ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2530/01

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(19 september 2001)

Ämne: Restriktioner för införsel till Förenade kungariket av varor för vilka tull erlagts

Vad anser kommissionen om att regeringen i Förenade kungariket begränsar enskilda resandes import av varor för vilka tull erlagts?

Är kommissionen medveten om att Förenade kungarikets tull- och accismyndighet i allt större omfattning beslagtar personliga tillgångar (vanligtvis motorfordon) för resande som enbart utövar de rättigheter de har enligt EU:s lagstiftning?

Hur kan kommissionen agera för att upprätthålla friheten för resande att importera ovannämnda varor till Förenade kungariket?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(24 oktober 2001)

Kommissionen har tagit emot ett antal klagomål rörande Förenade kungarikets sätt att tillämpa gemenskapens punktskattebestämmelser på inresande i Förenade kungariket som medför punktskattepliktiga varor inköpta i andra medlemsstater. Klagomålen gäller både den mängd varor som får införas och beslag av varor och fordon. Kommissionen håller som bäst på att behandla dessa klagomål och kommer mot bakgrund av resultaten av denna behandling att granska Förenade kungarikets tillvägagångssätt.

Om kommissionen anser att en medlemsstat inte uppfyller sina skyldigheter enligt EG-fördraget kan den inleda ett s.k. överträdelseförfarande enligt artikel 226 (tidigare artikel 169) i EG-fördraget. Detta förfarande är avsett att se till att medlemsstaterna följer gemenskapsrätten och kan leda till att ärendet tas upp i domstolen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3166/01

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(19 november 2001)

Ämne: Sellafield och den irländska regeringen

Med tanke på den irländska regeringens konstanta motstånd mot och regelbundna och ihärdiga försök att hindra utvecklingen vid kärnbränsleanläggningen i Sellafield, vilken bevismässig vikt lägger kommissionen vid den irländska regeringens åtgärder och framställningar och anser den att dennas verksamhet står i överensstämmelse med ett accepterande av gemenskapens regelverk?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(28 januari 2002)

Kommissionen följer löpande utvecklingen när det gäller den irländska regeringens åtgärder och framställningar avseende verksamheten i Sellafield.

Kommissionen känner till Irlands process mot Förenade kungariket vid FN:s havsrättsdomstol och den process mot Förenade kungariket som Irland har hänvisat till en skiljedomstol i enlighet med OSPAR-konventionen. I detta hänseende vill kommissionen påminna om att medlemsstaterna i enlighet med artiklarna 292 (EG) och 193 (Euratom) förbinder sig att inte lösa tvister om tolkningen eller tillämpningen av detta fördrag på annat sätt än som bestämts genom fördraget.

Kommissionen har också skrivit till Förenade kungarikets myndigheter och begärt förtydliganden om de frågor som tagits upp.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3609/01

från Giovanni Fava (PSE) till kommissionen

(8 januari 2002)

Ämne: Nya anläggningar i områden med totalt byggförbud och EU-medel på Sicilien

Den 4 december 2001 lade Siciliens regionregering fram ett lagförslag om att bland annat godkänna de uppskattningsvis 170 000 enheter som uppförts utan bygglov längs kusten. Detta lagförslag tycks upphäva det enda befintliga skyddet av Siciliens kuster, nämligen den regionala lagen 78 av den 12 juni 1976 enligt vilken det råder byggförbud upp till 150 meter från havet. Ovannämnda lagförslag gör det bland annat möjligt att på stranden, där det råder absolut byggförbud, bygga nya hotellkomplex med sammanlagt 4 000 bäddar.

Det är troligt att dessa projekt får medel genom de territoriella sysselsättningspakterna, Prusst-programmet och Agenda 2000.

Dessa projekt strider inte bara mot den regionalpolitiska andan att verka för en hållbar utveckling i mindre utvecklade områden, utan även mot gällande miljöskyddslagstiftning och EU:s särskilda åtgärder för återställande av kustområdena.

