ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3337/00

från Lucio Manisco (GUE/NGL) till kommissionen

(25 oktober 2000)

Ämne: Hot mot pressfriheten i Österrike

Pålitliga europeiska tidningar har rapporterat om att österrikiska journalister vid statliga TV-kanalen ORF måndagen den 9 oktober enhälligt fördömde de massiva påtryckningar och oacceptabla censuringrepp som höga företrädare för Jörg Haiders frihetsparti (FPÖ) riktar mot TV-kanalens redaktion och ledning. Peter Westenthaler, FPÖ:s gruppledare i parlamentet, har särskilt utmärkt sig genom att på en enda dag ha gjort hela 22 försök att störa journalisternas arbete för att påverka sändningarnas ämnesval, utformning och omfattning samt för att kräva kompensationsreportage varje gång TV-nyheterna inte passade honom.

Enligt tidskriften Profil har den statliga TV-kanalens ledning dessutom inlett en intern undersökning om journalistiska texter som läckts till politiker före sändning. Slutligen förekommer uppgifter från en annan källa om två polisers brottsliga plan att fysiskt straffa TV-chefen Josef Bronkal för hans allvarliga kritik av Jörg Haiders parti.

Den 12 september 2000 utfärdade de 14 EU-ländernas regeringar ett meddelande om att man skulle avbryta de diplomatiska sanktionerna mot Österrike. Samtidigt betonades att man måste vara särskilt vaksam beträffande Jörg Haiders frihetsparti. Anser inte kommissionen, mot bakgrund av detta, att dessa grova och ständiga angrepp mot pressfriheten och därmed demokratin i Österrike kräver ett uttryckligt och kraftfullt fördömande från EU:s institutioner?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(12 december 2000)

Kommissionen fäster alltid stor vikt vid att de demokratiska principerna, bland annat pressfriheten, respekteras i medlemsstaterna. Det är emellertid de österrikiska myndigheternas sak att vidta eventuella åtgärder i fråga om de händelser som parlamentsledamoten nämner. Som gemenskapsrätten nu ser ut ligger dessa frågor utanför kommissionens befogenheter. I detta fall blir det inte heller aktuellt med en tillämpning av EU-fördragets bestämmelser om kränkning av de grundläggande rättigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4123/00

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(11 januari 2001)

Ämne: Antalet ålar och glasålar minskar i en stor del av Europa.

Antalet ålar och glasålar minskar i en stor del av Europa.

Har kommissionen vidtagit några åtgärder (eller avser den att vidta några åtgärder) för att bevara ålarna och reglera ålfisket?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 februari 2001)

Kommissionen känner väl till problemen med det europeiska ålbeståndet, men den har hittills inte föreslagit några åtgärder utöver dem som medlemsstaterna redan genomfört.

En förvaltningsplan för hela gemenskapens ålbestånd håller dock på att tas fram; tyvärr har den ursprungliga tidsplanen förskjutits på grund av att kommissionen ännu inte fått de uppgifter man begärt från Internationella havsforskningsrådet (ICES) om vilka åtgärder som skulle kunna vidtas. ICES har dock under tiden låtit undersöka situationen för amerikansk ål i USA och Kanada, där liknande farhågor för beståndet nyligen kommit upp. ICES rapport offentliggjordes i november 2000, och det framgår att de åtgärder som föreslagits för USA:s och Kanadas del sannolikt också skulle kunna tillämpas i Europa. Kommissionen kommer att ta ställning till dessa slutsatser innan förvaltningsplanen för den europeiska ålen slutgiltigt färdigställs.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3163/00

från Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) till kommissionen

(10 oktober 2000)

Ämne: Vatteninfrastruktur

Den 15 september i år meddelade Margarita Nájera, borgmästare i Calvia och ordförande för Balearernas lokala myndighetsförbund (Federación de Entidades Locales de las Islas Baleares, FELIB), att hon hade varit i Bryssel och träffat kommissionstjänstemän som arbetar med miljöfrågor, och hävdade att kommissionen lovat att till 100 procent finansiera flera olika projekt avseende vatteninfrastruktur på Balearerna, närmare bestämt omtappningsprojektet Sa Costera och ytterligare ett vattenförsörjningsprojekt i Soller på Mallorca (Balearerna).

