ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0056/99

från Laura González Álvarez (GUE/NGL) och Pedro Marset Campos (GUE/NGL) till kommissionen

(22 januari 1999)

Angående: Utsläpp av försurat vatten efter ett dammläckage i marsklandet vid floden Tinto, Huelva (Spanien)

En bristning i en damm med fosfathaltigt kalciumsulfat har lett till att 50 000 kubikmeter försurat vatten runnit ut i flodmynningen i Huelva. Den 70 hektar stora dammen är belägen i Marismas del Rincón i utkanterna av huvudstaden, och den brast under en storm som drabbade staden i december1998. Dammarna med fosfathaltigt kalciumsulfat befinner sig på ungefär åtta kilometers avstånd från stadskärnan i Huelva, i marsklandet vid floden Tinto. I dammarna lagras över 80miljoner ton avfall som omgivs av 14 meter höga murar. Detta avfall av mycket hög surhetsgrad innehåller fluorider och arsenik och man spekulerar i möjligheterna att det kan ha uppstått radioaktivt utsläpp som överstiger de mängder som tillåts i lag.

I en fråga om högarna av fosfathaltigt utsläpp (E-3984/96)(1) återspeglades redan en oro över usläppens följder för invånarnas hälsa. I sitt svar uppgav kommissionen att man inlett ett överträdelseförfarande mot Spanien för oriktig tillämpning av direktiv 76/464/EEG med hänsyn till de föroreningar som orsakats av utsläpp av vissa farliga substanser i regionens vattenmiljö, dvs. i floden Tinto.

1. Känner kommissionen till denna situation?

2. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att garantera att de spanska myndigheterna tillämpar gemenskapslagstiftningen på miljöområdet, och i synnerhet följande direktiv:76/464/EEG(2) om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö, 92/43/EEG(3) om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter och 91/689/EEG(4) om farligt avfall?

3. Kan kommissionen lägga fram all information som gäller uppföljningen av denna situation?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(4 mars 1999)

1. Kommissionen känner genom pressen till den bristning av en damm i marsklanden i Rincón, Huelva, som parlamentsledamoten hänvisar till.

2. Kommissionen har vänt sig till de spanska myndigheterna och bett om närmare upplysningar om denna händelse. Kommissionen har ännu inte fått svar från de spanska myndigheterna. Efter granskning av upplysningarna kommer kommissionen att se till att den gemenskapslagstiftning som är tillämplig i detta fall efterföljs.

3. Kommissionen kommer att underrätta parlamentsledamöterna om utvecklingen i ärendet.

(1) EGT C 186, 18.6.1997, s. 151.

(2) EGT L 129, 18.5.1976, s. 23.

(3) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

(4) EGT L 377, 31.12.1991, s. 20.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0380/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Verksamheten inom avvänjningsenheten 18+ i Grekland

Samtidigt som narkotikaproblemen ökar lavinartat i Grekland och över hela Europa så riskerar avvänjningsenheten vid Attikas psykiatriska sjukhus - en av de få avvänjningsenheter som finns i Grekland - att tvingas upphöra med sin verksamhet och sina avgiftnings- och avvänjningsprogram för narkotikaberoende samt sina program för förebyggande vård. Detta beror på att vårdarna inom enheten skall avskedas och det skapar problem för den fortsatta behandlingen av de narkotikaberoende på grund av de band som skapats mellan vårdare och patienter.

1. Vad anser kommissionen om att man så ofta byter ut personalen vid denna typ av vårdinrättningar?

2. Kan kommissionen - om den håller med om att bytena av personal får negativa konsekvenser - ingripa gentemot den grekiska regeringen för att få till stånd att denna typ av inrättningar undantas från lagen om anställningar inom den offentliga sektorn?

Svar Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(20 april 1999)

1. Det är allmänt känt att ett tvärt avbrott i relationen mellan terapeut och patient, särskilt om patienten är narkoman, kan få negativa konsekvenser för patienten. Det är emellertid medlemsstaternas skyldighet att rätta till sådana problem.

2. Kommissionen litar på att de grekiska myndigheterna vidtar de nödvändiga åtgärderna för att komma tillrätta med situationen och de grekiska myndigheterna har kommissionens fulla stöd i sina ansträngningar. Man kan i detta sammanhang lägga märke till att kommissionen håller på att undersöka ett förslag från de grekiska myndigheterna beträffande en särskilt åtgärd som Attikas psykiatriska sjukhus vidtagit för att förbättra patienternas levnadsvillkor och för att främja avinstitutionalisering hos ett så stort antal patienter som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0710/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Strukturfonderna

De regioner vars inkomstnivå per invånare är lägre än 75 procent av den genomsnittliga inkomstnivån för gemenskapens invånare klassificeras som mål 1-områden och är berättigade till omfattande gemenskapsstöd.

