ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1523/02

från John McCartin (PPE-DE) till kommissionen

(3 juni 2002)

Ämne: Självförsörjning av nötkött inom EU

Kan kommissionen redogöra för nivån av självförsörjning för nötkött inom EU, och vad som görs med eventuell överskottsproduktion?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 juni 2002)

Självförsörjningsnivån för nötkött inom unionen varierade under perioden 19992001 mellan 101 procent och 108 procent. Den största delen av nötköttsproduktionen var ämnad för konsumtion inom unionen, men en del av den exporterades till tredje länder (mellan 500 000 och 870 000 ton per år).

Till följd av bovin spongiform encefalopati (BSE)-krisen vidtogs flera åtgärder för att återställa jämvikten på marknaden. Omkring 250 000 ton lagrades i offentliga lager. Dessutom vidtogs flera särskilda stödåtgärder som gjorde det möjligt att dra tillbaka betydande kvantiteter nötkött från marknaden, t.ex. 240 000 ton inom ramen för uppköpsordningen för destruering, 205 000 ton inom ramen för den särskilda uppköpsordningen och 185 000 ton inom ramen för olika slaktningsprojekt för BSE och mul- och klövsjuka.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1571/02

från Rolf Linkohr (PSE) till kommissionen

(4 juni 2002)

Ämne: Frågor i anslutning till ramdirektivet om vattenpolitiken

I ramdirektivet om vattenpolitiken 2000/60/EG(1) behandlas i artikel 9 Täckning av kostnaderna för vattentjänster.

Är enligt kommissionens uppfattning utnyttjande av vattenkraft en vattentjänst?

Om svaret är ja, hur ser då kommissionen på målkonflikten mellan å ena sidan främjandet av förnybara energikällor, ökningen av de förnybara energikällornas andel och uppfyllandet av Kyotoutfästelserna och å den andra sidan fördyringen av vattenkraften?

(1) EGT L 327, 22.12.2000, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(12 juli 2002)

I vattendirektivet(1) ges följande definition i artikel 2.38: vattentjänster: alla tjänster som tillhandahåller hushåll, myndigheter eller någon slags ekonomisk verksamhet a) uttag, uppdämning, lagring, rening och distribution av ytvatten eller grundvatten, b) insamling och rening av avloppsvatten som senare släpps ut till ytvatten.

I artikel 9 i samma direktiv anges hur principen om att förorenaren betalar och principen om kostnadstäckning skall beaktas till 2010: de olika vattenanvändningsverksamheterna skall bidra med adekvat kostnadstäckning för vattentjänster, och medlemsstaterna kan härvid beakta kostnadstäckningens sociala, miljömässiga och ekonomiska effekter.

Vattendirektivet omfattar all vattenpåverkan. Kommissionen ser på denna punkt ingen motsättning mellan stöd för förnybara energikällor(2) och vattendirektivet. Alla inblandade kommer, i linje med direktivet, att bli tvungna att bidra till vattenproduktionen, även sektorer som får gemenskapsstöd.

Medlemsstaterna kommer före december 2004 att göra en ekologisk och ekonomisk analys av vattnets olika användningsområden, som kommer att utgöra en bra grund. Utifrån denna kommer medlemsstaterna att öppet och tillsammans med alla intressenter bedöma och besluta i frågan om kostnadstäckning. Både de uppgifter som granskas och bedömningen av dem kan och kommer att variera från fall till fall, och därför är det omöjligt att ge ett allmänt svar om vattenkraftens roll när det gäller kostnadstäckningen för vattentjänster.

Medlemsstaterna och kommissionen har kommit överens om en samordnad strategi för hur vattendirektivet skall genomföras. Man skall utbyta kunskap och information, utveckla handledningar i samarbete med alla inblandade, även europeiska paraplyorganisationer, icke-statliga organisationer och vetenskapsvärlden. Arbetet inom ramen för strategin kommer att stödja ansträngningarna för att genomföra direktivet och skapa en grund för jämförelser från början. Det gemensamma arbete med för strategin för genomförandet är förlösande och kan ses som ett exempel på väl fungerande europeiskt styre.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT L 327, 22.12.2000, s. 1.

