SKRIFTLIG FRÅGA E-0190/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(31 januari 2003)

Ämne: USA:s dominans gentemot EU när det gäller utvinning och transport av olja från området sydöst om det nuvarande och utvidgade EU

1. Har stater som Azerbajdzjan, Turkmenistan och Kazakstan genom det nästan fullständiga sammanbrottet av deras ekonomier under 19911998 blivit starkt beroende av exporten av billig olja och utnyttjandet av billig arbetskraft?

2. Vilka kontakter har EU med de i fråga 1 nämnda staterna när det gäller utvinning, inköp och transport av olja från detta område?

3. Leder dessa kontakter, som grundar sig på ekonomiska intressen, till en starkare bindning mellan EU och odemokratiska regimer? I vilken grad kommer dessa band nu och i den nära framtiden att utnyttjas för skydd av demokrati, mänskliga rättigheter och miljö?

4. Skall man inom ramen för en möjlig anslutning till EU ställa som villkor för Turkiet, som medverkar i det amerikanska projektet för en oljeledning mellan Baku och Ceyhan, att denna olja eller en del av den skall göras tillgänglig för användning i Europa?

5. Förväntar sig kommissionen att trycket från USA på dessa områden för oljeutvinning kommer att öka om inte USA snart lyckas lägga oljefälten i Irak under sin kontroll?

6. Finns det redan utvecklade idéer om hur man kan hindra att det uppstår en amerikansk militär och ekonomisk intressesfär sydöst om det utvidgade EU, vilken kan fungera på ett sätt som är till nackdel för EU?

Källa: Den nederländska dagstidningen De Volkskrant den 18 januari 2003.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(14 mars 2003)

Oljesektorn i de tre länder som frågeställaren tar upp är en mycket viktig del av deras folkhushåll och en av de viktigaste källorna för deras valutaintäkter. Azerbajdzjan, som är en av världens äldsta oljeproducerande länder, har upplevt en stadig ekonomisk tillväxt sedan 1995. En stark pådrivande faktor har varit de utländska investeringarna i landets olje- och naturgassektorer. Av de 14 miljoner ton olja som producerades år 2000 exporterades omkring 55 %, antingen som råolja eller som petroleumprodukter. Det motsvarar ca 70 % av Azerbajdzjans samlade export. Oljan svarar för nästan 50 % av landets budgetintäkter. Löneläget i Azerbajdzjan, Turkmenistan och Kazakstan är som regel lägre än i Europa. Kommissionen saknar belägg för att dessa länder skulle utnyttja sin arbetskraft på ett olagligt sätt inom olje- och gasindustrierna.

På samma sätt är Kazakstan starkt beroende av oljeinkomster, och utländska investeringar i olje- och naturgassektorerna har bidragit till landets ekonomiska tillväxt på senare tid. Av de 35 miljoner ton olja som producerades år 2000 gick omkring 79 % till nettoexport av råolja och petroleumprodukter. Oljeindustrin svarar för närvarande för 30 % av Kazakstans budgetintäkter och hälften av dess export.

Turkmenistan har några av världens största förekomster av naturgas, och denna sektor har varit den viktigaste drivkraften för den ekonomiska tillväxten under senare år. Men även oljesektorn är en viktig sektor i ekonomin. År 2000 producerades omkring 7,7 miljoner ton olja, och av denna mängd gick 60 % till nettoexport av råolja och petroleumprodukter.

Gemenskapen har undertecknat partnerskaps- och samarbetsavtal med samtliga tre länder som frågeställaren nämner. Avtalen med Azerbajdzjan och Kazakstan har trätt i kraft, medan avtalet med Turkmenistan återstår att ratificera.

Inom ramen för avtalet med Azerbajdzjan kommer uppdraget för underkommittén för handelssamarbete att i år (2003) utvidgas till att omfatta även energifrågor. Expertdialogen med Kazakstan utvidgades 2002 till att även innefatta energi.

Kommissionen ger också tekniskt bistånd när det gäller olje- och gasinfrastruktur i de aktuella länderna. Det sker inom ramen för Inogate-programmet (Interstate Oil and Gas Transport to Europe transnationell olje-och gastransport till Europa), som ingår i TACIS (programmet för bistånd för ekonomiska reformer och ekonomisk återuppbyggnad i de nya oberoende staterna och Mongoliet).

När det gäller handeln är energiföretag från EU särskilt aktiva i Azerbajdzjan and Kazakstan.

Alla förbindelser som EU har inom energisektorn syftar till att främja ökad öppenhet och marknadsreformer samt att öka medvetenheten om miljöfrågor. Genom att utveckla förbindelser inom ett område som är av uppenbart ömsesidigt intresse och genom att underlätta politiska kontakter och handelsmässiga kontakter mellan EU och de aktuella länderna kommer man att stimulera dem till att arbeta för att integreras närmare i världssamfundet och därigenom bli mer medvetna om dess värderingar och intressen.

De avtal om partnerskap och samarbete som undertecknats med de tre länderna är dessutom starkt inriktade på respekten för demokrati samt för folkrättsliga principer och mänskliga rättigheter, som de är fastlagda i framförallt FN-stadgan och Helsingforsavtalets slutakt. I avtalen finns också artiklar som har till syfte att utveckla och stärka samarbetet i miljö- och folkhälsofrågor.

Oljemarknaden är en integrerad världsmarknad, och vart en viss produktion levereras är av mindre betydelse än utspridningen av försörjningskällorna. Dessutom står det klart att beslut om att bygga nya pipeliner och bestämma deras sträckning är en fråga för den privata sektorn och fattas utifrån ekonomiska och affärsmässiga överväganden.

Liksom EU bedriver Förenta staterna en aktiv politik i syfte att trygga den geografiska utspridningen av och konkurrensen mellan olika försörjningskällor. Det står klart att man kommer att fortsätta att föra denna politik även i framtiden, vad som än skulle hända i någon del av världen. Om Iraks oljeproduktion av någon orsak under en period inte skulle nå ut till de internationella marknaderna, finns det ändå tillräckligt med oljereserver i världen för att marknadens behov skall kunna tillgodoses. I det sammanhanget står det klart, att om störningen av marknadsbalansen skulle vara så stark att den ekonomiska tillväxten i EU riskerar att drabbas allvarligt, måste man noga överväga huruvida man eventuellt skall utnyttja medlemsstaternas strategiska oljereserver.

Det står klart att EU har strategiska geopolitiska intressen i regionen. EU:s viktigaste mål är att främja regionalt samarbete och på så sätt bidra till utvecklingen mot politisk stabilitet. En sådan stabilitet kommer att vara en faktor som ger energiresurserna i den kaspiska regionen en större roll när det gäller att trygga energiförsörjningen i den utvidgade Europeiska unionen. I detta sammanhang får frågeställaren inte glömma bort att kommissionen planerar att längre fram under 2003 att ge ut ett meddelande om energiförbindelser med grannländer.