För att ta reda på om detta tröskelvärde har överskridits eller inte fastställer man i förslaget till rådets förordning (KOM(98) 131)(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna att man vid beräkningarna skall ta hänsyn till siffrorna för de tre senaste åren som Eurostat har information om.

Generaldirektören för Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) meddelade vid sammanträdet i parlamentets underutskott för monetära frågor den 17 februari 1999 att de statistiska uppgifterna för budgetåren 1994, 1995 och 1996 redan omfattade uppgifter om den grå marknaden i de regioner som analyserats. Han angav dock inte exakt vilka kriterier man hade följt vid bedömningen av den här typen av verksamhet.

Hur stor andel av de regionala inkomsterna kommer från den "grå marknaden" respektive från den "officiella marknaden" i Rioja under vart och ett av de berörda åren?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0715/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Strukturfonderna

De regioner vars inkomstnivå per invånare är lägre än 75 procent av den genomsnittliga inkomstnivån för gemenskapens invånare klassificeras som mål 1-områden och är berättigade till omfattande gemenskapsstöd.

För att ta reda på om detta tröskelvärde har överskridits eller inte fastställer man i förslaget till rådets förordning (KOM(98) 131)(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna att man vid beräkningarna skall ta hänsyn till siffrorna för de tre senaste åren som Eurostat har information om.

Generaldirektören för Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) meddelade vid sammanträdet i parlamentets underutskott för monetära frågor den 17 februari 1999 att de statistiska uppgifterna för budgetåren 1994, 1995 och 1996 redan omfattade uppgifter om den grå marknaden i de regioner som analyserats. Han angav dock inte exakt vilka kriterier man hade följt vid bedömningen av den här typen av verksamhet.

Hur stor andel av de regionala inkomsterna kommer från den "grå marknaden" respektive från den "officiella marknaden" i regionen Ceuta under vart och ett av de berörda åren?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0136/99

från Antoni Gutiérrez Díaz (GUE/NGL) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: CFA-francen

I och med att euron införs kommer den franska francen och den franska centralbanken att försvinna. Vid det 27:e mötet med AVS-EU:s gemensamma församling den 21-24 september 1998 antogs en slutresolution om euron och CFA-francen. Där uppmanas kommissionen att utreda de potentiella effekterna av att CFA-francen införs i euron.

Vilken giltighet kommer CFA-francen att ha och vem kommer att kontrollera denna franc, som används i samtliga länder som tidigare varit franska kolonier? Vem tar hand om valutan från den afrikanska exporten?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(10 mars 1999)

Frankrike har ingått ett antal växelkursavtal med den ekonomiska och monetära västafrikanska unionen, ("Union économique et monétaire ouest-africaine" [UEMOA]), den ekonomiska och monetära centralafrikanska gemenskapen, ("Communauté économique et monétaire de l'Afrique Centrale", [CEMAC]) och med republiken Komorerna. Eftersom unionen sedan den 1 januari 1999 är ensam behörig i växelkursfrågor för de medlemsstater som har infört euron krävdes ett rådsbeslut för att bekräfta fortsättningen av de nuvarande ordningarna beträffande CFA-francen och den komoriska francen.

Efter samråd med medlemsstaterna antog kommissionen den 1 juli 1998 en rekommendation till rådets beslut för att bekräfta de framtida relationerna mellan euron och CFA-francen och den komoriska francen. Efter samråd med Europeiska centralbanken antog rådet beslutet den 23 november 1998.

I beslutet bekräftas att Frankrike får fortsätta dess nuvarande avtal med UEMOA, CEMAC och Komorerna. I beslutet anges också att Frankrike och de afrikanska signatärerna till avtalet skall vara ensamma ansvariga för genomförandet av dessa avtal. Detta innebär att CFA-francens och den komoriska francens rättsliga ställning inte ändrats genom införandet av euron och att centralbankerna i UEMOA, CEMAC och Komorerna i enlighet med bestämmelserna i avtalen även i fortsättningen skall vara skyldiga att hålla en del av sina utländska tillgångar på sina transaktionskonton i enlighet hos det franska finansministeriet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0992/99

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(15 april 1999)

Angående: Bistånd till Kazakstan

Har kommissionen för avsikt i kölvattnet efter rapporter om att Kazakstan fortfarande lider av fruktansvärda följdverkningar efter före detta Sovjetunionens kärnvapenprovsprängningar att möjliggöra bistånd via Tacis-programmet och andra liknande program i syfte att lindra de problem som Kazakstan för närvarande konfronteras med?

