SKRIFTLIG FRÅGA E-3097/01

från Heidi Hautala (Verts/ALE) till kommissionen

(13 november 2001)

Ämne: En övergångstid för Finland vad dioxinbegränsningarna beträffar

Kommissionen har med fog föreslagit att dioxintillförseln via födan måste minskas inom Europeiska unionen. De gränsvärden som föreslagits innebär att

strömming och lax som fångats i Östersjön skulle förklaras otjänliga till människoföda. Detta skulle innebära ett radikalt ingrepp i den äldre befolkningsgruppens matvanor i Finland. Dioxinet är känt för att vara farligt för barn och ungdomar, men inom dessa grupper av befolkningen äts det dock avsevärt mindre fisk än inom deras föräldrageneration. Fisk är en viktig källa till D-vitamin som är oumbärligt för hälsan och fetter från fisk är åtskilligt hälsosammare än till exempel det fett som ingår i billiga produkter av korv. Om den äldre delen av befolkningen skulle gå över från att äta prisvänlig fisk till att äta billig korv, då skulle detta alltså kunna innebära en avgjord nackdel ur hälsosynvinkel. Ett förbud mot användning av strömming och lax från Östersjön till människoföda skulle dessutom innebära att fiskarnas yrke kom att frånkännas sitt värde.

Dioxin finns bundet i Östersjöns bottensediment, men man vet att situationen för Östersjön snabbt håller på att förbättras. Förändringen kommer till synes inom fiskbestånden med en fördröjning på 10-20 år. Är kommissionen beredd att överväga ett undantag för Finland vad gäller dioxinhalterna i fisk, till exempel för en övergångstid av tio år, under vilken tid trålfisket skulle kunna inriktas på så sätt att fångsterna kom att bestå av sådan fisk som är säker ur hälsosynvinkel och dioxinutsläppen och utsläppskällorna inom EU:s vatten samt i fiskarna kunde kartläggas?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(21 januari 2002)

Kommissionen är medveten om vilka konsekvenser som åtgärderna för gränsvärden i fisk kan få för tillgången på Östersjöfisk för invånarna i Finland och Sverige.

Enligt ett förslag som framlades av kommissionen den 28 augusti 2001(1) antog rådet den 29 november 2001(2) en förordning om ändring av kommissionens förordning (EG) nr 466/2001 av den 8 mars 2001 om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel(3). I denna förordning fastställs gränsvärden för dioxiner och furaner i flera livsmedel, inklusive fisk och fiskeriprodukter och produkter därav.

För en övergångsperiod fram till 2006 beviljade rådet Finland och Sverige ett undantag från tillämpningen av gränsvärden i den fisk från Östersjöregionen som är avsedd att konsumeras inom ländernas territorier.

Kommissionen accepterade detta undantag med hänsyn till följande faktorer:

- En avsevärd andel av Östersjöns feta fisksorter är inte förenlig med gränsvärdena och skulle således uteslutas ur den svenska och den finska kosthållningen.

- Om fisk uteslöts ur kosthållningen skulle det kunna få negativa hälsoeffekter i Sverige och Finland, eftersom:

- Östersjöfisk är den viktigaste källan till D-vitamin bland de äldre i dessa länder, och intag av D-vitamin är av mycket stor betydelse i dessa nordliga regioner med lite sol.

- Östersjöfisk skulle ersättas av billigare köttprodukter som innehåller höga halter av mättade fetter, som ökar risken för hjärt- och kärlsjukdomar.

- Totalt sett är människors exponering för dioxiner i Finland och Sverige inte högre än i andra europeiska länder.

- Finland och Sverige har ett system som garanterar att konsumenterna hålls väl informerade om kostråden om begränsad konsumtion av Östersjöfisk inom utpekade känsliga befolkningsgrupper, för att undvika potentiella hälsorisker.

- Finland och Sverige kommer att övervaka förekomsten av dioxiner i fisk från Östersjöregionen intensivt och varje år rapportera resultaten och vilka åtgärder som vidtagits för att minska människors exponering för dioxiner från fisk från Östersjöregionen.

(1) KOM(2001) 495 slutlig.

(2) EGT L 321, 6.12.2001.

(3) EGT L 77, 16.3.2001.