ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3216/01

från Jean Lambert (Verts/ALE) till kommissionen

(22 november 2001)

Ämne: Desinfektion av flygplan

Många flygbolag tillämpar fortfarande desinfektion, d.v.s. att spraya ett flygplan med insekticid i syfte att döda insekter, exempelvis myggor, för att förhindra att sjukdomar såsom malaria sprids. Detta görs ofta medan passagerarna sitter i planet, eller så har sätena dränkts in med insekticid innan de går ombord.

Världshälsoorganisationen har yttrat att de kemikalier som används är fullständigt säkra. Det finns emellertid avsevärda bevis på att de faktiskt kan ha negativa effekter på människors hälsa. Förenta staterna har i praktiken förbjudit desinfektion av kabiner som det sitter passagerare i på amerikanska flygbolag av denna anledning (sprayning av tomma kabiner är dock fortfarande tillåtet), i synnerhet som det finns mycket lite bevis som talar för att desinfektion av flygplan är effektivt för att förhindra att malaria och andra tropiska sjukdomar sprids.

Vad som är särskilt förvånande och oroväckande är att passagerarna inte ens informeras om att de kommer att bli sprayade, eller att de stiger in i en kabin som blivit sprayad. Mot denna bakgrund undrar jag följande:

Vilka insekticider är tillåtna och används i plan som tillhör europeiska flygbolag, eller plan som flyger till och från Europeiska unionen?

Anser kommissionen att underlåtenheten att informera passagerare om desinfektion utgör ett brott mot stadgan om de grundläggande rättigheterna där det i artikel 3 om Människans rätt till integritet sägs att Var och en har rätt till fysisk och mental integritet?

Skulle kommissionen kunna tänka sig att lägga fram ett förslag om att göra det obligatoriskt att varna passagerare, på ett tydligt sätt, om att desinfektion utförts?

Anser kommissionen att effektiviteten av desinfektionen motiverar dess fortsätta användning, med tanke på de potentiella riskerna för hälsan?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(11 januari 2002)

Kommissionen är medveten om det problem som parlamentsledamoten tar upp. Den menar dock att sådan desinfektion eller sprayning med insekticider sällan sker inom gemenskapens territorium, eftersom syftet är att utrota vissa insekter och förhindra att epidemier sprids. Eventuella åtgärder som kommissionen skulle kunna vidta skulle därför få extraterritoriella konsekvenser, och skulle allmänt kunna ifrågasättas.

Kommissionen är därför övertygad om att det måste vidtas åtgärder på global nivå, till exempel genom Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO). Enligt denna organisations bestämmelser skall endast de metoder och insekticider som rekommenderas av Världshälsoorganisationen godkännas och accepteras de avtalsslutande parterna. Dessa parter skall dessutom se till att förfarandena för insektsbekämpning inte är skadliga för passagerarnas och besättningens hälsa, och att de medför minsta möjliga olägenhet för dem.

Kommissionen är övertygad om att dessa åtgärder är tillräckliga för att garantera passagerarnas hälsa.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3577/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till rådet

(9 januari 2002)

Ämne: Galiciens integrering i järnvägsnätet för höghastighetståg på den iberiska halvön

I vitboken om Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden(1) räknar kommissionen in järnvägsnätet för höghastighetståg på den iberiska halvön bland de 60 prioriterade åtgärder som förslås som ett led i denna politik. Hur skall Galicien integreras i detta järnvägsnät? Frågan avser både utvecklingen av det galiciska spårnätet och dess förbindelser över den så kallade mesetan och till de spanska spårförbindelserna mot Frankrike, exempelvis via korridoren El FerrolLissabon. Vilka tidsmarginaler har angivits för anläggningsarbeten, och hur stora budgetanslag är att räkna med? Vilka förslag har de spanska och portugisiska regeringarna lagt fram i detta sammanhang?

(1) KOM(2001) 370).

