ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3347/97 från Frank Vanhecke (NI) till kommissionen (22 oktober 1997)

Ämne: Lönekostnaderna för tjänstemän

I anledning av finansministermötet i Mondorf den 13 och 14 september 1997 har Nederländerna begärt att dess bidrag till unionen skall minskas. Som argument för detta framförde Nederländerna då, utgående från en intern tabell, att landet vore den största nettobetalaren till unionen. Den belgiske ministern Maystadt replikerade att det vore svårt att uttala sig om detta. Han anförde då som exempel att lönerna som betalas till Europeiska unionens tjänstemän räknas som utgifter till förmån för Belgien, under det att bra många tjänstemän utan tvivel använder en del av sin lön till betalningar eller sparande i det egna landet.

Vi vet att kommissionen vägrar att betrakta de totala bidragen från medlemsstaterna till unionen som en helhet som mer eller mindre skall återinvesteras i samma förhållanden.

Kan kommissionen trots detta ge besked om vilka de totala lönekostnaderna är för de tjänstemän som är anställda i Bryssel? Dessa lönekostnader betraktas som utgifter till förmån för Belgien. Hur många är de berörda tjänstemännen och vilka nationaliteter representerar de? Kan kommissionen stå till tjänst med exakta sifferuppgifter för åren 1995, 1996 och 1997?

Kan kommissionen göra den tabell som citerats av Nederländerna fritt tillgänglig? Har kommissionen själv tillgång till konkreta data och kalkyler?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar (18 november 1997)

Kommissionens sammanlagda utgifter i driftsbudgeten för tjänstemäns och tillfälligt anställdas löner är som följer:

>TABLE>

Kommissionen kan inte bedöma hur stor del av dessa löner som faktiskt spenderas i Belgien. Den känner bara till den del av lönen som den själv överför till de övriga medlemsstaterna på tjänstemännens och de tillfälligt anställdas begäran. 1997 utgjorde sådana överföringar i genomsnitt 7 % av lönesumman.

I fråga om nationalitet fördelar sig tjänstemännen och de tillfälligt anställda i Bryssel på följande sätt:

>TABLE>

Kommissionen känner inte till den tabell som lagts fram av Nederländerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3049/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Grönbok om handel (KOM(96) 0530)

Handelssektorn, som är den näst största sektorn inom gemenskapen, står i slutet av detta årtusende inför många stora utmaningar som bör antas omedelbart om handeln även i fortsättningen skall kunna bidra till medborgarnas ekonomiska och sociala välstånd.

Har kommissionen för avsikt att

1. inrätta en ständig rådgivande kommitté för företagare inom handelssektorn och konsumenter under ledning av GD XXIII eller GD XXIV,

2. låta företrädare för konsumenterna och handeln delta i det arbete som utförs av kommittén för handel och distribution samt den rådgivande konsumentkommittén i frågor av gemensamt intresse,

3. regelbundet rådfråga organ som representerar handeln och konsumenterna (Eurocommerce, CCD, europeiska konsumentorganisationer etc.)?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (5 november 1997)

Kommissionen är väl medveten om att det är nödvändigt att involvera företrädare för handelssektorn och konsumenterna i kommissionens arbete. Det är därför som vi har bildat två rådgivande kommittéer - Kommittén för handel och distribution, som består av yrkesmän från handelssektorn, samt Konsumentkommittén, som består av företrädare för konsumenterna.

När det finns anledning att diskutera frågor av gemensamt intresse bland såväl företrädarna för handeln som bland företrädarna för konsumenterna samlas de båda kommittéerna till gemensamma möten för att informera om varandras åsikter och önskemål.

Detta har varit fallet när det gäller alla frågor som har att göra med införandet av den gemensamma valutan. Detta i syfte att försöka nå gemensamma ståndpunkter från konsumenternas och handlarnas sida i känsliga frågor såsom den dubbla angivelsen av priser, datumet för den fysiska övergången till den nya valutan och rent allmänt organisationen av försäljningsställena så att konsumenterna erbjuds hjälp. De två kommittéerna har även diskuterat de juridiska frågorna kring betalkorten.

Mot denna bakgrund anser inte kommissionen att det behövs någon ny kommitté. Men kommissionen har däremot för avsikt att vidmakthålla den dialog mellan konsumenterna och företagen som startade i december 1996. Det pågår också överläggningar mellan kommissionen, UNICE (som är en sammanslutning av näringslivs- och arbetsgivarorganisationer i Europa), Europeiska byrån för konsumentorganisationer samt Eurocommerce i syfte att utarbeta ett system för informationsutbyte och bättre förståelse i frågor av gemensamt intresse.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2813/97 från Eryl McNally (PSE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Kiropraktoryrket i Spanien

Jag uppmärksammades nyligen på fallet Penny Teshak DC, som dömts till sex månaders fängelse i Spanien. Hon blev behörig som kiropraktor i USA och har därefter öppnat egen praktik i Spanien. På grund av att hon har skaffat sig sina kvalifikationer utanför EU anklagas hon för att ha praktiserat utan legitimation.

