SKRIFTLIG FRÅGA E-0552/99

från Anita Pollack (PSE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Utvecklingsstöd

Varför är enligt uppgift gemenskapens stöd till medelinkomstländer tre gånger högre än stödet till låginkomstländer, beräknat per capita? Finns det några planer på att rikta om gemenskapens utvecklingsstöd mot utrotning av fattigdom och att under perioden 2000-2006 föra över resurser till låginkomstländer?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(6 maj 1999)

Frågeställaren har rätt i att de fattigaste ländernas andel av biståndet under de senaste åren har minskat. Gemenskapen stödjer dock fortfarande kampanjen mot fattigdom i utvecklingsländerna. Kommissionen försöker naturligtvis se till att denna tendens inte undergräver den kampanjen och avser således att noggrant bevaka hur stor del av gemenskapens bistånd som går till de fattigaste länderna.

Inte desto mindre är det svårt att få till stånd en konsekvent och effektiv strategi för utvecklingsbistånd, vilket är det centrala i frågeställarens fråga. Fördelningen av bistånd kan inte endast vara avhängig av nivån på fattigdomen. Faktorer som historiska och kulturella förbindelser, utrikespolitiska mål, politisk och ekonomisk stabilitet, partnerskapets kvalitet och omfattning samt det civila samhällets utvecklingsnivå måste oundvikligen beaktas, vilket erkänts av både rådet och Europaparlamentet. Det bör även understrykas att den lokala förmågan att ta emot biståndet och graden av sund förvaltning av offentliga angelägenheter i landet eller regionen är avgörande faktorer vid bedömningen av i hur hög grad utvecklingssamarbetet kan uppnå målsättningarna, samt att givarna inte har ett stort inflytande på dessa faktorer.

Under det senaste decenniet har gemenskapens biståndsprogram, i anslutning till de nya politiska mål som fastställts av medlemsstaterna och stötts av Europaparlamentet, utvidgats till att även omfatta Medelhavsområdet, Latinamerika och Östeuropa. Detta har medfört att låginkomstländernas andel av biståndet har minskat (från 75 % till 56 % mellan 1986 och 1996). Penningvärdet för det bistånd som givits dessa länder steg dock med 31 % under samma period. Den andel av gemenskapens bistånd som går till de minst utvecklade länderna är vidare högre (34 %) än genomsnittet för medlemsstaterna (32 %). Under 1996 uppgick gemenskapens bistånd till 2 ecu/capita i de minst utvecklade länderna, medan biståndet till medelinkomstländerna i det lägre skiktet uppgick till 1,4 ecu/capita.

I detta sammanhang bör det erinras om att den andel av gemenskapens bistånd som går till de minst utvecklade länderna inte är ett mått på den totala andel som går till bekämpningen av fattigdom, eftersom man även måste beakta de av gemenskapens partnerskapsprogram som genomförs i medelinkomstländer (t.ex. i Latinamerika), varav många ännu har stora befolkningsgrupper som stadigvarande utmärks av fattigdom trots att landet har en högre levnadsstandard. Dessa länder är också de huvudsakliga mottagarna av stöd via avtalen om ekonomiskt samarbete, vilka stödjer ländernas utveckling genom att bidra till en miljö som i högre grad främjar investeringar, internationell handel och tekniköverföring, vilket i sin tur ökar deras egen förmåga att bekämpa fattigdomen.

Om man ser till framtiden förutses i den nya budgetplan som antogs vid Europeiska rådets möte i Berlin en mycket begränsad ökning på 0,22 % per år i reala belopp, dvs. från 4 550 miljoner euro år 2000 till 4 610 miljoner euro år 2006. I denna summa ingår inte gemenskapens utvecklingsbistånd till länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-länderna), vilket ges genom den separat finansierade Europeiska utvecklingsfonden (EUF). Fram till och med år 2001 kommer den nuvarande åttonde Europeiska utvecklingsfonden (15 000 miljoner euro under en femårsperiod) att vara den huvudsakliga källan för åtaganden på detta område. Prognoser för perioden efter 2001 betingas av beslut om de finansiella villkoren efter Lomé i fråga om belopp och genomförande. Kommissionen avser att inom de närmaste månaderna lägga fram ett förslag om det finansiella referensbeloppet för dessa länder.

En av de centrala programpunkterna i kommissionens strategi för förhandlingarna om villkoren efter Lomé är att partnerskapet med AVS-länderna (vilka inbegriper majoriteten av de minst utvecklade länderna) skall inriktas mot den centrala målsättningen att minska fattigdomen. Detta kommer att baseras på de riktlinjer som utformats av OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd och kommer med all säkerhet att innebära att resurser i högre grad koncentreras till de fattigaste länderna.

I detta sammanhang bör det slutligen noteras att en regelbunden översyn av program och i tillämpliga fall omfördelning av medel till den centrala målsättningen att minska fattigdom redan sker i fråga om AVS-länderna. Kommissionen införde nyligen ett årligt översynssystem som är avsett att bevaka den övergripande situationen när det gäller fördelningen av gemenskapens bistånd till mottagarna och att leda till omfördelning av medel när det behövs. Detta system kommer att kompletteras av en halvtidsöversyn av alla system för AVS-länder (nationella vägledande program) under det innevarande året, vilket möjliggör att anslag för vilka åtaganden inte ingåtts eller som inte använts i full utsträckning omdirigeras till låginkomstländer även före den nya budgetperioden 2000-2006.