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3577/01 och E-0065/02

(25/26 mars 2002)

I kommissionens förslag om ändring av beslut nr 1692/96/EG om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet(1) ges detaljer om utbyggnaden av det transeuropeiska järnvägsnätet i Spanien (se kartorna 3.0 och 3.5 i bilagan till förslaget). Förslaget innehåller också åtgärder om hur man skall uppnå driftskompatibilitet för höghastighetståg hos järnvägsnätet på iberiska halvön.

Rådets granskning av detta förslag har nu inletts. I avvaktan på rådets och Europaparlamentets slutliga beslut i frågan, är rådet följaktligen inte i stånd att ange hur det slutligt reviderade beslutet kommer att påverka situationen i Galicien regionalt, nationellt och i fråga om de transeuropeiska järnvägsnäten. Därutöver understryker rådet att införandet av ett särskilt järnvägsprojekt i utkastet till plan för det transeuropeiska transportnätet inte föregriper det slutliga beslutet med hänsyn till det nuvarande genomförandet av ett särskilt projekt. Denna behörighet tillkommer de nationella myndigheterna. På samma sätt förhåller det sig med beslutet om tidsplanen för anläggningsarbeten och budgetanslag som även i det fall den ärade parlamentsledamoten refererar till, tillhör de spanska nationella myndigheternas behörighet.

(1) EGT C 362 E, 18.12.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3352/01

från Inger Schörling (Verts/ALE) till kommissionen

(27 november 2001)

Ämne: Bidrag för djurhållning

Det har i Sverige, och förmodligen även i andra länder, förekommit att boskapsuppfödare ansökt om och beviljats EU-bidrag för djurhållning och därefter inte skött djuren enligt gällande lagar och föreskrifter. Även personer som p.g.a. att de tidigare vanvårdat sina djur fått förbud att fortsätta denna verksamhet har beviljats bidrag.

De EU-bidrag som ges för djurhållning utdelas oberoende av om djuren vanvårdas och oberoende av om ägaren har tillstånd att ha djur eller ej. Så länge djurägaren har djuren kvar betalas bidrag ut.

Har kommissionen uppmärksammat denna problematik och i så fall vad har man för avsikt att göra för att komma tillrätta med problemet?

Har kommissionen undersökt hur stor del av det som årligen utbetalas i djurhållningsbidrag inom EU som går till djurägare vilkas djur vanvårdas?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3298/01 och P-3352/01ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(15 januari 2002)

Kommissionen är medveten om det problem som parlamentsledamoten tar upp. Man bör lägga märke till att i protokollet om djurskydd och djurens välfärd, som ingår som en bilaga till Amsterdamfördrage(1), anges att vid utformning och genomförande av gemenskapens politik i fråga om jordbruk skall gemenskapen och medlemsstaterna fullt ut ta hänsyn till djurens välfärd.

Utbetalning av stöd till enskilda jordbrukare görs av den nationella förvaltningen, eftersom detta ligger inom medlemsstaternas ansvarsområde. Kommissionen har därför ingen möjlighet att påverka enskilda fall.

Beträffande den skriftliga frågan E-3298/01 kan kommissionen inte svara i detalj, eftersom parlamentsledamoten hänvisar till gemenskapsstöd i allmänhet.

När det gäller direktstöd till jordbruket innefattas dock bland annat följande i den rättsliga grunden:

- När det gäller kompensationsbidrag i mindre gynnade områden, i enlighet med artikel 14.2 i rådets förordning (EG) nr 1257/1999(2), skall stödmottagaren för att vara berättigad till bidrag följa god jordbrukssed, vilken skall definieras av medlemsstaten.

- I enlighet med artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1259/1999(3), är det medlemsstaternas ansvar att vidta de miljöåtgärder de anser lämpliga med hänsyn till förhållandena på den brukade jordbruksmarken eller inom den berörda produktionen och som motsvarar de möjliga miljöeffekterna. Dessa åtgärder kan bland annat omfatta generella obligatoriska miljökrav och särskilda miljökrav som villkor för direktstöd. Djurskydd nämns dock inte uttryckligen i rådets förordning.

