SKRIFTLIG FRÅGA P-0592/02

från Marianne Thyssen (PPE-DE) till kommissionen

(25 februari 2002)

Ämne: Obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon krav för försäkringsbolag att acceptera potentiella försäkringstagare

I enlighet med artikel 3 i rådets direktiv 72/166/EEG(1) om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet, har varje medlemsstat utarbetat de bestämmelser som krävs för att det rättsliga ansvaret för motorfordon som deltar i trafiken och som normalt finns på deras territorium, täcks av en försäkring.

I verkligheten verkar vissa försäkringsbolag ofta bara vilja försäkra potentiella försäkringstagare som utgör en (mycket) liten risk, varvid försäkringsbolagen främst låter sitt förhållningssätt bestämmas av den statistiska risken att en given potentiell försäkringstagare skulle kunna ge upphov till ett krav på skadeersättning. Försäkringsbolagen riktar in sig på de nischer där risken för betalning av skadeersättningar är minst och vinsten följaktligen störst.

Denna slags företagsstrategi medför att förare som endast ur statistisk synvinkel utgör en större försäkringsrisk, t.ex. ungdomar eller äldre, får allt svårare att hitta ett försäkringsbolag som är villigt att försäkra dem, även om dessa förare aldrig lämnat in något krav på skadeersättning. Detta innebär i praktiken att antalet oförsäkrade förare ökar kraftigt, med allt vad detta innebär, såsom å ena sidan att antalet smitningsolyckor ökar, och å andra sidan att vissa personer utesluts från att köra vissa fordon, p.g.a. ensidiga godtyckliga beslut från försäkringsbolagens sida.

Anser inte kommissionen att en sådan policy för acceptans av försäkringstagare underminerar den princip som ligger till grund för försäkringsplikten, nämligen att garantera risktäckning och riskdelning? Planerar kommissionen eller är kommissionen beredd att lägga fram förslag till lagstiftning för att hindra detta slags kommersiella beteende? Anser inte kommissionen, mot bakgrund av omsorgen om rättvisa konkurrensförhållanden på den inre marknaden, att det är lämpligt att kräva av alla försäkringsbolag att de på vissa villkor skall acceptera varje potentiell försäkringstagare som inte har dömts till körförbud?

(1) EGT L 103, 2.5.1972, s. 1.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(26 mars 2002)

Det är riktigt att vissa riskgrupper endast kan teckna trafikförsäkring till högre pris. Som parlamentsledamoten påpekar kan detta leda till att vissa förare är oförsäkrade. Några medlemsstater har dock infört system som innebär att alla förare, oavsett risk, alltid har tillgång till obligatorisk trafikförsäkring. Under den översyn av trafikförsäkringsdirektiven som kommissionen för närvarande genomför, har ingen sakkunnig från medlemsstaternas myndigheter gjort gällande att det skulle behövas ett harmoniserat gemenskapssystem i detta avseende.

Vidare bör det framhållas att avtalsförhållanden mellan försäkringsföretag (liksom alla andra finansiella institut) och deras kunder bygger på avtalsfrihet och fri prissättning, och ingen av parterna kan tvingas att ingå ett försäkringsavtal. Genom det tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring (92/49/EEG)(1) infördes friheten att fastställa premietariffer, och förhandsgodkännanden eller löpande anmälan av premietariffer och försäkringsavtal avskaffades, även för trafikförsäkring. Syftet är att fullborda den inre marknaden för försäkringar.

Kommissionen anser att en överskådlig och integrerad inre marknad för försäkringar, där det råder verklig konkurrens mellan trafikförsäkringsgivare, leder till att medborgarna lättare kan försäkra sina fordon till en lägre kostnad.

(1) Direktiv 92/49/EEG, EGT L 228, 11.8.1992; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 160.