ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3263/00

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(20 oktober 2000)

Ämne: Ömsesidiga försvarsgarantier i EU

Vid ett besök I Lettland 10 februari 2000 deklarerade kommissionens ordförande Romano Prodi att alla attacker eller angrepp mot ett EU-medlemsland är en attack eller ett angrepp mot hela EU.

Anser kommissionen alltså att EU:s medlemsländer är bundna av ömsesidiga försvarsgarantier?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(30 november 2000)

Kommissionen beklagar att vissa kommentarer angående denna fråga har ryckts ur sitt sammanhang. Under diskussioner med Litauens president Adamkus bekräftade kommissionens ordförande att medlemskap i Europeiska unionen gav en känsla av tillhörighet och att detta i verklig mening var en effektiv försvarsgaranti. Vad kommissionens ordförande sa vid sitt besök i Lettland var att medlemskap i Europeiska unionen ökar den nationella säkerheten på det ekonomiska och politiska planet eftersom Europeiska unionen är världens största handelsblock, biståndsgivare och givare av tekniskt bistånd till länderna i Öst- och Centraleuropa. Man bör alltså inte blanda ihop den typ av säkerhet som medlemskap i en alltmer utvidgad Europeisk union innebär med den territoriella säkerhet som fördragen om Nordatlantiska försvarsorganisationen (NATO) och Västeuropeiska unionen (VEU), vilka inte var föremål för diskussionen, tillhandahåller. Ordet attack användes inte i militär bemärkelse.

Det kan vara till hjälp att skilja mellan två olika beståndsdelar i den övergripande europeiska säkerhets- och försvarsekvationen: det territoriella försvaret och Petersberguppdragen. Frågor som rör territoriellt försvar bör naturligtvis diskuteras med medlemsstaterna själva. Militära konsekvenser av individuella medlemsstaters linje i försvarssammanhang tillhör helt och hållet det nationella området. När det gäller territoriella säkerhetsåtaganden, t.ex. det som fastställs i artikel V i NATO-fördraget och artikel 5 i VEU-fördraget, berör de endast de medlemsstater i Europeiska unionen som har undertecknat respektive fördrag. Dessutom ingår territoriellt försvar inte i de diskussioner som pågår inom ramen för programmet för regional utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP).

Europeiska unionen har som mål att vara redo att stödja insatser inom ramen för Petersberguppdragen. Alla medlemsstater är överens om detta och redo att bidra.

Naturligtvis finns det en viktig länk mellan militära och icke-militära dimensioner när det gäller konfliktförebyggande, konfliktlösning och krishantering. Det är på dessa områden som Europeiska unionen, dess medlemsstater och kommissionen engagerar sig alltmer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3346/00

från Ursula Schleicher (PPE-DE) till rådet

(25 oktober 2000)

Ämne: Omarbetning av det enhetliga valsystemet till Europaparlamentet (betänkande av Anastassopoulos)

Europaparlamentet väntar på rådets gemensamma ståndpunkt gällande omarbetning av det enhetliga valsystemet för Europaparlamentet.

Kommer det franska ordförandeskapet att se till att ett beslut fattas i detta ärende?

Vilka medlemsländer har särskilda problem?

Svar

(26 februari 2001)

Rådet fäster stor vikt vid den ordning som tillämpas vid val av ledamöter till Europaparlamentet i enlighet med artikel 190.4 i fördraget. Efter att ha mottagit parlamentets resolution av den 15 juli 1998, har rådet granskat ett utkast till rättsakt om allmänna direkta val av ledamöter till Europaparlamentet. Samtidigt har rådet granskat frågan om fasta datum för Europavalet.

I första hand har man enats på flera punkter, såsom nämns i ett brev till Europaparlamentets ordförande av den 22 maj 2000. På andra punkter och särskilt eventuella ändringar av bilaga II i rättsakten från 1976, datum för de val som skall äga rum 2004 samt oförenlighet, fortsätter rådet sina ansträngningar för att nå fram till enighet.

Den ärade parlamentsledamoten kan vara förvissad om att rådet gör allt som står i dess makt för att lösa de kvarstående frågorna och nå fram till ett avtal om de bestämmelser skall omfattas av den ordning som avses i artikel 190.4.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4133/00

från Rainer Wieland (PPE-DE) till kommissionen

(16 januari 2001)

Ämne: En israelisk medborgares rätt att spela i den tyska handbollsligan

Delar kommissionen uppfattningen att israeliska medborgare skall behandlas som EU-medborgare när det gäller deras möjligheter att spela i tyska handbollsligan, vilket leder till att deras spelarlegitimation inte skall förses med bokstaven A i enlighet med artikel 15 i tyska handbollsförbundets tävlingsbestämmelser?