- Mer allmänt anges i elfte strecksatsen i artikel 33 i förordning (EG) nr 1257/1999 medlemsstaternas möjligheter att vidta åtgärder för att förbättra djurskyddet.

(1) EGT C 340, 10.11.1997.2.

(2) EGT L 160, 26.6.1999.3.

(3) EGT L 160, 26.6.1999.3.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2943/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(24 oktober 2001)

Ämne: Långdragna ersättningsförfaranden vid (trafik)olyckor i Schweiz

I sitt svar på fråga E-1080/01(1) meddelar rådet att kommissionen inte har tagit något initiativ till att föra underhandlingar med Schweiz om en förbättring av ersättningsförfarandena vid olyckor i Schweiz mellan till exempel ett fordon som är försäkrat där och ett fordon som är försäkrat i en av gemenskapens medlemsstater. Eftersom det fjärde direktivet om motorfordonförsäkring inte här innebär någon lösning måste detta direktivs tillämpningsområde genast utvidgas så att segdragna ersättningskrav mellan offer från EU-länder och schweiziska försäkringsbolag kan undvikas inom en snar framtid.

Brister i den schweiziska lagstiftning gör det möjligt för försäkringsbolag att dra ut på tiden med att erkänna skadeersättningar som grundar sig på civilrättsligt ansvar. Denna källa till rättsosäkerhet drabbar även EU-medborgare som råkar ut för (trafik)olyckor i Schweiz. De hamnar i en juridisk process utan utsikter på att få ersättning inom rimlig tid. En av dessa offer är en belgisk medborgare som i flera års tid har väntat på en snabb, rättvis och skälig skadeersättning.

Kommer kommissionen att ta initiativ till förhandlingar med Schweiz om den ovannämnda problematiken i form av rekommendationer i enlighet med artikel 300 i EG-fördraget? Om så inte är fallet, varför vill inte kommissionen ta ett sådant initiativ, med tanke på att det fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring är otillräckligt för att åstadkomma snabba, rimliga och rättvisa lösningar för de EU-medborgare som råkat ut för olyckor i Schweiz?

(1) EGT C 364 E, 20.12.2001, s. 41.

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(30 november 2001)

Som nämnts i de svar som tidigare lämnats har kommissionen fortsatt de förberedande samtalen med Schweiz om en utvidgning av det skydd som erbjuds enligt det fjärde direktivet(1) om motorfordonsförsäkring till att omfatta krav på skadeersättning från schweiziska försäkringsbolag. Analysen

av den nuvarande situationen har dock visat att de legala bristerna som sådana inte är så stora och att ersättningskrav generellt sett vanligen avgörs inom rimlig tid. När de gäller det särskild fallet med en belgisk medborgare förefaller det som om de tillgängliga rättsliga instrumenten inte kan anses utgöra orsaken till att förfarandet dragit ut på tiden.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/26/EG av den 16 maj 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring), EGT L 181, 20.7.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3682/01

från Glyn Ford (PSE) till rådet

(17 januari 2002)

Ämne: Zigenares och nomadfolks utbildning och välfärd

Natt (National Association of Teachers of Travellers) är ett yrkesmässigt utbildningsorgan som arbetar med zigenares och nomadfolks utbildning och välfärd. Organet är en av grundarna av Efecot (European Federation for the Education of the Children of Occupational Travellers) som inrättades 1988 i Bryssel.

Efecot har fått EU-medel för sina program och har också på kommissionens begäran utarbetat ett sjuårigt arbetsprogram. Kommissionen har också, i syfte att ge ett exempel på god praxis, bett Efecot att redogöra för sina arbetsmetoder och för sin förvaltning av projekt i olika forum.

Kommissionen inrättade emellertid nyligen ett system med externa bedömare av förslag till projekt. Sedan detta system inrättades har de projekt som syftat till att utveckla och förbättra zigenares och nomadfolks utbildning och välfärd och som lämnats in till bedömarna systematiskt förkastats, och kommissionen har inte ingripit för att rätta till detta problem.

Vilka åtgärder kommer rådet att vidta för att rätta till detta problem och för att se till att dessa projekt i lika hög grad beaktas som tidigare?

