ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3811/97 från Hilde Hawlicek (PSE) till kommissionen (26 november 1997)

Ämne: Nackdelar i tullhänseende för videokameror med kontakter för ingående signaler

Amatörer på området film och video i Europa upplever nackdelar för sitt kreativa skapande. I tullhänseende behandlas videokameror inom EU som normala videobandspelare om de är utrustade med kontakter för ingående signaler. För att undvika dessa nackdelar i tullhänseende avstår tillverkarna från att utrusta apparaterna med viktiga anslutningar. På detta sätt går videoamatörerna miste om möjligheten att använda den senaste tekniken för redigering och bearbetning. En videoamatör skulle i vilket fall som helst knappast drömma om att spela in sändningar med hjälp av en videokamera.

Eftersom det inte finns någon tillverkning av videokameror i hela EU och fullt utrustade apparater således inte finns att köpa, och eftersom denna omständighet även framkallar risk för ökad olaglig import av sådana apparater ställer jag följande fråga: Av vilken anledning behandlas videokameror med kontakter för ingående signaler i tullhänseende på samma sätt som normala videobandspelare?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (30 januari 1998)

Före den 1 januari 1996 klassificerades videokameror enligt KN-nummer 8521 10 31 i Kombinerade nomenklaturen (på grundval av nomenklaturen i bilagan till den internationella konventionen om systemet för harmoniserad varubeskrivning och kodifiering (HS), en rubrik som innefattar apparater för videoinspelning och reproducering. Videokameror som alltid har stickproppar för inspelning av televisionsprogram klassificerades som videobandspelare och erhöll den tullbehandling som beviljas sådana produkter (14 %) i överensstämmelse med gemenskapens gemensamma tulltaxa.

När HS-nomenklaturen moderniserades den 1 januari 1996 utökades innehållet i KN-nummer 8525 till att omfatta ¨videokameror för stillbilder och andra videokameror¨. Med denna ändring omgrupperades de olika typerna av apparater, inbegripet de som kan spela in program från en televisionsmottagare - videokamerorna. Det erkändes att denna ändring för vissa avtalsparter, däribland gemenskapen, innebar att videokameror överfördes från KN-nummer 8521 till KN-nummer 8525. Det kan således bekräftas att videokameror kan klassificeras enligt KN-nummer 8525 40 99.

När en produkt överförs från ett KN-nummer till ett annat är det gemenskapens skyldighet att tillse att tullbehandlingen följer KN-numret. Videokameror omfattas således fortfarande av en tullsats på 14 %. Ensidiga nedsättningar av tullsatsen för elektroniska konsumtionsvaror, inbegripet videokameror, är inte planerade. Sådana produkter var uttryckligen uteslutna från det informationsteknologiavtal, genom vilket ett antal länder, däribland Förenta staterna, Japan och gemenskapen, enades om att avskaffa tullarna på IT-produkter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3967/97 från Reimer Böge (PPE) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Behovet av ett samlat direktiv om djurfoder

Delar kommissionen åsikten att det med tanke på de många direktiv som finns föreligger ett behov av att ta fram ett samlat direktiv om djurfoder, för att på sätt skapa en klart definierad och överskådlig ram för EU:s lagstiftning om djurfoder?

Om ja, vilka är de huvudsakliga mål och principer som enligt kommissionens åsikt bör prioriteras i ett sådant direktiv?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (3 februari 1998)

Kommissionen delar parlamentsledamotens synpunkt att det vore lämpligt, med tanke på det stora antalet direktiv om djurfoder som finns, att inom överskådlig framtid sammanföra dessa till en samlad rättsakt.

Arbetet har påbörjats, men har tyvärr blivit avbrutet för att man skulle kunna ta itu med andra frågor som ansågs ha större prioritet.