Känner kommissionen till detta initiativ från den sicilianska regionregeringens sida? Kan kommissionen se till att medel från strukturfonderna inte kan användas för att finansiera nämnda projekt? Kan kommissionen se till att gemenskapslagstiftningen rörande miljökonsekvensbedömningar efterlevs? Kan kommissionen slutligen ange vilka åtgärder den tänker vidta för att Natura 2000-områdena inte urbaniseras i alltför stor utsträckning?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(12 februari 2002)

Kommissionen har ingen kännedom om lagförslaget som parlamentsledamoten nämner. Den kommer ändå att övervaka att åtgärderna sammanhänger med målen för programmen liksom att de är förenliga med gemenskapens politik, inklusive miljöskyddspolitiken, vid genomförandet av program som samfinansieras genom strukturfonderna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3714/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(17 januari 2002)

Ämne: Kommissionens relationer till ERT

European Roundtable of Industrialists (ERT) är en betydande intressegrupp inom unionen.

Har kommissionen en uppfattning om hur ofta olika kommissionärer har deltagit i officiella möten med ERT under år 2001?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(14 februari 2002)

I samband med att förslag och åtgärder förbereds är det kommissionens policy att kontakta alla sina samtalspartner. På det företagspolitiska området är ERT en av de grupper som kontaktas.

Olika kommissionsledamöter har vid ett flertal tillfällen deltagit i möten med representanter för European Round Table (ERT) of Industrialists som ett led i kommissionens allmänna samråd med det civila samhället.

Diskussionerna med representanterna för ERT har i allmänhet rört frågor inom områdena företagspolitik och konkurrenskraft.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2956/01

från Bertel Haarder (ELDR) till rådet

(5 november 2001)

Ämne: Belgien och arbetskraftens fria rörlighet

1. Känner rådets ordförande till de problem som EU-medborgare möter i kontakterna med den belgiska förvaltningen när de skall anmäla inflyttning och få ID-handlingar? Av dessa problem bör framför allt noteras att den inflyttade får vänta länge, ofta måste insistera för att få svar från inflyttningskommunen och sedan får flera tillfälliga ID-kort innan de riktiga ID-handlingarna till sist ställs ut.

2. Anser rådets ordförande att detta system passar sig för ett land som Belgien som tar emot flera internationella institutioner, exempelvis Nato och EU?

3. Kommer Belgien att göra något för att förbättra systemet?

Svar

(1 mars 2002)

Rådet har inte befogenhet att besvara de frågor som den ärade parlamentsledamoten ställt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3505/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(8 januari 2002)

Ämne: De andra språken i Frankrike

Som svar på en fråga av undertecknad rörande vilka åtgärder kommissionen vidtar beträffande de institutionella och budgetära svårigheter som i Frankrike drabbar bruket av andra språk än franska (E-2464/01(1)), sade kommissionsledamoten för utbildning och kultur, Vivianne Reading, att denna fråga inte kommer att behandlas av kommissionen eftersom den faller under medlemsstaternas behörighet.

Vilken institution skall, om kommissionen inte anser sig behörig, se till att den rättighet att i länder i Europa använda sitt eget språk, däribland språk som inte är officiella i staterna, som finns upptagen i stadgan om de grundläggande rättigheterna, godkänd just vid regeringskonferensen i Nice, respekteras? Detta mot bakgrund av att kommissionen däremot helt riktigt känner sig behörig att exempelvis vidta åtgärder av ett så omfattande slag som att förbjuda att mäktiga företag som är verksamma på unionens territorium fusionerar, och detta inte bryter mot behörighetsreglerna.

(1) EGT C 93 E, 18.4.2002.

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(1 mars 2002)

I artikel 22 i Stadgan om grundläggande rättigheter anges det att Unionen skall respektera den språkliga, religiösa och kulturella mångfalden. I artikel 51 i samma rättsakt står det att Bestämmelserna i denna stadga riktar sig, med beaktande av subsidiaritetsprincipen, till unionens institutioner och organ samt till medlemsstaterna endast när dessa tillämpar gemenskapsrätten. Av detta framgår att det fall som parlamentsledamoten tar upp inte verkar gälla verksamhet som faller inom räckvidden för artikel 51 i Stadgan.

Enligt artikel 81 i EG-fördraget har gemenskapen behörighet när det gäller konkurrenspolitik: Följande är oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet: alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden. I artikel 85 i EG-fördraget fastställs kommissionens ansvar för genomförandet av dessa principer. Vad gäller språkpolitik har varken gemenskapen eller kommissionen fått liknande befogenheter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2942/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till rådet

(25 oktober 2001)

Ämne: Långdragna ersättningsförfaranden vid (trafik)olyckor i Schweiz

I sitt svar på fråga E-1080/01(1) meddelar rådet att man inte känner till innehållet i de samtal som enligt parlamentsledamoten ägt rum den 16 februari mellan ordförandeskapet och Schweiz president. Initiativet från det dåvarande ordförandeskapet var ett led i försöken att hitta en lösning på de segdragna ersättningskraven mellan offer från EU-länder och schweiziska försäkringsbolag, eftersom det fjärde direktivet om motorfordonförsäkring inte innebär någon lösning på detta.

