SKRIFTLIG FRÅGA E-1910/00

från María Sornosa Martínez (PSE), María Valenciano Martínez-Orozco (PSE) och María Rodríguez Ramos (PSE) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: Uppföljning av kampanjen En blomma för kvinnorna i Kabul

Efter talibanernas maktövertagande 1996 har kvinnorna i Afghanistan utsatts för brutal diskriminering och repression genom att de bland annat tvingas bära en dräkt som fullständigt döljer kroppen, fråntas rätten till arbete och förbjuds uppsöka sjukhus för att få läkarvård. Dessutom har oräkneliga mord, offentliga avrättningar och våldshandlingar utförts med regeringens goda minne.

1998 startade Europeiska kommissionen en kampanj som med temat En blomma för kvinnorna i Kabul bidrog till att väcka människors medvetande om dessa kvinnors svårigheter och som uppmanade till internationellt stöd. Senare tvingade omständigheterna i Afghanistan EG:s kontor för humanitärt bistånd (ECHO) att tillfälligt dra tillbaka finansieringen till pågående projekt och till de organisationer som verkade i Kabul.

Vid sammanträdesperioden i december 1999 antog Europaparlamentet en resolution om situationen i Afghanistan (gemensam text B5-0343, 0346, 0371, 0378, 0384/1999).

Kan kommissionen med tanke på innehållet i denna resolution ange vilka ytterligare insatser som gjorts och på vilket sätt kampanjen En blomma för kvinnorna i Kabul följts upp?

Kan kommissionen också ange hur långt beslutet om att avbryta det humanitära ECHO-stödet i Kabul har kommit?

Anser kommissionen att de insatser för att sätta internationell press på talibanregeringen som hittills genomförts av Europeiska unionen och medlemsstaterna är tillräckliga?

Planerar kommissionen att lägga fram nya förslag till rådet för att stärka stödet till de afghanska kvinnorna?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(17 juli 2000)

Avsikten med kampanjen En blomma för kvinnorna i Kabul var att under en begränsad tid göra omvärlden mera uppmärksam på den svåra situation som kvinnor i Afghanistan, och i synnerhet Kabul befinner sig i. I detta avseende har kampanjen uppfyllt målsättningarna. När den inleddes planerades ingen särskild uppföljning av kampanjen. På programsidan har kommissionen dock hela tiden fokuserat på kvinnors och barns humanitära behov inom viktiga områden som hälsa, utbildning, hygien och vattenförsörjning.

Kommissionen avbröt tillfälligt hjälpen till Kabul i juli 1998 eftersom de humanitära organens arbetsvillkor försämrades genom talibanska direktiv. För att kunna tillgodose behoven hos det stora antalet tvångsförflyttade personer som kom till Kabul efter offensiverna i juli och augusti 1999 återupptog kommissionen nödhjälpen till staden under hösten 1999. Även om arbetsvillkoren fortfarande är osäkra räknar man med att det finns tillräckligt med utrymme för att man ska kunna komma fram till och hjälpa de behövande.

Då den talibanska regimen den 14 november 1999 fortfarande inte hade uppfyllt kraven i Förenta Nationernas säkerhetsråds resolution 1267 antog gemenskapen den gemensamma ståndpunkten 1999/727/GUSP(1) om de restriktiva åtgärder som föreskrivs i Förenta Nationernas resolution. Detta följdes upp i februari 2000 genom antagandet av rådets förordning (EG) nr 337/2000 av den 14 februari 2000 om flygförbud och spärrande av tillgångar och andra finansiella medel beträffande talibanerna i Afghanistan(2). Dessa sanktioner är de starkaste åtgärder som hittills vidtagits för att få talibanerna att uppfylla kraven från världssamfundet. De har utformats noggrant för att sätta press på talibanerna samtidigt som de tillåter fortsatt humanitärt bistånd till folket.

Hittills har sanktionerna inte lett till någon förändring i talibanernas ståndpunkt. Ett beslut om att vidta vidare och mera restriktiva åtgärder mot talibanerna måste bedömas mot de humanitära konsekvenser som ett sådant beslut skulle kunna få vid en tidpunkt då Afghanistan står inför en landsomfattande torka och hot om svält.

Kommissionen kommer att fortsätta sina program för humanitärt bistånd i Afghanistan. För närvarande planeras inga nya åtgärder särskilt inriktade på afghanska kvinnor. Kommissionen försöker dock att få till stånd en ökad medvetenhet när det gäller jämställdhetsfrågor vid utformningen och genomförandet av nuvarande och framtida program för humanitärt bistånd, i synnerhet inom områden som utbildning, hälsa, hygien, renhållning och vatten. Programmen inriktas främst på landsbygdsområden där majoriteten av befolkningen lever och där sociala faktorer (t.ex. hälsa och läs- och skrivkunnighet) är av stor betydelse.

(1) EGT L 294, 16.11.1999.

(2) EGT L 43, 16.2.2000.