SKRIFTLIG FRÅGA E-2664/02

från Robert Goebbels (PSE) till kommissionen

(23 september 2002)

Ämne: En neutral konkurrenspolitik i fråga om sändningsrättigheter för idrottsevenemang

Då kommissionens ledamot Mario Monti den 31 juli 2002 besvarade min fråga E-1912/02(1), sade han att kommissionen strävar efter att undvika att sändningsrättigheterna för idrottsevenemang säljs på ett sätt som kan skada konkurrensen på mediemarknaden och därmed i slutändan tittarna. Det är den praxis kommissionen tillämpar, och alltså förmånsbehandlar inte kommissionen betal-tv framför gratis tv. Men detta är en filosofi som uppenbarligen gynnar betalkanalerna, eftersom de har mer pengar och kan köpa sändningsrätten. Fotbollsmatcher är det bästa exemplet på det.

Men nu är det så att de flesta fotbollsklubbar som får in pengar då en UEFA- eller FIFA-match sänds i teve, tränar och spelar på ett stadion som betalas av ett land eller en stad. Landet eller staden ger dessutom ofta klubbarna stora bidrag. Borde inte gemenskapens bestämmelser i fråga om statliga stöd tillämpas även på dessa klubbars ekonomiska verksamhet? Och om man inte resonerar så, utan i stället utgår från principen att idrott på hög nivå är en samhällsangelägenhet som motiverar offentligt stöd (åtminstone för att betala det säkerhetspådrag som krävs vid sådana evenemang), borde man då inte ålägga idrottsförbunden en public service-skyldighet i fråga om tv-sändningarna? Eller är det verkligen godtagbart att endast de tv-tittare som kan betala de summor som de privata betalkanalerna kräver skall kunna följa sändningarna av idrottsevenemang som organiserats med hjälp av generösa bidrag från offentliga myndigheter?

(1) EGT C 92 E, 17.4.2003, s. 115.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(12 november 2002)

Frågeställaren undrar om gemenskapens konkurrenslagstiftning bör omfatta affärsverksamhet som bedrivs av fotbollsklubbar som spelar i turneringar som organiseras av UEFA eller FIFA. Alla företag som bedriver ekonomisk verksamhet omfattas faktiskt av konkurrenslagstiftningen rent generellt, och mer specifikt av reglerna om statligt stöd. Fotbollsklubbar som bedriver sådan verksamhet omfattas därför av statsstödsreglerna.

Lokala myndigheters finansiering av en stadion utgör dock inte nödvändigtvis statligt stöd. Under vissa omständigheter kan byggandet av en anläggning för offentliga begivenheter för olika typer av aktiviteter betraktas som finansiering av allmän infrastruktur och i så fall inte omfattas av bestämmelserna i artikel 87.1 i EG-fördraget.

Kommissionen konstaterar i fråga om att ålägga ett företag en skyldighet att tillhandahålla tjänster av allmänt intresse att det inte är gemenskapen utan medlemsstaten själv som både ålägger skyldigheten och fastställer hur omfattande den skall vara. Om en medlemsstat därför anser att fotbollsmatcher skall nå en så bred publik som möjligt och inte bara visas på betal-tv, kan den anförtro programföretag detta uppdrag och vid behov kompensera dem för kostnaderna för att utföra detta uppdrag.

Dessutom föreskrivs det i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 om ändring av rådets direktiv 89/552/EEG EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television(1) att medlemsstaterna får vidta åtgärder för att garantera att programföretag inte sänder evenemang som är av särskilt stort allmänt intresse på ett sådant sätt att en stor del av allmänheten fråntas möjligheten att kunna följa sådana evenemang via de vanliga tv-kanalerna. Flera medlemsstater har utarbetat sådana listor, som alla innehåller en del fotbollsmatcher (en sammanfattning av åtgärderna har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(2)).

(1) EGT L 202, 30.7.1997.

(2) EGT C 189, 9.8.2002.