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/77/EG a den 27 september 2001 om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el, EGT L 283, 27.10.2001, s. 33.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1155/02

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(22 april 2002)

Ämne: Europeisk övervakningsprocess

Konsumenternas förtroende är avgörande för att en modern och konkurrenskraftig inre marknad skall fungera. Detta förtroende äventyras dock allvarligt av uteblivna betalningar vid gränsöverskridande transaktioner mellan EU:s medlemsstater, samtidigt som skuldindrivningen är långsam, dyr och osäker.

Experter i intern gemenskapshandel har därför vid sidan av inrättandet av Europeiska utomrättsliga nätet föreslagit att det skall inrättas domstolar för snabba fordringar, vid vilka de rättsliga myndigheterna kan fatta ett rättsligt beslut så snart säljaren har lagt fram styrkande dokument.

Anser kommissionen att den för att stärka gemenskapens inre marknad och komma till rätta med det bristande förtroendet för de långsamma rättsliga processerna borde främja inrättandet av en europeisk övervakningsprocess som gör det möjligt för en säljare som kan styrka sina krav att omedelbart driva in sina skulder?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(4 juni 2002)

Parlamentsledamoten undrar om kommissionen överväger att ta initiativ för att komma till rätta med problemen för säljare som vill driva in klart välgrundade fordringar i utlandet, men som hindras av långsamma och dyra rättegångar med osäker utgång. Parlamentsledamoten vill närmare bestämt veta om kommissionen överväger att införa ett europeiskt betalningsföreläggande.

EU står inför uppgiften att i ett europeiskt område med verklig rättvisa se till att individer och företag inte hindras eller avskräcks från att utöva sina rättigheter på grund av att medlemsstaternas rättsliga och administrativa system är oförenliga eller komplicerade. Europeiska rådet i Tammerfors (15 och 16 oktober 1999) efterlyste initiativ om särskilda, gemensamma regler för förenklade och påskyndade förfaranden vid flera olika typer av tvister, bland annat mindre konsument- och handelstvister samt vid obestridda fordringar. I rådets åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar på privaträttens område sägs också att exekvaturförfarandet skulle kunna avskaffas på vissa områden genom införandet av ett särskilt, enhetligt eller harmoniserat förfarande, som inrättats inom gemenskapen. Obestridda fordringar (europeiskt betalningsföreläggande) och tvister om mindre värden anges som exempel.

Kommissionen kan informera parlamentsledamoten om att vi för närvarande utreder möjligheterna att lagstifta på dessa båda områden. Kommissionen arbetar på en grönbok som planeras att antas under 2002 och som innebär startskottet för en bred offentlig remissrunda i ämnet. För att förbereda grönboken höll kommissionen ett möte med sakkunniga från medlemsstaterna den 28 maj 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1154/02

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(22 april 2002)

Ämne: Kommissionens deltagande vid den femte världskongressen för avokado

Den femte världskongressen för avokado, som kommer att hållas i provinserna Malaga och Granada i oktober 2003, räknar med 700 deltagare, däribland 100 forskare.

Kongressen kommer att inrikta sig på försäljningen av denna tropiska produkt samt på dess olika sorter och sjukdomar. I ovannämnda provinser råder det en beklaglig brist på växtskydd för avokado, varför man inför världskongressen efterlyser vidtagandet av åtgärder för att kontrollera kvaliteten och skydda avokadon.

Anser kommissionen att den med tanke på sina särskilda befogenheter inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken borde delta i världskonferensen för avokado för att kunna göra sin röst hörd i fora och diskussioner och därmed främja odlingen av avokado i ovan nämnda spanska provinser, vilken står för 87 procent av den europeiska produktionen och 97 procent av den spanska produktionen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(30 maj 2002)

Kommissionen tackar för informationen om att den femte världskongressen för avokado kommer att hållas i provinserna Malaga och Granada i oktober 2003. Kommissionen har inte fått någon inbjudan till någon av de fyra tidigare världskongresserna för avokado. Skulle organisatörerna under de 18 månader som återstår fram till den femte kongressen komma med en inbjudan till kommissionen att delta, kommer man att ta ställning till frågan då, med hänsyn till de begränsade personalresurserna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1993/02

från Manuel Medina Ortega (PSE) till kommissionen

(8 juli 2002)

Ämne: Postförsändelser till Kanarieöarna

Det kan ta 17 dagar för en postförsändelse som skickas från Strasbourg att nå Kanarieöarna trots att det finns dagliga direkta eller indirekta flygförbindelser mellan Strasbourg och Kanarieöarna. Vad föreslår kommissionen att man bör göra för att åtgärda denna situation som helt klart hindrar den inre marknaden från att fungera väl?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(12 augusti 2002)

Postdirektivet 97/67/EC(1) innehåller bestämmelser på EU-nivå om fastställande av mål för kvaliteten på posttjänsterna, genomförande av oberoende mätningar och offentliggörande av resultaten.