Om inte, tänker då kommissionen

1. mot bakgrund av de nyligen inledda förhandlingarna med Israel om en aktualisering av associeringsavtalet av den 20 november 1995,

2. och med tanke på att de israeliska sportklubbarna sedan flera år tillbaka deltar i de europeiska fotbolls- och handbollsevenemangen och liknande evenemang och därmed utgör en fast beståndsdel i den europeiska inre marknaden för sport, vilket gör att det vore rimligt och konsekvent att inrätta ett gemensamt område för sportaktiviteter, vilket även omfattar Israel,

arbeta för att det nämnda associeringsavtalet ändras så att israeliska medborgare behandlas på samma sätt som EU-medborgare när det gäller fri rörlighet i enlighet med artikel 39 i EG-fördraget?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(19 februari 2001)

Detta är en fråga som faller inom medlemsstaternas behörighetsområde.

Europa-Medelhavsavtalet om upprättandet av en associering mellan gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och staten Israel, å andra sidan, trädde i kraft den 1 juni 2000. Detta avtal innehåller inte någon bestämmelse om icke-diskriminering mellan israeliska medborgare och medborgare i en medlemsstat när det gäller arbetsvillkor. Avtalet innehåller inte heller några bestämmelser om idrott eller israeliska medborgares eller medborgares i en medlemsstat deltagande i handbollsmatcher.

Det planeras inte någon ändring av ett avtal som alldeles nyligen har trätt i kraft.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3180/00

från Theresa Villiers (PPE-DE) till rådet

(16 oktober 2000)

Ämne: ERM II

1. Borde Förenade kungariket bestämma sig för att gå med i euron, tror rådet att fördraget skulle kräva att Förenade kungariket ska gå med i ERM II (växelkursmekanismen) före ett inträde i euron, och i sådana fall, hur länge?

2. Om medlemskap i ERM II inte är ett förhandskrav för medlemskap i euron, hur skulle Förenade kungariket då förväntas att leva upp till den växelkursstabilitet som krävs i fördraget?

Svar

(24 april 2001)

I enlighet med Europeiska rådets resolution av den 16 juni 1997 om ERM II och överenskommelsen av den 1 september 1998 mellan ECB och de nationella centralbankerna i medlemsstater utanför euroområdet är medlemsstaternas deltagande i ERM II frivilligt.

Beslut för att fastställa om en medlemsstat som inte deltar i ERM II, men som vill införa euron, uppfyller kriterierna för växelkursstabilitet fattas av rådet på grundval av rapporter från kommissionen och ECB, sedan Europaparlamentet hörts och stats- eller regeringscheferna diskuterat frågan i rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2743/00

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Reningsverk i Sarroch, Sardinien

Regionen Sardinien delegerade 1993 uppgiften att uppföra ett reningsverk i samhället Perd'e Sali Porto Columbu till kommunen Sarroch. Projektet finansierades av gemenskapsprogrammet Envireg(1). Efter att arbetena lagts ut på entreprenad(2) avbröts dessa den

26 februari 1996 för att göra en utvärdering om möjligheten att flytta reningsanläggningen, eftersom den ingenjör som var ansvarig för projekteringen inte hade beaktat att det fanns bostäder i närheten av den plats där man hade tänkt uppföra anläggningen! Efter att utvärderingen godkänts(3) vägrade entreprenören att återuppta arbetena, varvid kommunen Sarroch svarade med att häva ifrågavarande kontrakt(4). Arbetena anförtroddes således åt ett annat företag som uppförde reningsanläggningen på den nya plats som anvisades i utvärderingen, dvs. högre upp i användarområdet, vid havet, i det sista orörda naturområdet i kommunen Sarroch.

Trots att det skickades en skrivelse till åklagarämbetet i Cagliari den 23 juli 1997 med en uppmaning att undersöka om de olika tillstånden för genomförande av arbetena hade laglig grund och huruvida gällande miljölagstiftning iakttogs har inga åtgärder vidtagits.

I dagsläget har reningsanläggningen helt övergivits och utsatts för vandalism. Reningsproblemet i det berörda området har inte lösts och området har förstörts, varvid en möjlig utveckling av turismen har äventyrats.

Skulle kommissionen kunna undersöka huruvida förvaltningen av de gemenskapsmedel som använts i projektet har följt gällande bestämmelser? Anser inte kommissionen att mottagarna av finansieringen bör ersätta Europeiska unionen för ett projekt som inte har uppnått sina mål?