Brister i den schweiziska lagstiftning gör det möjligt för försäkringsbolag att dra ut på tiden med att erkänna skadeersättningar som grundar sig på civilrättsligt ansvar. Denna källa till rättsosäkerhet drabbar även EU-medborgare som råkar ut för (trafik)olyckor i Schweiz. De hamnar i en juridisk process utan utsikter på att få ersättning inom rimlig tid.

Kommer rådet meddela mig det fullständiga innehållet i samtalen som ägde rum den 16 februari mellan EU:s ordförandeskap och Schweiz president när det gäller att hitta en snabb, rättvis och rimlig skadeersättning för EU-medborgare som råkat ut för trafikolyckor i Schweiz? Om så inte är fallet, varför vill inte rådet meddela mig det fullständiga innehållet i samtalen som ägde rum den 16 februari mellan EU:s ordförandeskap och Schweiz president när det gäller att snabb, rättvis och skälig skadeersättning för EU-medborgare som råkat ut för trafikolyckor i Schweiz?

(1) EGT C 364 E, 20.12.2001, s. 41.

Svar

(14 februari 2002)

Rådet önskar hänvisa till sitt svar på den ärade parlamentsledamotens fråga (E-1080/01) i samma ärende, som klargjorde att rådet inte informerats om att några kontakter skulle ha tagits i detta ärende mellan EU:s ordförandeskap och Schweiz president i februari i år. Så vitt rådet har kunnat konstatera togs frågan inte upp till diskussion vid det tillfälle som den ärade ledamoten hänvisar till.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2843/01

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(17 oktober 2001)

Ämne: Kontroller vid flygplatser

De nyligen inträffade allvarliga fallen av internationell terrorism, där flygplan använts som sannskyldiga missiler styrda av kaparna själva, har åter fäst uppmärksamheten vid de säkerhetsåtgärder som vidtas, i synnerhet i fråga om kontroll av personer och bagage före påstigning. Sedan länge utförs dessa kontroller på europeiska flygplatser huvudsakligen av privata bolag med personal som vanligtvis är lågutbildad och lågavlönad. Polis ingriper endast i andra hand och på begäran. Avser kommissionen att definiera nya förfaranden som skall innebära en skyldighet att bättre specialisera de anställda och dessutom kräva större ansvar i fråga om certifiering av de standarder som antagits och av deras tillämpning i praktiken av de offentligt ansvariga för flygplatssäkerheten?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(22 november 2001)

Den 10 oktober 2001 antog kommissionen ett förslag till Europaparlamentets och rådet förordning om införandet av gemensamma bestämmelser på flygsäkerhetsområdet. Genom att dessa regler införs i gemenskapslagstiftningen kommer de att kunna tillämpas effektivt, och kommissionen kommer löpande att kunna övervaka att de efterlevs, med hjälp av en inspektionsmekanism som bygger på ömsesidiga kontroller (peer review).

De gemensamma bestämmelser som ingår i förslaget grundar sig på nuvarande bästa praxis i medlemsstaterna, och skall leda till bättre kontroll av både internationella och inhemska flygningar.

I första hand skall de beröra följande:

- Kontroll av tillträde till känsliga områden på flygplatser och i luftfarkoster.

- Kontroll av passagerare och deras handbagage.

- Kontroll och övervakning av incheckat bagage.

- Kontroll av gods och post.

- Utbildning av markpersonal.

- Fastställande av specifikationer för den utrustning som behövs för ovan nämnda kontroller.

- Klassificering av vapen och andra föremål som skall vara förbjudna ombord på luftfarkoster och inom känsliga områden på flygplatserna.

När denna förordning antagits kommer den att tillfredsställa frågeställarens krav. Genomförandeförfarandet på nationell nivå kommer naturligtvis i stor utsträckning att vara beroende av de åtgärder som medlemsstaterna själva vidtar i enlighet med nationell praxis, vilket innebär att genomförandet av utbildningen exempelvis kan variera från land till land. Sådan utbildning kan i vissa länder genomföras av nationella tjänstemän, och i andra av privatföretag under statligt överinseende.

