SKRIFTLIG FRÅGA E-1162/01

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(19 april 2001)

Ämne: Reform av den gemensamma jordbrukspolitiken

Håller kommissionen med om att den främsta bristen i Nicefördraget när det gäller att förbereda Europeiska unionen för utvidgningen var att man i fördraget totalt misslyckades med att tillgodose behovet av genomgripande reformer av såväl den gemensamma jordbrukspolitiken som de nuvarande strukturfondsinsatserna?

Kommissionsledamot Franz Fischler har gjort högst tankeväckande uttalanden om den gemensamma jordbrukspolitikens brådskande behov av reform, och liknande krav har under de senaste veckorna lagts fram av ett antal högt uppsatta politiker i både Storbritannien och Tyskland. Har kommissionen mot bakgrund av detta övervägt fördelarna med att göra den gemensamma jordbrukspolitiken till ett nationellt ansvar, så att det står varje land fritt att skydda sina lantbrukare och sin landsbygdsbefolkning (så länge konkurrensbestämmelserna och bestämmelserna om statligt stöd respekteras i fråga om export till andra EU-länder), och så att skattebetalarna från vissa medlemsstater inte längre skulle behöva bekosta andra medlemsstaters jordbruk? På så sätt skulle man i ett svep kunna övervinna många av de problem som är förknippade med anslutningen av nya, stora jordbruksländer såsom Polen till EU, samt det omfattande bedrägeriet och slöseriet med bidrag som är förknippat med den nuvarande ordningen. Det skulle också kunna bidra till att avsevärt minska det motstånd mot EU som vuxit fram i framförallt Storbritannien och Tyskland mot den kraftigt ojämna fördelningen av de medel som dessa länder under lång tid betalat till budgeten, vilket till stor del är ett resultat av snedvridningen av den gemensamma jordbrukspolitiken.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 juni 2001)

Kommissionen anser att Nicefördraget uppfyller de mål som regeringskonferensen hade ställt upp, nämligen att förbereda EU:s institutioner för utvidgningen. Dessutom skulle det ha varit för tidigt att föra en grundlig diskussion om den vidare utvecklingen av EU:s två viktigaste politikområden. Detta är dock en viktig debatt som måste äga rum i samband med utvecklingen av den kommande budgetplanen.

Parlamentsledamotens fråga berör tre aspekter av åternationaliseringen: ansvar för politikens genomförande, budgetkostnader och finanskontroll.

I Agenda 2000 föreslog kommissionen omfattande ändringar i fråga om förvaltningen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Dessa omfattade större flexibilitet för nötköttsbidrag och modulering. Medlemsstaterna var i allmänhet motståndare till införandet av nationella anslag för nötkött, medan möjligheten att modulera, d.v.s. gå över från direkta utbetalningar till program för landsbygdens utveckling, som förvaltas på lägsta lämpliga nivå i medlemsstaterna, hittills har utnyttjats i mycket liten utsträckning, särskilt i Tyskland. Det verkar därför inte finnas någon större enighet mellan medlemsstaterna om en mer omfattande åternationalisering av jordbrukspolitiken.

Hösten 1998 lade kommissionen fram en rapport om hur systemet med egna medel fungerar(1). I denna tekniska rapport presenterade kommissionen medfinansieringen av direkta utbetalningar till jordbruket som en möjlighet att komma till rätta med obalanser i budgeten. Denna möjlighet och en gradvis nedtrappning av de direkta utbetalningarna diskuterades i Agenda 2000-paketet. Ingen av dessa möjligheter ingick dock i det slutliga avtalet. Det är möjligt att frågan tas upp på nytt i samband med översynen efter halva programtiden.

Såsom revisionsrätten påpekat vid många tillfällen äger de flesta oegentligheter i samband med jordbruksutgifterna rum på det nationella planet. När det gäller gemenskapens institutioner har kommissionens initiativ, som t.ex. sund och effektiv finansförvaltning (SEM 2000) liksom parlamentets undersökningar, i hög grad bidragit till att gemenskapens offentliga utgifter nu bättre motsvarar kraven på rättskaffenhet.

(1) KOM(1998) 560 slutlig.