Kan kommissionen förklara varför en person med yrkesutbildning som stöds av den spanska sammanslutningen av kiropraktorer får en sådan orättvis dom?

Föreslår kommissionen några åtgärder på europeisk nivå för att sätta stopp för sådana skandalösa domstolsutslag?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (17 oktober 1997)

Vad gäller den allmänna frågan om utövande av kiropraktoryrket i de olika medlemsstaterna hänvisas parlamentsledamoten till det svar kommissionen givit på skriftlig fråga E-2139/95 från Cristiana Muscardini ((EGT L 326, 6.12.1995. )) och skriftlig fråga E-1706/95 från Mary Banotti ((EGT L 311, 22.11.1995. )).

Vad gäller det enskilda fall som parlamentsledamoten omnämner verkar det enligt de uppgifter som förekommer i frågan som att den person saken gäller skulle ha utövat sitt yrke utan att ha erhållit nödvändiga tillstånd. I så fall riskerade hon att anklagas för att olagligen ha bedrivit yrkesverksamhet och att drabbas av sådana påföljder som föreskrivs i värdmedlemsstatens lagstiftning.

Följaktligen avser kommissionen inte ingripa i denna fråga som inte ligger inom dess ansvarsområde.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2124/97 från Hiltrud Breyer (V) till rådet (24 juni 1997)

Ämne: Förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser - säkerhetskontroller

I de fall då tillstånd ges för en grupp av genetiskt modifierade växter enligt växtsortsdirektivet, kontrolleras efter ingående undersökning av förändringar i deras metaboliter också alla de växter som uppstått ur denna grupp genom korsning vad gäller förändringar i metabolismen?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2112/97, E-2116/97, E-2124/97 och E-2142/97 (31 oktober 1997)

De villkor som skall tillämpas enligt direktiven 70/457/EEG ((EGT L 225, 12.10.1970, s. 1. )) och 70/458/EEG ((EGT L 225, 12.10.1970, s. 7. )) och förordning nr 258/97 ((EGT L 43, 14.2.1997, s. 1. )) om nya livsmedel och livsmedelsingredienser, antagen av Europaparlamentet och rådet enligt förfarandet i artikel 189b av fördraget, i synnerhet när det gäller förfaranden för tillstånd och märkning, återfinns i artikel 3.2 av denna förordning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2624/97 från Christine Oddy (PSE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Moms på mensskydd

Är kommissionen medveten om att det finns ett brett stöd både från återförsäljare och användare av mensskydd för kvinnor att ta bort momsen från dessa produkter?

Hur tänker kommissionen kännas vid dessa krav?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (6 oktober 1997)

Kommissionen är medveten om att återförsäljarorganisationer i Förenade kungariket ofta begär att mervärdesskatt (moms) på mensskydd avskaffas.

Kommissionen måste i allmänhet understryka att moms är en allmän skatt på konsumtion som i princip skall tas ut på alla slags varor och tjänster. De nollskattesatser som för närvarande finns i vissa medlemsstater utgör undantag från denna princip. De tillåts därför bara under en övergångsperiod och för ett begränsat antal produkter. Kommissionen avser för närvarande inte att föreslå att mensskydd untantas från skatteplikt (med eller utan återbetalning av ingående mervärdesskatt). Medlemsstaterna kan om de anser att mensskydd är ett grundläggande behov använda den befintliga möjligheten att tillämpa en reducerad momssats.

Medlemsstaterna får faktiskt enligt nuvarande lagstiftning tillämpa en reducerad momssats på lägst 5 % för sanitära skyddsprodukter för kvinnor (artikel 12.3 a och bilaga H (kategori 3) i det sjätte mervärdesskattedirektivet 77/388/EEG om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund ((EGT L 145, 13.6.1977. ))). Denna lösning är emellertid endast en möjlighet och det framgår av tabellen nedan att flertalet av medlemsstaterna har beslutat att tillämpa grundskattesatsen för mervärdesskatt på mensskydd.