1. Stämmer det att Margarita Nájera träffat kommissionstjänstemän som arbetar med miljöfrågor?

2. Stämmer det att kommissionen lovat att betala 100 procent av kostnaderna för flera olika projekt avseende vatteninfrastruktur på Balearerna, bland annat för omtappningsprojektet Sa Costera och ytterligare ett vattenförsörjningsprojekt i kommunen Soller på Mallorca (Balearerna)?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(14 december 2000)

Kommissionens tjänstemän med ansvar för miljöfrågor har under de senaste månaderna inte deltagit i något officiellt möte med den person ledamoten nämner.

Myndigheterna på Balearerna har, i samband med det samlade programplaneringsdokumentet för Balearerna, presenterat åtgärder med avseende på vattenresurser (däribland Sa Costera).

Kommissionen håller på att behandla det samlade programplaneringsdokumentet för Balearerna och ett beslut om det programmet kommer i princip att fattas innan årets slut. Inga projekt finansieras till 100 % med medel från strukturfonderna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4070/00

från James Fitzsimons (UEN) till kommissionen

(20 december 2000)

Ämne: Mervärdesskatt på solfångare och främjande av en ökad användning av växtoljor som bränsle

Har kommissionen, i syfte att främja miljövänlig teknik, några planer på att lägga fram särskilda förslag om att införa antingen en 0-procentig mervärdesskattesats på solfångare eller en särskild

låg mervärdesskattesats för att främja en ökad användning av icke-förorenande energikällor och minska användningen av förorenande produkter? Kan kommissionen också redogöra för sina befintliga och framtida planer samt stimulansåtgärder för att främja en ökad användning av växtoljor i motorfordon och handelsfartyg?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(1 februari 2001)

Enligt gemenskapens nuvarande mervärdesskattelagstiftning omfattas tillhandahållande, byggande, renovering och ändring av bostäder såsom ett led i socialpolitiken av kategori 9 i bilaga H till rådets direktiv 77/388/EEG(1). Medlemsstaterna får därför tillämpa en sänkt mervärdesskattesats på lägst 5 % på dessa tjänster.

När solfångare ingår i den här övergripande processen omfattas de, i likhet med allt byggnadsmaterial, automatiskt av denna bestämmelse, om de tillhandahålls av en byggnadsentreprenör som en del av en tjänst. Om samma varor däremot handlas över disk av en privatperson anses de utgöra ett tillhandahållande av varor, och följaktligen skall normalskattesatsen tillämpas.

Vad nollskattesatsen beträffar, bör det påpekas att den utgör ett undantag från de gällande reglerna enligt vilka normalmervärdeskattesatsen skall tillämpas på alla skattepliktiga transaktioner såsom skatt på konsumtion.

Som parlamentsledamoten känner till, innebär den nya strategin avseende mervärdesskatt(2) att en omprövning och rationalisering av de regler och undantag som tillämpas vid fastställande av sänkta mervärdesskattesatser bör övervägas på medellång sikt. Frågan om tillämpningen av sänkta mervärdesskattesatser som ett led i gemenskapspolitiken på olika områden (till exempel för att främja miljöskydd) kommer att ägnas särskild uppmärksamhet.

(1) EGT L 145, 13.6.1977. Direktivet senast ändrat genom rådets direktiv 2000/65/EG av den 17 oktober 2000, EGT L 269, 21.10.2000.

(2) KOM(2000) 348 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3772/00

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(4 december 2000)

Ämne: Rättsreform i Ryssland

Av rapporter på senaste tiden har det framgått att ungefär 99,6 procent av alla dem som ställs inför rätta i Ryssland blir fällda och att hälften av de 0,4 procent som fått en friande dom sedermera blir fällda i samband med att domen överklagats.

Mot bakgrund av denna statistik och den kris som Rysslands fängelseväsen står inför, kan kommissionen förklara vad den ämnar göra till förmån för en rättsreform i Ryssland?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(9 januari 2001)

Upprättandet av de förhållanden som utmärker en rättsstat är en prioriterad fråga i kommissionens dialog med Ryssland. Att befästa demokratin och rättsstatsprincipen är huvudpunkter i såväl partnerskaps- och samarbetsavtalen som EU:s gemensamma strategi för Ryssland. Kommissionen stöder utbildning av ryska domare inom Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter, särskilt inom ramen för de gemensamma programmen med Europarådet.

