SKRIFTLIG FRÅGA P-2286/99

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(24 november 1999)

Ämne: Ändringen av EU: s chokladdirektiv

Rådet godkände i slutet av oktober en ändring av EU:s chokladdirektiv som innebar att minimikravet vad gäller kakaoinnehåll sänktes. Så snart direktivet trätt i kraft kan chokladtillverkare använda sig av billigare råvaror som ersättning för kakao. I åtta av de femton medlemsstaterna är benämningen Choklad dock tillsvidare förbehållen produkter som innehåller minst 25 % kakao, 14 % mjölk och inget extra vegetabiliskt fett.

Denna ändring kommer att vålla allvarliga socioekonomiska problem för de kakaoproducerande länderna och för de bönder som odlar kakaobönor. Dessutom står det ändrade direktivet i ett klart motsatsförhållande till det internationella kakaoavtalet från 1995. I vilket samtliga kakaoimporterande länder, inbegripet EU:s femton medlemsstater, förbinder sig att stimulera konsumtionen av kakao.

1. Vem (kommissionen, någon av medlemsstaterna, chokladproducenter, ) tog initiativ till en sänkning av minimikravet beträffande kakaoinnehåll?

2. Vilka argument och/eller handlingar har legat till grund för kommissionens godkännande av en sänkning av minimikravet beträffande kakaoinnehåll?

3. Vilka medlemsstater var för en sänkning av minimikravet beträffande kakaoinnehåll? Och på vilka argument och/eller handlingar stödde dessa sin ståndpunkt?

4. Har kommissionen genomfört någon undersökning av de socioekonomiska konsekvenserna för de kakaoproducerande länderna och för deras lantbrukare vad gäller en sänkning av minimikravet beträffande kakaoinnehåll? Om detta är fallet vilka resultat har då undersökningen givit? Om inte varför har kommissionen underlåtit att genomföra en dylik undersökning med hänsyn till de genomgripande konsekvenserna för de kakaoproducerande länderna och deras lantbrukare?

5. Står det ändrade chokladdirektivet i överensstämmelse med det internationella kakaoavtalet från 1995, som avser att stimulera konsumtionen av kakao? Om detta är fallet vilka argument vill kommissionen då föra fram för att stödja sin ståndpunkt?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(20 januari 2000)

Rådet antog den 28 oktober 1999 en gemensam ståndpunkt om cacao- och chokladprodukter. Avsikten är att förenkla och ersätta rådets direktiv 73/241/EEG av den 24 juli 1973 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kakao- och chokladvaror avsedda som livsmedel(1). Detta är en följd av det åtagande Europeiska rådet gjorde vid sitt möte i Edinburg 1992 om att förenkla lagstiftningen på livsmedelsområdet.

Den gemensamma ståndpunkten antogs med kvalificerad majoritet. Belgien och Nederländerna var emot, och Luxemburg lade ner sin röst.

En viktig del i den gemensamma ståndpunkten är att reglera frågan om användning av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör vid tillverkningen av chokolad. För närvarande är detta förbjudet i sju medlemsstater. Rådet ansåg att en fullständig harmonisering i frågan vore det bästa sättet att garantera den fria rörligheten för chokladprodukter, och därigenom förverkligandet av den inre marknaden på området. Därför infördes en bestämmelse som innebär att andra vegetabiliska fetter än kakaosmör får användas i chokladprodukter i hela gemenskapen. Den gemensamma ståndpunkten innehåller dock stora begränsningar för användningen: de vegetabiliska fetterna definieras med tekniska och vetenskapliga kriterier, och ståndpunkten innehåller en lista med sex särskilda fetter, som alla motsvarar fetter av tropiskt ursprung. Ståndpunkten innehåller också mycket tydliga regler för märkning för att konsumenterna skall få en korrekt information.

Tvärtom vad frågeställaren hävdar används fetter som inte kommer från kakaobönor utöver och inte i stället för de minimimängder för kakao eller kakaosmör som fastställs i direktivet. Detta framgår av artikel 2.1 i den gemensamma ståndpunkten, där det anges att tillskottet av vegetabiliska fetter bara är tillåtet under vissa omständigheter, och att minimimängden för kakaosmör eller den sammanlagda mängden torr kakao inte får underskridas. Tillskottet, som får göras med beaktande av vissa omständigheter, gör alltså inte att produkten förlorar sin kvalitet som choklad. Detta förutsätter förstås att övriga bestämmelser för choklad iakttas (särskilt mängden råmaterial som kommer från kakaobönor).

Förslaget till direktiv(2) går inte emot det internationella kakaoavtalet. För det första stiger kakaokonsumtionen kontinuerligt i gemenskapen. För det andra innehåller förslaget bestämmelser om märkning som gör att konsumenten inte förleds att göra misstag. För övrigt anser sju medlemsstater, som undertecknat avtalet och som tillåter användningen av vegetabiliska fetter i choklad, inte att en sådan användning strider mot avtalet.

När det gäller direktivets inverkan på de kakaoproducerande ländernas ekonomier har kommissionen gjort en utredning som visar att chokladmarknaden är vid god vigör, och att direktivet inte kommer att få några negativa konsekvenser för utvecklingsländernas ekonomier. Kommissionen har dock åtagit sig att lägga fram en rapport senast fyra år efter det att avtalet antagits.

Kommissionen anser att rådets gemensamma ståndpunkt beaktar och skyddar de intressen som står på spel, inbegripet utvecklingsländerna. Den gemensamma ståndpunktens innehåll motsvarar i stor utsträckning de önskemål som Europaparlamentet uttryckte efter den första behandlingen. Den har nu vidarebefordrats till parlamentet för den andra behandlingen.

(1) EGT L 228, 16.8.1973.

(2) KOM(1995) 722 slutlig.