ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2985/02

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(23 oktober 2002)

Ämne: Åtgärder för att minska fiskeolyckorna

Den 5 april 2001 antog Europaparlamentet en resolution om fiskeri: säkerhet och olycksorsaker(1) där man i punkt 4 begärde att ett fiskeförbud stegvis införs för fartyg äldre än 20 år, med undantag av fartyg som har genomgått årliga säkerhetskontroller.

I punkt 6 i samma resolution uppmanas kommissionen att fortsätta sin medfinansiering av att fiskefartyg som är äldre än 20 år och som inte uppfyller miniminormer för sjösäkerhet samt hälsa och säkerhet på arbetsplatsen ersätts.

Fiskefartygens medelålder är mycket hög. I vissa länder överstiger den 20 år vilket gör att besättningarna med tiden utsätts för fler olyckor.

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit, sedan denna resolution antogs, för att modernisera och förnya flottan genom att sänka fartygens medelålder och utöka antalet inspektioner av de mest ålderstigna fartygen?

(1) EGT C 21 E, 24.1.2002, s. 359.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(12 november 2002)

När det gäller punkt 6 i parlamentets resolution känner kommissionen till behovet av att förnya flottan men detta mål måste vara förenligt med målet för minskning av överkapaciteten och anpassningen av flottans storlek till de tillgängliga resurserna.

Detta är skälet till att kommissionen, inom ramen för reformen av den gemensamma fiskepolitiken, har föreslagit att man ska behålla det ekonomiska bidraget för skrotning av fartyg och avskaffa stödet för nybyggnationen av fartyg. Kommissionen förväntar sig att dessa åtgärder kommer att få en positiv effekt på fartygens medelålder, eftersom gamla och mindre effektiva fartyg kommer att skrotas först. Samtidigt har kommissionen föreslagit att samfinansieringen av säkerhetsinvesteringar skall fortsätta
SKRIFTLIG FRÅGA P-3290/02

från Giovanni Fava (PSE) till kommissionen

(14 november 2002)

Ämne: Nödsituationen i Catania

Europeiska unionen verkar i en anda av solidaritet gentemot de mindre utvecklade regionerna och uppmärksammar särskilt sammanhållningspolitiken.

På senare tid har flera katastrofer drabbat Sicilien och särskilt området kring Catania. Anser inte kommissionen att det med beaktande av ovanstående är lämpligt att omfördela resurserna i Agenda 2000 och att ge absolut prioritet åt skador som orsakats av de ovan nämnda katastroferna?

Anser inte kommissionen att det mot bakgrund av denna nödsituation behövs en mer flexibel och målinriktad förvaltning av medlen till Agenda 2000 som sträcker sig längre än de specifika planerna i det regionala operativa programmet för Sicilien?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(3 december 2002)

Kommissionen vill informera parlamentsledamoten om att det enligt de nya ramarna för decentraliserad förvaltning av strukturfonderna (Rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna)(1), är förvaltningsmyndigheten (i det här fallet förvaltningsmyndigheten på Sicilien) som har det direkta ansvaret för genomförandet av det regionala operativa programmet. Kommissionen är beredd att inom ramen för gällande gemenskapslagstiftning granska de italienska myndigheternas förslag till eventuella åtgärder för att åtgärda Catanias svåra situation.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3638/02

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(17 december 2002)

Ämne: Banktillgångar

Kan kommissionen lämna ut sifferuppgifter för det senast tillgängliga året för var och en av medlemsstaterna när det gäller andelen banktillgångar i den enskilda medlemsstaten som innehas av finansbolag som har huvuddelen av sitt ägarskap i medlemsstaten i fråga och andelen banktillgångar i den enskilda medlemsstaten som innehas av finansbolag som har huvuddelen av sitt ägarskap utanför medlemsstaten i fråga?