En färsk undersökning har visat att det område där kärnvapenprovsprängningarna ägde rum för över tjugo år sedan idag är ett av världens mest förorenade. Uppskattningsvis har 1,5 miljoner personer drabbats av cancer, luftvägssjukdomar och mentala sjukdomar, men på grund av dålig ekonomi kan de värst drabbade inte få rätt medicinsk behandling eller flytta därifrån. Har kommissionen i ljuset av dessa fakta föreslagit något slags humanitärt biståndspaket?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(5 maj 1999)

Kommissionen är helt medveten om verkningarna av f.d. Sovjetunionens kärnvapenprov i Kazakstan. Vid den gemensamma kommitténs möte i maj 1998 visade Kazakstans vice miljöminister dokumentation över verkningarna av kärnvapenprov i Kazakstan. I november 1998 besökte Kazakstans ekologiminister Bryssel och informerade kommissionen om situationen i Semipalatinsk, vilket är det område där kärnvapenproven ägde rum. Han begärde Tacisstöd till detta område.

Kommissionen ställde sig positiv till att stödja ett projekt om Kazakstans myndigheter skulle begära detta vid förhandlingarna om handlingsprogrammet för 1999. Kazakstans regering gjorde emellertid inte någon begäran rörande verkningarna av kärnvapenproven i Semipalatinsk vid förhandlingarna om Tacis-åtgärdsprogrammet, och följaktligen ingår inget projekt i Tacis-åtgärdsprogrammet för 1999.

I samband med förberedelserna inför nästa åtgärdsprogram kommer kommissionen att påminna Kazakstans regering om att projekt rörande verkningarna av kärnvapenprov kan övervägas.

Även när det gäller humanitärt bistånd har kommissionen kontaktats av Kazakstans myndigheter. Kommissionen underrättade dessa om att den var beredd att inom ramen för sitt uppdrag överväga varje begäran med anknytning till dessa frågor som kom från de partner som kan komma i fråga. På grund av problemets omfattning bör ett sådant program innehålla en kapacitetsutvecklingsdel och framläggas och genomföras av en partner som är en icke-statlig organisation eller en internationell organisation. Tyvärr har kommissionen ännu inte mottagit någon begäran.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0332/99

från Gianni Tamino (V) till kommissionen

(23 februari 1999)

Angående: Rådets direktiv 98/58 om skyddet av djur i samband med djuruppfödning

Den 28 januari förra året godkände den italienska deputeradekammaren slutgiltigt "Gemenskapsrätten 1998".

Bland de direktiv som skulle upptas ingick inte rådets direktiv 98/58/EG om skyddet av djur i samband med djuruppfödning(1) som i artikel 10 anger den 31 december 1999 som tidsgräns för att upptas i den nationella lagstiftningen.

Det är tydligt att kommande italienska "gemenskapsrätt '99", som avslutas vid årsskiftet och som i regel kräver ett år för att uppta ett direktiv från och med det datum när "gemenskapslagen" antas, inte kommer att göra det möjligt för Italien att inom den tid som föreskrivits införa detta viktiga direktiv.

Är kommissionen medveten om denna situation, hur bedömer man den och vilka initiativ tänker kommissionen ta?

Har kommissionen inlett det arbete som krävs för att klara tidsgränsen den 30 juni 1999 som anges i artikel 8 i det aktuella direktivet och tänker man även informera parlamentet om vilka åtgärder man tänker vidta?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(9 april 1999)

Kommissionen kände inte till det problem som omnämns. Kommissionen har för vana att påminna medlemsstaterna om att de är skyldiga att genomföra direktiv inom föreskriven tid. Om ett direktiv inte är korrekt genomfört före fastställt datum inleds automatiskt överträdelseförfarandet.