Kommissionen anser att en omarbetning av nuvarande lagstiftning i första hand skall syfta till att åstadkomma en förenkling utan att för den delen avvika från de mål som har legat till grund för nuvarande bestämmelser, dvs. hälsoskydd för både människor och djur, miljöskydd, foderkvalitet och information till uppfödaren. Förenklingen bör leda till att de nya bestämmelser som antas blir mer överskådliga och därför lättare att tillämpa för de olika aktörerna, särskilt inom näringslivet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3847/97 från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen (5 december 1997)

Ämne: Institutionen ¨Europas kulturhuvudstad¨

Av Orejas svar å kommissionens vägnar på fråga E-3127/96 ((EGT C 105, 3.4.1997, s. 54. )) framgår det klart att de grekiska myndigheterna då ännu inte hade lämnat in någon ansökan om finansiering av ¨Thessaloniki 97 Europas kulturhuvudstad¨. Eftersom det nu har gått ett år sedan dess och kulturåret nu lider mot sitt slut vill jag fråga kommissionen om den senare fattat något beslut om att delta i finansieringen av ¨Thessaloniki 97 Europas kulturhuvudstad¨ och, om den gjort det, med ett hur stort belopp?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (6 februari 1998)

Kommissionen har deltagit med följande ekonomiska bidrag till evenemanget ¨Europas kulturhuvudstad¨ under 1997:

1. Ett bidrag på 403 012 ecu inom ramen för åtgärd IV i Kalejdoskop-programmet (post B3-2001) för följande fem arrangemang:

- Sopranen Vasso Papantaniou (och Ungerns statsorkester 11/11/1997) 24 089 ecu

- Ungerns statsorkester 11-12/11/1997 47 289 ecu

- Ionio Universitetskör 22/11/1997 18 991 ecu

- Operan ¨Konstantinos Palaiologos¨ 26-28/11/1997 296 390 ecu

- Paul Merciers ¨Kitchensink¨ 1-2/12/1997 16 253 ecu

2. Ett bidrag på 208 556 ecu under post B3-2003 ¨Andra kulturåtgärder som genomförs inom gemenskapen eller i samarbete med tredje land¨ för utställningen ¨Skatter från klostren i Mont Athos¨.

Gemenskapens bidrag för 1997 uppgår därmed till totalt 611 568 ecu.

Kommissionen har för övrigt bidragit med 344 890 ecu till Aristeionpriset (europeiskt litteraturpris och europeiskt översättningspris). Detta bidrag ges varje år i samband med evenemanget Europas kulturhuvudstad.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4205/97 från Gerardo Fernández-Albor (PPE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Undervisning om Europeiska unionen i skolornas studieplaner

Europeiska unionen är en realitet som inbegriper alla aspekter av det liv en unionsmedborgare lever i en riktig gemenskap med övriga medborgare i medlemsstaterna.

Därför är det nödvändigt att denna unionsmedborgare redan från och med sin skoltid kan identifiera sig med det som Europeiska unionen representerar, i alla sina personliga, yrkesmässiga och politiska relationer.

Vilken kännedom har kommissionen om studieplanerna i de medlemsstaters skolor där undervisning om Europeiska unionen är obligatorisk? Vilka initiativ kan kommissionen ta för att en gång för alla se till att samtliga femton medlemsstater accepterar att göra detta ämne obligatoriskt för gemenskapens elever?

Svar avgivet av Edith Cresson på kommissionens vägnar (24 februari 1998)

Kommissionen känner till hur viktigt det är med undervisning om gemenskapen för att utveckla ett europeiskt medborgarskap och vill göra ledamoten uppmärksam på innehållet i artikel 126 i EG-fördraget enligt vilken gemenskapen skall ¨bidra till utvecklingen av en utbildning av god kvalitet genom att främja samarbetet mellan medlemsstaterna och genom att vid behov stödja och komplettera deras insatser, samtidigt som gemenskapen fullt ut skall respektera medlemsstaternas ansvar för undervisningens innehåll och utbildningssystemens organisation samt medlemsstaternas kulturella och språkliga mångfald¨.

