ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0737/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(15 mars 2002)

Ämne: Komorerna

Beträffande Komorerna: Kan kommissionen redogöra för de projekt som godkänts för finansiering från Europeiska unionens budget för 2001 och ange vilket totalbeloppet är för detta års investeringar?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0732/02, E-0733/02, E-0734/02, E-0735/02, E-0736/02,E-0737/02, E-0738/02, E-0739/02, E-0740/02 och E-0741/02ingivet av Nielson för kommissionen

(13 maj 2002)

Kommissionen sänder de efterfrågade upplysningarna direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0647/02

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(11 mars 2002)

Ämne: Television utan gränser

Kan kommissionen ange om det är sannolikt att ett nytt direktiv om television utan gränser kommer att antas under den sittande kommissionen?

Vilken är den förmodade tidsplanen för detta direktiv?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(26 april 2002)

Parlamentsledamotens fråga gäller översynen av direktivet om television utan gränser (rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television(1), senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997(2)). Närmare bestämt vill parlamentsledamoten veta om det är sannolikt att kommissionen kommer att anta ett nytt direktiv under den sittande kommissionen och vilken den förmodade tidsplanen för detta förslag är.

I artikel 26 i direktivet om television utan gränser föreskrivs att kommissionen senast den 31 december 2000, och därefter vartannat år, skall lägga fram en rapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av detta direktiv och dess ändringar. Vid behov skall kommissionen lägga fram nya förslag för att anpassa direktivet till utvecklingen på området, särskilt med beaktande av de nya tekniska framstegen.

Som förberedelse för rapporten 2002 (och i tillämpliga fall för att lägga fram nya förslag till ändring av direktivet) har kommissionen inlett en omfattande översyn av direktivet i fråga. Kommissionen har beställt tre oberoende undersökningar på det område som direktivet täcker (nya tekniska lösningar och marknadsutvecklingen inom denna sektor, nya reklammetoder, effekterna av de åtgärder som vidtagits för att främja distributionen och produktionen av europeiska program). De här undersökningarna och de samråd som ännu skall genomföras kommer att ge viktig information med tanke på översynen.

Kommissionen kan inte nu förutse vad översynen kommer att leda till. Vid lämpligt tillfälle, före slutet av 2002, kommer kommissionen att offentliggöra rapporten om hur direktivet har tillämpats.

(1) EGT L 298, 17.10.1989.

(2) EGT L 202, 30.7.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0871/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(3 april 2002)

Ämne: Cyklamat en hälsofara?

Cyklamat är ett sötningsmedel som enligt det svenska livsmedelsverket kan orsaka att vissa människor bildar ett ämne (CHA), som i djurförsök med stora doser påverkat testiklarna. Det tidigare svenska förbudet mot cyklamat (E 952) som sötningsmedel i livsmedel upphävdes 1999. I Sverige har cyklamat bara funnits i sacketter och pulver, men inom EU är det tillåtet i en rad lågkaloriprodukter som läsk, kakor, glass, desserter och fruktkonserver. På uppdrag av den svenska regeringen har livsmedelsverket gjort en studie av cyklamat, och den visar att barn som har diabetes i vissa fall redan har fått i sig för mycket cyklamat. Om det nu dessutom kommer att användas som sötningsmedel i exempelvis saft och läsk, riskerar betydligt fler diabetiker att överskrida det acceptabla dagliga intaget.

Utvärderar kommissionen sötningsmedlet cyklamat som hälsofara och kan ett förbud av cyklamat bli aktuellt inom gemenskapen?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(29 april 2002)

Kommissionen hänvisar till sitt svar på Alexander de Roos skrivna fråga E-0051/02(1).

Kommissionen vill dessutom påpeka att det svenska livsmedelsverkets studie om intaget av sötningsmedel och hur svenska diabetiker drabbas av att utsättas för dessa baseras på de gränsvärden för cyklamat som fastställs i gemenskapslagstiftningen. Trots att resultaten är baserade på det förra ADI-värdet (det acceptabla dagliga intaget) speglar de därför redan situationen efter 1999, då det svenska förbudet mot att använda cyklamat upphävdes. Detta innebär alltså att även användningen av cyklamat i fruktsaft och läskedrycker har tagits med i studien.