(1) Beslut nr 35/3 av den 24 september 1993; förordnande DCGADA nr 2557 av den 8 oktober 1993.

(2) Kommunstyrelsens beslut nr 365 av den 25 november 1994.

(3) Kommunstyrelsens beslut nr 328 av den 8 november 1996 med yttranden från miljöministeriet och utbildningsministeriet i den autonoma regionen Sardinien samt från Soprintendenza ai BB.AA.AA.AA.SS. i Cagliari.

(4) Kommunstyrelsens beslut nr 58 av den 21 februari 1997.

Kompletterande svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(26 januari 2001)

Kommissionen har med anledning av parlamentsledamotens fråga tagit kontakt med det italienska miljöministeriet, som är den myndighet som ansvarar för programmet Envireg, för att man skall kunna inleda en grundlig undersökning av de förhållanden som omtalas.

Enligt bestämmelserna i artikel 24 i rådets förordning (EEG) nr 2082/93 av den 20 juli 1993 om ändring av förordning (EEG) nr 4253/88 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 2052/88 om samordningen av de olika strukturfondernas verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamheter(1), kan kommissionen eventuellt, beroende på resultatet av granskningen, utesluta projektet ur Envireg-programmet samt återkräva de belopp som redan utbetalats inom ramen för detta program.

(1) EGT L 193, 31.7.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3901/00

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Allt flera trafiktunnlar i den dubbla markanvändningens tjänst

1. Kan kommissionen bekräfta att det länge hörde till de absoluta undantagen att det byggdes väg- och järnvägstunnlar och att sådana till en början anlades bara för att dra trafikleder genom bergskedjor och sedermera också för att korsa breda vattendrag där konstruktioner ovan jord inte erbjöd några seriösa alternativ, men att teknikens utveckling nu har gjort det möjligt och lönsamt att bygga tunnlar i avsevärt större utsträckning?

2. Kan kommissionen också bekräfta att lokala, regionala och nationella myndigheter i medlemsstaterna i allt högre grad ser tunnelbyggandet som ett sätt att skapa ökat utrymme för trafiken i tättbefolkade områden, genom ett slags dubbel markanvändning, varvid avsikterna också är att landskapet skall skonas och bullerbelastningen begränsas?

3. Kan kommissionen införskaffa sifferuppgifter om hur medlemsstaterna i kraftigt ökande grad utarbetar och förverkligar planer för tunnelbyggen tätt under jordytan i förhållandevis flacka områden, varvid tunnlarna skall användas för planskilda tunnelbanelinjer, höghastighetståg, godstrafik på räls samt som biltunnlar?

4. Håller kommissionen med mig om att besluten om anläggande av tunnlar skall fattas, inte bara utgående från hur mycket mark som kan sparas, hur snabbt trafiken kan fås att flyta och vilka kostnader som är förenade med tunnelbyggena, utan att det därvid också måste ta hänsyn till trafikanternas säkerhet och överlevnadschanser?

5. Kan kommissionen införskaffa sifferuppgifter om hur risken för stora bränder och explosioner (av det slag som under de senaste åren inträffat i fransk-italienska och österrikiska Alperna, såsom Mont Blanc, Tauern, Kaprun) kommer att öka till följd av att det byggs allt flera tunnlar?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(1 mars 2001)

Visserligen har det gjorts stora framsteg när det gäller tunnelbyggande och byggande av täckta vägar, men den här typen av byggnadsverk är fortfarande mycket dyra. Ur ekonomisk synvinkel är de alltså inte ett realistiskt alternativ till öppna vägar.

Det är lokala, regionala eller statliga myndigheter som ansvarar för tunnelbyggande. Vid beslut om anläggning av ny infrastruktur görs en bedömning i varje enskilt fall av tekniska, ekonomiska och miljömässiga begränsningar. Även de kringboendes intressen och synpunkter beaktas. Kommissionen förfogar inte över någon statistik över pågående projekt i medlemsstaterna, eller vilka risker dessa projekt skulle kunna medföra. Kommissionen har heller inte noterat någon ökning av tunnelbyggandet.

Vad gäller planerade åtgärder på gemenskapsnivå hänvisas parlamentsledamoten till kommissionens svar på parlamentsledamotens fråga nr E-3902/00(1).

(1) Se s. 80.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3475/00

från Vittorio Sgarbi (PPE-DE) till kommissionen

(8 november 2000)

Ämne: Översvämningar i Norditalien

De senaste dagarna har väderförhållandena lett till dramatiska problem i Italiens nordvästliga regioner och orsakat otaliga skador för den lokala ekonomin, infrastruktur och bostäder samt tiotals dödsfall. Det är endast tack vare den ansvariga personalens goda utbildning och skyndsamhet som mycket svårare följder kunnat undvikas.

