SKRIFTLIG FRÅGA E-0322/01

från Luigi Cesaro (PPE-DE) och Generoso Andria (PPE-DE) till kommissionen

(13 februari 2001)

Ämne: Förorening av havsviken utanför Ogliastro Marína

Havsviken utanför Ogliastro Marína, en vacker by som hör till kommunen Cilento i Salernoprovinsen, är känd för sitt kristallklara vatten. Under de senaste åren har vattenmiljön emellertid försämrats avsevärt: dagligen väller ett tjockt slam in i viken, vilket gör vattnet grumligt och värst av allt, gör det omöjligt att bada i viken. Det rör sig om en verklig katastrof, och det är tydligt att kraven i rådets direktiv 76/160/EEG(1) av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten inte alls är uppfyllda. Miljöorganisationerna visar inte heller något intresse för situationen, vilket ter sig än allvarligare då miljöorganisationen Lega Ambiente samtidigt har hissat blå EU-flagg i den närliggande fiskebyn Acciaroli för att visa att badvattnet där håller fullgod kvalitet.

Kan kommissionen svara på följande:

1. Har kommissionen för avsikt att uppmana behöriga myndigheter att se till att få ett slut på föroreningen av havsviken utanför Ogliastro Marína?

2. Kan kommissionen tänka sig att om så begärs finansiera ett miljöförvaltningsprojekt i det berörda området för att återskapa den i högsta grad rubbade balansen i havsviken?

3. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att se till att gemenskapens miljölagstiftning respekteras, om det visar sig att så inte är fallet?

(1) EGT L 31, 5.2.1976, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(26 april 2001)

Kommissionens befogenheter begränsas till de uppgifter den tilldelats genom EG-fördraget. Kommissionen har särskilt ansvar för att tillförsäkra att gemenskapens regelverk tillämpas på vederbörligt sätt inom alla medlemsstater. Med utgångspunkt från artikel 211 (f.d. artikel 155) i EG-fördraget, för att säkerställa den gemensamma marknadens funktion och utveckling skall kommissionen övervaka tillämpningen av bestämmelserna i detta fördrag och av bestämmelser som antagits av

institutionerna med stöd av fördraget. Med utgångspunkt från artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget om kommissionen anser att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt detta fördrag, skall kommissionen avge ett motiverat yttrande i ärendet efter att ha givit den berörda staten tillfälle att inkomma med sina synpunkter. Om den berörda staten inte rättar sig efter yttrandet inom den tid som angivits av kommissionen, får denna föra ärendet vidare till domstolen. Kommissionen har bedömningsrätt att besluta om den skall inleda ett sådant förfarande(1).

Enligt artikel 4 i rådets direktiv 76/160/EEC av den 8 december 1975, om kvaliteten på badvatten, är medlemsstaterna skyldiga att övervaka att kvaliteten på badvatten överensstämmer med de gränsvärden som satts i enlighet med artikel 3. Enligt artikel 3 skall medlemsstaterna, för alla badplatser eller för varje enskild badplats, fastställa de värden som skall gälla för badvatten. Enligt artikel 1 är badplats varje plats där badvatten finns, och badvatten allt rinnande eller stillastående sötvatten och havsvatten, i vilket badning är uttryckligen tillåten av de behöriga myndigheterna i varje medlemsstat, eller där badning inte är förbjuden och traditionellt utövas av ett stort antal badare.

Mot bakgrund av vad som nämnts ovan, sker överträdelser av direktivet i de fall då vattnet vid specifika badplatser inte överensstämmer med de gränsvärden som anges i bilagan. Kvaliteten på badvatten kontrolleras årligen av medlemsstaterna enligt vissa parametrar. Dessa uppgifter sänds till kommissionen som publicerar en årlig rapport om kvaliteten på badvatten.

Med utgångspunkt från den information som parlamentsledamöterna ger, är det möjligt att den förorening som orsakas av slamutsläppet i havsviken utanför Ogliastro Marína påverkar ett område som omfattas av områdena från 40 till 51 och från 81 till 84 enligt förteckningen på sidan 174 i den italienska versionen av kommissionens rapport för 1999 års badsäsong. Det område som parlamentsledamöterna refererar till kan därför inte med exakthet identifieras som ett område där direktivet skall tillämpas.

I den senast publicerade kommissionsrapporten (om 1999 års badsäsong) har dessutom de 16 badplatser som nämndes ovan och som potentiellt berörs i detta specifika fall, gränsvärden som överensstämmer med de värden som anges i direktivet.

Med utgångspunkt från den information parlamentsledamöterna givit, och på grund av att det saknas grunder för klagomål på tillämpningen av gemenskapens lagstiftning, kan det för närvarande inte konstateras att någon överträdelse av den har ägt rum.

Det skall emellertid framhållas att kommissionen i sitt meddelande(2) av den 27 september 2000 aviserade en gemenskapsstrategi för integrerad förvaltning av kustområden. I detta dokument skildras i stora drag principerna för god förvaltning av kustområden och de åtgärder kommissionen vidtagit eller kommer att vidta för att främja en integrerad kustförvaltning. Där identifieras även några av de finansiella instrument som är tillgängliga för att förbättra förvaltningen av kustområden, inklusive gemenskapsprogrammen Life III och Interreg. I dokumentet framkommer att de lokala och regionala myndigheterna spelar en nyckelroll för att säkerställa en god, integrerad förvaltning av kustområden.

Rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991, om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse(3), kan även vara relevant i detta ärende. I artikel 4 föreskrivs att medlemsstaterna skall säkerställa att avloppsvatten från tätbebyggelse som leds in i ledningsnät, före utsläpp undergår sekundär rening eller motsvarande rening, senast den 31 december 2000, om utsläppen härrör från tätorter med mer än 15 000 pe. Den information som parlamentsledamöterna givit, innehåller emellertid inga bevis för att inte direktiv 91/271/EEG tillämpas på ett korrekt sätt.

(1) Prioriteringar och kriterier för kommissionens bedömningsrätt finns förtecknade i den fjortonde årsrapporten om kontroll av tillämpningen av gemenskapsrätten (1996), EGT C 332, 3.11.1997.

(2) KOM(2000) 547 slutlig.

(3) EGT L 135, 30.5.1991.