ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2123/01

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(13 juli 2001)

Ämne: Införlivande av gemenskapslagstiftningen i medlemsstaternas nationella rätt

Enligt kommissionens halvårsvisa resultattavla förekommer det omfattande förseningar i medlemsstaternas införlivande av gemenskapslagstiftningen. 11 % av den antagna lagstiftningen har inte införlivats i medlemsstaternas nationella rätt inom föreskrivna tidsfrister och endast tre medlemsstater (Sverige, Danmark och Finland) verkar iaktta åtagandet från toppmötet i Lissabon om att införliva 98,5 % av gemenskapslagstiftningen före 2002. Enligt kommissionsledamot Bolkestein riskerar i fallande ordning Grekland, Frankrike, Italien, Förenade kungariket, Österrike och Tyskland att inte lyckas uppnå målet för införlivningen av gemenskapslagstiftningen före mars 2002.

Med anledning av detta vill jag fråga kommissionen om den anser att Portugals metod att utse en person som är ansvarig för införlivandet av gemenskapslagstiftningen i den nationella rätten är effektiv, och om den har för avsikt att föreslå att även de andra medlemsstaterna skall göra på liknande sätt för att lyckas uppnå förverkligandet av målet från toppmötet i Lissabon?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 september 2001)

Det är medlemsstaternas sak att avgöra vilken organisation som passar för att genomföra gemenskapsrätten i nationell lagstiftning. Vissa medlemsstater, såsom Portugal, Sverige och Luxemburg, har tillsatt samordnare för den nationella genomförandefasen som ansvarar för att åtgärder för att genomföra gemenskapsrätten vidtas i tid. Av resultaten i Resultattavlan för den inre marknaden från maj 2001 framgår det att dessa medlemsstater lyckats reducera sina underskott med framgång.

Sveriges underskott på 0,5 % är det lägsta bland medlemsstaterna. Luxemburg och Portugal med underskott på 2 % respektive 2,7 % har båda flyttat upp fyra platser i den allmänna rangordningen sedan de tillsatte samordnare för det nationella genomförandet.

Kommissionen uppmuntrar utbyte av bästa metoder för att genomföra gemenskapsrätten, t.ex. att tillsätta en samordnare och/eller regelbundna lägesrapporter till nationella parlament, särskilt genom Rådgivande kommittén för den inre marknaden. Kommissionen räknar med att medlemsstaterna tittar på dessa möjligheter när de beslutar om åtgärder för att nå Europeiska rådets mål för våren 2002, dvs. ett underskott på 1,5 %.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0778/01

från Raffaele Costa (PPE-DE) till rådet

(15 mars 2001)

Ämne: Nyligt inlägg från den belgiske utrikesministern

Anser rådet inte att man bör:

1. censurera de bisarra påståendena från den pittoreske belgiske utrikesministern Louis Michel om eventuella sanktioner mot Italien i händelse av att den politiska grupperingen Casa delle Libertà vinner nästa, och

2. uppmana den belgiske ministern att inte delta i EU-sammanträden?

Svar

(13 juli 2001)

Det åligger inte rådet att yttra sig om uttalanden av det slag som den ärade parlamentsledamoten tar upp i sin fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1364/01

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(7 maj 2001)

Ämne: Användning av betesmark för hästar

Kan kommissionen bekräfta om det finns några EU-bestämmelser om användning av betesmark för hästar? Finns det några begränsningar för var hästar som används i rekreationssyfte eller inom jordbruket kan beta?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(4 juli 2001)

Gemenskapen har inte infört några särskilda restriktioner i fråga om att låta hästar beta på jordbruksmark. Det enda som finns är regler för arealbidrag och för att man inte får använda mark som är lagd i träda.

Redan tidigare har kommissionen ombetts ta ställning till önskemål om att låta kapplöpningshästar få beta på mark för vilken ägarna får bidrag för arealuttag enligt rådets förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor(1). Detta har inte godkänts.

