ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2589/98

från Herbert Bösch (PSE) till rådet

(1 september 1998)

Angående: Skolresor i Europeiska unionen

För närvarande är resor i Europeiska unionen för skolklasser som innehåller elever som inte är medborgare i något av EU:s medlemsländer förenade med orimligt stora byråkratiska insatser och ekonomiska kostnader.

När en grundskoleklass från Dornbirn ville göra en studieresa till andra EU-stater, måste först en elevförteckning sammanställas och pass och visum kontrolleras.

Elever från icke-medlemsstater var tvungna att tillhandahålla ett aktuellt foto, om de inte hade eget pass med giltigt visum. EU:s formulär för skolresor, som fyllts i på ett fullständigt sett och till vilka foton bifogats, måste med datorhjälp kontrolleras på nytt av lokala myndigheter, varefter de förklarades giltiga mot att en avgift erlades.

1. Känner kommissionen sedan tidigare till klagomål om den orimligt stora byråkratin i samband med skolresor i EU? Vad har redan gjorts i denna fråga?

2. Vilka förslag har lagts fram och vilka initiativ har rådet tagit eller kommer rådet att ta?

3. Skulle det inte vara tillräckligt om skolledningen bekräftar att en klass skall passera en gräns i det förenade Europa?

4. När kan skolor i EU räkna med att detta byråkratiska tillvägagångssätt förenklas?

Svar

(9 november 1998)

1. Ingen unionsmedborgare har förelagt rådet klagomål om skolresor.

2. Rådet anser att man, genom att ge tillfälle för skolbarn som lagligt uppehåller sig i en medlemsstat att förflytta sig, ger uttryck för en gemensam vilja att underlätta integrationen av medborgare i tredje land och antog den 30 november 1994 ett beslut om en gemensam åtgärd om att ge tillfälle för skolbarn som är medborgare i tredje land och bosatta i en medlemsstat(1) att förflytta sig. Avsikten med den gemensamma åtgärden är att upphäva viseringstvånget för skolbarn som är medborgare i tredje land, bosatta i en medlemsstat och som inom ramen för en skolresa begär att få vistas på en annan medlemsstats territorium för en kort vistelse eller för transitering.

3. Ovannämnda gemensamma åtgärd föreskriver att förteckningen över skolbarnen skall undertecknas av skolans rektor och bestyrkas av myndighet med ansvar för utlänningsfrågor. Det åligger emellertid behöriga myndigheter i den medlemsstat där utresan sker att godkänna förteckningen för att bekräfta att de deltagare i resan, som är medborgare i tredje land, har rätt till återinresa på denna stats territorium.

4. Rådet gör en regelbunden utvärdering av ovanstående gemensamma åtgärd. Efter att ha tagit del av resultatet av utvärderingarna anser rådet inte att det för ögonblicket är nödvändigt att ändra det rättsliga förfarande som tillämpas vid sådana resor.

(1) EGT L 327, 19.12.1994, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2749/98

från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen

(3 september 1998)

Angående: Ett år med europeisk volontärtjänst för ungdomar

Anser kommissionen att ett år med europeisk volontärtjänst för ungdomar skulle kunna utgöra ett alternativ till militärtjänst och vapenfri tjänst i medlemsstaterna? Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta avseende detta?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar

(16 oktober 1998)

Som ledamoten känner till beslutar medlemsstaterna i frågor om förpliktelser som rör nationell militärtjänst eller alternativ tjänst och det är medlemsstaterna som beslutar om volontärtjänstperioder kan påverka de förpliktelser som medborgarna har enligt landets lag. Följande föreskrivs i beslutet om att inrätta gemenskapens handlingsprogram "Europeisk volontärtjänst för ungdomar"(1): "Verksamheten inom den europeiska volontärtjänsten ersätter inte medlemsstaternas militärtjänst eller alternativa vapenfria tjänst eller den obligatoriska samhällstjänst som finns i flera medlemsstater".

Kommissionen inser dock frågans betydelse och är medveten om behovet att klargöra medlemsstaternas olika inställning vad avser militärtjänst och alternativ tjänst. Under det förlikningsförfarande som föregick antagandet av beslutet om programmet för europeisk volontärtjänst samtyckte kommissionen till att genomföra en grundlig undersökning av rådande ordning i medlemsstaterna. Tanken är att underlätta diskussioner om förhållandet mellan europeisk volontärtjänst och olika möjligheter i medlemsstaterna vad avser militärtjänst och alternativ tjänst.

