SKRIFTLIG FRÅGA E-0681/02

från Caroline Jackson (PPE-DE)och Phillip Whitehead (PSE) till kommissionen

(11 mars 2002)

Ämne: Säkerhet för flygpassagerare på flygningar med Virgin Express och regler för avstånd mellan säten

Vid flygningar med Virgin Express mellan Bryssel och Heathrow i London upplever man att sätesraderna i flygplanet är placerade så nära varandra att det är omöjligt för passagerarna att inta en s.k. brace position (framåtböjd med händerna över huvudet) i en nödsituation. Eftersom flygplanen är registrerade i Belgien och därför regleras av Internationella civila luftfartsorganisationen, är inte Virgin Express rättsligt förpliktat att se till att det finns ett visst minimiavstånd mellan varje säte. Den nuvarande placeringen av säten innebär emellertid en klar risk för flygsäkerheten för europeiska flygpassagerare på dessa flygningar. Är kommissionen medveten om situationen?

Enligt en undersökning som nyligen genomfördes på uppdrag av de gemensamma luftfartsmyndigheterna borde avståndet mellan sätena göras större på grund av att befolkningen har ökat i längd och vikt. Avser kommissionen att ta hänsyn till dessa slutsatser och införa bestämmelser i syfte att öka standardavståndet mellan flygsäten inom hela EU?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(25 april 2002)

Flygplan certifieras av medlemsstaterna i enlighet med gemensamma luftfartsmyndigheterna JAA:s säkerhetsstandard JAR-25, som gjorts obligatorisk i gemenskapen genom rådets förordning (EEG) nr 3922/91 av den 16 december 1991 om harmonisering av tekniska krav och administrativa förfaranden inom området civil luftfart(1). Standard JAR-25 uppfyller i sin tur kraven i bilaga 8 till Konventionen angående internationell civil luftfart och stämmer i stort sett överens med sitt amerikanska motstycke FAR-25 från Förenta staternas luftfartsmyndighet (Amercian Federal Aviation Administration).

I ovannämnda säkerhetsstandarder finns inga uttryckliga föreskrifter om sådana parametrar för passagerarkabinens utformning som avstånd mellan sätena, men indirekt kontrolleras dessa parametrar genom kraven på utrymningsmöjligheter och skydd mot huvud- och benskador vid nödlandningar.

JAR-25 anpassas liksom alla standarder med jämna mellanrum till den tekniska utvecklingen och nya behov. JAA har därför en forskningsbudget som används för att finansiera säkerhetsstudier. Den undersökning som ledamoten nämner är ett led i JAA:s samordnade forskningsprogram om säkerheten i passagerarkabinen.

I den nämnda undersökningen granskas sätesförhållandena mot bakgrund av befolkningens aktuella kroppsstorlek och ovannämnda nödlandningskrav.

Så länge myndigheten för luftfartssäkerhet ännu inte har påbörjat sin verksamhet, är det fortfarande JAA som har hand om standardiseringen. Kommissionen anser därför att det i första hand är JAA-experternas uppgift att granska undersökningens resultat och att besluta om eventuella ändringar i standard JAR-25. Kommissionen har därför inga planer på att föreslå någon förordning om avståndet mellan sätena, utan ser hellre att undersökningens resultat vid behov leder till en ändring av den obligatoriska säkerhetsstandarden JAR-25. Kommissionen anser att man i undersökningen tar upp en viktig säkerhetsfråga och följer uppmärksamt JAA:s arbete.

När myndigheten för luftfartssäkerhet inom kort inleder sin verksamhet, kommer den att certifiera flygplan, flygplansdelar och flyghjälpmedel med tillämpning av sådana specifikationer för luftvärdighet som kommissionen föreslagit på myndighetens rekommendation och som antagits av kommissionen i enlighet med det föreskrivande kommittéförfarandet.

(1) EGT L 373, 31.12.1991.