En sådan användning av mark som tagits ur produktion undergräver systemets effektivitet när det gäller balans och avsättningsmöjligheter för sädesproduktionen i gemenskapen.

Dessutom skulle det bli svårt att motivera varför gemenskapens pengar skall användas för ett sådant ändamål.

(1) EGT L 160, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1754/01

från Alexander de Roo (Verts/ALE) till kommissionen

(15 juni 2001)

Ämne: Grön el i Nederländerna

Inte mindre än 40 procent av alla hushåll i Nederländerna funderar på att övergå till att använda grön el. Från och med den 1 juli 2001 kan elkonsumenterna i Nederländerna fritt välja sin leverantör av grön el, oavsett var de är bosatta. Företaget Essent BV erbjuder redan grön el till billigare pris än annan elkraft. Prisskillnaden har sin grund i en typ av skatt som kallas den reglerande energiskatten och inte tas ut på grön el. För att kunna bemöta den hastigt växande efterfrågan vill de företag som i Nederländerna erbjuder grön el köpa sådan el utomlands.

Nederländernas ekonomiministerium vill begränsa importen av grön el, eftersom man från ministeriets sida befarar ett bortfall av energiskatteintäkter i samband med en omfattande övergång till grön el. Det skulle därvid komma att handla om belopp i storleksordningen 1,8 miljarder euro (4 miljarder NGL).

Den reglerande energiskatten (som i folkmun går under benämningen EcoTax) kom till för att bromsa energiförbrukningen och främja en övergång till grön el. Intäkterna från den är avsedda att minska inkomstskattetrycket och göra arbete billigare än energi.

Tycker inte kommissionen som jag, att det här är rena upp och nervända världen?

I vad mån strider ekonomiministeriets planer mot liberaliseringen av energimarknaden?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(1 augusti 2001)

Kommissionen har alltid ansett att de ändrade förhållanden som är ett resultat av avregleringen av gemenskapens energimarknader måste återspeglas i ett europeiskt ramverk som gynnar elektricitet från förnybara energikällor på den inre marknaden. Den överenskommelse som rådet och parlamentet nyligen träffade om kommissionens förslag till direktiv om att gynna elektricitet producerad från förnybara energikällor på den inre elmarknaden innebär att ett sådant ramverk snart kommer att finnas, vilket kommer att främja elektricitet från förnybara energikällor.

I Nederländerna har för närvarande cirka en halv miljon konsumenter beslutat att gå över till grön el. De kan välja mellan att byta leverantör eller behålla sin gamla elleverantör. Efterfrågan från de konsumenter som valt grön el motsvarar mer eller mindre procentandelen av nuvarande produktion av grön el i Nederländerna.

Import av elektricitet från förnybara energikällor till Nederländerna är tillåten till den 1 januari 2002 på samma villkor som gäller för grön el producerad i Nederländerna, vilket innebär att de är undantagna från en viss energiskatt. De nederländska myndigheterna har inga planer på att stänga gränserna för grön el. Snarare tvärt om, om efterfrågan på grön el fortsätter att öka, kommer elimporten att spela en viktig roll.

De nederländska myndigheterna går för närvarande igenom frågan om importerad grön el från år 2002 och framåt. Så snart som de nederländska myndigheterna bringat klarhet i saken, kommer kommissionen att informera parlamentsledamoten om de närmare detaljerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1513/01

från Gabriele Stauner (PPE-DE) till kommissionen

(21 maj 2001)

Ämne: Tjänsteförteckning för byrån för bedrägeribekämpning, OLAF

2001 års budget ledde till en avsevärd ökning av det totala antalet tjänster som stod till förfogande i tjänstekategori A för byrån för bedrägeribekämpning, OLAF. Samtidigt gjordes en omfördelning av de fasta tjänsterna och de tillfälliga tjänsterna.

Antalet fasta tjänster minskades från 83 till 53. Antalet tillfälliga tjänster ökades från 15 till 61. Budgetmyndigheten ville göra det lättare för medlemsstaterna att rekrytera allmänna åklagare och tjänstemän från de behöriga kontrollorganen i medlemsstaterna, eftersom dessa i främsta rummet är lämpade för tillfälliga tjänster.