(1) EGT L 214, 31.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2525/98

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Gränsöverskridande "skräpreklam"

Gränsöverskridande "skräpreklam", det vill säga falska lotterier och tävlingar, är numera en vanlig företeelse runtom i Europeiska unionen. Avser kommissionen att vidta åtgärder för att detta inte skall bli ett bestående problem?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(13 oktober 1998)

Kommissionen har ingen särskild information om omfattningen av gränsöverskridande "skräpreklam" för falska lotterier och tävlingar.

För närvarande omfattas anordnandet av gränsöverskridande lotterier av bestämmelserna i artikel 59 i EG-fördraget och följande, enligt domstolens tolkning i domen "Schindler" (mål C 275/92). Enligt denna dom och beroende på den särskilda karaktären hos de lotterier som innebär en risk för brott eller bedrägeri, är det berättigat att nationella myndigheter har ett tillräckligt stort handlingsutrymme för att bestämma vad som krävs för att skydda spelarna och upprätthålla allmän ordning. Under dessa omständigheter är det dessa som bedömer om det är nödvändigt att förbjuda eller begränsa lotteriers verksamhet, förutsatt att begränsningarna inte är diskriminerande.

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal(1), som skall sättas i kraft av medlemsstaterna senast den 3 juni 2000, innehåller dessutom föreskrifter om begränsningar i användningen av vissa medel för distanskommunikation. Enligt artikel 10.1 krävs att konsumenten på förhand givit sitt samtycke för att en leverantör skall få använda uppringningsautomat och telefax. I artikel 10.2 föreskrivs följande: "Medlemsstaterna skall säkerställa att sådana andra tekniker för distanskommunikation än de som anges i punkt 1, och som möjliggör individuell kommunikation endast får användas när konsumenten inte klart motsätter sig detta."

Kommissionen anser att dessa begränsningar, förutsatt att lämpliga genomförandeåtgärder vidtas på nationell nivå, utgör en tillräcklig rättslig grund för ett effektivt agerande i sådana situationer som ledamoten avser.

(1) EGT L 144, 4.6.1997, s. 19.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2938/98

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Säkerhetsnormer för bruk av simbassänger i hotell- och turistanläggningar

För närvarande finns ingen gemenskapslagstiftning som kräver att hotell- och turistanläggningar skall anställa badvakter, ge information på flera språk om simbassängerna och tillhandahålla livräddningsutrustning. Anser kommissionen att detta utgör ett område där EU-lagstiftning krävs?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(21 oktober 1998)

Kommissionen står inte passiv inför de faror som simbassänger utgör. Bara under de två senaste åren har kommissionen genom samfinansiering stött fyra projekt som rör offentliga simbassängers säkerhet, förhindrande av att barn drunknar, förhindrande av olyckor i simbassänger och badanläggningars säkerhet och kvalitet.

Det är många aspekter som avgör hur säkra simbassänger är. Till de aspekter som ledamoten framför kommer bland annat aspekter förknippade med simbassängernas själva konstruktion, deras skötsel, vattnets kvalitet, den allmänna hygieniska standarden och personalens utbildning.

Vissa av dessa aspekter beaktas i gemenskapens direktiv, t.ex. rådets direktiv 89/106/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter(1) som ökar säkerheten i själva byggkonstruktionen, rådets direktiv 89/686/EEG av den 21 december 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om personlig skyddsutrustning(2) som täcker t.ex. flytvästar, rådets direktiv 73/23/EEG av den 19 februari 1973 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser(3) som omfattar, bland annat, elektriska pumpars säkerhet, rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet(4) och dess särdirektiv om arbetstagares hälsa och säkerhet som utför sina uppgifter vid simbassängerna.

Andra aspekter har beaktats inom ramen för europeisk standardisering, t.ex. utarbetas för närvarande flera särskilda frivilliga normer för simbassänger av Europeiska standardiseringsorganisationen. De avser t.ex. varningsskyltar, flytande avgränsningar och trappor.

Vissa andra aspekter, särskilt sådana som avser simbassängernas nyttjande, övervakning av de badande, information till dessa och tillhandahållande av räddningsutrustning, omfattas av medlemsstaternas behörighet och för närvarande avser inte kommissionen att reglera dessa aspekter genom gemenskapslagstiftning.

