SKRIFTLIG FRÅGA P-2285/99

från Mikko Pesälä (ELDR) till rådet

(29 november 1999)

Ämne: Utnyttjande av material som klassificerats som avfall i Finland

Kommissionens förslag till direktiv om förbränning av avfall förorsakar allvarliga problem i Finland. Direktivförslaget har utarbetats för länder där avfallshanteringen sköts av stora förbränningsanläggningar. Om Finland följde direktivet skulle det hamna i en situation där ett effektivt miljöskydd och ett effektivt ekologiskt tänkande inte beaktas.

Industrin uppskattar att det i Finland finns åtminstone cirka 200 värmeverk, kraftverk och industriugnar där man tryggt kan samförbränna avfallsmaterial som klassificeras som ofarligt. Förutom trä kan det exempelvis vara fråga om papper, papp, textilier och ofarligt industrislam som av en eller annan orsak är olämpligt för materialåtervinning. Inom vår industri källsorteras brännbart material som klassificeras som avfall precis som i hushållen och inom handeln. På så sätt säkerställer man att det vid förbränningen inte uppstår utsläpp som är farligare än de som uppstår vid förbränning av normala bränslen. Verksamheten vid förbränningsanläggningarna övervakas också effektivt.

Det är mycket svårt att anpassa gränsvärdena för dessa anläggningar till anläggningar som använder material som klassificerats som ofarligt avfall som stödbränsle, inte minst för att det är dyrt och förutsätter stora investeringar i mätutrustning för att det skall vara möjligt att ständigt övervaka utsläppen. I Finland talar de långa transportsträckorna för användningen av små anläggningar. Utgifterna kan annars bli så höga att det blir olönsamt att använda avfall som stödbränsle.

Med samförbränning kan man minska den avfallsmängd som transporteras till soptippen. En hållbar utveckling främjas i högsta grad genom att man utnyttjar energin i källsorterat material som klassificerats som avfall men som ger upphov till ofarliga rökgasutsläpp vid förbränning.

1. Vad gör rådet så att man då man utarbetar direktivet tar hänsyn till Finlands effektiva källsortering och den energi som den ger?

2. Är det möjligt att från fall till fall ge de myndigheter som övervakar förbränningen större befogenheter om det anses ändamålsenligt med tanke på avfallet och anläggningens tekniska nivå?

Svar

(31 januari 2000)

Parlamentsledamoten känner säkert till att rådet har behandlat kommissionens förslag om förbränning av avfall mycket ingående och tagit hänsyn till de olika förhållandena i medlemsstaterna. Rådet uppnådde en politisk överenskommelse vid sitt möte i juni 1999. Rådet antog formellt sin gemensamma ståndpunkt den 25 november 1999 och den överlämnades till Europaparlamentet i samband med dess plenarsammanträde den 12 december 1999.

Som parlamentsledamoten kan konstatera framgår det av den gemensamma ståndpunkten att rådet har tagit vederbörlig hänsyn till hans farhågor genom att förbränning eller samförbränning av ofarligt material som vegetabiliskt jord- och skogsbruksavfall inte omfattas av direktivet. Vidare fastställs det att värme som alstras under förbrännings- eller samförbränningsprocessen i möjligaste mån skall återvinnas.

När det gäller mätningar får de behöriga myndigheterna på vissa villkor tillåta periodiska mätningar i stället för kontinuerliga mätningar av väteklorid (HCl), vätefluorid (HF) och svaveldioxid (SO2); vidare medges det också en minskning av frekvensen i mätningarna av tungmetaller, dioxiner och furaner under förutsättning att vissa mycket stränga villkor är uppfyllda.