SKRIFTLIG FRÅGA E-2766/02

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(1 oktober 2002)

Ämne: Förslag till direktiv om miljöansvar Skriftlig fråga P-2156/02 Otillräckligt svar Överträdelse av artikel 197 i EG-fördraget

Europeiska kommissionen uppmanas särskilt att svara uttömmande på följande punkter:

1. I sitt svar hävdar kommissionen att inte alla aktiviteter som nämns i bilaga I omfattas av en gemenskaplig licens- eller tillståndsreglering (paragraf 4) och att förslaget till direktiv inte skiljer på eller inför någon begränsning beträffande föreskrifternas gemenskapliga eller nationella karaktär i artikel 9.1 c (paragraf 4 och 11). I paragraf 11 i svaret betonar kommissionen att det emellertid inte är så att det krävs en nationell licens eller tillstånd för alla farliga ämnen och preparat.Det ger upphov till följande frågor:

- Vilka är de konkreta omständigheterna i medlemsstaterna (om sådana situationer föreligger) där det bedrivs en farlig eller potentiellt farlig aktivitet som nämns i bilaga I och som inte är underkastade vare sig en gemenskaplig eller nationell licens- eller tillståndsreglering?

- Hur motiverar kommissionen att man tar hänsyn till nationella licens- och tillståndsregleringar som grund för befrielse från systemet med objektivt miljöansvar, med hänsyn till behovet att inte störa den inre marknaden (fenomenet environmental shopping)?

2. I sitt svar hävdar kommissionen att artikel 9.1 c inte är tillämplig för den skada som förorsakas genom utsläpp för vilka inget tillstånd har getts eller som överskrider föreskrivna gränsvärden (paragraf 5). Är kommissionen medveten om att utsläpp av vissa ämnen utan tillstånd betraktas som en överträdelse mest på grund av att operatören är lättare att spåra, och att således det objektiva ansvarssystemet uppenbart i främsta rummet tillämpas företrädesvis i dessa situationer där det är mindre meningsfullt? Vad gäller tillämpningen av det objektiva ansvaret för överskridande av det föreskrivna gränsvärdet: kommissionens förslag förtydligar ingalunda vilket bevisningssystem som är tillämpligt för detta. Kommissionen ombeds därför att skapa större tydlighet i denna fråga.

3. I sitt svar hävdar kommissionen att artikel 9.1 c inte avser aktiviteten som sådan utan ett utsläpp eller en incident, och att artikeln således inte skulle vara tillämplig för olyckor (paragraf 6). Är kommissionen medveten om att en olycka eller en följd av force majeure (en annan befrielsegrund som föreskrivs i artikel 9.1 som även är tillämplig) anses vara operatörens skuld? Kan kommissionen förtydliga den omständigheten att operatörens skuld även här kan påvisas på ett relativt sett mindre mödosamt sätt än i andra fall, där nu systemet med objektivt ansvar inte tillämpas som en följd av ovanstående artikel?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2765/02 och E-2766/02ingivet av Margot Wallström för kommissionen

(18 november 2002)

Som redan nämnts i kommissionens svar på frågeställarens skriftliga fråga P-2156/02 ger kommissionens förslag om miljöansvar vissa möjligheter till undantag enligt artikel 9.1 c. Undantagen omfattar inte fall där skada har uppstått till följd av olyckor eller andra driftsstörningar i den berörda anläggningen, eller om något driftsvillkor eller gränsvärde som gäller för den berörda driften eller verksamheten åsidosatts. Det är inte möjligt att uttrycka detta mer specifikt, eftersom olyckor, driftsstörningar eller brott mot tillämpliga regler knappast kan förutsägas.

Förslaget syftar till att skapa ramar för förebyggande eller återställande av miljöskador. Därför anges det i förslaget under vilka omständigheter operatörer kan ställas till svars, antingen på grund av riskerna med deras verksamhet (strikt ansvar, riskansvar) eller på grund av fel eller försumlighet från deras sida (ansvarsskyldighet), men med de undantag som anges bland annat i artikel 9.1 c. Det innebär att det inte finns någon villkorslös regel som föreskriver strikt ansvar.

Visserligen ingår undantagen enligt artikel 9.1 c inte i vitboken om miljöansvar(1), och något sådant undantag ingår inte heller i Luganokonventionen(2), men kommissionens förslag tar hänsyn till inlägg som inkom under samrådsperioden, bland annat argumentet att försäkringsbranschen i avsaknad av ett sådant undantag skulle ha stora svårigheter att tillhandahålla lämpliga försäkringar för miljöskador.

