SKRIFTLIG FRÅGA E-2863/01

från Vincenzo Lavarra (PSE) till kommissionen

(17 oktober 2001)

Ämne: Situationen för drivgarnsfisket i Syditalien begäran om moratorium i väntan på forskningsresultat

Rådets förordning (EG) 1239/98(1), som antogs efter påtryckningar från tredje länder som utpekade drivgarnsfiske som skadligt för miljön, innebar ett definitivt stopp för drivgarnsfiske efter svärdfisk (vilket i Italien berörde omkring 676 fartyg, nästan samtliga registrerade i Syditalienska hamnar).

Den ersättningsplan som angavs i rådets beslut 97/292/EG(2) har visat sig vara fullständigt otillräcklig och har haft allvarliga och negativa konsekvenser i såväl ekonomiskt som socialt hänseende, i synnerhet vad arbetslösheten beträffar. Även de fiskare som drabbats minst, det vill säga som ännu är verksamma, har sett sina inkomster minska med omkring 30 procent. Resten har fastnat i arbetslöshet då omskolning har visat sig ogörlig på grund av deras blygsamma skolgång och höga genomsnittsålder.

Samtidigt har antalet fartyg från tredje länder som bedriver drivgarnsfiske i Medelhavet ökat exponentiellt och uppgår idag till mer än 500 fartyg. Gemenskapens förbud har därmed misslyckats i sitt syfte att skydda bestånden, bl.a. därför att flottorna från tredje länder fiskar utan hänsyn till de stränga regler som gäller för europeiska fiskare. Till råga på allt säljer de sedan fångsten i Europa.

Den nämna ersättningsplanen utgick dels från ett italienskt avtal mellan myndigheterna och arbetsmarknadens parter, vari ingick en omfattande, frivillig rationaliserings- och omställningsplan (med syftet att begränsa svärdfiskeflottan och samtidigt begränsa de ekonomiska och sociala skadorna för de berörda fiskarna), och dels från ett påbörjat forskningsprojekt kring drivgarnsfiskets konsekvenser för en hållbar miljö, dess ekonomiska kompatibilitet samt verkningarna av rationaliserings- och omställningsplanen som dock aldrig genomfördes.

Mot denna bakgrund och med hänsyn till att de vetenskapliga data som presenteras i grönboken om den gemensamma fiskeripolitiken är ofullständiga och osäkra, och att den återstående drivgarnsflottan i Italien består av endast 100 fartyg, avser kommissionen införa ett moratorium i väntan på de forskningsresultat som krävs för att kunna avgöra om det finns ett reellt underlag för att definitivt förbjuda denna form av fiske?

(1) EGT L 171, 17.6.1998, s. 1.

(2) EGT L 121, 13.5.1997, s. 20.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(14 november 2001)

Kommissionen är starkt övertygad om behovet av att upprätthålla rådets förordning (EG) nr 1239/98 av den 8 juni 1998 om ändring av förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna.

Hittills har inte kommissionen mottagit någon välgrundad vetenskaplig rapport från Italien om en möjlig utveckling av redskapstekniken eller övervakningen av oavsiktlig fångst av skyddade arter som skulle kunna tyda på en väsentlig lindring av de problem som rör bevarandet av fiskeresursernas minskning som ju var orsaken till att förordningen antogs. I brist på nyskapande, vetenskapliga uppgifter från medlemstaterna har kommissionen därför inte för avsikt att återuppta diskussionen om den här frågan.

På grundval av de uppgifter som kommissionen har att tillgå kan den inte bekräfta eller motbevisa parlamentsledamotens uttalande om antalet fartyg från tredjeland som fiskar med drivgarn i Medelhavet. Det är emellertid viktigt att framhäva att förordningen i fråga inte syftar på alla drivgarn, utan endast på dem, inklusive spadare, som används för att fånga vissa långvandrande pelagiska arter.

År 2002 skall kontrollen av drivgarnsfiske till havs och på land prioriteras i kommissionens kontrollprogram. Nödvändiga åtgärder skall vidtas för att kontrollera att förbudet mot användande av drivgarn på långvandrande arter i gemenskapens lagstiftning upprätthålls på ett lämpligt sätt. Om det inte förhåller sig så, kommer alla tillgängliga, lämpliga förfaranden att tillämpas mot medlemsstaterna.