När det gäller reformen av rättssystemet har kommissionen och de ryska myndigheterna inlett diskussioner om att nästa år utarbeta ett stort projekt inom ramen för programmet för tekniskt bistånd, Tacis. Under tiden kommer Tacis åtgärdsprogram inom nyckelområden (Core Action) 2000, som godkändes i juni 2000, att främja de icke-statliga organisationernas roll och deras samverkan med domstolarna i frågor som skydd av individers och minoriteters rättigheter och mediernas frihet. Inom ramen för Tacis-programmet för policyrådgivning kommer stöd att ges till ombudsmannainstitutionen för mänskliga rättigheter och till utvecklingen av alternativa påföljder till frihetsberövanden i Ryssland.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3936/00

från Paul Rübig (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Kontroll av marknaden vid CE-märkning

När det gäller kontroll av marknaden vid CE-märkning uppkommer följande frågor:

1. Skickar kommissionen endast förfrågningar till de enskilda medlemsstaterna vid kontroll av marknaden eller genomför den själv stickprov hos företagen? Hur ofta görs detta?

2. Kräver man i det förstnämnda fallet exakta bevis från medlemsstaterna att de har rättat till missförhållandena, och lämnar de också dem?

3. Eftersom man idag fortfarande inte kan garantera att det görs någon omfattande kontroll av marknaden på europeisk nivå, frågar man sig när en sådan skall införas, eller kommer den på grund av den nuvarande åtstramningen av administrationen överhuvudtaget inte att kunna införas under överskådlig tid?

4. Skulle man kunna fylla ett eventuellt tomrum i kontrollen av marknaden genom certifiering av tredje man?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(28 februari 2001)

Marknadstillsyn är medlemsstaternas ansvar. Medlemsstaterna skall utse en ansvarig myndighet, och kommissionens uppgift består i att kontrollera att medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter. Kommissionen har inte behörighet att göra egna stickprovskontroller hos enskilda företag.

Defekter skall anmälas till kommissionen enligt förfarandet i skyddsklausulen. Medlemsstaterna måste underrätta kommissionen om de åtgärder de vidtar i enlighet med skyddsklausulen, bl.a. om de tekniska grunderna för åtgärden.

Varje medlemsstat bestämmer själv hur den organiserar sin marknadstillsyn. Den juridiska och administrativa strukturen kan alltså variera mellan medlemsstaterna. För att uppnå en enhetlig och hög skyddsnivå i hela gemenskapen är det dock synnerligen önskvärt med samarbete mellan de nationella myndigheterna, och kommissionen stöder detta samarbete på olika sätt (förvaltningssamarbete, gemensamma studiebesök, gemensamma projekt m.m.).

Dessutom håller kommissionen på att granska genomförandet av vissa aspekter av direktiven enligt den nya metoden, och planerar att offentliggöra ett meddelande under 2001. Marknadstillsynen är ett viktigt element i denna granskning.

Tredjepartscertifiering är ofta användbar innan varor släpps ut på marknaden, men det är av största vikt att marknadstillsynen bedrivs oberoende. Därför bör den förbli de nationella myndigheternas ansvar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3880/00

från Charles Tannock (PPE-DE) och Theresa Villiers (PPE-DE) till rådet

(20 december 2000)

Ämne: CO2

Vilka är de inbördes bidragen av CO2-utsläpp från luftfarten respektive från biltrafiken till global uppvärmning? Anser rådet att större efterfrågeelasticitet för priset på flygbränsle jämfört med priset på bensin betyder att en ändring av bestämmelserna i Chicagokonventionen från 1944 om flygbränslebeskattningen skulle möjliggöra en mer sammanhängande och även en rättvisare miljöpolitik än den nuvarande politiken som helt enkelt går ut på att höja skatten på bensin?

Svar

(14 maj 2001)

När det gäller luftfartens och vägtrafikens respektive bidrag till den globala uppvärmningen vill rådet uppmärksamma de ärade parlamentsledamöterna på kommissionens arbete inom ramen för det europeiska klimatförändringsprogrammet. Enligt dessa forskningsrön uppmättes transportrelaterade CO2-utsläpp under 1990 till 739 Mt, vilket motsvarar 24 % av de energirelaterade CO2-utsläppen. Med oförändrad utveckling beräknas de transportrelaterade CO2-utsläppen år 2010 uppgå till 1 000 Mt (vilket då motsvarar 30 % av de totala energirelaterade CO2-utsläppen).

Luftfartens och vägtrafikens CO2-utsläpp under 1995 fördelade sig enligt kommissionens uppskattningar på följande sätt:

>Plats fÄHor tabell>

En prognos för 2010 ger följande siffror:

>Plats fÄHor tabell>

Vid sitt möte den 29 juni 2000 instämde rådet allmänt i kommissionens slutsatser med följande precisering:

- Det stora flertalet av delegationerna anser att bränsle för kommersiell luftfart i princip och för konsekvens i skattesystemet bör beskattas på samma sätt som allt annat bränsle.