Kan kommissionen också ange i den senare totalsumman vad andelen banktillgångar är i finansföretag som ägs av EU-medlemsstater (andra än den berörda medlemsstaten)?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(28 januari 2003)

Den tabell som skickas direkt till frågeställaren och till parlamentets sekretariat omfattar siffror över totala tillgångar i kreditinstitut, tillgångar i filialer till kreditinstitut som är etablerade enligt lagen i ett annat EES-land, tillgångar i dotterbolag vars huvudägare är etablerad i ett annat EES-land, tillgångar i filialer till kreditinstitut som är etablerade enligt lagen i ett land som inte tillhör EES samt tillgångar i dotterbolag vars huvudägare är etablerad i ett annat land som inte tillhör EES. På grundval av dessa siffror har olika procentsatser av totala tillgångar i kreditinstitut räknats fram. Uppgifterna är från 2000 och 2001, de tillhandahålls av ECB (Europeiska centralbanken).

Tabellen ger information om filialer och dotterbolag. Med filial menas en del av en verksamhet som är knuten rättsligt till ett kreditinstitut och direkt utför alla eller vissa affärsoperationer som utgör kreditinstitutens verksamhet. I motsats till dotterbolag är filialer inte juridisk person i etableringslandet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2800/02

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(7 oktober 2002)

Ämne: Cementfabrik i Clitheroe, England

Kommissionen har beslutat att översända ett motiverat yttrande till Förenade kungariket med anledning av att landet inte har gjort någon miljökonsekvensanalys om byte av bränsle i cementugnarna i Clitheroe (Lancashire). Har kommissionen för avsikt att kräva efterbehandlingsåtgärder eller införa nya krav för att minska förbränningen av farligt avfall på platsen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(19 november 2002)

Frågeställaren avser kommissionens motiverade yttrande avseende cementugnar i Clitheroe i Lancashire. Frågan berör genomförandet av rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1) i brittisk lagstiftning, både i dess ursprungliga form och i dess ändrade lydelse enligt rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(2).

Det motiverade yttrandet avgavs enligt artikel 226 i EG-fördraget, eftersom kommissionen anser att den brittiska regeringen inte tillämpar direktiv 85/337/EEG korrekt. Kommissionen är särskilt oroad över att Förenade kungariket tillämpar bestämmelser om s.k. material change of use, dvs. avgörande förändringar av användningsområde, i sin planläggningslagstiftning, vilket kan föregripa ett beslut i enlighet med kriterierna i direktiv 85/337/EEG om huruvida ett nytt projekt, eller en ändring i ett pågående projekt, kräver en miljökonsekvensbedömning. Dessutom har systemet för utfärdande av tillstånd för föroreningsbegränsning i Förenade kungariket inte behövt överensstämma med bestämmelserna i direktiv 85/337/EEG (som endast har införlivats i planeringssystemet för markanvändning), vilket krävs enligt direktiv 85/337/EEG. Dessa brister kom fram till följd av en rad olika klagomål, bland annat det som gäller en cementugn i Clitheroe. Kommissionens uppgifter i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget är dock främst inriktade på att se till att Förenade kungariket anpassar sin lagstiftning till direktiv 85/337/EEG på ett korrekt sätt, snarare än på återställande eller införandet av nya villkor för att stoppa förbränningen av farligt avfall i Clitheroe.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2062/02

från Eluned Morgan (PSE) till kommissionen

(11 juli 2002)

Ämne: Statligt stöd

Skulle kommissionen kunna tänka sig att man gör ett undantag från bestämmelserna om statligt stöd, när det gäller verksamhet som drabbats hårt av extrema förhållanden, exempelvis mul- och klövsjukan i Förenade kungariket?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 augusti 2002)

I artikel 87.2 b i EG-fördraget anges att stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser är förenliga med den gemensamma marknaden.

Normala affärsrisker eller försäkringsbara risker anses i allmänhet inte utgöra naturkatastrofer eller exceptionella händelser. Kommissionen har tidigare godtagit att översvämningar, jordbävningar och jordskred, laviner, virvelstormar m.m. kan anses utgöra naturkatastrofer. På motsvarande sätt har krig, interna oroligheter eller strejker, större kärnkrafts- eller industriolyckor och bränder betraktats som exceptionella händelser.

