SKRIFTLIG FRÅGA E-1115/02

från Lousewies van der Laan (ELDR) till kommissionen

(18 april 2002)

Ämne: Nederländernas undantagslag om narkotikakurirer kränker Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna

Nederländerna antog nyligen (den 5 mars 2002) två undantagslagar om hållande i fängsligt förvar av kokainsmugglare. I Nederländerna finns det två principlagar, där det anges vad som är tillåtet respektive inte tillåtet vid behandlingen av personer som hålls i fängsligt förvar. Genom undantagslagarna försätts dessa principlagar tillfälligt ur kraft för en viss kategori av sådana personer. Nederländernas regering har i detta hänseende gjort gällande att det råder en krissituation till följd av de förment stora kapacitetsproblemen i häktena och fängelserna.

Till skillnad från vad som är brukligt i Nederländerna kan till följd av dessa lagändringar misstänkta omedelbart spärras in i cell tillsammans med redan dömda och underåriga tillsammans med myndiga. Dessutom införs begränsningar bland annat för internernas rätt att på ett meningsfullt sätt förfoga över sin tid samt för deras rätt att ta emot besök, tillgång till rehabilitering och möjligheter till yrkesutövning. Detta förefaller strida mot internationella kriterier av det slag som fastställts bland annat i de s. k. substantive sections i de allmänna rapporterna från Europeiska kommittén mot tortyr och omänsklig behandling (CPT) och mot artikel 3 i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna.

I artikel 6 i EU-fördraget och i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna bekräftas det att EU anser de mänskliga rättigheterna vara ett fundamentalt intresse. Kommissionen kan och får också föra frågor med anknytning till de mänskliga rättigheterna på tal inför Europarådet, som har direkt befogenhet att uttala sig på detta område. Denna kommissionens rätt grundar sig på att kommissionen äger rätt att närvara vid Europarådets ministerkommittés överläggningar i hithörande frågor (förordning om förhållandet mellan Europarådet och EG av den 16 juni 1987) samt på artikel 303 i EG-fördraget.

1. Känner kommissionen till innehållet i de ovannämnda nederländska lagarna?

2. Delar kommissionen mina farhågor för att de kan leda till att grundläggande principer, såsom i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och i CPT kan komma i kläm till följd av dessa lagar?

3. Vilka möjligheter anser sig kommissionen ha att ta upp denna problematik tillsammans med Nederländernas regering?

4. Är kommissionen beredd att hänskjuta denna fråga till Europarådet för mer ingående prövning?

5. Om det skulle uppstå en sådan situation i något kandidatland, vilka åtgärder skulle kommissionen då kunna vidta och skulle detta föras på tal i de årliga framstegsrapporterna?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(5 juni 2002)

Kommissionen konstaterar att de frågor som parlamentsledamoten ställer är nära kopplade till iakttagandet av vissa principer som är gemensamma för medlemsstaterna. Det hänvisas till dessa principer i artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen och de har åter slagits fast i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

Att medlemsstaterna iakttar dessa principer säkras genom överträdelseförfarandet i artikel 226 i EG-fördraget och det politiska förfarande som föreskrivs i artikel 7 i EU-fördraget. Enligt den förstnämnda artikeln kan kommissionen väcka talan vid EG-domstolen om överträdelsen ligger inom gemenskapsrättens tillämpningsområde. Enligt den sistnämnda artikeln kan kommissionen eller minst en tredjedel av medlemsstaterna vända sig till rådet, som sammanträder på statschefs- eller regeringschefsnivå, för att få fastställt att en medlemsstat allvarligt och ihållande åsidosätter principer som anges i artikel 6 i EU-fördraget.

I det aktuella fallet är det inte fråga om felaktig tillämpning av gemenskapsrätten, eftersom EU saknar lagstiftningsbehörighet i frågan. Det går inte heller att se att det skulle röra sig om ett allvarligt och ihållande åsidosättande i den mening som avses i artikel 7 i EU-fördraget.

Under dessa omständigheter anser sig kommissionen inte behörig att vidta de åtgärder som parlamentsledamoten föreslår hos de nederländska myndigheterna och Europarådet.

Vad beträffar kandidatländerna utarbetar kommissionen regelbundet rapporter, där vi bland annat bedömer läget när det gäller grundläggande rättigheter.

Vi erinrar dock om att envar som anser att hans eller hennes grundläggande rättigheter har kränkts kan använda sig av interna rättsmedel och, när dessa är uttömda, väcka talan vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna för att pröva eventuella brott mot Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.