Genom att minska antalet fasta tjänster ville man samtidigt göra det möjligt för OLAF att göra sig av med tjänstemän som man övertagit från den tidigare bedrägeribekämpningsenheten UCLAF och som inte uppfyller kraven i den nya byrån.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Hur många tjänstemän respektive visstidsanställda sysselsatte OLAF den 1 januari 2001? Hur många var tjänstemännen respektive de visstidsanställda den 1 maj 2001?

2. När inleddes förfarandet i artikel 41 i tjänsteföreskrifterna för att minska de fast anställda och hänföra dem till icke aktiv tjänst?

3. Hur många tjänstemän finns upptagna på den förteckning som skall upprättas enligt artikel 41.2 och till vilka lönegrader hör de? När hänfördes de eller när kommer de att hänföras till icke aktiv tjänst?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(24 juli 2001)

I 2000 års budget beviljade budgetmyndigheten Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) 224 tjänster. Av dessa var 83 fasta och 15 tillfälliga tjänster inom kategori A.

Den 31 december 2000 hade OLAF 153 anställda, varav 71 var tjänstemän inom kategori A.

När budgeten för 2001 fastställdes ökades antalet tjänster för OLAF till 300. Antalet fasta tjänster minskades från 83 till 53, dvs. till ett mindre antal än vad det vid tidpunkten fanns anställda A-tjänstemän. Totalt sett ökade antalet A-tjänster vid OLAF inklusive antalet tillfälliga tjänster från 98 till 114.

Även vid kommissionen ökade det totala antalet fasta tjänster. Detta gäller särskilt tjänster inom kategori A.

Kommissionen anser därför att villkoren för att tillämpa artikel 41 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän vid OLAF inte är uppfyllda.

Enligt artikel 41 avses med en tjänsteman i icke aktiv tjänst den som blivit övertalig på grund av en neddragning av antalet tjänster vid institutionen. I artikel 13 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/1999 och rådets förordning (Euratom) nr 1074/1999 av den 25 maj om utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF)(1) föreskrivs att de tjänster som tilldelas byrån skall redovisas i en bilaga till kommissionens tjänsteförteckning.

Eftersom OLAF inte är ett gemenskapsorgan kan artikel 41 inte tillämpas vare sig på OLAF eller på kommissionen som helhet, eftersom det inte gjordes någon neddragning av antalet tjänster i 2001 års budget.

(1) EGT L 136, 31.5.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1575/01

från Lousewies van der Laan (ELDR) till kommissionen

(1 juni 2001)

Ämne: Renovering av Berlaymontbyggnaden

Från vad som stått att läsa i belgisk press de senaste dagarna (bl. a. de Standaard den 23 och 24 april) kan man dra slutsatsen att den belgiske ministern Dames har beslutat att ge företaget Tractebel i uppdrag (till ett pris av 1 miljard BEF) att hjälpa Berlaymont 2000 för att åter få renoveringsarbetet på rätt spår. Uttalandena i pressen och i den belgiska senaten tyder på att dessa merkostnader till största delen beror på vanskötsel av Berlaymont 2000.

Kommer det belopp som uppkommit på grund av detta att läggas till renoveringskostnaderna, och sålunda hamna på kommissionens räkning?

Med andra ord: måste den europeiska skattebetalaren stå för de professionella bristerna hos företaget Berlaymont 2000?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(20 juli 2001)

Kommissionen har inte gjort några åtaganden beträffande renoveringskostnaderna för Berlaymont-byggnaden. Kommissionen har klargjort för de belgiska myndigheterna och för S.A. Berlaymont 2000 att den inte kommer att betala några direkta eller indirekta kostnader som beror på dålig förvaltning vilket också inkluderar förseningskostnader.