Svar

(18 mars 2002)

Rådet välkomnar en förbättring av utbildningssystemen för alla men uppmanar den ärade parlamentsledamoten att rikta sin fråga direkt till kommissionen som är behörig att behandla den typ av problem som tas upp i frågeställningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3371/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(6 december 2001)

Ämne: Undersökning 2000/2007 inledd av Europeiska kommissionen

I sitt svar på den skriftliga frågan E-804/00(1) förband sig Europeiska kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att garantera respekt för gemenskapsrätten i samband med kajbygget och anläggandet av två behållare för kemiska produkter och petroleumprodukter i hamnen i Vilagarcía de Arousa i Galicien (spansk region). Strax därefter inledde kommissionen en undersökning på grundval av nämnda fråga och aktivitet från andra ledamöters sida. Undersökningen registrerade under referensen 2000/2007. Kan kommissionen uppge hur långt man kommit i denna undersökning?

Kan Europeiska kommissionen informera om huruvida det spanska ministeriet för offentliga arbeten erhållit stöd ur ERUF, och till hur stora belopp, för kajbygget i Vilagarcía de Arousa? Kan Europeiska kommissionen informera om huruvida företagen FINSA, Foresa, Granorsa, P. & J e Carrasco S.L. erhållit stöd ur ERUF, samt hur stora dessa stödbelopp varit?

(1) EGT C 374 E, 28.12.2000, s. 154.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(31 januari 2002)

Kommissionen har med anledning av skadlig inverkan på miljön fått flera frågor från parlamentsledamöter angående kajbygget och byggandet av en lageranläggning för bränsle och kemiska produkter i hamnen i Vilagarcía de Arousa i provinsen Pontevedra som ligger i den självständiga regionen Galicien i Spanien.

Till följd av dessa frågor har kommissionen inlett en rutinmässig undersökning. Kommissionen har också fått klagomål angående detta. Inom ramen för förundersökningen av detta fall har ett informationsutbyte ägt rum mellan kommissionen och de spanska myndigheterna. Kommissionen undersöker för närvarande de spanska myndigheternas svar. Klaganden har skickat tilläggsinformation som för närvarande granskas.

Understrykas skall dock att det, enligt information från de spanska myndigheterna, inte finns några planer på att anlägga en ny kaj för lagring av bränsle och kemiska produkter i hamnen i Vilagarcía de Arousa.

Anläggandet av kajen vid Arousas flodmynning avslutades 1997. Tre företag har tillstånd att driva verksamhet i området för närvarande. Två av företagen arbetar med lagring av timmer och det tredje med lagring av petroleumprodukter. Anläggningsarbetena samfinansierades av Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) i form av ett belopp på 3 957 723 euro. Den totala kostnaden uppgick till mer än 6 miljoner euro.

Vad beträffar en eventuell samfinansiering från ERUF till företagen Finsa, Foresa, Granorsa, P & J och Carrasco SL, har kommissionen bett de spanska myndigheterna om information. Så snart den har fått den efterfrågade informationen kommer kommissionen att vidarebefordra den till parlamentsledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2784/01

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(1 oktober 2001)

Ämne: Eventuellt vilseledande av kommissionen i samband med Med-affären

I svaret på min skriftliga fråga E-2043/01(1) om Med-affären förklarade kommissionen att dess dåvarande bedrägeribekämpningsenhet UCLAF redan 1996 uppmanat de berörda rättsliga myndigheterna i Belgien att undersöka förutsättningarna för att vidta straffrättsliga åtgärder i enlighet med artikel 245 i den belgiska straffrätten till följd av en intressekonflikt.

1. Exakt när hände detta, till vilken rättslig myndighet i Belgien riktades uppmaningen och när fick man ett svar?

2. Kan kommissionen lämna mig en kopia av skriftväxlingen och meddela mig om den nu skulle vara beredd att lämna mig en kopia av skrivelsen med alla bilagor av den 13 december 1999 till den allmänna åklagaren Dejemeppe, vilket jag redan bad om i min fråga av den 27 juni 2001?