>TABLE>

Den nuvarande situationen kommer att ses över i samband med införandet av ett nytt gemensamt system för mervärdesskatt där man kommer att behandla frågan om harmonisering av mervärdesskattesatser, och se över förteckningen över varor och tjänster som uppfyller kraven för en reducerad skattesats. Närmare upplysningar om vad kommissionen planerar inom detta område återfinns i det motsvarande arbetsprogrammet som antogs i juli 1996 ((KOM(96) 328 slutlig. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2934/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Oacceptabla ¨non-paper¨-dokument från kommissionen angående Cypernfrågan

Enligt uppgifter i den grekiska tidningen Tempo - Newsweek står det i hemliga gemenskapsdokument, så kallade ¨non-paper¨, att det för tillfället är omöjligt att träffa någon överenskommelse med den turkiska regeringen i Cypernfrågan och det föreslås att man skall inleda processen med att definitivt skilja Cyperns två folkgrupper åt. I dessa oacceptabla dokument, som cirkulerar som ¨arbetsdokument¨ inom Europeiska kommissionen, sägs även att den grekcypriotiska sidan bör erkänna den fiktiva turkcypriotiska pseudostaten - en produkt av invasionen 1974 - och dessutom uppmuntra dess framtidsutsikter i Europa... Frågan är ytterst allvarlig och berör unionens redan tämligen skadade trovärdighet i frågan om lösningen på problemet med invasionen och ockupationen av ön.

Kan kommissionen med anledning av detta redogöra för sin officiella ställning i fråga om dessa dokument som har kommit till allmänhetens kännedom och som troget propagerar för Turkiets officiella politik i frågan?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar (17 oktober 1997)

Kommissionen känner inte till de hemliga inofficiella rapporter om Cypern som parlamentsledamoten nämner och kan därför inte yttra sig om dessa.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2649/97 från Roberto Mezzaroma (UPE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Skatteharmonisering

Kommissionen uppmanas att granska det allvarliga problem som byggföretagen orsakas genom den indirekta beskattning som införts av Imposta Comunale sugli Immobili (ICI) (kommunal fastighetsskatt) i Italien.

Det är väl känt att denna skatt sedan 1993 ¨godtyckligen¨ drabbar fastigheter, tomtmark och jordbruksmark, oberoende av ägare, med pålagor på 4-7 promille, vilka beräknas utifrån det registrerade taxeringsvärdet, ökat med 10 %, för fastigheter och utifrån marknadsvärdet för tomter.

Den orättvisa som här lyfts fram är att byggföretagen, som redan är drabbade av en fastighetsmarknad som sedan 1992 har stagnerat, är skyldiga att betala skatt på såväl slutprodukten (fastigheter) som råvaran (tomtmark), vilket inte förekommer i någon annan produktionssektor.

ICI har således, utöver att ha bidragit till en minskad fastighetsmarknad, även i stor utsträckning förvärrat den redan ovissa ekonomiska situationen i byggbranschen i och med att företagen måste betala skatt på osålda eller ännu inte konstruerade fastigheter samt att de måste bära de finansiella kostnader som uppstår.

Ännu en motsägelse och inkonsekvens som orsakats av ICI är att denna skatt sedan den 1 januari 1993 har ersatt både ILOR och INVIM (som följaktligen övergavs) och därmed har visat sig vara fördelaktig för skattebetalaren.

Av ovan angivna skäl har denna bestämmelse dock inte inneburit någon lättnad för byggföretagen. Byggföretagen behövde inte betala ILOR, eftersom fastigheter utgjorde de varor som sådana företag hade till uppgift att producera och sälja och därmed betalade företagen inte skatt utifrån fastighetens taxeringsvärde, utan utifrån de intäkter den genererade.

Genom ICI infördes däremot en årlig avgift på innehavet av fastigheter, vilket samtidigt som det för en privatperson uppenbarligen kan vara ett mått på skattebetalningsförmåga, är raka motsatsen för ett byggföretag.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att lösa detta allvarliga problem som drabbar många byggföretag, vilket utan tvivel leder till många konkurser med ett stort antal förlorade arbetstillfällen som följd, och som dessutom skjuter upp perspektiven om en gemensam valuta mot bakgrund av problemet att uppnå en harmonisering av skattesystemet i alla länder, inbegripet Italien, som drabbats hårt av dessa problem?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (8 oktober 1997)

Kommissionen påminner om att det står medlemsstaterna kan välja och utforma sina egna skattesystem med det enda villkoret att de allmänna skyldigheterna enligt gemenskapsrätten skall respekteras. Eftersom dessa skyldigheter inte påverkas i de fall som parlamentsledamoten nämner, kan kommissionen inte se någon möjlighet att ingripa av rättsliga skäl. Dessutom är kommissionen angelägen om att respektera subsidiaritetsprincipen och har inte för avsikt att inleda någon politisk åtgärd på gemenskapsnivå. De problem som har uppstått inom den italienska byggsektorn ger inga direkta effekter utanför den nationella nivån.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2884/97 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Ömsesidigt erkännande av utbildningskvalifikationer

Vilka framsteg har uppnåtts för att åstadkomma en tillnärmning av utbildningsstandarder och utbildningskvalifikationer mellan medlemsstaterna?