Kommissionen har börjat utarbeta den rapport som skall föreläggas rådet före den 30 juni 1999 i enlighet med artikel 8 i rådets direktiv 98/58/EG av den 25 juli 1998 om skydd av animalieproduktionens djur(2). Kommissionen har begärt att samtliga tredje länder som har tillstånd att exportera djur eller animalieprodukter till gemenskapen skall överlämna uppgifter om all lagstiftning eller andra bestämmelser som de tillämpar när det gäller djurskyddet på jordbruksföretag, under transport och vid slakt. När dessa uppgifter kommit in kommer de att bedömas mot bakgrund av både artikel 8 i direktiv 98/58/EG och åtaganden inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO). Rapporten kommer även att ställas till parlamentets förfogande.

(1) EGT L 221, 8.8.1998, s. 23.

(2) EGT L 221, 8.8.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0657/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Strukturfonder

De regioner vars inkomst per capita understiger 75 procent av den genomsnittliga inkomsten per capita i gemenskapen benämns "mål 1-områden" och åtnjuter betydande gemenskapsstöd.

I förslaget till rådets förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna KOM(98) 131(1) fastställs att man för att få reda på om denna tröskel överskridits eller inte skall beakta siffrorna från de senaste tre åren för vilka Eurostat förfogar över uppgifter.

För närvarande har man endast tillgång till uppgifter för åren 1994, 1995 och 1996.

Vilka siffror uppvisade regionen Valencia för ovannämnda år?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0435/99

från Bartho Pronk (PPE) till kommissionen

(4 mars 1999)

Angående: Nederländernas ratifikation av ILO:s konvention om säkerhet vid användandet av asbest som antogs i Genève den 24 juni 1986 (konvention nr 162, antagen av Internationella arbetsorganisationens allmänna konferens vid dess sjuttioandra möte)

Frågan om huruvida det är Europeiska unionen - som en del av dess gemenskapsbefogenheter på detta område - eller de enskilda medlemsstaterna som skall ansvara för att man genomför ILO:s konvention nr 162 om säkerhet vid användandet av asbest hänsköts av kommissionen till EG-domstolen. Domstolen kom med sitt utlåtande den 19 mars 1993. I detta förklarar man att EU inte har exklusiv behörighet utan att ansvaret skall delas mellan medlemsstaterna och EU.

1. Känner kommissionen till domstolens utlåtande?

2. Om ja, vad anser kommissionen om detta?

3. Planerar kommissionen ett definitivt ställningstagande inom den närmaste framtiden?

4. Känner kommissionen till att ett antal medlemsstater planerar att ratificera eller redan har ratificerat konventionen?

5. Om ja, vad är kommissionens inställning till detta?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(9 april 1999)

Den 21 augusti 1991 bad kommissionen att få domstolens utlåtande om huruvida ILO:s konvention nr 170 om säkerhet vid användandet av farliga ämnen på arbetsplatser är förenlig med fördraget, och särskilt om huruvida gemenskapen är behörig att sluta denna konvention och vilka följder det får för medlemsstaterna.

Domstolen ansåg i sitt yttrande 2/91 av den 19 mars 1993 att slutandet av ILO:s konvention nr 170 hänför sig till medlemsstaternas och gemenskapens behörighet. Domstolen uteslöt att gemenskapen har en exklusiv behörighet på området yttre förbindelser som kan härledas från interna bestämmelser (vilket vanligtvis är fallet när det gäller direktiv som behandlar asbest), åtminstone när den internationella bestämmelse som gäller samma sak också är en minimiföreskrift (som konventionerna nr 162 och 170).

Domstolen betonade även att när det visar sig att frågan som ingår i ett avtal eller en konvention hänför sig delvis till gemenskapen och delvis till medlemsstaterna, är det viktigt att säkerställa ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och gemenskapens institutioner både när det gäller förhandlings- och avtalsprocessen och genomförandet av åtagandena.

Kommissionen tog lärdom av detta utlåtande och lade den 12 januari 1994 fram ett förslag till rådets beslut(1) om utövandet av gemenskapens behörighet på området yttre förbindelser vid internationella arbetskonferenser i de fall som omfattas av gemenskapens och medlemsstaternas gemensamma behörighet.

Vissa medlemsstater har ratificerat ILO:s konventioner om frågor som hänför sig till en delad behörighet (hittills fem i fråga om konvention nr 162). Rådet antog inte kommissionens förslag, som inte heller togs upp till diskussion. Kommissionen är fortfarande villig att hitta en lämplig lösning inom ramen för domstolens yttrande.