Beträffande fall där farliga ämnen och beredningar inte omfattas av något tillstånd eller någon auktorisation vare sig från gemenskapen eller från någon medlemsstat bör det betonas att kommissionen inte har någon komplett förteckning över dessa fall i alla medlemsstater. Exempelvis har Belgien, enligt de uppgifter som kommissionen förfogar över, inget allmänt tillståndsystem som täcker alla farliga ämnen och beredningar(3), även om det finns system för förhandstillstånd för specifika produktkategorier som består av eller innehåller farliga ämnen eller beredningar (t.ex. växtskyddsmedel och bekämpningsmedel). Det finns också bestämmelser som ger de behöriga myndigheterna rätt att förbjuda marknadsföring eller föreskriva att en produkt dras tillbaka från marknaden i vissa fall. Sådana ingrepp sker dock från fall till fall och är inte kopplade till ett tillståndssystem.

Att man tar hänsyn till nationella system för tillståndsgivning eller auktorisering enligt artikel 9.1 c kan inte i sig skada en inre marknad som ännu inte existerar, eftersom det ännu inte finns någon gemenskapsövergripande harmonisering av tillstånd för farliga ämnen och beredningar(4). Hur som helst torde inga kryphål uppstå eftersom företagen antingen måste respektera villkoren och bestämmelserna i tillämpliga nationella tillstånd eller, om inga nationella tillstånd finns, saknar möjlighet att åberopa artikel 9.1 c.

Vad beträffar tillämpning av strikt ansvar för överskridande av utsläppsgränsvärden som fastställs i ett tillstånd är det riktigt att lagbrott ofta ger anledning till förmodan om försummelse. Kommissionen anser dock att direktivförslaget tillför fördelar till befintlig nationell lagstiftning, eftersom de nationella bestämmelserna inte ger tillräcklig garanti för att miljöskador (särskilt skador på den biologiska mångfalden) återställs, även om detta grundas på ansvarsskyldighet enligt culparegeln.

Vad gäller bevisbördan ger förslaget medlemsstaterna ett visst spelrum eftersom det inte föreskriver specifik tilldelning av bevisbördan. Man bör dock beakta att den part som begär undantag från en skyldighet enligt allmänt vedertagna principer måste visa att villkoren för undantag är uppfyllda. I praktiken måste den behöriga myndigheten fastställa de tre faktorer som utgör ansvarsskyldighet vid miljöskador som förorsakats genom verksamhet som omfattas av bilaga I, nämligen förekomsten av skada, en handling eller försummelse som kan tillskrivas operatören och ett orsakssamband mellan dessa båda faktorer. Operatörer som begär undantag genom att åberopa undantagen i artikel 9 i förslaget skulle därför behöva bära bevisbördan.

Kommissionen kaninte helt och hållet hålla med om att det alltid är lättare att visa operatörens fel vid olyckshändelser. Det finns ingen allmän princip om att olyckor som inte kan tillskrivas force majeure skulle anses vara förorsakade av försummelse från operatörens sida. Olyckor kan förekomma även om operatören har iakttagit tillbörlig försiktighet(5). I sådana fall är det fortfarande av nytta att slippa skyldigheten att behöva visa att operatören begått ett fel eller varit försumlig.

(1) KOM(2000) 66 slutlig.

(2) Europarådets konvention om ersättningsansvar för skador som uppstår som en följd av miljöfarlig verksamhet, undertecknad 1993 (ETS 150).

(3) I en lag av den 21 december 1998 (Loi relative aux normes de produits ayant pour but la promotion de modes de production et de consommation durables et la protection de l'environnement et de la santé Wet betreffende de productnormen ter bevordering van duurzame productie- en consumptiepatronen en ter bescherming van het leefmilieu en de volksgezondheid) fastställs de rättsliga ramarna för detta, men det verkar inte som om de offentliga myndigheterna har tillämpat denna lagstiftning för att införa ett allomfattande system för förhandstillstånd.

(4) För närvarande håller kommissionen på att förbereda en fullständig översyn över sin politik i fråga om farliga kemikalier. Detta beskrivs närmare i vitboken om strategin för den framtida kemikaliepolitiken (KOM(2001) 88 slutlig).

(5) Detta är förmodligen ett av skälen till att många nationella lagar om ansvarsskyldighet kompletterar sin allmänna culparegel med särskilda bestämmelser om ansvarsskyldighet för produkter eller anläggningar som uppvisar fel. Om ett fel fastställs är det i sådana fall inte längre nödvändigt att visa att producenten eller operatören har begått ett fel eller varit försumlig.