ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2822/97 från Wolfgang Kreissl-Dörfler (V) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Miljöskador till följd av förstörelse av överskott av frukt och grönsaker

Kommissionen ber i sitt svar på min fråga E-1705/97 ((EGT C 76, 11.3.1998, s. 43. )) om närmare upplysningar, eftersom den påstår sig inte känna till de omständigheter som tas upp i frågan. Uppenbarligen utvärderar kommissionen inte revisionsrättens rapporter särskilt noggrant eftersom denna fråga tas upp i revisionsrättens årsrapport för budgetåret 1994 (av den 14 november 1995) i ett längre stycke under punkt 2.118 ff., ¨Miljöpåverkan från återköpta produkter¨ (sidan 79 i den tyska versionen).

Där står ordagrant:

¨I allmänhet förstörs 60 % av de återköpta produkterna genom att produkterna tippas i diken och täcks med jord, denatureras med olja eller krossas. Eftersom detta har upprepats under många år och på grund av de enorma kvantiteter av produkter som har grävts ned, har miljöproblem uppstått i de områden, där förstöring av återköpta produkter regelmässigt har ägt rum.

Rutten frukt har förorenat yt- och grundvattnet i de berörda regionerna. Omfattande investeringar krävs för att åtgärda problemet genom att bygga speciella anläggningar.

Vissa regioner har dock infört miljöavgifter för att främja avsättningen av produkterna. Den ruttna frukten utgör dessutom i sig själv en källa till förorening, eftersom den drar till sig olika slags insekter som angriper och skadar grödorna i områdena runt omkring.¨

Kan kommissionen med hjälp av denna kompletterande information svara på mina frågor om dessa miljöskador uppdelat på kommuner, regioner och länder samt kostnaderna för att komma till rätta med dem?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (16 oktober 1997)

I sitt svar på revisionsrättens årsrapport för 1994 ((EGT C 303, 14.11.1995. )) uppgav kommissionen att den ¨var medveten om de allvarliga miljöproblem som destruktion av frukt och grönsaker orsakar¨.

Det var av denna anledning som kommissionens förslag till rådet om reformen av den gemensamma organisationen för frukt och grönsaker innehöll flera miljökrav, särskilt vad gäller producentorganisationernas och medlemsstaternas skyldighet att utarbeta anbudsvillkor för miljövänliga återtagandemetoder (artiklarna 23 och 25 i förordning (EG) nr 2200/96 om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker ((EGT L 297, 21.11.1996. ))).

Detta strider inte mot det faktum att kommissionen, som den angav i sitt svar på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-1705/97, inte kände till de särskilda uppgifter som låg till grund för revisionsrättens uttalande i årsrapporten för 1994. Uppgifter om berörda regioner, medlemsstaternas åtgärder och närmare uppgifter om faktiska skador som det hänvisas till i rapporten har inte anmälts till kommissionen.

Kommissionen har bett revisionsrätten om konkreta uppgifter (skador, områden, kommuner) beträffande de fall som togs upp i de skriftliga frågorna E-1901/96 och E-1902/96 ((EGT C 60, 26.2.1997. )). Kommissionen kommer att överlämna dessa uppgifter direkt till parlamentsledamoten.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 158 , 25/05/1998 s. 0188



SKRIFTLIG FRÅGA E-3763/97 från Edward Kellett-Bowman (PPE) till kommissionen (21 november 1997) Ämne: Pharemedel till Rumänien Skulle kommissionen vilja redogöra för: 1. omfattningen på de Pharemedel som Rumänien beviljats, och 2. hur stor andel av de beviljade anslagen som verkligen utbetalats? Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar (16 december 1997) Hittills har 741 miljoner ecu anslagits till Rumänien enligt Phareprogrammet. Av dessa har 434 miljoner utbetalats.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3543/97 från Joan Vallvé (ELDR) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Initiativet Konver

I enlighet med initiativet Konver för omstrukturering av försvarsindustrier uppmanade kommissionen i juli 1994 medlemsstaternas regeringar att lägga fram förslag till områden som skulle kunna komma i åtnjutande av medel via Konver. Kommissionen skulle sedan själv fatta exakta beslut om vilka av de föreslagna områdena som skulle erhålla gemenskapsstöd.

Skulle kommissionen kunna ge oss en lista över de områden i den spanska staten som dragit nytta av Konver-initiativets medel, med uppgifter om hur stora de subventionerade områdena varit samt subventionens storlek.

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (22 december 1997)

Förteckningen över de spanska områden som kan komma i åtnjutande av medel från gemenskapsinitiativet Konver II (1995-1999) har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas tidning ((EGT C 402, 31.12.1994. )).

