SKRIFTLIG FRÅGA E-2214/99

från Cristiana Muscardini (UEN) och Sergio Berlato (UEN) till kommissionen

(29 november 1999)

Ämne: Oljefrön och millennierundan

Det är känt att resultaten av kompromissen från Europeiska rådets möte i Berlin om Agenda 2000 var otillfredsställande för oljefrösektorn. Detta område förtjänade större uppmärksamhet eftersom det är en sektor som är utsatt för hård internationell konkurrens, i synnerhet från USA. I Italien finns det inom denna sektor omkring 90 000 företag. Den överenskommelse som nåddes vid rådets (jordbruk) senaste möte om unionens dokument inför de kommande förhandlingarna i Världshandelsorganisationen (WTO), som inom kort kommer att inledas i Seattle, belyser särskilt den nuvarande europeiska jordbruksmodellen som kännetecknas av sin mångfunktionella karaktär.

1. Kan kommissionen förklara vad som har fått gemenskapen att fullständigt offra oljefrösektorn?

2. Kan kommissionen bekräfta uppgiften om att USA håller på att sjösätta en katastrofplan för att fördela undantagsstöd till de amerikanska jordbrukarna (i pressen talas det om 9-10 miljarder dollar) för att kompensera för nedgången i världsmarknadspriserna för jordbruksråvaror?

3. Kan kommissionen ange om stödet till oljefrön som beviljas inom ramen för den amerikanska jordbrukspolitiken Fair Act är högre än 1992?

4. Vilka åtgärder avser kommissionen eventuellt att vidta för att undvika att denna strategiska sektor drabbas av kriser liknande dem som drabbat risodlingen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(11 januari 2000)

När det gäller bestämmelserna om oljeväxter i Agenda 2000, har kommissionen redan svarat på frågorna i svaret på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-3652/98(1) beträffande kommissionens förslag i ämnet, särskilt anpassningen av hektarstödet för spannmål, oljeväxter och uttag av mark till ett enhetsbelopp på 63 euro per ton regional avkastning av spannmål under tidigare år. Rådet har godkänt denna anpassning som gör det möjligt att häva Blair House-restriktionerna som begränsar oljeväxtproduktionen, men rådet ser hellre att anpassningen sker i etapper. Ett sådant beslut ändrar inte det svar som kommissionen redan gett.

När det gäller punkterna 1 och 4 vill kommissionen fästa parlamentsledamotens uppmärksamhet på bestämmelserma om övergångsperioden för stöd till oljeväxter i artikel 10 i rådets förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor(2). Kommissionen kommer att lägga fram en rapport om marknadsutvecklingen för oljeväxtfrö och förbehåller sig rätten att samtidigt lägga fram förslag om produktionspotentialen skulle försämras kraftigt.

När det gäller punkterna 2 och 3, slutligen, bedömer kommissionen att den jordbrukspolitik som USA bedriver för soja har bidragit till pressa priserna på världsmarknaden på ett sätt som stör marknaderna för jordbruksråvaror. Frågan om denna politik har lett till att stödet till denna gröda överskreds i USA 1992 hänger samman med fredsklausulen i artikel 13 i jordbruksavtalet, som begränsar möjligheterna att vidta åtgärder mot jordbruksstöd. Mer allmänt sett måste granskningen av huruvida en sådan politik är förenlig med bestämmelserna ske inom Världshandelsorganisationen (WTO).

(1) EGT C 325, 12.11.1999.

(2) EGT L 160, 26.6.1999.