Förhandlingar pågår med berörda belgiska myndigheter i syfte att sluta ett avtal som exakt definierar rättigheter och skyldigheter för alla inblandade parter. Enligt de förfaranden som gäller kommer detta avtal att framläggas för budgetmyndigheten innan det undertecknas.

Som allmän information hänvisar kommissionen parlamentsledamoten till svaret på den skriftliga frågan från E-936/01 från J. Sjöstedt(1).

(1) EGT C 318 E, 13.11.2001, s. 155.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0741/01

från Giles Chichester (PPE-DE) till kommissionen

(9 mars 2001)

Ämne: Forskning och utveckling

Europeiska rådet i Lissabon 2000 uppmanade rådet och kommissionen att tillsammans med medlemsstaterna, när så är lämpligt, () senast 2001 göra en kartläggning av forsknings- och utvecklingskompetens i alla medlemsstater för att främja att kompetensen sprids. Tror kommissionen att detta mål kommer att kunna uppnås och vad kan kommissionen anföra till stöd för sin åsikt?

Svar från Philippe Busquin på kommissionens vägnar

(8 maj 2001)

Efter rådets (forskning) resolution av den 15 juni 2000 i vilken kommissionen uppmanas att kartlägga den vetenskapliga och tekniska kvaliteten i alla medlemsstater före utgången av 2001 har kommissionen, tillsammans med en grupp representanter utnämnda av medlemsstaterna, satt igång med att fastställa målen och de förväntade resultaten från denna kartläggning.

På grundval av diskussioner med denna grupp, samt samråd med experter, har kommissionen förberett ett arbetsdokument(1) i vilket den metod som skall tillämpas och tidsplanen för de åtgärder som skall vidtas beskrivs. Den skickades till rådet och parlamentet den 12 mars 2001.

Den första fasen skall begränsas till en kartläggning av ca 10 framväxande vetenskapliga och tekniska teman fördelade mellan biovetenskap, nanoteknik och ekonomi. För vart och ett av dessa teman kommer en expertgrupp att upprättas för att bistå kommissionen med att beskriva dem genom nyckelord och för att identifera den bästa forskningskapaciteten, vilket initialt skall göras genom enkäter. Dessutom skall en bibliometrisk analys göras parallellt för att på grundval av objektiva fakta fastställa enheter med framstående kompetens. Experternas resultat förväntas var klara i oktober 2001 och svaren från den bibliometriska analysen kommer att vara klara vid utgången av 2001. Resultaten från de två undersökningarna kommer att jämföras och konsolideras i början av 2002.

Detta arbete kommer att genomföras på ett sådant sätt att huvuddelen av de vetenskapliga och tekniska områden som är relevanta för gemenskapen kommer att vara kartlagda före utgången av 2002.

(1) SEK(2001) 434.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0655/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(6 mars 2001)

Ämne: Tyska kemiska vapen i Turkiet

Tysklands försvarsministerium har i december 1999 gått med på att hjälpa till med att anlägga ett militärt kemiskt laboratorium i Turkiet. Projektet skall ha en rent defensiv funktion. Likväl har ZDF-programmet Kennzeichen D citerat militära källor som hävdar att den turkiska armén den 11 maj 1999 satte in kemiska vapen mot den kurdiska PKK-rörelsen. Av undersökningar vid Münchens universitet framgår det att stridsspetsarna i de kemiska granater som användes av den turkiska armén hade levererats av de tyska företagen Buck och Depyfag. Redan för fjorton månader sedan ställdes frågor kring detta till kommissionen. I svaret på fråga E-3876/00(1) påpekade kommissionen att det kommer an på medlemsstaterna att tillämpa förordning EG 1334/2000(2). Därför är det enligt kommissionsledamoten Chris Patten en uppgift för den medlemsstat där exportören har sitt säte att besluta om ansökningar om tillstånd och se till att dessa genomförs.

