ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1933/99

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(4 november 1999)

Ämne: Genomförandet av det operativa programmet för utbildning och grundläggande yrkesutbildning inom gemenskapsstödramen för Grekland

Av kommissionens svar på en tidigare fråga från mig(1) framgick det att det var problem med genomförandet av det operativa programmet för utbildning och grundläggande yrkesutbildning inom gemenskapsstödramen för Grekland och att anslagen utbetalades i mycket långsam takt. Kan kommissonen informera mig om hur hög utnyttjandegraden av anslagen är i dag, om man har lyckats lösa problemen med genomförandet av programmet och om inte, vad de stora förseningarna beror på?

(1) H-411/97, Europaparlamentets överläggningar, nr 4-502 (juni 1997).

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Anna Diamantopoulou

(2 december 1999)

Genomförandet av det berörda operativa programmet har påskyndats betydligt på senaste tid.

När det gäller Europeiska socialfonden har 100% av de planerade anslagen avsatts och 78,86% har redan utbetalats åt Grekland. Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) har avsatt 82% och utbetalat 48% av ERUF:s planerade anslag. Alla ERUF:s anslag kommer att avsättas före den 31 december 1999.

Alla nationella rättsliga åtaganden måste göras före slutet av 1999, medan genomförandet kan pågå fram till december 2001. En slutlig, intern omprogrammering av programmet Allmänutbildning och grundläggande yrkesutbildning kommer att göras i år för att korrigera programmet och se till att alla tillgängliga anslag utnyttjas.

Det förefaller som om man fått bukt med de flesta problem som man hade tidigare och som allvarligt försenade programmets finansiella genomförande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1746/99

från Winfried Menrad (PPE-DE) till kommissionen

(1 oktober 1999)

Ämne: Konkurrenssnedvridning till följd av EU-stöd till italienska företag

Flera företag i Tauberkreis, Badem-Württemberg, och industri- och handelskammaren i Heilbronn har kontaktat mig för att besvära sig över att kommissionen beviljar ekonomiskt stöd för främjande av mässdeltagande, Promotion-Action i Umbrien-regionen, som används till samfinansiering av de lokala nationella och regionala myndigheterna. Samfinansieringen sker inom ramen för ett operationellt program, som regionen lagt fram för kommissionen. Samfinansieringen sker via GD XVI (eller GD V). Då musikinstrumentmässan Perugia Classico anordnas i Perugia används dessa medel inte enbart till stånd- och mässkostnader utan också till mässbesökarnas rese- och uppehållskostnader (bl.a. flyg- och hotellkostnader, matkostnader och turistprogram vid sidan om).

1. Är de uppgifter som jag har fått överensstämmande med verkligheten?

2. Anser ni också att företagen i detta fall får en otillåten konkurrensfördel i förhållande till tyska företag?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Michel Barnier

(9 november 1999)

Under den pågående programplaneringsperioden omfattas regionen Umbrien delvis av strukturfondernas mål 2 och 5b, i vars program det ingår en åtgärd för främjande av turistsektorn.

Allt beviljande av stöd till företagare inom ramen för denna åtgärd omfattas av gemenskapsbestämmelserna, i synnerhet när det gäller konkurrens. Det är den myndighet som ansvarar för förvaltningen av programmen, i detta fall regionen Umbrien, som skall se till att dessa bestämmelser och bestämmelserna om stödberättigande utgifter följs, såsom det föreskrivs i de berörda besluten.

Enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till har mässan Perugia Classico i sin helhet finansierats av kommunen Perugia. Det bör för övrigt påpekas att denna kommun inte ingår bland de områden som är stödberättigade enligt strukturfonderna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1930/99

från Michael Cashman (PSE) till kommissionen

(14 oktober 1999)

Ämne: Välståndet i euroområdet

Kan kommissionen redovisa för den gemensamma valutans framgångar? Hur ter sig välståndet i euroområdet respektive EU-länderna utanför detta i jämförelse med världen i övrigt?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Pedro Solbes Mira

(9 november 1999)

Den ekonomiska och monetära unionen (EMU) gör det möjligt för de medlemsstater som infört euron som gemensam valuta att återuppta den ekonomiska tillväxten och dra nytta av de positiva effekterna i samband med eurons ökande användning internationellt.