Vad gäller det spanska operationella program som omfattas av detta gemenskapsinitiativ och som för närvarande utreds, har kommissionen inte möjlighet att lämna upplysningar om de verksamheter som finansieras och vilka summor det gäller.

Dessa upplysningar kommer att överlämnas till parlamentsledamoten så snart det nämnda programmet har godkänts.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3351/97 från Helena Torres Marques (PSE) till kommissionen (22 oktober 1997)

Ämne: Projekt finansierade genom LIFE II-programmet

Under juli månad 1997 valde Europeiska kommissionen ut 188 nya projekt som skall delfinansieras av gemenskapens finansieringsinstrument för miljön, LIFE II-programmet.

Jag skulle vilja veta om det finns några portugisiska projekt bland dem som valts ut och i så fall vilka de är.

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (27 november 1997)

112 av de totalt 188 nya projekt som kommer att delfinansieras av gemenskapens finansieringsinstrument för miljön (LIFE II) rör genomförandet av gemenskapens politik och lagstiftning inom miljöområdet, 60 projekt består i naturskyddsåtgärder, medan de återstående 16 är projekt med anknytning till tredje land. I de två första kategorierna återfinns sex respektive två portugisiska projekt. Närmare upplysningar om dessa projekt sänds direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

En fullständig förteckning över utvalda projekt kommer inom kort att offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3426/97 från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen (31 oktober 1997)

Ämne: Grundande av en särskild arbetsgrupp för idrott

I Europaparlamentets betänkande om Europeiska unionens roll på idrottens område (föredragande: Doris Pack) föreslogs att kommissionen skulle inrätta en särskild arbetsgrupp för idrott samt utarbeta ett handlingsprogram, dvs. en så kallad grönbok, för idrotten. Vid behandlingen av detta ärende ställde kommissionen sig positiv till dessa projekt men tills vidare har ingenting hänt.

Med hänvisning till det ovan anförda vill jag ställa följande fråga: Med vilket tidsschema och genom vilka åtgärder ämnar kommissionen inrätta en särskild arbetsgrupp för idrott och utarbeta ett handlingsprogram?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (27 november 1997)

Kommissionen ser positivt på förslagen i betänkandet om Europeiska unionens roll på idrottens område. Ett av förslagen var att en särskild arbetsgrupp för idrott skulle inrättas och att en grönbok skulle utarbetas.

När Europaparlamentet antagit Pack-betänkandet inrättades en grupp som skall följa upp förslagen i betänkandet. Gruppen kommer att driva arbetet med idrott vidare och ta närmare kontakter med idrottskretsarna.

Ett meddelande om idrott håller på att utarbetas och kan komma att följas av en grönbok. Meddelandet kommer troligen att antas av kommissionen före augusti 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3665/97 från Maria Berger (PSE) till kommissionen (10 november 1997)

Ämne: Direktivet om resepaket

1. Planerar kommissionen att komplettera direktivet om resepaket på sådant sätt att det även för hotellägare fastställs bindande bestämmelser om tecknande av försäkringar som täcker avbeställning eller betalningsoförmåga, vilket redan nu skulle vara möjligt på frivillig basis i alla stater? Tillvägagångssätt som att behålla pass eller bagage förefaller vara olämpliga metoder för att lösa problem och motsvarar bestämt inte det aktuella direktivets mål.

2. Planerar kommissionen att närmare definiera begreppet ¨tillräcklig säkerhet för hemtransport¨ i direktivet för att förhindra att exempelvis hotellgäster måste betala kostnaderna för vistelsen och hotellkostnaderna en andra gång för att de överhuvud taget skall kunna lämna hotellet?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (1 december 1997)

1. De resor som omfattas av direktivet om resepaket skall enligt artikel 2.1 bestå av ett ¨paket¨ med minst två tjänster. I de flesta fall rör det sig om transport och hotellvistelse. Resenären betalar kostnaderna för hotellvistelsen till arrangören, vilket betyder att det i detta hänseende inte uppstår några särskilda skyldigheter för konsumenten gentemot hotellägaren. Såvitt vi vet betalas hotellägaren också för det mesta i förväg av arrangören och det finns således ingen anledning att behålla pass eller bagage. Men vi känner också till att det i många fall inte går till på det sättet och att hotellägaren försöker utöva press eller faktiskt utövar press på konsumenten att betala obetalda hotellräkningar. Ett sådant förfarande är civilrättsligt normalt inte tillåtet och det kan också inrymma straffrättsliga aspekter, beroende på lagstiftningen i medlemsstaterna.