Icke desto mindre stöder och finansierar kommissionen inom ramen för Komenius, kapitel II i programmet Sokrates, många aktiviteter som bidrar till att ämnen som avser gemenskapen i större utsträckning tas med i skolundervisningen, samtidigt som man respekterar att detta omfattas av medlemsstaternas kompetensområde. Dessutom planeras ett tematiskt nätverk för europeiskt medborgarskap under innevarande år. Detta nätverk skall, samtidigt som det sammanför läroanstalter och andra institutioner som arbetar inom detta område, bl.a. ha till uppgift att upprätta en förteckning över relevant information inom området europeiskt medborgarskap, att organisera spridningen av god praxis vad avser undervisning i ämnen som har anknytning till gemenskapen, att anordna evenemang som bidrar till att utveckla projekt kring dessa ämnen och att öka deras påverkan på utbildningssystemen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3629/97 från Luciano Vecchi (PSE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Krav på garantier för tillgång till sysselsättningsinitiativ i Tyskland

Såsom redan har påpekats i föregående frågor har de italienska myndigheternas beslut att förplikta icke-kommersiella företag att teckna borgensförbindelser med en bank för att få tillgång till sysselsättningsinitiativ, visat sig vara kostsamt och bestraffande för organisationer med uppenbara svårigheter att visa upp egna finansiella garantier.

Kan kommissionen, mot bakgrund av kännedomen om att dessa bestämmelser varierar från en medlemsstat till en annan, ange om icke-kommersiella företag (och i allmänhet företag inom den sociala ekonomin) i Tyskland måste tillhandahålla finansiella garantier eller bankgarantier och, om så är fallet, på vilka villkor?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3624/97, E-3625/97, E-3626/97, E-3627/97, E-3628/97, E-3629/97, E-3630/97, E-3631/97, E-3632/97, E-3633/97, E-3634/97, E-3635/97, E-3636/97 och E-3637/97 ingivna av Christos Papoutsis för kommissionen (30 januari 1998)

Kommissionen förfogar inte över någon information om att ideella organisationer enligt medlemsstaterna är skyldiga att lämna en bankgaranti för att erhålla finansiering genom gemenskapens olika program. Detta område omfattas av den nationella lagstiftningen.

När det gäller beviljande av bidrag inom ramen för initiativet Sysselsättning, åligger det de nationella myndigheter som sluter avtal med projektens initiativtagare att begära bankgarantier enligt gällande nationella regler. I Grekland, Portugal, Spanien, Tyskland och Österrike är normalt inte eventuella initiativtagare tvungna att lämna sådana garantier för att komma i fråga för initiativet Sysselsättning.

Om det är riktigt att en bankgaranti kan leda till en extra kostnad, särskilt för de företag som är verksamma inom den sociala ekonomin, så är det inte desto mindre riktigt att denna garanti är nödvändig när följderna av ett bristfälligt genomförande av en avtalsenlig skyldighet skulle kunna medföra att de medel som gäldenären ställt till förfogande överskrids.

Enligt budgetförordningen av den 21 december 1977 om Europeiska gemenskapernas allmänna budget ((EGT L 356, 31.12.1977. )), med senare ändringar ((EGT L 240, 7.6.1995. )), skall avtalsparten lämna ett garantibelopp då mycket viktiga avtal sluts eller då bidrag beviljas för genomförande av projekt för betydande belopp. Emellertid berörs de flesta företag med social målsättning sällan av denna skyldighet eftersom de senares projektförslag brukar vara av mindre omfattning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3668/97 från Freddy Blak (PSE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Lika lön

Skillnaderna mellan mäns och kvinnors löner har ökat under de senaste åren i Danmark. Situationen är nu så markant att den genomsnittliga månadslönen varierar med 147,3 procent för en manlig och en kvinnlig anställd. En ny undersökning visar att löneskillnaderna främst förekommer där lönesystemet inte ger möjlighet till insyn och kriterierna för vad man får i lön inte är klara och objektiva.