Svar från Édith Cresson på kommissionens vägnar (23 oktober 1997)

Enligt artiklarna 126 och 127 i EG-fördraget utesluts all harmonisering av utbildningssystem och utfärdande av yrkesintyg från gemenskapens befogenheter inom utbildning.

Man måste skilja på så kallade reglerade yrken i Europa, det vill säga de yrken för vilka det i lag föreskrivs att de får utövas i en medlemsstat om man har ett särskilt intyg, och på icke reglerade yrken som kan utövas fritt.

Vad gäller reglerade yrken har principen om ömsesidigt erkännande fastställts i en rad EG-direktiv som antagits i samband med genomförandet av den inre marknaden. Införlivandet av dessa rättsakter i medlemsstaterna har gjort det möjligt att avlägsna vissa rättsliga hinder för rörligheten och att avsevärt öka det gränsöverskridande erkännandet av yrkeskvalifikationer.

Vad gäller icke reglerade yrken, för kommissionen sedan tio år en aktiv politik för att meriterna skall vara tydliga. Kommissionen har för övrigt nyligen offentliggjort en grönbok om hinder för rörligheten.

I rådets resolution av den 3 december 1992 om möjlighet att bedöma yrkeskvalifikationer ((Rådets resolution av den 3 december 1992 om möjlighet att bedöma yrkeskvalifikationer, EGT C 49, 19.2.1993. )) fastställs ett pragmatiskt tillvägagångssätt som inte längre avser motsvarighet, utan en ökad tydlighet av kvalifikationerna. För detta har man utarbetat en försöksmodell av en europeisk meritportfölj som har testats hos arbetsgivare och arbetssökande. Programmet Leonardo da Vinci stödjer gränsöverskridande projekt av hög kvalitet på detta område, varav vissa är direkta resultat av tidigare försöksverksamhet, som exempelvis portföljen.

Den 15 juli 1996 antog rådet en ny resolution om klarhet och tydlighet när det gäller yrkesutbildningsbevis ((Rådets resolution av den 15 juli 1996 om klarhet och tydlighet när det gäller yrkesutbildningsbevis, EGT C 224, 1.8.1996. )) i vilken medlemsstaterna uppmanas att göra sina utbildningsbevis tydligare genom att inbegripa information om utbildningens innehåll och om de kunskaper som förvärvats. Man uppmuntrar också till att utförda utbildningsbevis på flera språk.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2824/97 från Ria Oomen-Ruijten (PPE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Återvinning av textilier

Nyligen antog rådet en resolution om en gemenskapsstrategi för avfallshantering. Denna resolution uttrycker åsikten att begagnade textilier inte är avfall.

Delar kommissionen rådets uppfattning att begagnade textilier, insamlade gamla och begagnade kläder samt produkter som utvinns ur dessa (till exempel skurtrasor och returfiber) inte är avfall och att textilåtervinningsindustrins lager följaktligen inte är några avfallsupplag?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (13 oktober 1997)

Kommissionen känner inte till några hänvisningar till den rättsliga statusen för begagnade textilier i samband med rådets resolution av den 24 februari 1997 ((EGT C 76, 11.3.1997. )) om en gemenskapsstrategi för avfallshantering.

Vid klassificeringen av föremål som avfall skall man utgå från definitionen av avfall i artikel 1a i direktiv 75/442/EEG om avfall ((EGT L 194, 25.7.1975. )). Utgående från denna definition är avfall ett ämne eller föremål som omfattas av de kategorier som fastställs i bilaga 1, och som innehavaren bortskaffar eller är skyldig att bortskaffa enligt gällande nationell lagstiftning. Bilaga 1 innehåller en allmän, omfattande rubrik (16. ¨Ämnen, substanser eller produkter som inte omfattas av ovanstående kategorier¨), enligt vilken alla ämnen eller föremål kan vara avfall.