Liknande händelser hade tidigare allvarligt drabbat Syditalien och även där orsakat stora skador och några dödsfall.

Det är med berättigad oro som vi nu förbereder oss inför resten av hösten och vintern, trots att vi är medvetna om att vi har förvarningssystem och räddningsutrustning av mycket hög kvalitet.

Anser kommissionen det vara nödvändigt att gemenskapsinstitutionerna, med beaktande av att dessa händelser är högst ovanliga och allvarliga, intresserar sig och bidrar med ekonomiskt samarbete och medel från Europeiska unionen?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3431/00, E-3464/00, E-3475/00 och P-3583/00 ingivet av Michel Barnier för kommissionen

(13 december 2000)

Parlamentsledamoten hänvisas till kommissionens svar på den muntliga frågan H-0857/00 från Michl Ebner under frågestunden vid parlamentets sammanträde under november session I(1) 2000.

Parlamentsledamoten ombeds också att notera kommissionens inlägg i debatten om klimatförändringar vid parlamentets sammanträde den 25 oktober(2) liksom kommissionens inlägg i debatten om översvämmningar vid sammanträdet den 16 november 2000(3).

(1) Europarlamentets debatter (november 2000).

(2) Europarlamentets debatter (oktober II 2000).

(3) Europarlamentets debatter (november 2000).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3399/00

från Mikko Pesälä (ELDR) till kommissionen

(3 november 2000)

Ämne: Obetald moms

Jag har märkt att det i vissa EU-länder är svårt att få kvitton där momsen klart och tydligt framgår. Eftersom alla affärer inte har elektroniska kassor är det mycket lätt att låta bli att betala moms. Det är viktigt att problemet uppmärksammas, eftersom största delen av momsinkomsterna går till EU. Den obetalda momsen är sålunda ett problem för hela EU.

Jag skulle vilja veta hur mycket moms procentuellt sett som kommissionen anser att inte betalas samt vad kommissionen tänker göra för att förbättra kontrollen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(6 december 2000)

Enligt artikel 22.3 a i det sjätte mervärdesskattedirektivet(1) skall varje skattskyldig person utfärda en faktura eller jämförlig handling (även kassakvitto om det godkänns av den berörda medlemsstaten) beträffande varor och tjänster som han har tillhandahållit någon annan skattskyldig person. I gemenskapens lagstiftning finns inga sådana krav när det gäller tillhandahållandet av varor och tjänster till icke-skattskyldiga personer. Insamlingen och kontrollen av mervärdesskatten inom gemenskapen faller under medlemsstaternas behörighetsområde och dessa kan utfärda de villkor som de anser krävs för uppbörd av skatt och för att förhindra skatteflykt.

Att inte utfärda något kvitto där momsen framgår ger i sig inte anledning att förutsätta bedrägeri från leverantörens sida. En skattskyldig person skall redovisa moms på all försäljning även då denne inte utfärdat något kvitto där momsen framgår. När det gäller kontrollen av en skattskyldig person tar medlemsstaternas skattemyndigheter hänsyn till kontantförsäljningen.

Eftersom det finns många olika nationella uppskattningar av skatteflykt har det inte varit möjligt att sammanställa någon total och pålitlig siffra.

På gemenskapsnivå övervakar kommissionen, i enlighet med artikel 14 i rådets förordning (EEG) nr 218/92 och artikel 12 i förordning (EEG, Euratom) nr 1553/89, ständigt medlemsstaternas effektivitet när det gäller uppbörd och kontroll av moms samt administrativt samarbete. I de senaste rapporterna som grundar sig på ovannämnda förordningar lämnas åtskilliga rekommendationer till medlemsstaterna om hur de kan förbättra kontrollen samt bekämpa momsbedrägerier(2). På gemenskapsnivå kommer kommissionen snart att lägga fram en ny lagstiftning för att göra det möjligt för medlemsstaterna att förbättra sitt administrativa samarbete avsevärt.

(1) Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, 13.6.1977).