Kommissionen har hittills dock bara fått kännedom om några få fall av detta slag, vilket tyder på att det knappast är ett utbrett fenomen. Inte heller skulle en insolvensförsäkring, som tecknats av hotellägaren, omedelbart täcka konsumentens ekonomiska risk, vilket innebär att en sådan försäkring troligen ligger utanför direktivets egentliga tillämpningsområde. Kommissionen har därför inga planer på att ändra direktivet om resepaket i detta hänseende.

2. Kommissionen planerar inte heller att utvidga begreppet om nödvändiga kostnader för hemtransport enligt artikel 7 i direktivet i ovannämnda riktning. Det är principiellt inte tillåtet för hotellägaren att vältra över ersättningansvaret på semesterfiraren eller konsumenten. Enskilda fall av missbruk från hotellägares sida bör inte regleras genom en allmän försäkringslösning, vilket troligen leder till prishöjningar på resepaket. Denna fråga är för övrigt föremål för begäran om förhandsavgörande vid Europeiska gemenskapernas domstol (mål C 364/96).
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 134 , 30/04/1998 s. 0046



SKRIFTLIG FRÅGA E-2966/97 från Helwin Peter (PSE) till kommissionen (17 september 1997) Ämne: Planerat köpcentrum i Zweibrücken Har kommissionen för avsikt att inleda någon formell undersökning, eller att begära ett yttrande från de ansvariga myndigheterna, mot bakgrund av de uppgifter kommissionen fått om att försäljningen av land vid en f.d. militärflygplats i Zweibrücken till investerare i ett planerat köpcentrum otillåtet subventionerats med allmänna medel? Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (07 oktober 1997) Kommissionen har begärt in yttranden från de tyska myndigheterna. På grundval av dessa yttranden kommer den sedan att besluta om det aktuella fallet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3455/97 från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen (31 oktober 1997)

Ämne: Tobakens framkallande av nikotinberoende

Nikotinet som finns i tobaksvaror är ett ämne som påverkar det centrala nervsystemet och framkallar ett beroende som kan jämföras med beroende av heroin eller kokain. Det finns restriktioner för gifthalter i tobaksvaror beträffande mängden tjära men för nikotinets del har inga allmäneuropeiska gränsvärden fastställts. Enligt de bestämmelser som gäller räcker det med att man på paketen uppger nikotinhalten. Situationen är snedvriden - eftersom det är nikotinet som skapar det beroende som upprätthåller tobakskonsumtionen.

Mot bakgrund av ovanstående vill jag fråga kommissionen om följande: Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att få till stånd ett fastställande av övre gränsvärden för nikotin i tobaksprodukter via gemenskapsrätten? Hur ser tidsplanen för detta ut?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (24 november 1997)

Kommissionen antog den 18 december 1996 ett meddelande om bekämpning av tobak och rökning ((KOM(96) 609 slutlig. )). I detta meddelande påpekas flera politiska möjligheter på gemenskapsnivå, bl.a. att nikotinberoende skall anses vara just ett beroende som man sålunda kan ta itu med genom de relevanta gemenskapsprogrammen för folkhälsa. Det föreslås dessutom att en maximinivå för nikotinhalten i cigaretter kan övervägas. När det gäller möjligheten att förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna föreslås i kommissionens meddelande att rökarna skall få tillgång till läkemedelsprodukter som hjälper dem att sluta röka (nikotintuggummi, nikotinplåster osv.) till minimikostnad eller gratis.

Meddelandet har sänts till parlamentet för yttrande. Kommissionen kommer att gå igenom reaktionerna på texten och skall, mot bakgrund av den genomgången, lägga fram lämpliga förslag till åtgärder och förfaringssätt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3323/97 från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Utbyte av rör i vattenledningssystem

Den nationella pressen har under den senaste tiden lagt stor vikt vid en uppgift från Bryssel om att unionen planerar att byta ut de rör i vattenledningssystemen som installerats efter ett visst datum. Anledningen är den förmodade risk de innebär på grund av att de innehåller mer bly än vad de normala gränsvärdena tillåter.

Kan kommissionen:

1. bekräfta om uppgiften är riktig?

2. om så är fallet, bättre redogöra för förslagens utformning?

3. ange när arbetet skall vara slutfört?

4. ange om den har gjort en förhandsberäkning av kostnaden för arbetet?