Därför är begreppet ¨bortskaffa¨ ett nyckelbegrepp när det gäller textiliernas status. Bortskaffande omfattar både slutgiltigt bortskaffande och återvinningsåtgärder, samt verksamhet som leder till bortskaffande eller återvinning. Använda textilier som är avsedda för textilåtervinning skall därför anses vara avsedda för bortskaffande. De är därigenom avfall enligt artikel 1a i direktiv 75/442/EEG. Lagring av dessa material skall anses vara lagring av avfall. En lagerlokal för återvinningsindustrin, i vilken avfall lagras, kan däremot inte klassificeras som soptipp.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2319/97 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (18 juli 1997)

Ämne: Internationell kamp mot brottsligheten och bevakning av de europeiska yttre gränserna med hänsyn till den surinamesiska drogkartellens transitering av kokain via Nederländerna

1. Inser rådets nederländske ordförande att det faktum att man suspenderat den allmänna åklagaren i Haag, Charles van der Voort, som också ledde CoPa-gruppen, vållat allvarlig skada för spaningarna beträffande det surinamesiska drogsyndikatets verksamhet samt för förundersökningen om den förre surinamesiske diktatorn Desiré Delano Bouterse?

2. Har rådets ordförande ägnat en tanke åt att den uppgift som de nederländska myndigheterna tagit på sig inom ramen för Schengenavtalet, nämligen att garantera säkerheten genom bevakning av de yttre gränserna, lidit allvarlig skada genom att allmänna åklagaren i Haag, Charles van der Voort, suspenderats, på grund av de stora mängder kokain som kommer från Colombia/Surinam och som transiteras via Nederländerna till de övriga europeiska medlemsstaterna?

3. Är rådets ordförande beredd att, med tanke på det starka allmänintresse som ligger i att oskadliggöra det surinamesiska drogsyndikatet samt fortsätta förundersökningen mot den surinamesiske ex-diktatorn Bouterse, låta van der Voort återuppta sin verksamhet med omedelbar verkan för att sätta stopp för transiteringen av kokain via Nederländerna till de europeiska medlemsstaterna? Detta även med tanke på ett tidigare prejudikat där den förre chefen för nederländska underrättelsetjänsten för utländska ärenden, K.M. Meulmeester, och den förre generalsekreteraren i ministeriet för allmänna angelägenheter, R.J. Hoekstra, inte straffades för det tjänstefel det innebar att samtliga akter förstördes i den före detta nederländska underrättelsetjänsten för utländska ärenden, bland annat de som rörde Surinam?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2251/97, E-2319/97 och E-2320/97 (7 november 1997)

De frågor som den ärade parlamentsledamoten tar upp faller inte under rådets behörighet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2602/97 från Ludivina García Arias (PSE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Kostnader för övergång till fri konkurrens inom den spanska elektricitetssektorn

Den spanska regeringen har slutit ett avtal med de spanska elbolagen om grundläggande regler för branschen. Avtalet har resulterat i ett lagförslag som har börjat behandlas.

Enligt lagförslaget kan bolagen beviljas ett stöd på ungefär två biljoner pesetas som medel för att täcka kostnaderna för övergången till fri konkurrens.

Anser kommissionen att beviljandet av sådana stöd uppfyller principerna och förfarandena i det övergångssystem som tas upp i artikel 23 i direktivet om den inre marknaden för elektricitet?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (14 oktober 1997)

I artikel 24 i direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el ((EGT L 27, 30.10.1997. )) fastställs att de medlemsstater i vilka driftåtaganden eller driftgarantier som getts före ikraftträdandet av detta direktiv inte kan uppfyllas tillföljd av bestämmelserna i detta direktiv kan ansöka om en övergångsordning, vilken beviljas av kommissionen. Detta innebär att medlemsstaterna tillfälligt kan upphäva vissa av direktivets bestämmelser för att undvika att investeringar som gjorts i det förgångna misslyckas, och därigenom vållar stor skada för företag som skall anpassas till den nya marknaden. Det bör också noteras att medlemsstaterna, innan de inför sådana åtgärder, måste ansöka om och erhålla tillstånd för dessa åtgärder från kommissionen.

Det system som planeras i den senaste spanska versionen av förslag till genomförandelagstiftning är däremot ett system för elföretagens övergång till konkurrens, som skall lindra deras svårigheter i samband med anpassningen till en konkurrensutsatt omgivning. Detta system omfattar inga undantag från tillämpningen av bestämmelserna i direktiv 96/92/EG för elföretag, utan endast möjligheten att tillerkänna sådana företag extra medel utöver de inkomster de kan uppnå på marknaden under en viss period, för att på så sätt säkerställa deras finansiella stabilitet. Det verkar därför i detta läge inte som om åtgärderna omfattas av artikel 24.

Kommissionen följer naturligtvis ändå genomförandet av direktiv 96/92/EG i spansk lagstiftning mycket noga, för att säkerställa att direktivets principer och bestämmelser genomförs så exakt som möjligt.