli 2001)

Ämne: Varaktig ekonomisk eftersläpning i Östeuropa i samband med den historiska fördelningen av uppgifterna på en gemensam marknad

1. Håller kommissionen med mig om att integrationen av nya medlemsstater i Europeiska unionen kommer att ställa sig minst problematisk om dessa länder har en levnadsstandard som

ungefär motsvarar den genomsnittliga bruttonationalprodukten i de nuvarande medlemsstaterna och om ett gynnsamt läge ur trafiksynvinkel gör det lättare att attrahera och utveckla företag som för med sig en förnyelse, vilket ju varit fallet vid de flesta tidigare utvidgningarna?

2. På vilket sätt tänker kommissionen förebygga att framtida medlemsstater i öst döms att varaktigt återgå till det traditionella läget före 1940, då de var en fattig bakgård till länderna i väst och exporterade billiga produkter från jord- och bergsbruk och i gengäld var nödsakade att importera dyra avancerade industrivaror?

3. Förväntar sig kommissionen att en återgång till en uppgiftsfördelning av det slag som avses i fråga 2 skall leda till att levnadsstandarden i öst fortsättningsvis kommer att kraftigt skilja sig från den i väst, så att länderna får ett ökat behov av skydd för att kunna bevara och utveckla en egen industri?

4. Hur många arbetstillfällen har redan, sedan 1990, gått förlorade i de åtta länder som sannolikast kommer att bli medlemmar på kort sikt, nämligen Estland, Lettland, Litauen, Polen, Tjeckien, Slovakien, Ungern och Slovenien?

5. Hur stor del av sysselsättningen måste dessa länder göra avkall på för att kunna uppfylla gemenskapens regelverk på miljöns område?

6. Hur stor del av sysselsättningen i dessa länder kommer att försvinna till följd av att de ingår i en gemensam marknad?

7. Hur stor del av sysselsättningen i dessa länder kommer att försvinna till följd av att det införs en gemensam valuta, så det blir lättare för invånarna att köpa utländska produkter?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(19 oktober 2001)

1. Kandidatländerna för medlemskap i unionen deltar i en process för konvergens i förhållande till unionen (konvergensen kan bedömas på grundval av hur bruttonationalprodukten utvecklas per capita i köpkraftsparitet). Det är klart att ju mer utvecklingsnivån i kandidatländerna närmar sig nivån inom unionen, desto lättare kommer deras integration med unionen att vara. De enda ekonomiska kriterierna för en anslutning är emellertid en fungerande marknadsekonomi och förmåga att hantera det konkurrenstryck som råder inom unionen.

Unionen har utvecklat och senare förstärkt en strategi inför anslutningen, och den bör bidra till konvergensen.

2. För närvarande råder det en betydande bilateral obalans i handeln mellan unionen och så gott som samtliga kandidatländer (underskott i kandidatländerna). Detta är normalt för länder i det skedet av den ekonomiska utvecklingen, eftersom de befinner sig ett skede då de måste importera mycket, särskilt kapitalvaror. Liknande situationer har uppkommit i samband med tidigare utvidgningar. Det viktiga är att underskottet är acceptabelt (uttryckt i termer av betalningsbalans). Fram till dags dato har detta varit fallet i de allra flesta fall. I de få länder där situationen varit svår under vissa år har den snabbt kunnat rättas till.

Erfarenheterna av integrationen med unionens marknad visar att det visserligen förekommer en specialisering av produktionen, men att största delen av handeln sker inom och inte mellan näringsgrenar.

3. Strukturfonderna och Sammanhållningsfonden bör ge de kommande medlemsstaterna möjlighet att genomföra utvecklingsstrategier och att modernisera sin ekonomi. Detta är för närvarande fallet i fråga om de medlemsstater och de regioner som erhåller stöd ur fonderna (jfr den andra sammanhållningsrapporten, som godkändes av kommission den 31 januari 2001).

På detta sätt bör ett flöde av direktinvesteringar från utlandet kunna upprätthållas, och således bör det vara möjligt att höja produktiviteten i dessa länder till en nivå som är jämförbar med nivån inom unionen.

4. I kapitlet om social sammanhållning i den andra sammanhållningsrapporten konstateras det att sysselsättningsnivån i de centraleuropeiska kandidatländerna har sjunkit med nästan en femtedel mellan åren 1988 och 1997. Den största minskningen skedde under de första åren av övergångsperioden. Därefter stabiliserades situationen i flera av dessa länder, och samtidigt skedde en minskning av arbetslösheten.

5. Uppfyllandet av unionens miljönormer kan komma att få följder för sysselsättningen inom de särskilt förorenande industrierna, men i och med att normerna följs kommer även många arbetstillfällen att skapas inom ekonomiska sektorer med anknytning till miljöskydd. Det rör sig om områden med särskild framtidspotential.

6. och 7. Det faktum att kandidatländerna kommer att tillhöra den gemensamma marknaden och att de på sikt även kommer att införa den gemensamma valutan när de har kapacitet därtill kommer inte generellt att leda till att arbetstillfällen försvinner, utan i stället kommer detta att bidra till skapandet av arbetstillfällen tack vare en bättre resursallokering och produktivitetsvinster samt således att gynna utvecklingen av de produktiva sektorerna.