- Man bör beakta frågan om konkurrens med tredje länder och undvika varje snedvridning av konkurrensen som får socio-ekonomiska konsekvenser. En ensidig åtgärd från Europeiska gemenskapens sida i form av beskattning skulle inte vara önskvärd.

- Strategin bör därför vara att flytta över diskussionen om detta ärende till ICAO. Rådet anser dessutom att andra beskattningsåtgärder eller andra tekniska lösningar skulle kunna tänkas för att minska koldioxidutsläppen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3403/00

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(7 november 2000)

Ämne: Systemet med de fristående nationella experterna

Genom sitt beslut av den 7 januari 1998, vilket ändrades den 3 februari 1999, införde kommissionen ett system med fristående nationella experter. Syftet var att under en begränsad tidsperiod förse kommissionen med personal som har expertkompetens, särskilt i tekniska frågor. Ett annat syfte var att göra det möjligt för tjänstemän vid medlemsstaternas statsförvaltningar att under en begränsad tid arbeta vid kommissionen.

Känner kommissionen till hur många nationella experter som för närvarande arbetar för kommissionen?

Inom vilka sektorer arbetar de?

Känner kommissionen till vilka olika tjänstegrader de täcker?

Hur många av experterna kommer från de nationella statsförvaltningarna och hur många kommer från det privata näringslivet?

Hur fördelas de nationella experternas uppdrag mellan de olika nationaliteterna?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(15 december 2000)

687 nationella experter arbetar för närvarande vid kommissionen och deras arbete finansieras med drifts- och forskningsmedel från kommissionens budget. De anställs efter behov, och de arbetar i alla slags kommissionsavdelningar utom Gemensamma tjänsten för tolkning och konferenser och Översättningstjänsten.

Det finns inga gradindelningar. Nationella experter anses i allmänhet motsvara tjänstemän i kategori A, utan någon gradskillnad.

655 nationella experter kommer från den offentliga sektorn och 32 från det privata näringslivet. Nationella experter får inte sina uppgifter tilldelade på grundval av nationalitet.

Den 13 november 2000 var nationaliteterna bland de utsända nationella experterna fördelade på följande sätt:

>Plats fÄHor tabell>

En tabell över fördelningen av dessa expert per generaldirektorat översänds direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3829/00

från Astrid Thors (ELDR) till kommissionen

(7 december 2000)

Ämne: Språkliga minoriteter i ansökarländerna

De utredningar som EU har gjort om ansökarländerna visar tydligt att det behövs mera och noggrannare kunskap om språkliga minoriteter i dessa länder.

Hur har kommissionen tänkt gå till väga för att ta med den här aspekten, för att få ansökarländerna att koncentrera sig mer specifikt på språkliga minoriteter vid sidan av befolkningsminoriteter?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(14 februari 2001)

Kommissionen har sedan 1997 regelbundet bedömt kandidatländernas framsteg när det gäller att uppfylla de kriterier för medlemskap som fastställdes av Europeiska rådet i Köpenhamn, inbegripet det politiska kriteriet som kräver stabila institutioner som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter samt respekt för och skydd av minoriteter. Den första bedömningen gjorde kommissionen i sina yttranden om kandidatländernas medlemskapsansökningar 1997 och därefter i de återkommande rapporter som den antagit hösten 1998, 1999 respektive 2000.

Det politiska kriterium som Europeiska rådet i Köpenhamn fastställde innehåller ingen distinktion mellan olika delar som kan ingå i de personers identiteter som tillhör en minoritet, vare sig det är fråga om en persons etniska ursprung eller kulturella, språkliga eller religiösa arv. När kommissionen bedömer vilka framsteg kandidatländerna gjort för att se till att minoriteter respekteras och skyddas fäster den särskild uppmärksamhet vid hur dessa länder har följt och genomfört de principer som ingår i Europeiska rådets ramkonvention för skydd av nationella minoriteter, inklusive de principer som gäller användningen av minoritetsspråk.

För att hjälpa kandidatländerna att avhjälpa de särskilda svagheter och brister som de återkommande rapporterna påpekar har gemenskapen upprättat partnerskap för anslutning med vart och ett av kandidatländerna(1). Inom ramen för dessa partnerskap fastställs prioriteringar på kort och medellång sikt för vart och ett av länderna när det gäller att uppfylla kriterierna för anslutning. Vidare anges det ekonomiska bistånd från gemenskapen som finns tillgängligt som stöd för dessa prioriteringar och vilka villkor som gäller för biståndet.