Dessa medlemsstater har redan genomfört en djupgående sanering av sina offentliga finanser. Den stabilitet som uppnåtts i enlighet med Maastricht-kriterierna vid övergången till euron börjar bära frukt. 1998 års ekonomiska resultat var de bästa på ett decennium med en tillväxt på 2,8% och 1,7 miljoner skapade nettoarbetstillfällen. De grundläggande ekonomiska faktorerna i euroområdet är tillfredsställande; låg inflation och låga räntor. I kommissionens höstprognos, som utarbetas för närvarande, bekräftas troligen att Europa håller på att vända den stigande arbetslöshetskurvan.

Euron håller redan jämn takt med dollarn på de internationella obligationsmarknaderna. Tillgänglig statistik för första halvåret 1999 visar att emissionerna i euro utgör omkring 44% av samtliga internationella emissioner av obligationer. Som en jämförelse kan nämnas att de elva valutor som ersatts av euron tillsammans stod för 30% av de totala emissionerna 1997. Euron är alltså mer än bara summan av de valutor den ersätter. Den är på väg att bli en viktig, internationell valuta. En stor, omfattande och likvid europeisk finansmarknad gör det lättare för företagen inom gemenskapen att hitta finansiering. Marknaden för företagsobligationer (corporate bonds) har exempelvis utvecklats snabbt sedan årets början. Företagens andel i de totala antalet obligationsemissioner i euro är tre gånger större än deras andel i olika europeiska valutor 1998. Denna utveckling bidrar även till att stärka Europas roll på den monetära scenen och återställa balansen i det internationella monetära systemet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2495/99

från Robert Sturdy (PPE-DE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Rättssäkerhet i informationssamhället

Kommissionen har gjort imponerande framsteg (genom sina förslag KOM(1998) 586 och KOM(96) 392) vad gäller att ge människor som är delaktiga i den elektroniska handeln och informationssamhället en stabil rättslig grund och rättssäkerhet.

Kan kommissionen bekräfta att den inte kommer att göra något som skulle äventyra denna rättssäkerhet och göra Internetleverantörer ansvarsskyldiga i alla länder endast genom att deras webbplatser är tillgängliga i dessa länder?

Kan kommissionen säkerställa att framtida initiativ om icke avtalad ansvarsskyldighet överensstämmer med de ovannämnda förslagen och inte ger advokater möjlighet att se sig omkring efter den nationella lag som gynnar dem bäst?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(1 februari 2000)

Kommissionens mål för förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden(1) och förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om en tredje ändring av direktiv 83/189/EEG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter(2) har varit att skapa en sammanhållen och förutsägbar rättslig ram för e-handeln på den inre marknaden. Att det behövs en klart definierad rättslig ram, som bygger på etablerade principer för den inre marknaden, för att främja e-handeln på den inre marknaden, återspeglas i ministerrådets politiska överenskommelse den 7 december 1999 om direktivförslaget om elektronisk handel.

Direktivet grundar sig på principen om att övervakningen av informationssamhällets tjänster och Internetleverantörer skall ske i ursprungslandet. Denna princip tillsammans med ansvarsfriheten vid enbart vidarebefordran (mere conduit) och cachning samt att tjänsteleverantörernas ansvar begränsas när det gäller lagring av information för tredje part kommer att skapa den rättsliga säkerhet som krävs och stimulera investeringar. I direktivförslaget om e-handeln fastställs inga särskilda bestämmelser vare sig på den internationella privaträttens område eller om behörig domstol.

