SKRIFTLIG FRÅGA P-2730/97 från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen (30 juli 1997)

Ämne: EU:s nettobidragsgivare

EU:s utvidgning mot öster och programmet Agenda 2000 innebär en omfördelning av de finansiella bidragen till EU mellan olika länder. Redan tidigare var en del medlemsländer nettobidragsgivare och en del nettomottagare.

Hur skall de olika medlemsländerna enligt kommissionens mening nu delas in i nettobidragsgivare och -mottagare?

På vilket sätt inverkar till exempel de tullintäkter som Nederländerna rapporterat till EU på landets status i denna jämförelse?

Håller kommissionen på och förbereder en reform, enligt vilken länderna skall få behålla sina tullintäkter och EU:s medlemsavgifter enbart skall uppbäras på basis av moms och BNP?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar (12 november 1997)

Utvidgningen kommer oundvikligen att innebära kostnader för de nuvarande 15 medlemsländerna och detta sägs också uttryckligen i Agenda 2000. Det görs klart i Agenda 2000 att utvidgningen oundvikligen kommer att innebära en försämring i budgethänseende för alla de nuvarande medlemsstaterna. Vidare varnas i Agenda 2000 för att sådana försämringar inte kan komma som en överraskning och inte bör ge upphov till krav på kompensation. Emellertid förväntas fasthållandet vid de nuvarande finansieringsformerna och reformeringen av gemenskapens viktigaste politikområden inte leda till några större förändringar i medlemsstaterna relativa budgetställningar under den tidsperiod som det är fråga om.

Det aktuella finansieringssystemet inom gemenskapen består i en avvägning av två intressen, nämligen varje medlemsstats förmåga att bidra till gemenskapens budget och behovet av att finansiera de gemensamma uppgifter som utgör gemenskapens grundvalar. När det gäller det första intresset är det av avgörande vikt att finansieringssystemet är rättvist. Enligt en undersökning som kommissionen nyligen genomfört har också rättvisan * mätt i medlemsstaternas bidrag till budgeten i förhållande till deras ekonomis andel av gemenskapens totala ekonomi * ökat och den förväntas öka ytterligare. Denna förbättring är en följd av 1988 och 1992 års reformer som lade större vikt vid bruttonationalinkomsten (BNI) och mindre vikt vid mervärdesskatterna (momsen) som en grund för finansieringen av EG. Det förutspås att andelen BNI-medel år 1999 kommer att överstiga 50 % av budgeten.

Gemenskapens utgifter speglar en politisk samsyn hos parlamentet, rådet och kommissionen när det gäller gemenskapens politik, särskilt den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna. Då bidragen till budgeten är proportionella till medlemsstatens BNI och utgifterna inte är det, blir följden att BNI spelar en viktig roll när avvägningen mellan bidrag till och tilldelning av medel från gemenskapens budget skall fastställas.

Flera av dessa frågeställningar tas upp i ¨Bidrag till budgeten, EU:s utgifter, budgetbalanser och medlemsstaternas relativa välstånd¨, ett dokument som kommissionen lade fram vid Ekofinrådets möte den 13 oktober 1997 ((SEK(97) 1918. )). Det är viktigt att påpeka att kommissionen inte samlar in uppgifter om medlemsstaternas nettoposition i förhållande till budgeten. Kommissionen anser inte heller att sådana uppgifter på ett korrekt sätt speglar fördelarna med ett medlemskap i EU.

Bidragen från de traditionella egna medlen (tullar, jordbruks- och sockeravgifter) till gemenskapens budget har minskat avsevärt. De spelar fortfarande en betydelsefull roll för vissa medlemsstater med särskilt betydande hamnar genom vilka utländska varor förs in i gemenskapen. Som ett exempel uppgick bidrag från traditionella egna medel som uppburits av Nederländerna 1996 till 11,9 % av de totala traditionella egna medlen, medan Nederländernas andel av gemenskapens BNI endast uppgick till 4,6 %.

Som framgår av Agenda 2000 finns det för närvarande inga planer på att ändra systemet med egna medel. Kommissionen har emellertid uppmärksammat att det kan vara lämpligt att ersätta bidragen från traditionella egna medel med bidrag som grundas på BNI. I Agenda 2000 sägs att när de traditionella egna medlens betydelse för budgeten minskar, blir deras nackdelar som en inkomstkälla för gemenskapen större än deras fördelar, särskilt som uppbörd och återvinning av traditionella egna medel är mycket komplicerad, ger utrymme för bedrägeri och kräver dyrbara kontroller. Detta innebär inte, enligt Agenda 2000, att unionen kan avstå från en effektiv uppbörd av tull i medlemsstaterna eftersom tullar utgör ett viktigt led i unionens handelspolitik, men dess framtida roll på detta komplicerade område måste ändras på ett avgörande sätt.