SKRIFTLIG FRÅGA E-2738/99

från Stefano Zappalà (PPE-DE) och Antonio Tajani (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Kreditinstitut

Med beaktande av att kreditinstituten i Italien tycks använda olika räntesatser även inom homogena områden; att kreditinstitut i vilka tusentals miljarder har placerats under tiotals år inte har gjort motsvarande investeringar i regionen, och att detta framför allt har skett i provinsen Latina (Latium); att det i denna region för närvarande råder en kritisk situation när det gäller privata investeringar och sysselsättning och att bankerna därför drar in krediter och hotar med omedelbara återbetalningskrav, så att små och medelstora företag tvingas lägga ner; att bankernas tillgodohavanden i näringslivet endast utgör någon procent av tillgångarna i detta område,

undrar vi om kommissionen kan svara på följande:

1. Anser kommissionen inte att den bör vända sig till den italienska regeringen och det europeiska och italienska bankväsendet för att bringa klarhet i ovanstående?

2. Anser kommissionen inte att den bör vidta åtgärder för att, eventuellt genom konsolidering av tillgodohavandena och upphävande av kreditbegränsningarna, främja de små och mellanstora företagen i ett område (provinsen Latina) som om man betraktar det för sig uppvisar tecken på allvarlig ekonomisk kris?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(25 februari 2000)

Som parlamentsledamoten säkert känner till baseras gemenskapens ekonomiska politik på den inre marknaden och bedrivs enligt principen om en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens i enlighet med EG-fördraget, särskilt artikel 4 (f.d. artikel 3a) i detta.

När kommissionen och gemenskapen föreslår och genomför åtgärder för att förverkliga den inre marknaden för banktjänster och finansiella tjänster i allmänhet följer de denna princip, eftersom den är fastställd genom överordnad lagstiftning och eftersom kommissionen och gemenskapen är övertygade om att endast en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens gör det möjligt att åstadkomma en optimal resursallokering. Efter det att euron införts erbjuder denna politik en unik möjlighet att förse gemenskapen med en modern finansiell struktur som minskar kapitalkostnaderna och kostnaderna för finansiell intermediering till ett minimum. De som använder finansiella tjänster, oavsett om det rör sig om företag eller enskilda, kan komma att få stor nytta av detta och det kommer att främja investeringar och sysselsättning i hela gemenskapen.

Utifrån dessa premisser fastställs genom gemenskapens lagstiftning och andra ingripanden den rättsliga ramen för den fria rörligheten för finansiella tjänster på hela gemenskapens territorium och på detta vis säkerställs även att konkurrensen inte snedvrids och att den inre finansiella marknaden kännetecknas av en sund tillsynssituation och av en obestridlig stabilitet. Kommissionen bekräftade nyligen dessa principer för ingripanden i sitt meddelande Att genomföra handlingsramen för finansmarknaderna: en handlingsplan(1) som antogs den 26 maj 1999 och överlämnades till Europaparlamentet och rådet samma dag samt bekräftades vid Europeiska rådets möte i Köln.

Varje kreditinstitut har sedan att, inom denna ram, utarbeta sina egna affärs- och investeringsplaner i enlighet med sina bedömningar av marknaden och de därmed förbundna riskerna. Kommissionen anser att myndighetsingripanden som syftar till att tvinga den finansiella marknaden att fatta vissa beslut inte endast skulle kunna ifrågasättas från rättslig synpunkt, utan också skulle kunna utgöra ett hinder för de finansiella tjänsternas fria rörlighet och skulle utan tvivel vara skadliga för både företagen och konsumenterna, vilket skulle få negativa konsekvenser på tillväxten och sysselsättningen.

(1) KOM(1999) 232, slutlig.