5. ange om den har bedömt reaktionerna, inbegripet psykologiska reaktioner, gentemot unionen från husägare som under de senaste åren har fått större utlägg på grund av den restriktiva skatte- och budgetpolitik som regeringarna har infört för att uppnå målen för den gemensamma valutan?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (26 november 1997)

Bly är ett giftigt ämne som lagras i skelettet. Spädbarn, barn upp till sex års ålder och gravida kvinnor är de grupper som är mest utsatta för de hälsorisker som förknippas med bly. Bly har en giftig verkan både på det centrala och perifera nervsystemet och förorsakar bland annat subencefalopatisk-neurologiska störningar och beteenderubbningar. Världshälsoorganisationen har föreslagit ett riktvärde, baserat på hälsoeffekter, på 10 ìg/l, vilket får allmänt stöd av experter världen över. Kommissionen har beslutat att förorda detta värde i sitt förslag till ändring av dricksvattendirektivet ((EGT C 131, 30.5.1995. )). Samtliga medlemsstater delar åsikten att gränsvärdet 10 ìg/l är lämpligt. Det nuvarande gränsvärdet för bly är 50 ìg/l. För att kunna klara det nya värdet, krävs att man byter ut rör och ledningar som innehåller bly.

Kommissionen är medveten om förslagets praktiska och finansiella konsekvenser. Kommissionen har därför föreslagit en övergångsperiod på femton år innan det nya gränsvärdet för bly träder i kraft. Detta är ett undantag från övriga bestämmelser i det föreslagna direktivet som har en allmän övergångsperiod på fem år. Under perioden fem till femton år kommer ett gränsvärde på 25 ìg/l att gälla. Vid sin första behandling av förslaget krävde Europaparlamentet tio år i stället för femton. Kommissionen anser att en övergångsperiod på femton år för bly är en rimlig kompromiss med tanke på de motiveringar som presenteras ovan.

Vid rådsmötet för miljöfrågor i oktober 1997 uppnåddes politisk enighet om en gemensam ståndpunkt om förslaget till dricksvattendirektiv ((EGT C 213, 15.7.1997. )). Ståndpunkten innehöll gränsvärdet 10 ìg/l för bly och en övergångsperiod på femton år för att klara gränsvärdet.

Kostnaderna för att klara gränsvärdet uppskattas till mellan 27 000 och 37 000 miljoner ecu (uppskattningen gäller tolv medlemsstater eftersom undersökningen genomfördes 1994). Ägare till privata fastigheter kommer att informeras om fördelarna med att byta ut ledningar och rör som innehåller bly, men de kommer inte att vara juridiskt skyldiga att byta ut dem enligt gemenskapslagstiftningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2965/97 från Niels Sindal (PSE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Viltgaller

I en undersökning som utförts av brittiska vägtransportmyndigheten (TRL) har man studerat en rad polisrapporter om olyckor mellan bilar med viltgaller och fotgängare, cyklister eller mopedister. Vad gällde vissa av olyckorna var viltgallren direkt orsak till skador och till och med dödsfall. Viltgallren är särskilt vanliga på fyrhjulsdrivna fordon, där de kan behövas för att skydda vid körning i terräng, men det är svårt att se varför de skulle vara nödvändiga på våra breddgrader.

Har kommissionen inlett någon undersökning av detta problem?

Avser kommissionen att förbjuda den här sortens onödiga dekorationer på fyrhjulsdrivna fordon?

Har kommissionen tänkt lägga fram förslag om sådana här galler måste godkännas innan de monteras?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (29 oktober 1997)

År 1996 rådfrågade kommissionen sin expertgrupp för motorfordon angående behovet av att införa bestämmelser om godkännande av viltgaller i direktiv 74/483/EEG av den 17 september 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om utskjutande delar på motorfordon ((EGT L 266, 2.10.1974 [svensk specialutgåva 1994: område 13, volym 4, s. 58]. )). Avsikten var att se till att endast viltgaller som inte är skadeframkallande släpps ut på marknaden.

Efter detta samråd anser kommissionen att det inte är tillräckligt att införa särskilda bestämmelser enbart för viltgaller. Bestämmelser som syftar till att hindra montering av farliga viltgaller bör följa av mer allmänna regler på gemenskapsnivå * regler som avser att minska de skador som kan uppkomma p.g.a. utformningen av fordonsfronten gentemot vägtrafikanter som är extra utsatta vid en kollision, i synnerhet fotgängare. Avsikten kommer att vara att fastställa miniminormer hellre än att förbjuda viss särskild utrustning enligt sedvanlig lagstiftningsteknik.