(2) Den tredje artikel 14-rapporten om tillämpningen av rådets förordning (EEG) nr 218/92 av den 27 januari 1992 om administrativt samarbete inom området för indirekt beskattning (mervärdesskatt) EGT L 24, 1.2.1992 och den fjärde rapporten enligt artikel 12 i förordning (EEG, Euratom) nr 1553/89 beträffande uppbörd av mervärdesskatt och kontrollförfaranden EGT L 155, 7.6.1989.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1653/00

från Dorette Corbey (PSE) till kommissionen

(29 maj 2000)

Ämne: Direktivet om sälar 83/129/EEG

I ett svar på min tidigare fråga (P-0395/00)(1) angående genomförandet av direktivet om sälar (83/129/EEG)(2) försäkrade kommissionen att det inte fanns anledning att tro att direktivets krav inte efterlevdes av medlemsstaterna, inte heller att produkter från sälungar skulle vara felmärkta. Enligt statistik från Eurostat uppgick importen till Italien av produkter från grönlandssäl under 1998 till 544 000 ecu. Även Grekland, Belgien, Luxemburg, Österrike och Frankrike registrerade betydande import

av grönlandssäl under 1998. Samma år exporterade tydligen Grekland produkter från grönlandssäl för motsvarande 605 000 ecu; även Italien och Frankrike registrerade stora mängder. Danmark har endast redovisat små import- och exportkvantiteter, medan Grekland registrerat en stor export till Danmark och Italien stor import från Danmark.

1. Har kommissionen granskat statistiken?

2. Har kommissionen begärt in ytterligare uppgifter från medlemsstaterna om dessa oroande uppgifter som inte enbart kan bero på förmodad felaktig märkning, vilket man antydde i sitt förra svar?

3. Instämmer kommissionen i att dessa uppgifter kan tyda på att vissa medlemsstater inte efterlever artikel 1.1 i direktivet om sälar?

4. Vilka åtgärder avser kommissionen vidta för att avhjälpa situationen?

(1) EGT C 330 E, 21.11.2000, s. 150.

(2) EGT L 91, 9.4.1983, s. 30.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(19 juni 2000)

Kommissionen håller med om att frågan om påstådda fortsatta överträdelser av gemenskapslagstiftningen beträffande import till och export från medlemsstaterna av produkter från sälungar, enligt uppgifter i statistiken från Eurostat, bör utredas.

Kommissionen åtar sig därför att följa upp denna fråga med medlemsstaterna där detta är nödvändigt och kommer att informera frågeställaren om resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2045/00

från Carlos Costa Neves (PPE-DE) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: Översyn av Poseima-programmet

Med tanke på att kommissionen för närvarande håller på att förbereda en översyn av Poseima-programmet uppmanar jag kommissionen att svar på följande:

- Kommer kommissionen att i något skede av översynen låta den portugisiska regeringen och Azorernas och Madeiras regionala regeringar delta i översynen eller komma med synpunkter, eller har detta redan skett?

- Kommer kommissionen att i något skede av översynen låta intresseorganisationer, särskilt organisationer som företräder jordbrukare, delta i översynen eller komma med synpunkter, eller har detta redan skett?

- Har någon av de ovan nämnda parterna lagt fram förslag till kommissionen om åtgärder som bör införas, förändras eller avskaffas?

- När räknar kommissionen med att översynen av Poseima-programmet kommer att vara avslutad?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(12 juli 2000)

Inom ramen för förberedelserna av översynen av rådets förordning (EEG) nr 1600/92 av den 15 juni 1992 om särskilda bestämmelser för Azorerna och Madeira angående vissa jordbruksprodukter(1) (jordbruksdelen av Poseima) pågår ett samarbete med de behöriga myndigheterna. Förslaget till översyn av programmet är inskrivet i kommissionens arbetsprogram för hösten 2000, då man alltså planerar att lägga fram det.

Kommissionen har fått förslag till ändring av förordningen från medlemsstaten samt från regionala myndigheter och några av arbetsmarknadens parter.

Dessutom organiserade kommissionen den 23 november 1999 en temadag för partnerskap.

Kommissionen har vid uppdrag på Azorerna och Madeira och vid möten i Bryssel haft tillfälle att träffa organisationer som företräder jordbrukare.

(1) EGT L 173, 27.6.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2431/00

från Gorka Knörr Borràs (Verts/ALE) till kommissionen

(18 juli 2000)

Ämne: Folk

Hur tolkar kommissionen benämningen folk i artiklarna 151, 189 och 190 i EG-fördraget? Motsvarar den det som i den spanska författningen benämns nationalitet?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(29 september 2000)

I de artiklar som parlamentsledamoten nämner och i andra bestämmelser (se främst artikel 1 i EU-fördraget) är uttrycken de europeiska folken eller folken i de stater en allmän beteckning och därmed avses befolkningen i de medlemsstater som gemenskapen består av.

Kommissionen håller för troligt att fördragsfäderna med ordet folken avsåg alla personer som har en medlemsstats nationalitet, det vill säga unionsmedborgarna.