Ett direktiv om tjänsteföretags ansvar hade kunnat bidra till ett bättre skydd på detta område men kommissionen tvingades att år 1994 dra tillbaka ett förslag som syftade till detta(5), efter att ha beaktat parlamentets yttrande (särskilt utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt), Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande samt Europeiska rådets synpunkter om subsidiaritet (artikel 3b) vid mötet i Edinburg.

(1) EGT L 40, 11.2.1989.

(2) EGT L 339, 30.12.1989.

(3) EGT L 77, 26.3.1973.

(4) EGT L 183, 29.6.1989.

(5) EGT C 12, 18.1.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2199/98

från Bill Miller (PSE) till kommissionen

(14 juli 1998)

Angående: Punktskatt på vin

Med tanke på att ett antal medlemsstater som inte producerar vin beskattar vin med en punktskatt, anser kommissionen att länder som producerar men inte beskattar vin egentligen ger ett statligt stöd till vinindustrin?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 oktober 1998)

Det föreskrivs i gemenskapslagstiftningen om mervärdesskatter att medlemsstaterna skall tillämpa en minimipunktskattesats för vin på 0 (noll) ecu. Det finns därför enligt gemenskapens skattelagstiftning inget som hindrar att en vinproducerande medlemsstat endast tillämpar denna minimipunktskattesats på noll ecu.

Att en medlemsstat tillämpar en generell miniminivå på noll ecu, som är stadfäst i gemenskapens sekundärlagstiftning, kan inte som sådant avses vara ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 92 i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2617/98

från Sören Wibe (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Kommissionens politiska opinionsarbete

I exempelvis den svenska regeringen anses det i princip omöjligt att en regeringsmedlem går ut med en avvikande uppfattning mot den politiska linje som den svenska regeringen beslutat sig för.

Men vad gäller inom kommissionen? Kan en kommissionär förespråka en annan politisk linje än den kommissionen i sin helhet lagt fast inför exempelvis en regeringskonferens? Kan en kommissionär driva en narkotikaliberal linje om kommissionen i sin helhet ej förespråkar en sådan politik?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(20 oktober 1998)

Kommissionen vill påpeka att den antar sina ståndpunkter enligt bestämmelserna i fördraget. Av ståndpunkterna framgår kommissionskollegiets åsikt och det är endast dessa ståndpunkter som är bindande för kollegiet som kollektiv.

Kommissionen har redan vid flera tillfällen i sina svar på muntliga och skriftliga frågor(1) påpekat att kommissionsledamöterna har ett politiskt uppdrag och att de, så länge de respekterar detta sitt uppdrag, har rätt att helt självständigt och på eget ansvar uttrycka sina personliga åsikter.

(1) Se t.ex. ordförande Jean Reys svar på muntliga frågan 10/68 från parlamentsledamot Habib-Deloncle och kommissionens svar på skriftliga frågorna nr 44/83 från Paul-Henry Gendebien, 1682/85 från Jaak Vandemeulebroucke och 1404/97 från Jean-Claude Pasty (de två sistnämnda i EGT C 55, 10.3.1986 respektive EGT C 391, 23.12.1997).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2147/98

från Sebastiano Musumeci (NI) till kommissionen

(13 juli 1998)

Angående: Införlivande av järnvägssträckningen Palermo-Trapani-Siracusa med det transeuropeiska järnvägsnätet

Vid sammanträdet den 18 maj 1995 röstade Europaparlamentet om förslaget till parlamentets och rådets beslut om gemenskapens riktlinjer för utvecklandet av ett transeuropeiskt transportnät.

Kammaren antog ändringsförslag 80, som innebar att man i bilaga 1, karta över järnvägsnätet i Italien, förde in järnvägssträckningarna Palermo-Trapani och Siracusa-Ragusa-Agrigento-Trapani.

Vilken ställning intar det här italienska järnvägsprojektet bland kommissionens prioriteringskriterier, och vilka eventuella praktiska åtgärder har man vidtagit tillsammans med medlemsstaten i fråga?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(14 september 1998)

Frågeställaren känner säkert till att Europaparlamentet och rådet har antagit beslut nr 16992/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet(1).