I bilagan till direktivet fastställs kvalitetsnormer för gränsöverskridande tjänster inom gemenskapen för den snabbaste standardkategorin av posttjänster: 85 % av försändelserna skall levereras inom tre arbetsdagar efter det att de postats, 97 % inom fem arbetsdagar. Kanarieöarna är inte undantagna dessa krav.

Följaktligen uppfyller inte ett 1:a klassbrev som tar 17 dagar för att skickas från Strasbourg till Kanarieöarna kraven i postdirektivet, såvida inte exceptionella omständigheter föreligger.

Resultaten av den senaste oberoende kvalitetsmätningen(2) visar att Spanien i stort sett(3) uppfyller de förväntade standarder som gäller för postflödet från Frankrike till Spanien. Dessa resultat innehåller dock inga detaljer om särskilda orter i medlemsstaterna. Av denna anledning kommer kommissionen göra efterfrågningar hos den spanska tillsynsmyndigheten (Ministerio de Fomento), och om det är nödvändigt även hos de franska myndigheterna, om mätresultaten för post från Frankrike till Kanarieöarna. Kommissionen kan komma att vidta lämpliga åtgärder om de krävda standarderna inte uppfylls.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 97/67/EG av den 15 december 1997 om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna, EGT L 15, 21.1.1998.

(2) International Post Corporation, Unex-resultat för 2001 finns på följande webbplats: http://www.ipc.be/documents/2001_UNEX_Results.pdf.

(3) D + 3: 86 % och D + 5: 96,4 %.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1197/02

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(22 april 2002)

Ämne: Kommissionsledamöternas löner

Det har talats mycket om eventuella bestämmelser för parlamentsledamöterna och ledamöternas löner. Däremot har det talats mindre om kommissionsledamöternas löner och sociala förmåner.

Vilken institution beslutar om kommissionsledamöternas löner, sociala förmåner och skatter? I vilka dokument finns beslut om de här frågorna? Hur mycket tjänar en kommissionsledamot för tillfället (i euro)? Hur stort är utlandstillägget (residence allowance) och är det skattefritt eller skattepliktigt? Hur stor är den genomsnittliga EU-skatteprocenten på kommissionsledamöternas inkomster, och hur stort är avgångsvederlaget?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(4 juni 2002)

Parlamentets arbetsordning och ledamöternas löner för är naturligtvis inte en fråga för kommissionen.

Villkoren och ersättningarna för kommissionsledamöterna är offentlig handling och alla närmare detaljer har getts i svar på tidigare frågor från parlamentet (närmare bestämt de skriftliga frågorna E-2046/99 från Titford(1), E-2235/99 från Huhne(2), med flera) samt på andra håll.

Den rättsliga grunden för kommissionsledamöternas löner anges i rådets förordning (EG, EKSG, Euratom) nr 422/67/EEG, 5/67/Euratom(3) och där anges ersättning till kommissionens ordförande, vice ordförande och ledamöter och till domstolens ordförande, domare, generaladvokater och justitiesekreterare och till förstainstansrättens ordförande, ledamöter och justitiesekreterare(4).

(1) EGT C 221, 3.8.2000.

(2) EGT C 280, 3.10.2000.

(3) EGT L 187, 8.8.1967.

(4) Enligt senaste ändring genom rådets förordning (EG, EKSG, Euratom) nr 2778/98 av den 17 december 1998, EGT L 347, 23.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1325/02

från Ian Hudghton (Verts/ALE) till kommissionen

(2 maj 2002)