Dessutom har kommissionen och ordförandeskapet i enlighet med vad som överenskommits den 14 september 2001 beslutat att upprätta en tvärvetenskaplig tillfällig grupp som skall undersöka vilka ytterligare åtgärder som skulle kunna vidtas för att förbättra de nuvarande säkerhetsåtgärderna och anpassa sig till de nya hoten. Denna grupp skall rapportera till rådet, som skall behandla dess rapport vid sitt nästa möte den 7 december 2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2307/01

från Astrid Thors (ELDR) till kommissionen

(31 juli 2001)

Ämne: Schengenavtalet, artikel 75, transporterandet av läkemedel

Artikel 75 i Schengenavtalet innehåller ett krav på att personer som förflyttar sig inom Schengenområdet och medför läkemedel som kan klassas som narkotika bör ha med sig ett intyg. Hur skall detta stadgande tolkas? Enligt flera uppfattningar är det oklart vilka myndigheter som kan utfärda intyget och för vilka läkemedel det behövs.

Kan kommissionen tänka sig att föreslå en klarläggande revision eller ett slopande av intyget?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(8 oktober 2001)

I artikel 75 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet föreskrivs att enskilda personer får medföra narkotika och psykotropa ämnen inom ramen för medicinsk behandling, på villkor att de vid varje slag av kontroll kan visa ett intyg(1) som utfärdats eller attesterats av behörig myndighet i hemlandet.

Schengenregelverket innehåller ingen förteckning över läkemedel för vilka det krävs särskilt tillstånd inom Schengenområdet.

Artikel 75 avser läkemedel som finns upptagna i internationella konventioner om narkotika (1961 års konvention ersättande äldre konventioner rörande narkotika, 1971 års konvention om psykotropa ämnen) eller som innehåller ämnen som finns upptagna i sådana konventioner och som omfattas av nationell narkotikalagstiftning. Enligt konventionerna får de avtalsslutande parterna underkasta fler ämnen kontroll enligt nationell narkotikalagstiftning. Därav följer att förteckningarna över produkter som anses som eller innehåller narkotika och psykotropa ämnen kan växla från en medlemsstat till en annan.

Enligt artikel 75 skall medlemsstaterna utse de myndigheter som har behörighet att utfärda eller attestera intyget. En förteckning över myndigheterna har offentliggjorts i EGT(2) för de tio länder som tillämpade Schengenregelverket före den 25 mars 2001. Förteckningen över myndigheterna i de fem nordiska länderna, som börjat tillämpa regelverket efter det datumet, skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

För närvarande har kommissionen inte för avsikt att föreslå ändringar av gällande lagstiftning.

(1) Det enhetliga intyget offentliggjordes i EGT L 239, 22.9.2000.

(2) Det enhetliga intyget offentliggjordes i EGT L 239, 22.9.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3623/01

från Proinsias De Rossa (PSE) till kommissionen

(8 januari 2002)

Ämne: Osteoporos (benskörhet)

Avser kommissionen att se till att nationella hälsomyndigheter och organ för sjukförsäkring kommer att arbeta för att förbättra resurserna för bentäthetsmätningar, och betala för undersökningar av bentätheten för dem med hög risk för benskörhet innan de råkar ut för sin första fraktur?

Kommer kommissionen att betala för bevisat verksamma behandlingsmetoder för dem med hög risk för benskörhet innan de råkar ut för sin första fraktur, ekonomiskt stödja och deltaga i upplysningskampanjer tillsammans med IOF International Osteroperosis Foundation, medlemmar i IOF och övriga berörda grupper och yrkesmän?

Kommer kommissionen även att arbeta i partnerskap med IOF för att sammanföra politiker på nationell nivå och gemenskapsnivå med benskörhetsexperter och berörda grupper så att de kan utarbeta praktiska och kostnadseffektiva strategier för att hindra frakturer orsakade av benskörhet, och se till att dessa strategier innehåller mätbara, realistiska och tidsbaserade mål för minskning av antalet frakturer samt inrätta ett system för samordnad insamling av uppgifter för att kunna övervaka frakturer orsakade av benskörhet i hela Europa.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(24 januari 2002)

Enligt artikel 152 i EG-fördraget skall gemenskapens åtgärder på folkhälsoområdet fullt ut respektera medlemsstaternas ansvar för att organisera och tillhandahålla hälso- och sjukvård. Ansvaret för tillgången till mätning av bendensiometri ligger därför hos medlemsstaterna. Kommissionen kommer dock att ta fortsatta steg inom detta område, som en del i gemenskapsprogrammet för främjande av hälsa.