Lönesystem som leder till växande löneklyftor mellan män och kvinnor måste vara klart oförenliga med direktiv 75/117/EEG om lika lön ((EGT L 45, 19.2.1975, s. 19. )). Vilka strama sanktioner kommer kommissionen att tillämpa för att säkerställa att Danmark respekterar direktivet om lika lön?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (14 januari 1998)

Principen om lika lön för män och kvinnor vid utförande av lika arbete har ingått i gemenskapens lagstiftning från första början (artikel 119 i Romfördraget). Den preciserades av direktiv 75/117/EEG, som införde begreppet lika lön för lika arbete. Alla medlemsstater inklusive Danmark har införlivat den ovannämnda gemenskapslagstiftningen i nationell lagstiftning. Lika lön för kvinnor och män är emellertid inte ännu verklighet på grund av flera faktorer (horisontell och vertikal segregation inom sysselsättningsstrukturen när det gäller kvinnor, undervärdering av kvinnoyrken och skillnader mellan sysselsättningsstrukturer och lönesystem). För att bidra till att minska löneskillnaderna mellan kvinnor och män antog kommissionen i juli 1996 förhållningsregler på detta område. Syftet med förhållningsreglerna är att ge arbetsgivare och kollektiva förhandlare på alla nivåer konkreta råd för införande och genomförande av system för arbetsvärdering och arbetsklassificering. Dessa bedöms vara nödvändiga för att undanröja könsdiskriminering från lönestrukturerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2825/97 från Ria Oomen-Ruijten (PPE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Handel med anabola steroider

Känner kommissionen till att handeln med anabola steroider, som är tillåten i Spanien och förbjuden i Nederländerna, skadar den gemensamma marknaden och riskerar befolkningens hälsoskydd?

Under vilka förutsättningar är handeln i Spanien tillåten (obligatoriska recept, exporttillstånd)?

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att åstadkomma en enhetlig europeisk reglering som säkerställer ett omfattande hälsoskydd?

Kompletterande svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (10 november 1997)

Anabola steroider, som i Spanien är receptbelagda i enlighet med bestämmelserna i rådets direktiv 92/26/EEG om klassificeringen vid tillhandahållande av humanläkemedel ((EGT L 113, 30.4.1992. )), gäller där som läkemedel som säljs för mycket speciella terapeutiska ändamål, som exempelvis behandling av förluster av muskelmassa efter grav undernäring, kompensationsbehandling vid långvarigt intag av höga doser av kortikoider eller vissa behandlingar av cancer, eller vid stora kirurgiska ingrepp och behandling av brännskador. Alla anabola steroider i Spanien omfattas av nationella försäljningstillstånd som utfärdats av de spanska myndigheterna och som endast gäller i Spanien. Hittills har ingen av dessa anabola steroider genomgått det förfarande för ömsesidigt godkännande som principiellt brukar säkerställa att gemenskapen inre marknad fungerar väl. Hälsoskydd i denna fråga omfattas av bl.a. ovan nämnda direktiv 92/26/EEG. Kommissionen skulle endast kunna åberopa artikel 11 i rådets direktiv 75/319/EEG av den 20 maj 1975 om tillnärmning av bestämmelser som fastställts genom lagar eller andra författningar och som gäller farmaceutiska specialiteter ((EGT L 147, 9.6.1975. )) för att harmonisera de berörda nationella försäljningstillstånden om åsiktsskillnader beträffande utfärdande av försäljningstillstånd för en viss anabol steroid uppstod mellan medlemsstaterna i samband med förfarandet för ömsesidigt godkännande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3207/97 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (16 oktober 1997)

Ämne: Stöd för investeringar i beredning och bearbetning av biologiska jordbruksprodukter

Genom beslut 94/173/EG av den 22 mars 1994 ((EGT L 79, 23.3.1994, s. 29. )), en tillämpning av förordning 866/90 ((EGT L 91, 6.4.1990, s. 1. )) som fastställer valbara kriterier som bör beaktas vid investeringsverksamhet som syftar till att förbättra villkoren för beredning och bearbetning av samt handel med jordbruksprodukter, prioriterar EU investeringar i biologiska jordbruksprodukter som framställs i enlighet med förordning EEG 2092/91 ((EGT L 198, 22.7.1991, s. 1. )).