Ämne: Tillgång till information om fiskeripolitiken

Offentliggörandet av de första lagstiftningsreformerna när det gäller den gemensamma fiskeripolitiken är för närvarande försenat med minst en månad. Exemplar av de förslag som håller på att diskuteras har emellertid cirkulerat öppet under några veckor. Många icke-statliga organisationer och branschorganisationer har uppenbarligen tillgång till förslagen, medan parlamentsledamöterna officiellt inte kan få tillgång ens till de delar av reformpaketet som man ännu inte förhandlar om. Har kommissionen för avsikt att formellt se över rutinerna för tillhandahållandet av förslag till berörda parter, inklusive parlamentsledamöterna, i syfte att alla berörda skall få tillgång till samma information och för att ett meningsfullt samråd med parlamentsledamöterna skall kunna ske?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna P-1319/02, P-1325/02 och P-1341/02ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(22 maj 2002)

Kommissionen önskar meddela parlamentsledamöterna att den inte har gett tillgång till eller skickat ut kopior av sina utkast till förslag om reform av den gemensamma fiskeripolitiken vare sig till icke-statliga organisationer, branschorganisationer eller några andra intressenter.

Förslagen till reform av den gemensamma fiskeripolitiken kommer att offentliggöras när kommissionen antar dem, i enlighet med relevanta regler och förfaranden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0284/02

från Eluned Morgan (PSE) till kommissionen

(8 februari 2002)

Ämne: EU-finansierade projekt i Israel

Kan kommissionen uppskatta den skada som den israeliska armén orsakat på EU-finansierade projekt? Vilka åtgärder avser kommissionen följaktligen att vidta?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(25 februari 2002)

Kommissionen har på begäran av unionens ordförandeskap sammanställt en preliminär lista över de projekt som är finansierade av gemenskapen (kommissionen och medlemsstaterna) och som antingen har förstörts eller skadats av israelisk militär. Listan är ett första försök att uppskatta omfattningen och undersökningen pågår fortfarande.

F. n. har det endast varit möjligt att uppskatta ersättningskostnaden för den fysiska infrastrukturen (byggnader och utrustning), men inte indirekta förluster där projekt försenats eller ställts in. Beloppet i bilagda förteckning är resultatet av en försiktig beräkning och kommer troligen att stiga. I förteckningen finns inga hänvisningar till sådana gemenskapsprojekt som inte kunnat fungera ordentligt beroende på israeliska militära insatser, t.ex. tillgång till det Europeiska sjukhuset i Gaza, ej heller förseningar (som orsakats av att råvarutillförseln strypts) i infrastrukturprojekt.

Ärendet diskuterades i rådet (allmänna frågor) den 2829 januari 2002. Slutsatserna från det mötet är mycket bestämda:

Europeiska unionen är mycket oroad över att den palestinska infrastrukturen och andra inrättningar som är till hjälp för palestinierna i deras ekonomiska, sociala och humanitära utveckling och som finansieras av EU och andra givare, förstörs. Europeiska unionen kräver att den israeliska regeringen sätter stopp för sitt agerande och förbehåller sig rätten att begära skadestånd i härför lämpligt forum.

Kommissionen kommer att fortsätta att utreda frågan i nära samverkan med medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0251/02

från Brigitte Langenhagen (PPE-DE) till kommissionen

(6 februari 2002)

Ämne: Behandling av fisk med ämnen som binder vatten i syfte att öka den totala vikten

I den tyska fackpressen kan man läsa om en behandlingsmetod för fisk och fiskprodukter som syftar till att lura konsumenterna. I Nederländerna lär man använda ämnen som binder vatten och som tillsätts för att öka slutproduktens vikt på konstgjord väg. Dessa ämnen är kända under samlingsnamnet tari och lär användas både i filéer och hela fiskar. Det verksamma ämnet lär i det här fallet vara äggvita, vilket gör att EU:s förbud mot användning av fosfater inte kan tillämpas. I strid mot gällande bestämmelser finns ingen angivelse på slutproduktens etikett om att äggvita har använts.

Detta är för det första negativt för konsumenterna eftersom viktökningen på 5-15 procent, som beror på att fisken bundit vatten, avspeglar sig i priset och försvinner sedan vid tillagningen. Konsumenterna får heller ingen information om tillsatta ämnen.

För det andra drabbas den industri som inte använder sig av dessa oärliga metoder och som därmed missgynnas ur konkurrenssynvikel.

1. Känner kommissionen denna behandling av fisk i Nederländerna eller i någon annan medlemsstat?

2. Vilka åtgärder kan vidtas mot detta bruk, som skadar såväl konsumenter som ärliga tillverkare?

Kompletterande svarfrån David Byrne på kommissionens vägnar

(19 juli 2002)

Rådets direktiv 91/493/EEG av den 22 juli 1991 om fastställande av hygienkrav för produktionen och marknadsföringen av fiskprodukter(1) fastställer klart och tydligt vilka behandlingar för fiskprodukter som är tillåtna. Användning av ämnen som binder vatten i fiskprodukter är förbjuden enligt direktivet.

