SKRIFTLIG FRÅGA E-3208/00

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(17 oktober 2000)

Ämne: Värdet på det lagliga betalningsmedlet i Europeiska unionens medlemsstater efter att väljarna i Danmark sagt nej till euron den 28 september 2000

1. Om man också tar resultatet av den danska folkomröstningen i beaktande, tillsammans med resultaten från opinionsmätningar i andra länder, ser det ut som om frågan om att ersätta den nationella valutan med euro är minst kontroversiell i medlemsstater och kandidatländer för medlemskap vilka under perioden dessförinnan haft en svag valuta och mest kontroversiell i länder där valutan varit stark. Den nya valutan kan också komma att försvagas till följd av att invånarna i andra medlemsstater ännu inte haft tillfälle att yttra sig om den. Är kommissionen beredd att verka för att också invånarna i sådana medlemsstater skall kunna säga sin åsikt om hur önskvärt de tycker det är att euron införs och om att deras respektive medlemsstater skall gå med i euron, för att kommissionen skall kunna seriöst fastställa hur livsduglig den gemensamma valutan för närvarande är?

2. Sedan växelkurserna för euron fastslogs vid utgången av 1998 har euron sjunkit i värde med 25 procent och på det sättet inte bara blivit mindre värd än den amerikanska dollarn utan också försvagats i relation till de nationella valutorna i de EU-medlemsstater som hittills inte förbundit sig att delta i den europeiska monetära unionen. Detta innebär ett psykologiskt nederlag, som eventuellt kan komma att förstärka sig självt, samt ett behov av att det produceras flera sedlar och mynt för att motsvara samma värde som från början. Är kommissionen under förutsättning att strävan efter en gemensam valuta kommer att fortsättas- beredd att ta initiativet till att eurons värde i god tid före den planerade tidpunkten för när den skall införas, alltså den 1 januari 2002, fastställs på en mycket högre nivå (till exempel det dubbla) jämfört med det värde den fick 1998, så att eurons värde på fortlöpande basis kan förbli högre än det brittiska pundets eller den amerikanska dollarns och mängden omedelbart nödvändiga mynt och sedlar kan halveras?

3. Vilka ytterligare möjligheter ser kommissionen till att på kort sikt få till stånd att växelkursen för det lagliga betalningsmedlet i Europeiska unionens medlemsstater försätts i överensstämmelse med styrkan i Europas ekonomier?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(20 november 2000)

1. Den allmänna opinionens uppfattning om den europeiska integrationen och euron undersöks regelbundet genom Eurobarometer-undersökningarna, men EG-fördraget innehåller inget krav på att en medlemsstat skall hålla en folkomröstning innan den bestämmer sig för om den skall införa euron eller inte. Kommissionen har heller inte för avsikt att föreslå en sådan bestämmelse. Frågan huruvida en folkomröstning skall hållas innan euron införs får avgöras av de enskilda medlemsstaterna. Under alla omständigheter bör det påpekas att endast Danmark och Storbritannien har förhandlat till sig möjligheten att avstå från att införa euron. Sverige å andra sidan saknar en sådan möjlighet och måste införa euron när landet väl uppfyller konvergenskriterierna. Inget av kandidatländerna har begärt en möjlighet att avstå från eurosamarbetet. När de blir medlemmar av EU kommer länderna att betraktas som länder med undantag.

2. Den allmänna uppfattningen är att euron för närvarande är undervärderad på utländska valutamarknader och att den har betydande förutsättningar för att uppvärderas på medellång sikt. I ett system med flytande växelkurser bestäms emellertid värdet på en valuta på kort sikt i första hand av förväntningar på utländska valutamarknader. Det vore därför inte lämpligt att fastställa valutans värde gentemot andra valutor och kommissionen hyser heller inga planer på att göra så.

3. Kommissionen saknar egna verktyg att påverka eurons värde på kort sikt. Enligt ekonomiska grundprinciper finns det dock ett antal faktorer som borde leda till en uppvärdering av euron på medellång sikt. För det första är tillväxten stark inom euroområdet och den underliggande inflationen låg. För det andra har medlemsstaterna kommit långt när det gäller att konsolidera de offentliga finanserna. För det tredje har strukturreformerna förbättrat (och kommer att fortsätta att förbättra) utbudssidan i euroområdets ekonomi.

Även om interventioner på marknader under vissa omständigheter kan vara ett användbart instrument för politikerna, är det framförallt väsentligt att den makroekonomiska politiken både i euroområdet och i andra viktiga ekonomier förblir sund. Kommissionen har understrukit vikten av stabilitetsorienterad politik i sina allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken och kommer att fortsätta att göra så.