SKRIFTLIG FRÅGA E-2092/00

från Reino Paasilinna (PSE) och Ulpu Iivari (PSE) till kommissionen

(28 juni 2000)

Ämne: Definitionen av begreppet marknad ur geografisk synvinkel betraktat

Kommissionen har gått på en sträng linje då den definierat begreppet betydande marknad i samband med att den ingripit i fall av företagsköp, fusioner eller ingåendet av vissa avtal. Kommissionen har förbjudit dessa åtgärder eller uppställt villkor för dem om de påverkat betydande produktmarknader eller geografiska marknader på det sättet att de lett till att någon fått en dominerande ställning på marknaden eller någons dominerande ställning på marknaden accentuerats. Kommissionens tolkning av hur begreppet betydande marknad skall definieras ur geografisk synvinkel betraktat avviker dock från företagens uppfattning av marknadsbegreppet. Vi ville nu fråga kommissionen om de exakta grunderna för dess tolkning av begreppet dominerande ställning på marknaden. Vilken motivering har kommissionen för att dess tolkning så grundligt skiljer sig från begreppet marknad sådant det används av företagen?

I praktiken har kommissionens hittillsvarande tolkning ur synvinkel av de ovannämnda principerna lett till att i all synnerhet sådana företag som kommer från ekonomiskt sett små marknadsområden upplevt det som orättvist att kommissionen ingripit i företagens inbördes arrangemang. Som konkurrensreglerna tillämpas i dag leder de till att inbördes arrangemang som görs av företag inom EU:s vidsträckta och glest befolkade perifera områdena, inte behandlas lika jämfört med om de skulle göras inom EU:s kärnområde. Det har varit lättare att ingripa mot fusioner som skett inom de perifera områdena, även om de berörda företagens marknadsandel varit liten än det varit att ingripa i fall där de inblandade företagen haft en avsevärt större andel av marknaden. Men mot fusioner inom de centrala delarna av EU har det inte reagerats. Härmed riktar vi en fråga till kommissionen om hur kommissionen tänker beakta detta missförhållande och se till att tolkningen av begreppet marknadsområde inte blir till skada för uppkomsten av konkurrenskraftiga enheter inom de små marknadsområdena.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(1 augusti 2000)

Det är riktigt som parlamentsledamöterna påpekar att begreppet relevant marknad vid bedömningen av ett koncentrations- eller kartellärende kan skilja sig från andra definitioner, däribland dem som används av företag. Företag kanske använder termen marknad för att bara peka ut det område där de säljer sina produkter eller för att allmänt ange den bransch eller sektor de tillhör. Detta i motsats till begreppet relevant marknad, som när det används i konkurrensregler har en juridisk och ekonomisk innebörd som baseras på EG-domstolens tolkning.

I denna senare betydelse är marknadsdefinition ett redskap för att fastställa och definiera gränserna för konkurrensen mellan företag. Det används för att fastslå de ramar inom vilka kommissionen tillämpar konkurrensreglerna. Det främsta syftet med en marknadsdefinition är att på ett systematiskt vis identifiera de konkurrensbegränsningar som ett företag utsätts för. Ändamålet med att definiera både en produktmarknad och en geografisk marknad är att identifiera vilka konkurrenter till ett företag som kan begränsa företagets handlingsutrymme, och att förhindra att konkurrenterna kan handla oberoende av konkurrenstryck. Det är på detta sätt som marknadsdefinitionen gör det möjligt att beräkna marknadsandelar och få meningsfulla uppgifter om de aktuella företagens marknadsinflytande.

Dessa principer tillämpas på alla koncentrationsärenden (och också vid tillämpning av artiklarna 81 och 82 (tidigare artiklarna 85 och 86) i EG-fördraget). Kommissionen delar inte parlamentsledamöternas åsikt att konkurrenspolitiken har lett till diskriminerande behandling av transaktioner mellan företag från mindre marknader. Eftersom parlamentsledamöterna inte nämnt något enskilt ärende där diskriminering enligt deras mening ägt rum, använder kommissionen det aktuella exemplet Volvo/Scania för att illustrera det ovan sagda.

Som parlamentsledamöterna kanske känner till beslutade kommissionen den 14 mars 2000 att förklara det planerade samgåendet mellan två svenska tillverkare av tunga fordon oförenligt med den gemensamma marknaden. Grunden för beslutet var att de två företagen tillsammans skulle ha fått en dominerande ställning på 15 relevanta marknader för tunga lastbilar, bussar och turistbussar i Danmark, Finland, Irland, Norge, Sverige och Förenade kungariket. Efter detta beslut fanns det röster som, i likhet med parlamentsledamöterna, ifrågasatte huruvida koncentrationsförordningen (rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer(1)) i tillräckligt hög grad tar hänsyn till mindre medlemsstater med en betydande industrisektor.

I detta sammanhang bör det framhållas att avsikten med koncentrationskontroll är att se till att dominerande ställning inte uppstår eller förstärks på någon relevant marknad (oavsett om marknaden i fråga är stor eller liten). På många av de marknader som påverkades av det planerade samgåendet mellan Volvo och Scania skulle resultatet ha blivit att konkurrensen nästan helt skulle ha undanröjts. För att ett samgående skall vara acceptabelt får det inte skapa sådana problem. Olyckligtvis skulle problemen ha uppstått även med de åtaganden som Volvo gjorde.

För det andra bör man komma ihåg att företag som Volvo och Scania har blivit framgångsrika till stor del tack vare konkurrensen dem emellan. Däri ligger en stor del av förklaringen till att de blivit framgångsrika internationella företag med mer än 80 % av försäljningen utanför Norden. Även från en industriell synvinkel är det därför inte helt klart varför någon skulle ha intresse av att undanröja konkurrensen mellan sådana företag genom ett samgående.

Att tillåta fusioner som ger upphov till dominerande ställning även på små hemmamarknader skulle, för det tredje, förutom att det vore olagligt enligt koncentrationsförordningen, leda till diskriminering av kunder och konsumenter i mindre medlemsstater. Dessa kunder skulle utsättas för dominansen och skulle inte få samma skydd som kunder i en större medlemsstat. Det skulle också leda till diskriminering av företag från större medlemsstater, eftersom de skulle hindras från att komma in på det dominerande företagets marknader, medan det sammanslagna företaget skulle kunna på in på marknaderna i öppnare (och eventuellt större) medlemsstater. Företag från större medlemsstater skulle också diskrimineras genom att de inte skulle kunna hänvisa till detta märkliga argument om mindre marknader.

Slutligen är företag från mindre länder med stor andel av hemmamarknaden, såsom Volvo och Scania, inte hindrade från att växa genom fusioner. I själva verket har de stora möjligheter till samgående över gränserna, ett faktum som framgår med all önskvärd tydlighet av de båda företagens deltagande i nya transaktioner (med Volkswagen respektive Renault) mycket kort tid efter kommissionens beslut.

Avslutningsvis är kommissionen övertygad om att det saknas grund för påståendet att tillämpningen av konkurrensreglerna diskriminerar företag från mindre medlemsstater. När en marknadsdefinition görs, behandlas alla företag på samma sätt. Den påverkas inte av om den relevanta geografiska marknaden är stor eller liten, oavsett om området är ett gränsområde eller en central region. Det väsentliga är, och måste vara, de konkurrensbegränsningar som företag möter som driver verksamhet i det ekonomiskt relevanta området.

(1) EGT L 395, 30.12.1989; svensk specialutgåva, tillägg, s. 16.