SKRIFTLIG FRÅGA E-0932/03

från Jorge Moreira Da Silva (PPE-DE) till kommissionen

(26 mars 2003)

Ämne: Andra genomförandeperioden av Kyotoprotokollet

Det är nödvändigt att förbereda förhandlingarna om den andra genomförandeperioden av Kyotoprotokollet. Jag skulle därför vilja ställa följande frågor till kommissionen:

1. Hur mycket anser kommissionen att växthusgasutsläppen bör minskas totalt under den andra genomförandeperioden av Kyotoprotokollet?

2. Hur bör utsläpp från internationella transporter, framför allt luft- och sjötransporter, beaktas under Kyotoprotokollets andra period?

3. Måste u-länderna förplikta sig att minska utsläppen i motsats till vad som var fallet under den första perioden?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(19 maj 2003)

1. I samband med förberedelserna för förhandlingar om utsläppsmål för växthusgaser vill kommissionen framföra sin åsikt att det är viktigt att beakta tillgängliga vetenskapliga belägg såsom de sammanfattas i den tredje bedömningsrapporten från den mellanstatliga panelen för klimatförändringar (IPPC, Inter-Governmental Panel on Climate Change). Det förefaller på det här stadiet vara för tidigt och icke förhandlingsbart att fatta ett definitivt beslut om vad Kyotoprotokollets slutmål bör vara uttryckt i en långsiktig koncentrationsnivå för växthusgaser i atmosfären. Kommissionen hyser ändå den bestämda uppfattningen, att man när man tar nästa steg noga bör beakta på vilken nivå de globala utsläppen hamnat som ett resultat av protokollet. Härvid bör man räkna in länder och regioner som inte anslutit sig till protokollet, samt till den nivå av koncentration i atmosfären som är möjlig att uppnå. Som en följd av de vetenskapliga belägg som säger att man på lång sikt måste minska utsläppen med omkring 70 % från 1990 års nivåer har kommissionen i sitt sjätte miljöhandlingsprogram sammanfattat sin ståndpunkt att man bör sikta på en global minskning på minst 20 % fram till utgången av 2020.

2. Kommissionen stödjer att utsläpp från den internationella luftfarten och sjöfarten skall fördelas mellan parterna i protokollet. Fördelningen skall inledas under Kyotoprotokollets andra åtagandeperiod. Enligt kommissionens mening är den viktigaste punkten att utsläpp från den internationella luftfarten och sjöfarten behandlas på samma sätt som utsläpp från alla andra sektorer i näringslivet. Denna ståndpunkt äger företräde i det fall någon part skulle föredra något särskilt alternativ (för fördelning mellan parterna) som håller på att övervägas inom ramen för Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar (UNFCCC, United Nations Framework Convention on Climate Change). Beträffande utsläpp från luftfarten bör även den samlade nettostrålningen från flyget beaktas enligt vad som nämns i 1999 års IPPC-rapport om luftfart och den globala atmosfären. Vid ett eventuellt beslut i denna fråga inom ramen för UNFCCC måste man ta upp denna aspekt. Det är viktigt för Europeiska unionen att inta en ledande roll i diskussionerna om detta med övriga parter till bilaga I i samband med att man börjar behandla mål för nästa åtagandeperiod. Det kommer att krävas särskilda insatser för att få med Förenta staterna och hitta en rättvis balans mellan de bördor som de olika staterna skall bära.

3. Kommissionen anser att konventionens slutmål kan uppnås bara om man rör sig i riktning mot ett globalt deltagande över tiden. Härvid bör man beakta de gemensamma men differentierade ansvaren och kapaciteterna hos såväl industriländer som utvecklingsländer. Därför är det viktigt att inleda en dialog med utvecklingsländer om alternativ för att i framtiden öka deras medverkan för detta syfte. Men eftersom omständigheter och utvecklingsnivåer skiljer sig åt från ett utvecklingsland till ett annat anser kommissionen inte att alla utvecklingsländer bör ansluta sig till klimatöverenskommelsen med bindande mål i ett enda steg. Med hänsyn till att många av dessa länder varav de flesta är mindre utvecklade länder (LDC-länder) för närvarande i mycket liten grad bidrar till globala utsläpp, är det för ögonblicket inte erforderligt med några generella bindande mål uttryckt i minskade utsläpp. Man bör utreda andra alternativ samtidigt som man undersöker vilka de objektiva förhållandena och tidsplanerna skulle kunna vara för en breddning av deltagandet. Slutligen kan dessa utvecklingsländer framförallt de mindre utvecklade av dem behöva bistånd så att de får de resurser och den kapacitet som de behöver för att uppfylla eventuella nya förpliktelser.