Jag vill - eftersom den grekiska regeringen förkastat ett förslag om investering i framställning av ett äppelvin som görs på äpplen från en biologisk odling i enlighet med systemet i förordning 2092/91 med den enda motiveringen att beslut 94/173/EG förbjuder sådana investeringar - fråga kommissionen om investering i framställning av äppelvin gjort på biologiskt odlade äpplen i enlighet med förordning 2092/91 uppfyller kriterierna som beslut 94/173/EG ställer, och om en sådan investering kan få stöd eller inte?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (2 december 1997)

Den information kommissionen har tillgång till rörande den investering som parlamentsledamoten syftar på är inte tillräcklig för att man skall kunna bedöma om denna investering kan komma ifråga för samfinansiering från gemenskapen enligt förordning (EG) nr 951/97 om förbättring av villkoren för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter ((EGT L 142, 2.6.1997. Denna förordning utgör en omarbetning av förordning (EEG) nr866/90, som parlamentsledamoten åberopar. )). Det åligger medlemsstaterna att välja ut dessa investeringar, varvid de skall beakta de urvalskriterier som föreskrivs genom kommissionens beslut 94/173/EG av den 22 mars 1994 om de urvalskriterier som skall fastställas för investeringar avsedda att förbättra villkoren för förädling och saluföring av jordbruks- och skogsbruksprodukter och om upphävande av beslut 90/342/EEG.

När det gäller huruvida investeringen är stödberättigande kan kommissionen följaktligen endast allmänt svara att prioritet ges åt investeringar rörande ekologiskt odlade jordbruksprodukter i enlighet med förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel, under förutsättning att dessa produkter inte berörs av de undantag som fastställs i kommissionens beslut 94/173/EG.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3682/97 från Thomas Megahy (PSE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Odling av hampa i EU

Jag har erfarit från källor i USA att efterfrågan på hampafibrer för både textilier och papperstillverkning ökar. Hampafibrer håller på att bli ett väldigt populärt alternativ i USA till bomull, eftersom 50 % av de bekämpningsmedel som används i världen används för bomullsodlingar medan hampa inte kräver några bekämpningsmedel alls.

Ett stort problem är att hampa tillhör cannabisfamiljen och kan till exempel bara odlas i Förenade kungariket med tillstånd. Det har emellertid påståtts att i EU kan hampa odlas i Frankrike och Italien utan sådana restriktioner.

Kan kommissionen upplysa om så är fallet och även om det finns någon riktlinje på EU-nivå för odling av hampa?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (15 december 1997)

Genom rådets förordning (EEG) nr 1308/70 av den den 29 juni 1970 om den gemensamma organisationen av marknaden för lin och hampa ((EGT L 146, 4.7.1970. )) införs ett stöd per hektar för hampa som odlas i gemenskapen.

Stöd beviljas endast för hampa som produceras med certifierat utsäde av sorter vars halt av rusframkallande ämnen (halten tetrahydrocannabinol) inte överskrider 0,3 %. Dessutom beviljas stöd endast för de arealer som är helt och hållet sådda och skördade och på vilka de normala arbetena i samband med odlingen utförts. En förteckning över certifierade utsäden och kontrollförfaranden finns i kommissionens förordning (EEG) nr 1164/89 av den 28 april 1989 om närmare bestämmelser för stödet för spånadslin och hampa ((EGT L 121, 29.4.1989. )).

När det gäller de medlemsstater som parlamentsledamoten nämner har stöd beviljats för följande arealer under de fem senaste regleringsåren:

(ha)

>TABLE>

För Italiens del var 1982/83 det sista regleringsår då en ansökan om stöd för hampa från gemenskapen lämnades in.