Kommissionen analyserar för närvarande den information som erhållits från företag och konsumenter i samband med en hearing i ämnet elektronisk handel: behörig domstol och tillämplig lagstiftning och detta kommer att beaktas om nya initiativ tas på detta område framöver.

(1) EGT C 30, 5.2.1999.

(2) EGT C 307, 16.10.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2580/99

från Umberto Bossi (TDI) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Gemenskapsprogrammet ECIP

Gemenskapsprogrammet ECIP har haft stor framgång och kommissionen har anslagit mer än 3 miljarder euro för samfinansiering av åtgärder under Facility 1, 2, 3 och 4.

Till följd av kommissionens interna omstrukturering har förfarandena för urval och granskning av föreslagna projekt kraftigt saktat av. Detta har sedan lett till att utbetalningen av anslag sedan några månader tillbaka har ställts in för projekt som redan godkänts av kommissionen, trots att medel finns tillgängliga.

Utöver detta är förfallodatumet för rådets förordning nära förestående och programmen för stöd till investeringar i tredje land kommer att genomgå en allmän omstrukturering. Väntetiderna riskerar härigenom att förlängas ytterligare för stödmottagarna, som till råga på allt inte informeras om förfarandenas tidsaspekter.

Kan kommissionen mot denna bakgrund svara på följande frågor:

1. Har kommissionen sörjt för att medborgarna informerats om beslutet att ställa in utbetalningarna, om motiven för detta och om vilka åtgärder som man har för avsikt att vidta för att påskynda förfarandena?

2. Har kommissionen för avsikt att sörja för utbetalning av stöd till projekt som föreslagits och/eller godkänts under 1999?

3. Vilka garantier har kommissionen för avsikt att ge stödmottagarna för projekt som redan föreslagits (och som väntar på att granskas) och för dem som redan valts ut, i syfte att snabbt finna en lösning på ovannämnda problem?

4. Planerar kommissionen att förnya programmet ECIP eller ersätta det med ett annat?

5. Har kommissionen planerat övergångsåtgärder som garanterar kontinuiteten i förfarandenas olika faser?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P-2580/99 och E-2599/99 ingivet av Christopher Patten för kommissionen

(24 januari 2000)

Under de senaste åren har oavslutade ärenden samlats på hög i samband med programmet EC Investment Partners (ECIP). Av detta skäl beslöts det i början av 1999 att kommissionen i första hand skulle använda sina begränsade resurser till att avsluta befintliga avtal, betala utestående belopp och återvinna ej utnyttjade och återbetalningspliktiga ECIP-medel.

Kommissionen beslutade nyligen att föreslå rådet och parlamentet att giltighetstiden för ECIP-förordningen förlängs under en övergångsperiod på ett år till och med den 31 december 2000 för att möjliggöra en praktisk uppföljning av redan finansierade åtgärder och ändringar av redan undertecknade avtal, samt tekniskt bistånd för att säkerställa att pågående åtgärder fullföljs och avslutas. Inga nya projekt kommer att finansieras efter den 31 december 1999 och ansökningar om finansiering som inte formellt godkänts av kommissionen före detta datum kommer att återsändas till sökandena.

Under år 2000 kommer en oberoende utvärdering av ECIP att genomföras, vilken kommer att göra det möjligt för kommissionen att fastställa en mer samordnad strategi för de olika instrument som syftar till att främja investeringar i utvecklingsländerna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2527/99

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Broras vid Attiki Odos

I enlighet med det svar(1) som kommissionen gav på min fråga (E-2176/98 den 13 oktober 1998)(2) om kvalitetskontroll av projekten inom den andra gemenskapsstödramen har man i enlighet med den grekiska lagen 2372/96 och på basis av ett allmänt uttagningsförfarande gett ett specialistföretag med internationell ryktbarhet i uppdrag att utföra stickkontroller på grundval av en rad samfinansierade mallar.

