SKRIFTLIG FRÅGA E-3151/00

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(6 oktober 2000)

Ämne: Exporthinder inom byggnadssektorn i Tyskland

Svenska småföretag stöter ibland på problem när de vill bedriva affärsverksamhet i ett annat EU-land. Sveriges största exportpartner Tyskland, är det land där problemen är störst.

Ett problem är att den som vill bedriva ekonomisk verksamhet i Tyskland, oavsett omfattning, först måste registrera ett företag hos de tyska myndigheterna. Vill man bedriva byggverksamhet så måste man dessutom ansöka om medlemskap i en byggmästarförening. För det krävs att man bifogar betyg från en svensk yrkesutbildning, och bevis på att företaget drivits i över sex år. Oavsett om svenska företag ska stanna en dag eller två år så måste de gå igenom samma procedur i Tyskland.

Anser kommissionen att de ovannämnda reglerna är i enlighet med den fria rörligheten på den inre marknaden?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 november 2000)

När företag som är etablerade i Sverige önskar bedriva stadigvarande verksamhet i Tyskland skall de nationella åtgärderna i värdlandet vara förenliga med vad som stadgas om etableringsrätt i artikel 43 (f.d. artikel 52) i EG-fördraget. När det rör sig om en tillfällig verksamhet i Tyskland skall de tyska myndigheterna och domstolarna iaktta bestämmelserna om friheten att tillhandahålla tjänster i artikel 49 (f.d. artikel 59) i EG-fördraget.

För nationella åtgärder gäller allmänt att de bara är förenliga med bestämmelserna i fördraget om de tillämpas utan diskriminiering, är befogade med hänsyn till ett tungt vägande allmänintresse, är ändamålsenliga och står i proportion till sitt syfte.

När det gäller det problem i samband med byggverksamhet som frågeställaren tar upp vill kommissionen framhålla att man måste skilja mellan erkännande av utbildning och yrkeserfarenhet å ena sidan, och om inskrivning i ett yrkesregister (Handwerksrolle) å andra sidan, samt att erkännandet av utbildning och yrkeserfarenhet kan ske genom att de tyska myndigheterna beviljar ett tillstånd. Att dessa myndigheter begär ett intyg från de svenska myndigheterna på att verksamheten drivits i minst sex år i ett annat medlemsland är förenligt med direktiv 1999/42/EEG(1), särskilt med artikel 4 i direktivet, och därmed även med bestämmelserna i artiklarna 43 och 49 i EG-fördraget. Detta direktiv ersatte direktiv 64/427/EEG(2) utan att innehållet förändrades på denna punkt. Bestämmelserna i artikel 4 i direktivet införlivades genom en förordning från ekonomiministeriet (Bundeswirtschaftsministerium) av den 4 augusti 1966 om krav på medborgare i andra medlemsstater för inskrivning i yrkesregistret. När tillståndet däremot väl beviljats bör det automatiskt leda till inskrivning

i yrkesregistret utan några ytterligare administrativa avgifter. Detta framgår av ett förhandsavgörande som domstolen nyligen meddelade i målet Corsten(3), särskilt när det gäller tillfällig tjänstetillhandahållande verksamhet. På denna punkt anser kommissionen att andra förfaranden för inskrivning i yrkesregistret inte är förenliga med gemenskapsrätten.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/42/EG av den 7 juni 1999 om införande av en ordning för erkännande av kvalifikationer för de former av yrkesverksamhet som omfattas av direktiven om liberalisering och övergångsåtgärder samt om komplettering av den allmänna ordningen för erkännande av kvalifikationer (EGT L 201, 31.7.1999).

(2) Rådets direktiv 64/427/EEG av den 7 juli 1964 med detaljbestämmelser om övergångsåtgärder för egenföretagare inom tillverknings- och processindustrin tillhörande ISIC-huvudgrupperna 2340 (industri och hantverk) (EGT 117, 23.7.1964).

(3) Mål C-58/98, Corsten, dom den 3.10.2000 (ännu ej tryckt i domstolens Rättsfallssamling).