Den regelbundet återkommande bedömningen av kandidatländernas framsteg när det gäller att uppfylla kraven enligt det politiska kriteriet från Köpenhamn har med stöd av partnerskapsarrangemangen lett till en positiv utveckling i samtliga kandidatländer, även i fråga om minoriteters rättigheter och skyddet av minoriteter, inbegripet användningen av minoritetsspråk. Kommissionen fortsätter sitt arbete i denna riktning.

(1) KOM(1999) 521-532 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3735/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(30 november 2000)

Ämne: Millenniebuggen

Kan kommissionen ange uppskattningar av hur mycket förberedelserna inför millenniebuggen kostat varje medlemsstat, och också uppskattningar av hur mycket de ekonomiska aktiviteterna verkligen skadats av millenniebuggen i början av 2000?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(26 januari 2001)

Kommissionen har för närvarande inte de resurser som behövs för att göra en så omfattande undersökning som ett utförligt svar på frågan skulle kräva. Medlemsstaterna gav dock i januari 2000 en grov uppskattning av hur mycket som lagts ut på millenniebuggen. Staternas kostnader för allmänna informationskampanjer uppgick till mellan 0,5 och 16 miljoner euro; för en majoritet av

medlemsstaterna uppgick kostnaderna till mellan 1 och 3 miljoner euro. Den offentliga sektorns kostnader för att få bukt med buggen uppskattades till mellan 20 miljoner euro och 1 miljard euro. Kostnaderna för varje medlemsstat totalt sett, inklusive den privata sektorn, uppskattades till mellan 1 och 20 miljarder euro.

Det är omöjligt att göra några exakta beräkningar, eftersom man då skulle behöva skilja mellan de normala budgetmedlen för IT, dvs. utgifter som skulle ha uppstått i vilket fall som helst, och de utgifter som särskilt avser millenniebuggen. I vissa fall kunde den offentliga sektorn utföra alla arbeten som behövdes på grund av millenniebuggen inom ramen för den befintliga IT-budgeten. I andra fall kom så mycket som hälften från ytterligare anslag. Många flyttade bara fram redan planerade IT-investeringar. De faktiska kostnaderna för den privata sektorn är ännu svårare att beräkna, eftersom många företag valt att inte offentliggöra dessa uppgifter.

När det gäller hur mycket den ekonomiska verksamheten verkligen skadats är detta också uppgifter som företagen och myndigheterna betraktade som mycket känsliga och därför inte ville avslöja. Kommissionen känner inte till någon medlemsstat som har givit några uppgifter på dessa kostnader.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3942/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Tillämpningen av den gemensamma fiskeripolitiken

Skulle kommissionen kunna ange huruvida den gemensamma fiskeripolitiken gäller samtliga medlemsstaters kustvatten, och om detta inte är fallet, av vilken anledning?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(22 januari 2001)

Den gemensamma fiskeripolitiken har samma geografiska räckvidd som EG-fördraget. Således är den tillämplig på alla medlemsstaters territorium (frånsett Grönland och Färöarna), vilket också gäller för vissa av medlemsstaternas utomeuropeiska territorier (se artikel 299 i EG-fördraget, f.d. artikel 227). I dessa territorier ingår självfallet medlemsstaternas territorialvatten,

som de kan hävda upp till 12 nautiska mil från sina baslinjer. Av EG-domstolens fasta rättspraxis framgår klart att den gemensamma fiskeripolitiken inte bara är tillämplig på territorialvattnen utan även i alla områden där medlemsstater kan utöva fiskerijurisdiktion enligt internationell rätt (dvs. även i egna exklusiva ekonomiska zoner eller exklusiva fiskezoner). Den gemensamma fiskeripolitiken är alltså tillämplig på alla kuststaternas vatten. Detta bekräftas i artikel 1 i grundförordningen om fisket (rådets förordning (EEG) nr 3760/92 av den 20 december 1992 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk(1)). Här föreskrivs: Den gemensamma fiskeripolitiken skall omfatta utnyttjandet av levande resurser i vattnen och inom vattenbruket samt beredning och avsättning av fiskeri- och vattenbruksprodukter, om dessa verksamheter bedrivs inom medlemsstaternas territorier eller i gemenskapens fiskevatten eller av gemenskapens fiskefartyg. I samma förordning definieras gemenskapens fiskevatten som de vatten som befinner sig under medlemsstaternas överhöghet eller jurisdiktion (artikel 3 a).

(1) EGT L 389, 31.12.1992.