SKRIFTLIG FRÅGA E-0028/01

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(17 januari 2001)

Ämne: Djupfrysta varor och konkurrens

Italienska företag som marknadsför djupfrysta varor är förpliktade att betala betydande skatter, s.k. industriavgifter, till konservindustrins försöksstation, som är ett tekniskt-vetenskapligt organ inom det nationella institutet för livsmedelskonserver (INCA). Vi undviker här att ta ställning i den omdebatterade frågan om huruvida djupfrysta produkter skall betraktas som konserverade produkter. Snarare vill vi här uppmärksamma det faktum att företag i andra medlemsstater som marknadsför djupfrysta produkter inte tycks vara skyldiga att betala några särskilda avgifter utöver den vanliga skatten.

1. Känner kommissionen till detta? Kan den bekräfta att det finns skattemässiga skillnader?

2. Anser inte kommissionen, om svaret på ovannämnda fråga är ja, att de skatter som avkrävs i Italien objektivt sett utgör en snedvridning av konkurrensen i förhållande till liknande företag i EU:s övriga medlemsstater?

3. Vilka initiativ kan kommissionen ta för att hindra att det på den inre marknaden förekommer olikartade villkor vilket bestraffar ett lands företag samtidigt som det förbättrar konkurrenskraften för företagen i ett annat land?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 mars 2001)

1. Kommissionen kände inte till denna situation.

2. Det finns inte några gemenskapsbestämmelser på skatteområdet som förbjuder tillämpningen av sådana avgifter som det industribidrag som beskrivs i frågan. Artikel 90 (f.d. artikel 95) i EG-fördraget rör förbudet att tillämpa skatter som verkar diskriminerande för produkter från andra medlemsstater, vilket inte är fallet här. I artikel 3.3 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor(1) föreskrivs vidare att medlemsstaterna får införa eller bibehålla skatter på andra produkter än dem som omfattas av harmoniserad punktskatt (mineraloljor, tobaksprodukter samt alkohol och alkoholhaltiga drycker), under förutsättning att dessa skatter inte leder till gränsformaliteter i handeln mellan medlemsstater. Detta bidrag synes slutligen uppfylla kraven i artikel 33 i det sjätte mervärdeskattedirektivet, rådets direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund(2), i vilket det föreskrivs att medlemsstaterna får bibehålla eller införa sådana skatter, tullar eller avgifter som inte kan karakteriseras som omsättningsskatter. När det gäller denna sistnämnda bestämmelse vill kommissionen också hänvisa till EG-domstolens dom i mål nr C-318/96, i vilken det fastställs att artikel 33 i det sjätte mervärdeskattedirektivet inte utesluter en sådan avgift som Österrikes Kammerumlage, vilken skall betalas av medlemmar i handelskammare vilkas omsättning överstiger ett visst belopp.

3. Eventuella snedvridningar av konkurrensen som är till nackdel för italienska tillverkare av djupfrysta livsmedel kan därför endast undanröjas av den italienska myndighet eller det italienska organ som infört detta industribidrag.

(1) EGT L 76, 23.3.1992.

(2) EGT L 145, 13.6.1977.