Av svaret framgår det på inget sätt att det skulle finnas något hinder för initiativ från kommissionen i enlighet med artikel 22 i FEU. Tvärtom står det uttryckligen i denna artikel: Varje medlemsstat eller kommissionen får hänskjuta frågor om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken till rådet och lägga fram förslag för rådet. Därför skulle jag gärna vilja få svar på följande frågor:

1. Tänker kommissionen enligt artikel 22 i FEU lägga fram förslag för rådet om efterforskningar hos Münchens universitet om att de granatstridsspetsar som den turkiska armén använde den 11 maj 1999 vid ett kemiskt anfall mot den kurdiska PKK-rörelsen var av tyskt ursprung (Buck och Depyfag)? Om inte: varför vägrar kommissionen att lägga fram ett förslag enligt artikel 22 i FEU?

2. Tänker kommissionen enligt artikel 22 i FEU lägga fram förslag för rådet om efterforskningar hos Tysklands försvarsministerium om det bistånd som detta ministerium givit till byggandet av ett nytt kemiskt laboratorium i Turkiet? Om inte: varför vägrar kommissionen att lägga fram ett förslag enligt artikel 22 i FEU?

(1) Se s. 75.

(2) EGT L 159, 30.6.2000, s. 1.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Christopher Patten

(19 april 2001)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på hans skriftliga fråga E-3876/00(1).

Svaret är fortfarande giltigt.

(1) Se s. 75.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0359/01

från Eryl McNally (PSE) till kommissionen

(8 februari 2001)

Ämne: Handeln med katt- och hundskinn

Känner kommissionen till att vi kanske står inför en pinsam situation som nyligen upptäckts av utredare som agerar under täckmantel, och undersöker handeln med katt- och hundskinn från Asien?

Utredarna rapporterade att det i en asiatisk visningslokal fanns tigrar i naturlig storlek som tillverkats av hundskinn; groupee som asiatiska handlare kallar det. De asiatiska representanterna berättade för utredarna, vilka uppträdde som affärsmän, att dessa stora statyer säljs till hotell och museer i Europa för 5 000 USD per styck.

Skulle våra turister uppskatta att få veta att hund- och kattskinn används i våra anläggningar? Kan kommissionen vara så vänlig och kommentera om den tänker stoppa denna handel innan den ger våra företag och vår turism ett skamfilat rykte?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(8 mars 2001)

Kommissionen har för närvarande varken några officiella uppgifter eller några andra uppgifter om importen till gemenskapen av katt- och hundskinn.

När det gäller frågan om huruvida kommissionen avser att stoppa denna handel bör det erinras om att handelspolitiken endast är en återspegling av den inre politiken inom EU. Enligt tillgängliga uppgifter är kommersiellt bruk av sådana skinn inte förbjudet i någon medlemsstat och av detta skäl avser kommissionen för närvarande inte att föreslå ett förbud mot import av kattt-och hundskinn. Ett sådant beslut skulle kunna anses vara diskriminerande och stå i strid med principen om nationell behandling.

Med hänsyn till allmänhetens oro över det kommersiella bruket av katt- och hundskinn, även i den internationella handeln, kommer kommissionen dock att följa upp denna fråga för att fastställa om den bör föreslå åtgärder på europeisk nivå, med tanke på subsidiaritetsprincipen. Kommissionen kommer att hålla parlamentet underrättad om denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0547/01

från Wilhelm Piecyk (PSE) till kommissionen

(27 februari 2001)

Ämne: Skatt på inresa med sport- och fritidsbåtar i grekiska farvatten

I sitt svar på skriftliga frågan E-1062/00(1) från ledamoten Wogau tillkännagav kommissionen den 6 juni 2000 att den skulle ta upp till prövning om inreseavgifterna var förenliga med gemenskapsrätten, vilket kunde betvivlas.

Kommissionen ville därför sätta sig i förbindelse med Grekland för att klarlägga situationen samt knyta kontakter som behövdes för att kommissionen skulle kunna gå vidare med denna fråga. Dessutom meddelade kommissionen att den skulle undersöka denna fråga inom ramen för förfarandet enligt artikel 226.

