SKRIFTLIG FRÅGA E-1694/98

från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen

(29 maj 1998)

Ämne: Direkta flygförbindelser till Strasbourg

Till följd av EU:s karaktär fungerar unionen inom olika länder. Detta leder bland annat till att Europaparlamentets ledamöter blir tvungna att sammanträda i Strasbourg tolv gånger om året, trots att ledamöterna skulle vilja ordna frågan på ett annat sätt.

Hur ämnar kommissionen säkerställa att det ens skulle finnas direktflyg från medlemsstaternas huvudstäder till Strasbourg? Detta torde vara ett minimikrav med tanke på EU:s funktionsförmåga. För tillfället finns det till exempel inga direktflyg från Finland och Sverige till Strasbourg, vilket leder till att ledamöterna blir tvungna att använda en hel arbetsdag för att ta sig dit och en arbetsdag för att ta sig tillbaka. Under ett års tid innebär det här tolv arbetsdagar × 2, med andra ord används 5 arbetsveckor till enbart resande. Under en ledamots mandattid används sex arbetsmånader enbart till resande. Detta kan knappast anses vara förnuftigt ur skattebetalarnas synvinkel.

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(1 juli 1998)

Kommissionen förstår svårigheterna och har samma inställning som parlamentsledamoten och många av hennes kollegor. Kommissionen kan dock endast rapportera att det står europeiska flygbolag fritt att verka inom gemenskapen och varken kommissionen eller nationella myndigheter har någon möjlighet att tvinga flygbolagen att trafikera vissa linjer av liknande skäl som de som parlamentsledamoten anger.

Det bör observeras att enligt artikel 4 i rådets förordning (EEG) 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen(1) kan medlemsstater kräva allmän trafikplikt på vissa linjer till regionala flygplatser belägna på deras territorium. Enligt denna bestämmelse kan nationella myndigheter kräva att lufttrafikföretag endast får tillträde till dessa linjer om vissa krav på lämplighet och kontinuitet uppfylls.

Om inget lufttrafikföretag avser att trafikera linjen enligt dessa bestämmelser kan medlemsstaten infordra anbud för att utse ett enskilt lufttrafikföretag som skall trafikera linjen under en period upp till tre år. Utvalt lufttrafikföretag har rätt till ersättning för förluster som uppstår i samband med att det genomför den allmänna trafikplikten. I riktlinjerna för tillämpning av artiklarna 92 och 93 i Fördraget om Europeiska unionen inom flygsektorn, som offentliggjordes den 10 december 1994(2), erkänns kompatibiliteten mellan en sådan ersättning och bestämmelserna för statligt stöd. Många medlemsstater har redan tillämpat systemet vid flera tillfällen för att försäkra sig om fortsatt trafik på vissa linjer.

Med tanke på medlemsstaternas rättsliga befogenheter i förhållande till kravet på allmän trafikplikt vill parlamentsledamoten driva frågan om en linje mellan Strasbourg och Helsingfors vidare med nationella myndigheter. Det bör påminnas om att Frankrike sedan 1995 har ställt vissa krav för frekvens och kapacitet på ett antal linjer från Strasbourg till utlandet (men inte till Helsingfors). Frankrike förnyade flera av dessa krav i december 1997. I den officiella tidningen offentliggjorde kommissionen motsvarande anbudsinfordran enligt bestämmelserna i gemenskapens lagstiftning(3). Det bör dock erkännas att specifikationen av allmän trafikplikt inte omfattar befogenheten att tvinga lufttrafikföretag att trafikera en viss linje om inget lufttrafikföretag avser att besvara anbudsinfordran.

(1) EGT L 240, 24.8.1992.

(2) EGT C 350, 10.12.1994.

(3) EGT C 385, 19.12.1997.