Det brittiska inrikesministeriet utövar en sträng kontroll när det gäller odlingen av hampa. Sedan regleringsåret 1993/94 (första året då hampa såddes i Förenade kungariket) måste varje producent i förväg få myndigheternas tillstånd att odla. I Frankrike finns inget system med tillståndsgivning.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3725/97 från Christof Tannert (PSE) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Läsbarhet av de kommande euro-sedlarna för blinda

Kan kommissionen ge besked om huruvida hänsyn kommer att tas till de blindas respektive de synskadades intressen?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (16 december 1997)

Enligt artikel 4.2 i sina stadgar är det Europeiska monetära institutet (EMI) som är ansvarigt för de tekniska förberedelserna för eurosedlarna.

Kommissionen kan emellertid upplysa parlamentsledamoten om att den europeiska organisationen för synskadade fullt ut har medverkat i EMI:s arbete med att ta fram och utforma eurosedlarna.

EMI offentliggjorde den 13 december 1996 ett pressmeddelande med titeln ¨Euron och de blinda och synskadade¨. I meddelandet beskrivs de tekniska specifikationer som syftar till att sedlarna skall motsvara kraven från blinda och synskadade. Bland dessa specifikationer kan nämnas skillnader i storlek och färg, klart synliga siffror som är placerade på samma ställe på samtliga sedlar för att lättare kunna se valören samt symboler som är förnimbara med känseln.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3580/97 från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Våtmarksbiotoper i Nea Fokea på Halkidiki

Nära stranden i byn Nea Fokea på Halkidiki finns två våtmarksbiotoper, omgärdade av skog. En stor del av det här området har man redan börjat utnyttja som tomtmark, med byggnadstillstånd som utfärdas av de lokala myndigheterna. Men sedan 1961 har påtryckningar utövats i syfte att få till stånd en ändring av markanvändningen.

De två våtmarksbiotoperna finns registrerade på många håll (jordbruksministeriets inventarium 1988, det nationella centret för biotoper och våtmarker/ Ghoulandris naturhistoriska museum 1994, skogsinspektionen på Kassandra 1996 och 1997, avdelningen för miljöfrågor vid Halkidikis länsstyrelse 1997).

Den 4 april 1995 beslutade regeringen emellertid att överlåta 118,1 hektar av en av de två våtmarksbiotoperna åt den nationella turistorganisationen EOT som skulle bygga en golfbana på området. Regeringen stödde sitt beslut på EOT:s karaktärisering av området som uttorkad kärrmark.

På lokalt håll har man nu krävt att våtmarksbiotoperna skyddas mot ändringar i utnyttjandet av marken, samtidigt som man vill främja intresset för dem i turistsammanhang. Vidare kräver man ett slut på det illegala rofferiet av land i Grekland och säger att brotten mot den nationella lagstiftningen och gemenskapslagstiftningen, som gett vårt land dåligt rykte i internationella sammanhang, måste upphöra.

Jag vill fråga kommissionen om den känner till detta ärende och om den har för avsikt att be de grekiska myndigheterna om mera detaljerad information med avseende på det som ovan anförts?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (12 december 1997)

Kommissionen känner redan till de förhållanden som parlamentsledamoten tar upp. En första undersökning har visat att det aktuella området inte har utsetts som ett särskilt skyddsområde enligt direktiv 79/409/EEG om bevarande av vilda fåglar ((EGT L 103, 25.4.1979. )). Det har heller inte föreslagits av Grekland som ett område av gemenskapsintresse för nätet Natura 2000 enligt direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter ((EGT L 206, 22.7.1992. )).

Det finns dock uppgifter som tyder på att området har ett ekologiskt värde (vetenskapliga undersökningar och en nyligen utförd granskning av områden av gemenskapsintresse för skydd av fåglar). Dessutom finns det alldeles i närheten ett kustområde som Grekland har föreslagit som område av gemenskapsintresse.

Kommissionen kommer att kontakta de grekiska myndigheterna för ytterligare upplysningar om naturskyddet inom det aktuella området. Kommissionen kommer vid behov att undersöka ärendet enligt det förfarande som anges i artikel 169 i EG-fördraget.