Med anledning av den bro som rasat vid Attiki Odos vill jag be kommissionen svara på följande:

1. Vilka specialistföretag med internationell ryktbarhet är ansvariga för övervakningen av arbetena vid Attiki Odos?

2. På grundval av vilket uttagningsförfarande och av vilka orsaker utvaldes de ifrågavarande företagen?

3. Hur många experter är engagerade i övervakningen av de arbeten som utförs vid Attiki Odos, vilka är dessa personer och vilka intyg över tidigare erfarenhet av dylika uppdrag har de visat upp?

4. Vad kostar övervakningen av arbetena vid Attiki Odos för företagen ifråga och vad kan man säga om den ersättning de erhåller för detta, till exempel i jämförelse med de företag som handhar övervakningen av arbetena vid Via Egnatia?

5. Anser kommissionen att dålig förvaltning och missbruk av gemenskapens medel och nationella medel förekommer i samband med övervakningen av arbetena vid Attiki Odos?

6. Har man, med anledning av det tragiska faktum att bron vid Attiki Odos rasade samman, för avsikt att bestraffa de ansvariga för detta och av vilket slag kommer i så fall bestraffningarna att vara, i syfte att försöka hindra att hela projektet får dåligt rykte?

7. Vem anser kommissionen att borde ta på sig ansvaret för de dödsfall och alla de skador som broraset åsamkade och på vilket sätt skall offren för olyckan och deras familjer kunna ersättas?

(1) P-2120/98, EGT C 135, 14.5.1999, s. 16.

(2) EGT C 96, 8.4.1999, s. 51.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(20 januari 2000)

Kommissionen förfogar inte över de uppgifter som parlamentsledamoten efterfrågar i punkterna 1-4 i sin fråga, och som skulle behandla kontraktsförbindelser mellan grekiska staten, koncessionsinnehavarna och eventuella underleverantörer.

När det gäller frågan om olyckan visar på en olämplig förvaltning av gemenskapens medel i samband med övervakningen av brobygget och arbetena på Via Attika kan kommissionen inte uttala sig om detta eftersom den inte känner till omständigheterna kring och orsakerna till olyckan. Om det grekiska rättsväsendet kommer fram till att dessa medel har utnyttjats på ett olämpligt sätt kommer kommissionen att dra nödvändiga slutsatser och i förekommande fall begära återbetalning av medel.

Kommissionen beklagar de dödsfall och de personskador som denna tragiska olycka har orsakat. De grekiska myndigheterna skall besluta om ansvarsfrågan, sanktioner och ersättning till offren.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2583/99

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Reseförsäkring tvångsvis på köpet

Känner kommissionen till ett bruk som ofta förekommer i Förenade Kungariket, nämligen att resebyråer bakar in en försäkring i paketresorna? Detta sätt att tvinga konsumenterna att köpa

resebyråns egna försäkring tillsammans med en paketresa tar sig uttryck bland annat så, att resebyrån erbjuder en så kallad gratisförsäkring tillsammans med en paketresa eller på det sättet, att researrangörerna vägrar bekräfta resebokningen till dess att konsumenterna företer belägg för att de tecknat en motsvarande alternativ försäkring. Känner kommissionen till om sådant förekommer också i de andra medlemsstaterna och tycker kommissionen att det står i överensstämmelse med EU:s lagstiftning?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(2 februari 2000)

Kommissionen har inga särskilda uppgifter om det bruk som parlamentsledamoten nämner och har heller inte fått in några klagomål i denna fråga.

I gemenskapsrätten regleras detta genom rådets direktiv 90/314/EEG av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang(1). Enligt artikel 4.1 b skall arrangören eller återförsäljaren skriftligen eller i annan lämplig form informera konsumenten om frivillig försäkring som täcker kostnaden för konsumentens avbeställning eller för assistans, inklusive hemtransport, i händelse av olycks- eller sjukdomsfall.

Om det bruk som parlamentsledamoten hänvisar till uppenbart är en överträdelse av direktivbestämmelserna och motsvarande nationella genomförandebestämmelser, t.ex. genom att försäkringen är obligatorisk i stället för frivillig, bör saken tas upp med de nationella myndigheterna.