Mot bakgrund av detta frågar jag kommissionen:

1. Vilka ytterligare upplysningar har kommissionen hittills inhämtat?

2. Vilken slutsats drar kommissionen utgående från de upplysningar den inhämtat om huruvida de inreseavgifter som tagits upp till prövning varit förenliga med gemenskapsrätten?

3. Vilken motivering anför kommissionen för sina slutsatser? Har kommissionen redan inlett ett förfarande enligt artikel 226 eller tänker kommissionen göra det inom en överskådlig framtid?

(1) EGT C 26 E, 26.1.2001, s. 150.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(19 april 2001)

Kommissionen sände den 12 september 2000 en formell underrättelse till Grekland rörande de inreseavgifter som frågeställaren nämner. De grekiska myndigheterna svar av den 20 november 2000 förefaller otillräckligt. Grekland föreslår inte att avgifterna skall slopas, och argumenten för att de skulle vara förenliga med kraven i gemenskapsrätten är inte övertygande.

Avgifterna i fråga verkar ha motsvarande verkan som tullar på import, vilket strider mot artiklarna 23, 25 och 133 (f.d. artiklarna 9, 12 och 113) i EG-fördraget, och kommissionen avser att fortsätta det förfarande som inletts gentemot Grekland.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0302/01

från Minerva Malliori (PSE) till kommissionen

(2 februari 2001)

Ämne: Sällsynt falk utrotningshotad

Eleonorafalk är en betydelsefull falkart som till nästan 95 % häckar inom EU:s medlemsstater (huvudsakligen i Grekland, Italien och Spanien).

Enligt uppgift från naturhistoriska museet vid Kretas universitet har man på Kreta kunnat konstatera att många fåglar av denna art har dött under 1999 och 2000, vilket lett till att eleonorafalken nu anses vara utrotningshotad.

Mot denna bakgrund vill jag fråga kommissionen:

1. Omfattas denna art av gemenskapsdirektivet om skydd för vilda fåglar?

2. Har kommissionen för avsikt att ta fram ett handlingsprogram för att skydda eleonorafalken från utrotning, särskilt i områden (Grekland) där den ekologiska balansen är känslig?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(26 mars 2001)

Eleonorafalken (Falco eleonorae) ingår i bilaga 1 till rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(1), som en art vars livsmiljö måste skyddas särskilt. Medlemsstaterna måste klassificera särskilda skyddsområden för skyddet av arter som ingår i bilaga 1.

Grekland har inte klassificerat tillräckliga områden för skyddet av vilda fåglar som ingår i bilaga 1, inbegripet Eleonorafalken. Kommissionen har därför inlett en undersökning.

Kommissionen har beställt handlingsplaner för vissa fågelarter enligt bilaga 1 som anses prioriterade för bidrag genom Life-programmet(2). Bland annat utarbetades en handlingsplan för F. Eleonorae av Birdlife International och den godkändes vid det senaste mötet i ORNIS-kommittén, med företrädare för medlemsstaterna, som bistår vid genomförandet av direktivet.

Denna handlingsplan innehåller särskilda rekommendationer till Grekland, som har viktiga reproducerande kolonier av arten. Genomförandet av dessa rekommendationer faller inom den nationella behörigheten.

(1) EGT L 103, 25.4.1979.

(2) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1655/2000 av den 17 juli 2000 om det finansiella instrumentet för miljön (LIFE), EGT L 192, 28.7.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0618/01 från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen. De europeiska Nato-ländernas försvarsbudgetar.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 187 E , 03/07/2001 s. 0231 - 0231



SKRIFTLIG FRÅGA E-0618/01 från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen (1 mars 2001) Ämne: De europeiska Nato-ländernas försvarsbudgetar Hur stora är de europeiska Nato-ländernas nationella försvarsbudgetar för 1998, 1999, 2000 och 2001? Svar avgivet på kommissionens vägnar av Chris Patten (30 mars 2001) Denna fråga ligger utanför kommissionens behörighet.