När det gäller krisen som orsakades av mul- och klövsjukan, bör noteras att det i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn i punkt 11.2.1 uttryckligen anges att kommissionen som allmän regel inte godtar att utbrott av djur- eller växtsjukdom kan anses utgöra naturkatastrofer eller exceptionella händelser. Det enda undantaget hittills har varit krisen till följd av den s. k. galna ko-sjukan, bovine spongiform encephalopathy (BSE), som på grund av sjukdomens stora spridning och helt nya karaktär erkändes utgöra en exceptionell händelse.

Kommissionens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn medger inte desto mindre att statligt stöd beviljas för att kompensera förluster som uppstått till följd av utbrott av djur- eller växtsjukdom, inklusive åtgärder för att förhindra ytterligare spridning av sjukdomen.

Kompensationsstöd för att uppväga indirekta förluster som ekonomiska aktörer utanför jordbrukssektor åsamkats tillåts normalt sett inte på grund av de inneboende svårigheterna att fastställa orsakerna till de uppkomna förlusterna och de ifrågavarande beloppen. Beroende på de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall kan emellertid en rad stödinstrument finnas att tillgå, däribland stöd till nyinvesteringar för att hjälpa verksamheter att diversifiera, stöd till konsultrådgivning samt undsättnings- och omstruktureringsstöd. Det är vidare värt att påminna om att stöd på upp till 100 000 EUR under en treårsperiod inte omfattas av gemenskapens regler om statligt stöd i enlighet med regeln om stöd av mindre betydelse, den så kallade de minimis-regeln.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2352/02

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(31 juli 2002)

Ämne: Brittisk narkotikapolitik och hur denna förhåller sig till EU:s politik

Den brittiske inrikesministern David Blunkett har bekräftat att cannabis från och med juli 2003 kommer att klassas som en drog av typ C i Förenade kungariket, tillsammans med steroider och antidepressiva medel, i enlighet med rekommendationer från det brittiska parlamentet.

Han hävdar att det inte handlar om en legalisering av cannabis (konsumtion av cannabis är laglig i alla EU:s medlemsstater utom Frankrike, Sverige, Finland och Grekland) och han tillkännagav faktiskt att straffen för narkotikasmugglare kommer att öka från nuvarande fem år till 14 års fängelse.

Beslutet baseras på ett framgångsrikt om än kontroversiellt experiment som genomförts i London, där polisen tolererat konsumtion av hasch och istället koncentrat sig på att ta itu med tung narkotika.

Anser kommissionen att den brittiska regeringens ståndpunkt är förenlig med EU:s politik för bekämpning av narkotikamissbruk?

Vad anser kommissionen och dess berörda organ om det experiment som genomförts i London?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(20 september 2002)

Narkotikapolitiken ligger i huvudsak inom medlemsstaternas kompetensområde. Alla medlemsstater har undertecknat och ratificerat Förenta nationernas tre konventioner om narkotika (från 1961, 1971 och 1988). Dessa bildar en gemensam ram för den nationella narkotikalagstiftningen samtidigt som de medger viss flexibilitet i det nationella genomförandet av lagstiftningen. Kommissionen genomförde för sin del en undersökning av narkotikalagstiftningen i medlemsstaterna när den utarbetade sitt förslag till rådets rambeslut om minimibestämmelser för rättsrekvisit och påföljder på området illegal narkotikahandel(1).

Av undersökningen framgår att handel med cannabis fortfarande är olaglig i alla medlemsstater. Vissa medlemsstater har emellertid beslutat att konsumtion och innehav av cannabis för personligt bruk inte bör vara straffbelagt. Enligt en aktuell undersökning som offentliggjorts av Europeiska övervakningscentret för narkotika och narkotikaberoende (ECNN) kan en allmän tendens skönjas inom hela unionen bland åklagare eller domstolar att söka alternativa lösningar som alternativ till straffrättsliga påföljder när det gäller konsumtion eller innehav av cannabis för personligt bruk.