Konsumenter som ställs inför tvivelaktiga avtalsvillkor bör dessutom kontakta en konsumentorganisation så att man kan komma fram till om detta strider mot gällande lagstiftning och vilka åtgärder som bör vidtas.

Vad beträffar konkurrenslagstiftningen kan det innebära en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler om köparen för att få köpa en produkt tvingas att köpa även en annan produkt, utan samband med den första (s.k. kopplingsförbehåll), och om det företag som tillämpar denna praxis har en dominerande ställning på marknaden, eller om denna praxis är ett resultat av ett avtal mellan företag. Parlamentsledamoten anför inte att researrangörerna i Storbritannien har ingått avtal om att konsumenterna måste köpa en försäkring för att få köpa en paketresa och kommissionen har ingen anledning att tro att någon resebyrå eller researrangör har en dominerande ställning i Storbritannien. Mot bakgrund av detta förefaller det inte finnas någon anledning för kommissionen att inleda en utredning med hänsyn till konkurrensreglerna.

(1) EGT L 158, 23.6.1990.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2282/99

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(24 november 1999)

Ämne: Kommittéförfarande

Kan kommissionen lämna en fullständig förteckning över samtliga kommittéer och expertgrupper, m.fl. som erhåller reseersättning från EU?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(21 januari 2000)

Kommissionen ersätter resekostnader för alla kommittémöten och expertgrupper som den sammankallar. Den översänder till frågeställaren och till parlamentets generalsekretariat en förteckning över de kommittéer och expertgrupper som skall sammanträda och som således får ersättning under innevarande år.

Vad gäller resekostnader som redan ersatts översände kommissionen i juni 1999 en förteckning till frågeställaren med uppgifter om samtliga kommittémöten under 1997. Den kommer även att skicka motsvarande siffror för expertgrupperna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2440/99

från Giles Chichester (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Den svenska regeringens beslut om att stänga kärnkraftverket Barsebäck

Den svenska regeringen har beslutat att i slutet av november 1999 stänga den ena av de två privatägda kärnkraftsreaktorerna vid kärnkraftverket Barsebäck nära Köpenhamn. Det finns tolv reaktorer i landet och de tio övriga ägs av svenska staten genom Statens kärnkraftverk. Regeringen har varken gjort en miljökonsekvensbedömning av de följder som stängningen av reaktorn kommer att få eller åtagit sig att ersätta ägarna eller de anställda.

Med tanke på det planerade stängningsdatumet är det brådskande att kommissionen besvarar följande viktiga frågor:

1. Kan kommissionen tala om huruvida den svenska regeringens beslut att stänga den ena av två privatägda reaktorer i stället för den ena utav de tio statsägda reaktorerna, ur konkurrenssynvinkel strider mot EU:s lagstiftning?

2. Är kommissionen övertygad om att en fullständig miljökonsekvensbedömning har genomförts? Om inte, borde man inte omedelbart stoppa stängningen?

3. Varför har kommissionen inte redan vidtagit åtgärder med tanke på att den regeringsrätten, som är högsta instans, godkände regeringens beslut och underlät att begära ett förhandsavgörande från EG-domstolen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(6 januari 2000)

Den definitiva stängningen av en av Sydkrafts kärnreaktorer vid Barsebäck den 30 november 1999 kan ha lett till snedvridning av konkurrensen på den berörda marknaden. Kommissionen har dock fått uppfattningen att reaktorns ägare, efter att ha ingått avtal om ersättning med den svenska regeringen, inte längre har för avsikt att använda sig av rättsliga medel för att få till stånd en ändring av den svenska regeringens beslut. Detta skall gälla från den tidpunkt då avtalet träder i kraft när det godkänts av riksdagen under våren år 2000.