Genom Europaparlamentets ändring 80 infördes endast de konventionella sträckorna Palermo-Trapani och Siracusa-Agrigento i riktlinjerna. Sträckan Agrigento-Trapani, som är en smalspårslinje som inte var öppen för kommersiella tjänster 1985, uppfyllde inte kriterierna för införande och kunde inte klassas som sträcka av europeiskt intresse.

I enlighet med subsidiaritetsprincipen har de berörda medlemsstaterna ansvar för genomförandet av projekt av gemensamt intresse. Projekt som berör de sträckor som omfattas av bilaga 1 kan på begäran av den berörda medlemsstaten samfinansieras av gemenskapen via budgeten för transeuropeiska transportnät, under förutsättning att kommissionen ger sitt godkännande.

I enlighet med artikel 18.3 i beslutet skall kommissionen vartannat år rapportera om genomförandet av de projekt av gemensamt intresse som ingår i riktlinjerna. Utgående från de uppgifter som erhållits från de italienska myndigheterna verkar situationen på de båda sträckorna vara den att sträckan Palermo-Trapani försågs med elledningar för något år sedan, och att sträckan mellan Palermo och Punta Raisi (flygplatsanslutning) håller på att byggas ut och förväntas vara fullbordad år 2000. På sträckan Siracusa-Agrigento pågår smärre förbättringar av vissa avsnitt (dubbla spår).

(1) EGT L 228, 9.9.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2180/98

från Ben Fayot (PSE) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Punktskatt på vin

Det finns en oro bland berörda yrkeskategorier att kommissionen har planer på att införa punktskatt på vin.

Uppenbarligen är detta en frågeställning som kommer upp med jämna mellanrum i den politiska debatten.

Av den anledningen ställer jag frågan om det har framkommit några nya uppgifter som föranleder kommissionen att agera i frågan? Vilka är kommissionens avsikter i frågan?

Kommer kommissionen att bevisa det obestridliga faktumet att systemet med nollprocentiga punktskatter för vin som tillämpas i alla vinproducerande länder leder till att konkurrensen snedvrids för andra drycker?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 oktober 1998)

Enligt artikel 8 i rådets direktiv 92/84/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser för alkohol och alkoholdrycker(1) skall kommissionen vartannat år rapportera till rådet och Europaparlamentet om tillämpningen av minimipunktskattesatserna för alkoholdrycker. En sådan rapport håller för närvarande på att utarbetas, även om inga beslut har fattats om dess slutliga innehåll.

Parlamentsledamoten måste emellertid medge att man i rapporten inte kan undvika att granska frågan om huruvida minimipunktskattesatsen för vin skall förbli noll. Eftersom det i artikel 8 särskilt anges att rapporten skall inbegripa frågan om konkurrens mellan alkoholdrycker, kommer så att ske.

(1) EGT L 316, 31.10.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2109/98

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Märkligt meddelande om uttagningsprov från Cedefop

I Europeiska kommissionens publikation VACANCES D'EMPLOIS No DIV/1 av den 15 juni 1998 utlystes en tjänst som tjänsteman i lönegrad A ("tillfälligt anställd A7-5") med en mängd administrativa arbetsuppgifter. Utlysandet av den här tjänsten är bara fortsättningen på en rad märkliga utlysningar av tjänster vid Cedefop, vilka ibland skickligt och sinnrikt och ibland helt öppet och oförskyllt strider mot förordningen som skall tillämpas på gemenskapens tjänstemän och övriga anställda. I detta fall, för ovannämnda tjänst som administrativ tjänsteman A7/A5, kräver Cedefop fram för allt att den sökande skall ha genomgått "3 - årig gymnasieutbildning" (Diplome d'etudes secondaires), trots det faktum att det rör sig om en tjänstebefattning som kräver en ordentlig utbildning, som givetvis bör vara mer gedigen än den som en person med 3 - årig gymnasieutbildning har.

Ovannämnda minimalistiska meddelande går också stick i stäv med Europaparlamentets försök att uppgradera Cedefops personalstyrka, och med Europeiska kommissionens strävanden att förbättra Cedefops tjänster.

Jag undrar vad Europeiska kommissionen kommer att göra för att få Cedefop att omedelbart tillämpa tjänsteföreskrifterna och principen om öppenhet och insyn i sina förfaranden för anställning av personal, eftersom detta är viktigt för stärkandet av Cedefops verksamhet i Thessaloniki.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(30 september 1998)

Kommissionen vill upplysa parlamentsledamoten om att nämnda ledigförklarade tjänst blev föremål för en rättelse den 2 juni 1998 i syfte att införa ett krav på universitetsexamen för att en tjänst som tillfälligt anställd i kategori A7-5 med adminitrativa uppgifter skall kunna sökas, vilket är den typ av tjänst som det rör sig om här.