Kommissionen har fått svar från de nederländska myndigheterna när det gäller behandling av fisk med ämnen som binder vatten för att öka deras totala vikt. De bekräftar att i Nederländerna är användningen av sådana ämnen förbjuden.

I sitt svar säger de nederländska myndigheterna att de undersöker vilka lämpliga och nödvändiga åtgärder som måste vidtas.

Kommissionen känner inte till att fisk behandlas på detta sätt någon annanstans.

(1) EGT L 268, 24.9.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1770/02

från Peter Liese (PPE-DE) till kommissionen

(17 juni 2002)

Ämne: Irlands röst om det sjätte ramprogrammet sätts i samband med beslut på andra områden

I den irländska pressen förekommer uppgifter om att Irlands sätt att rösta i fråga om sjätte ramprogrammet för forskning och de särskilda forskningsprogrammen sätts i samband med beslut på andra områden, t.ex. jordbruk och offentligt stöd.

Vissa farhågor har uttryckts om att Irland kan bestraffas på andra områden om detta lilla EU-land inte förhåller sig på rätt sätt när det gäller forskningsstödet.

Delar kommissionen bedömningen att sådana påståenden kan stärka Nicefördragets motståndare inför en eventuell andra folkomröstning? Kan kommissionen göra klart att Irland har samma rätt som alla andra medlemsstater att rösta som det vill i rådet och att Irland framför allt har rätt att ställa krav när det gäller ramprogrammet och förkasta ett eller flera program om viktiga krav inte är uppfyllda?

Svar från Philippe Busquin på kommissionens vägnar

(8 juli 2002)

Den irländska regeringen har, precis som regeringarna i alla de andra medlemsstaterna, rätt att lägga fram och försvara sin ståndpunkt i rådet under beslutsprocessen fram till antagandet av gemenskapslagstiftning. Därvid kan den välja att rösta för eller mot alla lagstiftningsförslag. En ståndpunkt på ett område får inga konsekvenser för beslut på ett annat område. Detta gäller naturligtvis också för besluten om det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling och de särskilda programmen i samband med det.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0868/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(2 april 2002)

Ämne: Kontrollen av badvattenkvalitén

I protest mot unionens direktiv om kontroll av badplatsernas vattenkvalitet uppgav i augusti 2000 Borlänge kommun att det inte längre finns några badplatser i kommunen.

Som förklaring sade miljöchefen i kommunen enligt tidningen Dala-Demokraten att provtagandet är dyrt och så får man bara skit i pressen.

Borlänge kommun hoppades nu slippa extrakostnaderna för provtagningar genom att sluta kalla badplatserna för badplatser på EU:s lista.

Går det att på detta sätt undvika provtagningar av badvattenkvalitén?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(23 maj 2002)

Ledamotens fråga gäller skyldigheten att kontrollera badvatten i enlighet med badvattendirektivet (rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten(1)). I direktivet definieras klart vad som skall förstås med badvatten, dvs. allt rinnande eller stillastående sötvatten [], i vilket badning är uttryckligen tillåten av medlemsstaten, eller badning inte är förbjuden och traditionellt utövas av ett stort antal badare. Det är medlemsstaternas ansvar att utifrån denna definition fastställa vad som är badvatten och att sörja för den kontroll som krävs.

Sedan landet gick med i EU 1995 har Sverige aldrig utpekat några badvatten i Borlänge kommun och därför inte heller meddelat några kontrollresultat därifrån. De tre badvatten som ligger närmast Borlänge tillhör Säters kommun (Hyen, Ljusternbadet och Solvarbo). Dessa vatten kontrollerades 2001 och kommer att ingå i kommissionens årliga badvattensrapport, som offentliggörs inom kort.

Med anledning av ledamotens fråga kommer kommissionen att förfråga sig hos de svenska myndigheterna om det finns anledning att ompröva det faktum att inga badplatser utpekats i Borlänge kommun. Kommissionen kommer att underrätta ledamoten direkt om svaret på sin förfrågan.

(1) EGT L 31, 5.2.1976.