Kommissionen undersöker för närvarande vilka konsekvenser stängningen av kärnreaktorn kan få i enlighet med gemenskapens miljölagstiftning.

När det gäller förfarandet i samband med begäran om förhandsbesked från EG-domstolen har kommissionen redan varit i kontakt med de svenska myndigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2442/99

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: FN: s konferens inför Beijing + 5

Kommer kommissionen att ge ekonomiskt stöd till icke-statliga organisationer som vill delta vid mötena om Beijing + 5 nästa år i New York?

Vilka kriterier kommer dessa icke-statliga organisationer att behöva uppfylla för att få sådant stöd?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(5 januari 2000)

Den särskilda konferens i Förenta nationerna (FN) Kvinnor 2000, jämställdhet mellan könen, utveckling och fred för det tjugonde århundradet Peking 2000 kommer att tjäna som ett forum där man bekräftar engagemanget och bedömer de framsteg regeringarna hittills uppnått med att genomföra de framåtblickande strategierna från 1985 samt Pekingdeklarationen och handlingsplanen från 1995.

FN:s medlemsstater utser sina delegationer som skall delta vid FN:s världskonferenser och möten. Regeringarna är inte formellt ombedda att låta icke-statliga organisationer delta i sina nationella delegationer, men som en konsekvens av det enhälliga erkännandet av den viktiga roll som icke-statliga kvinnoorganisationer spelar i uppföljningsprocessen efter mötet i Peking, finns det i stadigt stigande grad representanter från icke-statliga organisationer i de nationella delegationerna.

Det ekonomiska ansvaret för icke-statliga organisationers deltagande ligger först och främst hos den frivilliga sektorn själv och därnäst hos regeringen på nationellt plan. Kommissionen har inte resurser att stödja icke-statliga organisationer som vill delta i Peking+5-konferensen.

Gemenskapen, representerat av kommissionen, har trots att den har undertecknat Pekingförklaringen och handlingsplanen, endast status som observatör i FN.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2088/99

från Maurizio Turco (TDI) till rådet

(8 november 1999)

Ämne: Unionsmedborgare som åtnjuter asylrätt i andra medlemsstater eller i tredje land

Asylpolitiken har till följd av Amsterdamfördraget integrerats i EG-fördraget och i synnerhet i dess avdelning IV: Visering, asyl, invandring och annan politik som rör fri rörlighet för personer.

I protokollet om asyl för medborgare i Europeiska unionens medlemsstater som finns i EG-fördraget, fastställs att rådet omedelbart skall underrättas om en medlemsstat skulle besluta att bevilja en medborgare från en annan av unionens medlemsstater asyl. På så sätt bekräftas rådets centrala roll i informationsutbytet mellan EU:s medlemsstater på området för asyl och invandring.

På grund av denna utveckling, och delvis till följd av inskränkningarna i Genèvekonventionen av den 28 juli 1951 och New York-protokollet av den 31 januari 1967 om flyktingars rättsliga ställning, kan unionsmedborgare i princip bara beviljas asyl i tredje land och inte längre i unionens medlemsstater.

Förekommer det fall där medborgare i någon av unionens medlemsstater har beviljats asyl i en annan medlemsstat eller icke-medlemsstat innan eller efter det att EU-fördraget och protokollet om asyl trädde i kraft? Om så är fallet, på vilka grunder har asyl beviljats?

Anser inte rådet att en studie så snart som möjligt måste genomföras i syfte att fastställa och råda bot på de orsaker som ligger till grund för ansökan om och beviljande av asyl i ett tredje land? På så sätt skulle man uppväga unionsmedborgarnas inskränkta rätt att söka asyl i en annan medlemsstat.

Svar

(17 december 1999)

Under de sex månader som gått sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft har rådet inte erhållit någon anmälan enligt protokollet om asyl om någon asylansökan från en medborgare i en medlemsstat i en annan medlemsstat.

Rådet har ingen information om asylansökningar från medborgare i medlemsstaterna i tredje land.