(1) EGT C 40 E, 14.2.2002, s. 170.

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(3 december 2001)

Kontakterna med det belgiska rättsväsendet om förutsättningarna för att vidta straffrättsliga åtgärder med anledning av en intressekonflikt enligt artikel 245 i den belgiska brottsbalken togs informellt via en domare som anlitades av kommissionens bedrägeribekämpningsenhet (UCLAF) men ingen skriftväxling har ägt rum.

Kommissionen har för närvarande inte tillräckligt detaljerad information om hur det rättsliga förfarandet i Italien fortskrider för att kunna besvara parlamentsledamotens fråga. Europeiska bedrägeribekämpningsbyrån (OLAF) bevakar förfarandet och kommer att informera institutionerna om undersökningsresultaten, enligt bestämmelserna på området.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3165/01 från Lord Inglewood (PPE-DE) till rådet. Sellafield och den irländska regeringen.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 160 E , 04/07/2002 s. 0062 - 0062



SKRIFTLIG FRÅGA E-3165/01 från Lord Inglewood (PPE-DE) till rådet (23 november 2001) Ämne: Sellafield och den irländska regeringen Med tanke på den irländska regeringens konstanta motstånd mot och regelbundna och ihärdiga försök att hindra utvecklingen vid kärnbränsleanläggningen i Sellafield, vilken bevismässig vikt lägger rådet vid den irländska regeringens åtgärder och framställningar och anser det att dennas verksamhet står i överensstämmelse med ett accepterande av gemenskapens regelverk? Svar (25/26 mars 2002) Åtgärder och framställningar av Irlands regering i samband med verksamheten vid anläggningen i Sellafield är en fråga för den regeringen. Den sista delen av frågan, som tar upp överensstämmelsen mellan den irländska regeringens åtgärder och gemenskapens regelverk, hör till kommissionens ansvarsområde.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3052/01

från Anna Karamanou (PSE) till rådet

(5 november 2001)

Ämne: Frisläppande av gisslan

Amnesty International har meddelat att både den israeliska regeringen och organisationen Hizbollah i Libanon använder människor som gisslan. Därigenom bryter de mot internationell rätt och den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna.

Vad tänker rådet göra för att få slut på användningen av gisslan som förhandlingsdokument och ge dem möjlighet att kontakta Internationella Röda korset (vilket är en grundläggande rättighet för alla som grips under en beväpnad konflikt)? Vad tänker rådet vidare göra för att Israel skall respektera åtgandena enligt Genève-konventionen och för att gisslan skall friges?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3052/01 och E-3256/01

(18 mars 2002)

Europeiska unionen är fortfarande djupt oroad över metoden att ta gisslan i Mellanöstern. Enligt den information som rådet förfogar över bortförde Hizbullah den 7 oktober 2000 tre israeliska soldater i gränsområdet mellan Israel och Libanon och ungefär samtidigt en israelisk affärsman som vistades i Egypten, i avsikt att få libaneser och palestinier som hålls fängslade av Israel frigivna. Israel dödförklarade nyligen de tre soldaterna. Den israeliska regeringen och de bortförda personernas familjer har sedan dess begärt att de dödas kroppar skall utlämnas.

Fallen har tagits upp av företrädare för EU, bl.a. av den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken Javier Solana och EU:s särskilda representant för fredsprocessen i Mellanöstern, Miguel Moratinos med företrädare för regeringarna i Mellanöstern. De kommer fortsätta att utnyttja sina regelbundna kontakter med dessa länder i sina fortsatta ansträngningar, bl.a. när det gäller utlämningen av de dödas kroppar. EU har inga direktkontakter med Hizbullah.

Javier Solana tog den 11 december 2001 emot de bortförda personernas familjer och förband sig att göra allt han kunde för att snabbt finna en humanitär lösning.