Kommissionen har inlett sitt arbete mot detta mål och hoppas kunna vidta åtgärder under loppet av 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3187/97 från Jacques Donnay (UPE) till kommissionen (16 oktober 1997)

Ämne: Ändring av rådets sjätte direktiv om tillämpningen av den reducerade mervärdesskattesatsen inom bostadssektorn

Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG ((EGT L 145, 13.6.1977, s. 1. )) av den 17 maj 1977 begränsar tillämpningen av den reducerade mervärdesskattesatsen inom bostadssektorn till leverans, byggande, renovering och ombyggnad av bostäder som tillhandahållits inom ramen för socialpolitiken.

Detta restriktiva europeiska ramverk har föranlett de successiva nationella regeringarna att vägra att utvidga den reducerade skattesatsen till andra byggarbeten som inte omfattas av den sociala bostadssektorn.

Inom bostadssektorn utgör emellertid underhålls- och renoveringsarbetet en tredjedel av byggnadsföretagens omsättning, det vill säga cirka 145 miljarder FF exklusive moms.

En ändring av det sjätte direktivet i syfte att utvidga tillämpningsområdet för den reducerade mervärdesskattesatsen för bostadssektorn skulle utan tvivel få en begränsande effekt på utnyttjandet av svartarbete inom denna sektor och bidra till att uppfylla kvalitetskraven för bostäder.

Vad ämnar kommissionen göra för att sätta stopp för denna belastning på företagen inom denna sektor?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3176/97 och E-3187/97 ingivna av Mario Monti för kommissionens (25 november 1997)

I en färsk rapport till Europaparlamentet och rådet ((KOM(97) 559. )) klargör kommissionen i detalj sina synpunkter på tillämpningen av nedsatta mervärdesskattesatser som ett redskap för att stimulera byggsektorn och som en sporre för att återvinna en del av verksamheten inom denna sektor från den svarta ekonomin (kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet enligt artikel 12.4 i rådets sjätte direktiv av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund).

I stort sett ställer sig kommissionen tvivlande till att mervärdesskatter används som ett politiskt verktyg för att uppnå särskilda ekonomiska mål, framför allt jämfört med andra, mer direkta och målinriktade politiska åtgärder. Det grundläggande problemet bakom parlamentsledamotens fråga håller dock för närvarande på att undersökas på nytt av kommissionen mot bakgrund av dess planer på ett nytt mervärdesskattesystem. I det sammanhanget överväger kommissionen allvarligt tanken på att tillämpa en nedsatt mervärdesskattesats i försökssyfte och för en begränsad tid på vissa lokala arbetsintensiva tjänster.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3107/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Järnvägslinjen för höghastighetståg mellan Rom och Neapel - bedömning av miljökonsekvenserna

För en tid sedan inledde åklagarämbetet i Rom en undersökning om byggandet av järnvägslinjen för höghastighetståg mellan Rom och Neapel. Det verkar som om ca 5 000 miljarder ITL hittills har använts för en obetydlig mängd arbeten, främst preliminära undersökningar och konsultavtal. Dessa utgifter, som verkar klart överdrivna i förhållande till den mängd arbete som verkligen utförts, är nu föremål för ovannämnda undersökning. Otillräcklig insyn tycks i synnerhet kunna tillskrivas det förfarande för bedömning av projektets miljökonsekvenser som tillämpats vid studiecentret Nomisma, grundat av den nuvarande regeringschefen Romano Prodi, som vid tidpunkten för tilldelning av avtalet var ansvarig för höghastighetsprojekt.

Kommissionen anmodas att besvara följande frågor:

1. Känner den till den undersökning som åklagarämbetet i Rom har inlett i samband med byggandet av höghastighetslinjen mellan Rom och Neapel?

2. Har det skett överträdelser av gemenskapslagstiftningen vid tilldelningen av offentliga avtal för byggandet av höghastighetslinjen mellan Rom och Neapel?

3. Har företaget Nomismas bedömningar av projektets miljökonsekvenser skett med respekt för gemenskapens direktiv 85/337/EEG ((EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.))?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (19 november 1997)

1. Kommissionen känner inte till den undersökning som åklagarämbetet i Rom inlett beträffande järnvägslinjen för höghastighetståg mellan Rom och Neapel. De straffrättsliga förfaranden som de nationella rättsliga myndigheterna vidtar är inte i sig föremål för kommissionens granskning.

2. Jag ber frågeställaren att till kommissionen överlämna de uppgifter hon förfogar över som skulle kunna leda till antagandet att det i detta fall har förekommit brott mot gemenskapsbestämmelserna för offentliga upphandlingar.

3. Vad gäller förfarandet för bedömning av miljöeffekterna och dess överensstämmelse med rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt ((EGT L 175, 5.7.1985. )) vill jag hänvisa frågeställaren till svaret på hennes skriftliga fråga E-2351/97 ((EGT C 82, 17.3.1998, s. 62. )).