(1) KOM(94) 2 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0248/99

från Paul Rübig (PPE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Vägsträckan Welser Westspange

Genom nord-syd-förbindelsen eftersträvar vi ett integrerat vägnät från Nordsjön till Grekland. Sträckan Hamburg-Belgrad, som uppgår till 1 600 km, är med undantag för två sträckor i Österrike genomgående utbyggd. Av denna anledning skall Welser Westspange förbinda A8-Innkreisautobahn med A9-Phyrnautobahn vid staden Wels. För närvarande måste den långväga trafiken tillryggalägga en avsevärd omväg eller ta vägen över Welser Osttangente, vilken eftersom den är delstatsväg leder genom bebyggt område.

I och med Welser Westspange kommer trafiksäkerheten att höjas enormt: Antalet körda kilometer reduceras med cirka 100 miljoner km per år, körtiderna med cirka 900 000 timmar. Den uppskattade samhällsekonomiska vinsten uppgår till nästan en halv miljard schilling. Miljöpåverkan minskas varaktigt. Drivmedelsförbrukningen per 5 000 fordon kommer att minska med cirka 10 000 ton årligen.

Vägsträckan Welser Westspange befinner sig fortfarande i projekteringsfasen. Hur avser kommissionen att stödja och påskynda dess förverkligande?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(13 april 1999)

Vägprojektet "Westspange Wels" fastställdes som ett projekt av gemensamt intresse i Europaparlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet(1). Dessa riktlinjer utgör en allmän referensram som skall uppmuntra berörda medlemsstater att utföra de projekt av gemensamt intresse som de definierat.

Österrikes regering ansvarar för beslutet om att genomföra det aktuella vägprojektet och frågan om dess finansiering.

I enlighet med rådets förordning (EG) 2236/95 av den 18 september 1995 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät(2), kan gemenskapen stödja detta projekt under förutsättning att vissa villkor och kriterier är uppfyllda. Ansökan om finansiellt stöd i enlighet med denna förordning skall lämnas in av den berörda medlemsstaten. De kriterier som ligger till grund för hur urvalet sker av de åtgärder som skall få finansiellt stöd från gemenskapen är bland annat i vilken fas projektet befinner sig, hur solid finansieringen är samt miljökonsekvenser. Den österrikiska regeringen har ännu inte ansökt om finansiellt stöd från gemenskapen för projektet "Westspange Wels".

Projektet har inte varit aktuellt för strukturfondsprogrammen i Österrike eftersom det berörda området inte är stödberättigat.

(1) EGT L 228, 9.9.1996.

(2) EGT L 228, 23.9.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0695/99

från Christine Crawley (PSE) till kommissionen

(9 mars 1999)

Angående: Rättsfall om pension för deltidsanställda

1995 förde det brittiska överhuset ett av 45 000 pågående rättsfall vid brittiska arbetsdomstolar till EG-domstolen för att få prövat det lagenliga i att deltidsanställda kan rikta retroaktiva krav på tidigare arbetsgivare för uteblivna pensionsrättigheter.

En del av de pensionärer som väntar på utfallet av denna prövning hinner gå bort innan deras rättsfall har avslutats. Skulle kommissionen därför kunna sätta tryck på EG-domstolen så att ett beslut kan nås inom den närmaste framtiden?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(1 april 1999)

Det ärende som är under avgörande vid EG-domstolen, och som parlamentsledamoten hänvisar till, visar sig vara mål C-78/98 Preston med flera, vilket slutligen inkom till domstolen i mars 1998. Förhandlingen i detta mål ägde rum den 23 mars 1999.

Detta mål gäller tillämpningen av artikel 119 i EG-fördraget såsom domstolen tolkade den i Barbermålet i sin dom av den 17 maj 1990 Barber(1) och de domar med tolkningsbesked som sedan följde, särskilt domarna av den 28 september 1994 i målen C-57/93 Vroege(2) och C-128/93 Fisscher(3). Den brittiska domstolen har begärt att få ett förhandsavgörande från EG-domstolen om den reella räckvidden av de två domarna i fråga, dvs. rätten att ansluta sig till ett yrkesbaserat pensionssystem efter den 8 april 1976, som är det datum då domen avkunnades i Defrennemålet(4) för deltidsarbetande av vilka majoriteten är kvinnor.

Kommissionen kan inte intervenera vid domstolen på det sätt som parlamentsledamoten begär.

(1) C-262/88, Rec. 1990, s. I-1889.

(2) Rec. 1994, s. I-4541.

(3) Rec. 1994, s. I-4583.

(4) C-43/75, Rec. 1976, s. 455.