Israel å sin sida håller libanesiska medborgare fängslade sedan 1986 (administrativt frihetsberövande), en metod som starkt kritiserats av EU och som förklarats olaglig av Högsta domstolen i Israel. Israel frigav tio personer i maj år 2000 men, enligt Amnesty International, hålls fortfarande tolv libaneser fängslade. EU fortsätter sina skarpa protester mot denna metod. Vid det andra mötet i associeringsrådet EUIsrael (den 20 november 2001) innehöll EU:s uttalande en hänvisning till detta förhållande med följande lydelse: Unionen upprepar sin fasta åsikt om att dödande utan rättslig prövning och andra brott, exempelvis administrativt frihetsberövande är oacceptabelt och i strid med rättsstatsprincipen. EU uppmanar den israeliska regeringen att upphöra med dessa metoder.

Vid konferensen den 5 december 2001 mellan de höga fördragsslutande parterna i den fjärde Genèvekonventionen bekräftade unionen konventionens allmängiltighet och underströk att det inte kan råda någon som helst oklarhet om att internationell humanitär rätt bör respekteras av båda parter i en väpnad konflikt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2828/01

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(11 oktober 2001)

Ämne: Utveckling av de nationella handelskamrarna och generalsekretariatet för handelskamrarna i AVS-länderna

Gemenskapens institutioner och AVS samt de nya riktlinjerna enligt Cotonou-avtalet betonar behovet av att stärka det civila samhället i AVS-länderna. Handelskamrarna, industrin och övriga ekonomiska AVS-aktörer spelar en betydande roll när det gäller att nå detta mål. Frågan har behandlats vid flera tillfällen, av vilka kan nämnas resolutionerna från AVS-ministerrådet i Montego Bay (Jamaica) och Suva (Fidji) samt de förslag till resolution som 1997 antogs av detta parlament här i Bryssel. De nationella handels- och industrikamrarna har dock inte genom sin verksamhet lyckats främja och utveckla verksamheten vid generalsekretariatet för handelskamrarna på det sätt som efterlyses bland annat i de nämnda resolutionerna för att stärka verksamheten inom den privata sektorn.

Vilka åtgärder överväger kommissionen i syfte att förbättra och utöka dessa institutioners verksamhet, som utgör ett väsentligt element för den privata sektorns utveckling, på det sätt som anges i Cotonou-avtalet, och vilka medel avser kommissionen använda för att uppnå detta?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(6 december 2001)

När det gäller stödåtgärderna för att bygga upp kapaciteten hos icke-statliga aktörer i allmänhet och inom den privata sektorn i synnerhet och enligt vad som föreskrivs i Cotonouavtalet, erkänner kommissionen vilken viktig roll de nationella handelskamrarna spelar i länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS).

Kamrarna kan erhålla stöd genom EBAS (European Business Advisory Services). När det gäller stödverksamheten för att bygga upp kapaciteten hos aktörer inom den privata sektorn har EBAS redan gått med på att samfinansiera 10 handelskamrar i 6 olika AVS-länder: Elfenbenskusten, Etiopien, Botswana, Bahamas, Zimbabwe och Dominikanska republiken. Det totalbelopp som EBAS avsatt till dessa kamrar uppgår till 343 000 euro, där beloppet på insatserna varierar mellan 5 000 och 100 000 euro. Insatser har gjorts på ganska skilda områden: en konsekvensbedömning av den inverkan som liberaliseringen av handeln haft på den lokala ekonomin (Bahamas), en affärsguide (Dominikanska republiken och Burkina Faso), en genomförbarhetsstudie för ett mässcentrum (Botswana), en förberedande analys för att välja ut företag intresserade av att delta i en mässa (Zimbabwe), utbildningsseminarier för företag från olika sektorer (Elfenbenskusten), stöd till dialogen mellan den offentliga och den privata sektorn (Botswana), en uppdatering av ett styrsystem (Etiopien) och en webbsida (Burkina Faso).

I framtiden kommer även Proinvest, som förvaltas av CDE (Centrum för företagsutveckling), att kunna användas för att bedöma de ansökningar om tekniskt bistånd som lämnas in av aktörer från den privata sektorn.