Kommissionen kan inte betala behandlingen av personer med osteoporos, då detta omfattas av ovan nämnda artikel, och därmed också är en angelägenhet för medlemsstaterna. Å andra sidan omfattar kommissionens mandat främjande av hälsa och sjukdomsförebyggande åtgärder. Kommissionen kan sålunda komma att delta i upplysningsverksamhet avseende riskfaktorer och förebyggande behandling av osteoporos.

Detta är faktiskt vad kommissionen redan har gjort genom att under 1998 finansiera och offentliggöra en rapport om osteoporos inom unionen, Action for prevention, som färdigställts av den europeiska osteoporosstiftelsen (European Foundation on osteoporosis). I 2002 års arbetsprogram för främjande av hälsa anger kommissionen också huvuddragen för prioriteringarna när det gäller osteoporos. Där framhålls att man, till följd av nämnda kommissionsrapport om förebyggande av osteoporos, avser att analysera hur medlemsstaterna har levt upp till rekommendationerna i rapporten.

Kommissionen har tidigare haft ett nära samarbete med den internationella osteoporosstiftelsen (International Osteoporosis Foundation), bland annat med rapporten om osteoporos 1998. Kommissionen har också deltagit i ett flertal arrangemang i stiftelsens regi, och kommer att fortsätta sitt nära samarbete med stiftelsen även i framtiden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3184/01

från Mario Borghezio (NI) till rådet

(23 november 2001)

Ämne: Verksamhet som utförs med det islamiska kulturinstitutet i Milano som täckmantel

President Bush har anklagat det islamiska kulturinstitutet i Milano för att vara en etablerad terroristbas och navet för de aktiva terrornätverken i Europa. Den amerikanska veckotidskriften Newsweek (den 5 november 2001) fördömer de förseningar och fel som kännetecknat utredningarna om detta institut. Institutet, som varit känt av de italienska myndigheterna i flera år, har nu visat sig vara en bas där man planerat och organiserat terrorattentat med kemiska vapen i Europa.

I artikeln finns en hänvisning till ett uttalande som en italiensk tjänsteman gjort till Washington Post. Enligt denne tjänsteman fanns det före den 11 september inte någon insikt om problemets omfattning och komplexitet.

Anser inte rådet att dessa förseningar och fel allvarligt har äventyrat säkerheten i Europa?

Anser inte rådet även att det är nödvändigt att identifiera de personer som är ansvariga för förseningarna oavsett vilken nivå de befinner sig på och att eventuellt klarlägga den politiska mörkläggningen i denna fråga?

Anser inte rådet även att det är nödvändigt att, eventuellt genom Europol, kontrollera om det finns andra liknande institut särskilt i London, där livlig propaganda för bin Ladin fortfarande sprids i många viktiga moskéer som för närvarande är verksamma i Europa, och om dessa institut utför samma verksamhet som vid det islamiska institutet i Milano? Anser inte rådet att det i så fall vore lämpligt att omedelbart stänga de institut som stöder terrorism?

Svar

(18 februari 2002)

Rådet vill betona att det inte har någon befogenhet att undersöka de brottsbekämpande och rättsliga myndigheternas verksamhet i medlemsstaterna.

Rådet vill dessutom påminna den ärade parlamentsledamoten om att rådet uttryckligen i de slutsatser som antogs den 20 september 2001 fastställde följande:

Rådet beslutar att upprätta en grupp med specialister på terroristbekämpning inom Europol för sex månader med möjlighet till förlängning. Medlemsstaterna uppmanas att utse sambandsmän från specialiserade polisavdelningar och underrättelsetjänster till gruppen, utan att detta påverkar den berörda lagstiftningen.

Gruppen skall bland annat ha följande arbetsuppgifter:

- Att snarast möjligt samla in alla relevanta upplysningar och underrättelser om aktuella hot.

- Att analysera de insamlade upplysningarna och genomföra nödvändig operativ och strategisk analys.

- Att utarbeta ett hotbildsdokument på grundval av den mottagna informationen. Utredningen skall bland annat omfatta mål, skador, möjliga tillvägagångssätt, konsekvenser för medlemsstaternas säkerhet (beskrivning av tänkbara situationer) och fastställa de områden där förebyggande åtgärder bör vidtas (flygtrafik, officiella byggnader, skydd av personer o.s.v.).