Enligt tjänsteföreskrifterna krävs för tillträde till tjänst i kategori A "universitetsutbildning eller motsvarande yrkeserfarenhet" och Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning (Cedefop) skall tillämpa detta.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2114/98

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Inverkan på tredje länder av EU:s vinsubventioner

Känner kommissionen till att förslaget om att ytterligare subventionera europeiskt vin strider mot vårt förhållningssätt som innebär att hjälpa fattiga länder genom att låta våra marknader vara öppna på rättvisa villkor för deras produkter?

Kommer förslaget inte att föra med sig negativa effekter för till exempel östeuropeiska, latinamerikanska och sydafrikanska vinproducenter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(16 september 1998)

Kommissionen påminner om att gemenskapen inom ramen för förhandlingarna i Uruguayrundan åtog sig att påtagligt minska exportsubventionerna, både i fråga om vinvolym och budgetutgifter. Fram till år 2000 kommer följaktligen exportbidraget till vinvolymen att minskas med 21 % och budgetutgifterna med 36 %. Det bör understrykas att den största andelen vin exporteras utan subventioner. Faktum är att endast bordsviner och koncentrerade druvmuster kan beviljas exportbidrag. Kvalitetsviner framställda i ett specificerat område (kvalitetsviner fso) är inte berättigade till bidrag. Under regleringsåret 1996/1997 kommer export med bidrag således högst att uppgå till en fjärdedel av gemenskapens totala export till tredje land. Dessa bidrag beviljas dessutom endast vissa områden, vilket utesluter allt amerikanskt territorium (Syd- och Nordamerika), Sydafrika och praktiskt taget alla vinproducerande stater i Östeuropa. Sammanfattningsvis har de bidrag som beviljas av gemenskapen en mycket begränsad inverkan på vinexporten.

En annan viktig faktor är att gemenskapen har åtagit sig, också det inom förhandlingarna i Uruguayrundan, att underlätta inträdet på gemenskapens vinmarknad genom att avskaffa systemet med "referenspriser" (minimipris på import) och att fram till år 2000 minska tullavgifterna med 20 %. Detta kommer avsevärt att minska skyddstullarna och leda till en betydligt större öppenhet på marknaden för import från tredje land, i synnerhet från de länder som åsyftas av parlamentsledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2313/98

från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: Titel efter examen

Italienaren Simone Casamonti fick 1995 en högre examen vid Golden State University, Honolulu (Hawaii/USA) och fick då titeln Doctor of Philosophy in Environmental Engineering. Det är inte klart om man med denna titel kan utöva detta yrke i någon av EU:s medlemsstater.

Kan kommissionen klargöra om denna titel gör det möjligt att utöva detta fria yrke i någon av EU:s medlemsstater?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(2 oktober 1998)

Såsom parlamentsledamoten själv skriver är den i Förenta staterna utfärdade titeln en "titel efter examen". Det som utövar ett reglerat yrke måste dock ha yrkesbehörighet, som förutom en akademisk titel också kan innefatta provtjänstgöring eller yrkesexamina som ger behörighet att utöva yrket.

Om yrkesverksamhet som utövas inom ingenjörssektorn är reglerad, omfattas den av rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier(1). Enligt artikel 1 a i direktivet krävs det att den utbildning som intygas i utbildningsbeviset huvudsakligen har ägt rum i gemenskapen eller att innehavaren har tre års yrkeserfarenhet enligt intyg från den medlemsstat som erkänt en annan medlemsstats utbildningsbevis.

Därav följer att det första erkännandet av diplomet med tanke på utövande av yrkesverksamhet inte är obligatoriskt enligt gemenskapsrätten. Därför får medlemsstaterna fritt besluta om ett sådant erkännande. Om yrket inte är reglerat är det naturligtvis inte nödvändigt att anhålla om erkännande av diplomet i fråga.

För att den berörde skall kunna få reda på vilka mått och steg som eventuellt måste vidtas för att få diplomet erkänt, kommer en förteckning över kontaktpunkterna i varje medlemsstat att skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

(1) EGT L 19, 24.1.1989.