Det brittiska lagförslaget som tydligare prioriterar polisiära insatser mot och lagföring av narkotikahandlare och narkotikasmugglare ligger i linje med denna trend. Detta innebär inte en legalisering av cannabis men de rättsvårdande myndigheterna ges därigenom möjlighet att inrikta resurserna på att effektivare ingripa mot illegal handel med cannabis exempelvis genom att höja maximistraffet för illegal narkotikahandel till 14 års fängelse.

Vad beträffar experimentet i södra London (Lambeth), är det för tidigt att dra några långtgående slutsatser eftersom experimentet avslutades först i slutet juli 2002 och någon grundlig utvärdering av experimentet ännu inte gjorts.

(1) EGT C 304 E, 30.10.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2634/02

från Brian Simpson (PSE) till kommissionen

(18 september 2002)

Ämne: Den belgiska järnvägens förstörelse av europeiskt kulturarv

Känner kommissionen till att det nationella belgiska järnvägsbolaget (SNCB/NMBS) har förstört ett gammalt och viktigt lok av klass 44 nummer 44 201 som konstruerades 1906 trots att de viktigaste delarna av loket fortfarande fungerade?

Håller kommissionen med om att det kan betraktas som avsiktlig vandalism att förstöra ett kulturarv som hör till de europeiska järnvägarna och att handlingen måste fördömas?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(24 oktober 2002)

Enligt artikel 151 i EG-fördraget har gemenskapen behörighet att

- främja det kulturella samarbetet mellan medlemsstaterna,

- stödja och komplettera (vid behov med ekonomiskt stöd) medlemsstaternas verksamhet när det gäller:

- att förbättra kunskaperna om och att sprida de europeiska folkens kultur och historia,

- att bevara och skydda det kulturarv som har europeisk betydelse,

- icke-kommersiellt kulturutbyte,

- konstnärligt och litterärt skapande, även inom den audiovisuella sektorn.

Det är viktigt att notera att det i artikel 151 också fastställs att gemenskapen inte har någon behörighet när det gäller harmonisering av medlemsstaternas lagar eller andra författningar(1) på kulturområdet, där medlemsstaterna fortfarande har det totala ansvaret.

Den fråga som parlamentsledamoten tar upp hör därför inte till gemenskapens behörighetsområde, utan den är helt och hållet en fråga för respektive medlemsstat.

(1) Artikel 151.5, första strecksatsen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2186/02

från Reinhard Rack (PPE-DE) till kommissionen

(19 juli 2002)

Ämne: Stöd inom ramen för Ispa-programmet

Ispa-programmet stöder infrastrukturprojekt inom trafik- och miljöområdet, däribland också projekt som rör avfallshantering. Från näringslivet hörs dock kritik som gör gällande att endast projekt som offentliga organ ansöker om skulle stödjas. På grund av denna konkurrensfördel sköts därför avfallshanteringen i många städer i Slovenien endast av offentliga, kommunala renhållningsföretag.

Stämmer verkligen dessa upplysningar eller är informationen felaktig? Om upplysningarna är korrekta, anser kommissionen att det finns möjlighet att vidta åtgärder mot dessa potentiella missförhållanden?

Målet med stödet skulle egentligen vara förbättring av miljön i reformstaterna oavsett vilka som genomför projekten. I de länder som stödet är riktat till är dock kommunerna dåligt utrustade både med avseende på de små budgetmedlen och den otillräckliga fordonsparken. En privat partner skulle kunna vara till mycket god hjälp i dessa fall. Vad är det som talar emot att ett privat företag ansöker om ett projekt i samarbete med en kommun?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(27 september 2002)

Ett av målen för ISPA är att stödja kandidatländernas ansträngningar att följa gemenskapens miljölagstiftning, och särskilt att bidra till kostnaderna för de investeringar i infrastruktur som krävs.

Det är enligt subsidiaritetsprincipen de nationella myndigheterna som skall besluta hur man bör gå tillväga för att nå målen i gemenskapens miljölagstiftning.

I de nuvarande medlemsstaterna har ansvaret för hantering av hushållsavfall i stor utsträckning delegerats till regionala eller kommunala myndigheter, och det är dessa myndigheter som beslutar vilken typ av företag som skall utföra insamlingen och behandlingen av sådant avfall (privata, offentliga eller blandade företag). När det gäller Slovenien utförs bortforsling och behandling av hushållsavfall till största delen av befintliga kommunala tjänsteföretag.

Enligt artikel 6 i ISPA-förordningen(1), får ISPA lämna bidrag till upp till 75 % av offentliga eller motsvarande utgifter för individuella projekt, inklusive utgifter av organ vars administrativa eller rättsliga ställning gör dem likvärdiga med offentliga organ.

Det är därför möjligt för privata företag att på vissa villkor tillsammans med en lokal myndighet lägga fram ett projekt för stöd enligt ISPA.

De villkor som gäller är avsedda att undvika att skapa marknadsvillkor eller överdrivet stora vinster till privata aktörer på grund av offentliga bidrag.

Kommissionen tänker lägga fram riktlinjer för verksamheten för att hjälpa både privata och offentliga partner att förbereda projekt för stöd enligt ISPA.

(1) Rådets förordning (EG) nr 1267/1999 av den 21 juni 1999 om upprättande av ett strukturpolitiskt föranslutningsinstrument EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2342/02

från Jean-Claude Martinez (NI) till kommissionen

(23 juli 2002)

Ämne: Hett plasma

Enligt olika forskare, och i synnerhet LaRoche-laboratoriet för miljö, skulle behandling med hjälp av hett plasma göra det möjligt att behandla avfall, särskilt kontaminerat mjöl.

Skulle kommissionens generaldirektorat för miljö kunna göra en bedömning av denna avfallsbehandling med hjälp av plasmabrännare?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(5 september 2002)

Kommissionen organiserar ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna och den berörda industrin om bästa tillgängliga teknik inom den industriella verksamhet som omfattas av rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar(1) (IPPC). Arbetet samordnas av Europeiska IPPC-byrån som drivs av Gemensamma forskningscentrumets institut för framtidsstudier i Sevilla (Spanien).

Värmebehandling av avfall är ett av de industriella verksamhetsområden där ett sådant informationsutbyte pågår. I det arbetet granskas flera olika tekniker för värmebehandling av avfall och i ett senare skede skall man avgöra om de tekniker som diskuterats är att anses som bästa tillgängliga teknik eller ny teknik. Plasmabehandling skulle kunna diskuteras i samband med ett sådant informationsutbyte, om Europeiska IPPC-byrån kunde förses med detaljerad information om tekniken.

I nuläget kan kommissionen inte göra någon ytterligare bedömning av denna teknik.

Beträffande forskningsbehovet stödjer kommissionen forskning och projekt för teknisk utveckling. Ett projekt omfattar till exempel förglasning av sjukhusavfall.

(1) EGT L 257, 10.10.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1753/02

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(19 juni 2002)

Ämne: Åtgärdsprogram för mervärdesskatt

Kommissionen arbetar med de reformer som krävs för att undanröja de problem som för närvarande finns i övergångssystemet för mervärdesskatten och uppfylla kraven i det arbetsprogram som fastställts inom åtgärdsprogrammet för mervärdesskatten.

Hur långt har arbetet framskridit på det här området?

Anser kommissionen att målet att definitivt införa ett mervärdesskattesystem som baseras på ursprungslandsprincipen har övergivits?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(16 juli 2002)

I juni 2000 föreslog kommissionen i ett meddelande till rådet och parlamentet en ny strategi för att förbättra systemet för mervärdesskatt på den inre marknaden(1). Denna nya strategi har inte riktats in på att ändra det nuvarande övergångssystemet utan på att förbättra det genom förenkling, modernisering och en mer enhetlig tillämpning av de nuvarande bestämmelserna samt ett närmare administrativt samarbete. Ett definitivt system som bygger på ursprungslandsprincipen är icke desto mindre ett långsiktigt mål för kommissionen.

Denna nya strategi har gett ny fart och har redan lett till att följande direktiv antagits:

- Personer betalningsskyldiga för mervärdesskatt (2000/65/EG).

- Grundskattesatsens miniminivå (2001/41/EG).

- Förbättring av det ömsesidiga biståndet för indrivning (2001/44/EG).

- Fakturering och elektronisk fakturering (2001/115/EG).

- e-handel (2002/38/CE). En förordning (2002/792/EG) beträffande administrativt samarbete på detta område har också antagits av rådet.

Rådet diskuterar för närvarande tre andra förslag från kommissionen som lagts fram mot bakgrund av strategin för mervärdesskatt, nämligen:

- Administrativt samarbete och ömsesidigt bistånd(2).

- Programmet Fiscalis 2007(3).

- Särskilda regler för resebyråer(4).

En mer detaljerad förteckning över direktiven, förordningarna och förslagen ovan kommer att skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat.

(1) KOM(2000) 348 slutlig.

(2) KOM(2001) 294 slutlig).

(3) (KOM(2002) 10 slutlig).

(4) (KOM(2002) 64 slutlig).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2732/02

från Robert Goebbels (PSE) till kommissionen

(30 september 2002)

Ämne: Slutsatser som kan dras av de svenska erfarenheterna med pensionsfonder

En pensionsreform genomfördes år 2000 i Sverige. Utöver det allmänna systemet, som skall ge framtida svenska pensionärer en minimipension med staten som garant, erbjuds yrkesaktiva 450 fonder som förvaltas av cirka 60 internationella fondföretag och som i princip skall ge pensionsspararna en tilläggspension som baseras på marknadsvärdet av de inbetalade premierna.

Vilka är de första slutsatser som kan dras av det nya svenska systemet? Vilken var den genomsnittliga avkastningen på dessa fonder under 2001? Kan kommissionen dra några lärdomar av de svenska erfarenheterna?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(21 oktober 2002)

Det reformerade pensionssystemet i Sverige kommer även fortsättningsvis att vara den främsta inkomstkällan för pensionstagare och delvis ersätta arbetsinkomst före pension med upp till 7,5 basbelopp 38 800 SEK 2002, dvs. totalt 291 000 eller ungefär 32 000 EUR per år). Avgiften uppgår till 18,5 % av arbetsinkomsterna av vilka 16 går till det allmänna pensionssystemet och 2,5 % till premiepensionssystemet enligt vilket människor fritt kan välja upp till fem fonder bland för närvarande 600 olika fonder med olika riskprofiler. Varje år får de som omfattas av det nya pensionssystemet detaljerad information om sitt ackumulerade pensionskapital som ökat både inom det allmänna pensions- och premiepensionssystemet.

Den svenska nationella strategirapporten om framtidens pensionssystem har just lämnats till kommissionen. Den kommer att bli föremål för en fördjupad analys av kommissionen tillsammans med rapporterna från de övriga medlemsstaterna. Slutsatserna kommer att offentliggöras i slutet av 2002. Det är dock redan möjligt att notera att premiepensionssystemets totala tillgångar per den 31 december 2001 uppgick till 3 % av bruttonationalprodukten (BNP). I rapporten utvärderas inte dessa fonders ekonomiska utveckling (vilken kan skifta avsevärt beroende på varje fonds portfölj). De uppgifter som offentliggjorts på Premiepensionsmyndighetens webbsida (http://www.ppm.nu/) antyder att fondernas senaste marknadsvärde (15 september 2002) ligger långt under det genomsnittliga värde till vilket pensionsspararna köpt dem.