(1) EGT C 147 E, 20.6.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0288/02

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(8 februari 2002)

Ämne: Miljökonsekvenser av höghastighetsjärnvägen i Toscana: torrläggning av källor på ett område av gemensamt intresse, LIC 37 (Moscheta)

I skriftlig fråga P-2368/01(1) konstaterade jag att arbetena med höghastighetsjärnvägen riskerar att stoppa vattenflödet till källorna i Moscheta och Felciaione (område LIC 37) och torrlägga dem. Detta inträffade verkligen den 20 december 2001. Den 8 januari 2002 tillkännagav regionen Toscana officiellt att vattenflödet till källan Moscheta upphört och att två nya vattendrag hittats vid utgrävningsarbeten i Rovigotunneln, riktning Florens.

1. Kan kommissionen fastställa om direktiv 97/11/EG(2) om bedömning av miljökonsekvenser har följts vid planering av det berörda projektet, med tanke på att de hydrogeologiska konsekvenserna inte har beaktats i tillräcklig omfattning?

2. Kan kommissionen vidta åtgärder för att miljöförhållandena skall återställas innan man öppnar höghastighetsjärnvägen i område LIC 37, särskilt vattenresurserna?

3. Kan kommissionen tala om vilka åtgärder som vidtagits för att värna om de övriga områden av gemensamt intresse som hotas av detta projekt (Monte Morello, Sasso di Castro och Giogo-Colla di Casaglia)?

(1) EGT C 81 E, 4.4.2002, s. 161.

(2) EGT L 73, 14.3.1997, s. 5.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(27 mars 2002)

Beträffande tillämpningen, i det berörda fallet, av rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1) före eller efter ändring genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997, och av rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(2), hänvisas frågeställaren till svaret på hennes skriftliga fråga P-2368/01(3).

Beträffande den skriftliga frågan P-2368/01 inledde kommissionen på eget initiativ en undersökning i det ärende frågeställaren tog upp, och ett brev sändes till de italienska myndigheterna, med begäran om information. I detta brev begärdes uttryckligen upplysningar om huruvida den hydrogeologiska effekten av projektet hade beaktats korrekt i miljökonsekvensbedömningen och huruvida projektet kan antas få en väsentlig negativ effekt på bevarandet av livsmiljöer och arter, särskilt prioriterade sådana, inom de berörda områdena. Något skriftligt svar har ännu inte erhållits.

Kommissionen kommer inte att tveka att vidta lämpliga åtgärder för att se till att gemenskapslagstiftningen följs.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 206, 22.7.1992.

(3) EGT C 81 E, 4.4.2002, s. 161.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0887/02

från Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) till kommissionen

(3 april 2002)

Ämne: Italiens officiella språk

Italiens parlament behandlar som bäst ett förslag till ändring av statsförfattningen så att italienskan skulle förklaras som republikens officiella språk. Detta bryter med en tradition av skydd och vaktslående om andra språk som är officiella språk inom en del av republiken Italiens territorium och går stick i stäv mot landets språkliga rikedom.

Något liknande har skett inom statsförfattningsdiskussionen i Frankrike och som en följd av detta har det blivit juridiskt omöjligt att inom republiken Frankrike erkänna språk av det slag som kallas minoritetsspråk eller regionala språk. Landets författningsdomstol uttalade sig nyligen i en dom att bruket av franska i hänvändelser till förvaltningen och organen för offentliga tjänster ställer sig nödvändigt utgående från första stycket i artikel 1 i Frankrikes statsförfattning, där det står att republikens språk är franska. I samma dom påpekades det att det inom det offentliga undervisningsväsendet inte går att ålägga eleverna att använda något annat språk, varken i samband med läroinrättningarnas verksamhet eller i samband med själva undervisningen i andra ämnen än de berörda språken.

Tycker kommissionen att det här går ihop med att det i fördragen garanterats erkänsla för den kulturella och språkliga mångfalden? Anser inte kommissionen att det är en förutsättning för ett medborgarnas Europa att alla språk får åtnjuta ett effektivt skydd? Avser kommissionen begära in upplysningar från Italiens parlament och regering?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(7 maj 2002)

Kommissionen känner till det lagstiftningsförslag som för närvarande behandlas av den italienska senaten om att ändra artikel 12 i den italienska författningen. En medlemsstat är ensam behörig att fastställa vilka bestämmelser det skall införa i sin egen författning för att ange vilket eller vilka språk som skall vara officiellt(a).
SKRIFTLIG FRÅGA P-0324/02

från Hans-Peter Martin (PSE) till rådet

(5 februari 2002)

Ämne: Öppenhet och insyn i fråga om sammanträden, beslut och handlingar

Omfattande öppenhet och insyn har blivit en alltmer central hjärtefråga för medborgarna i Europa. Det rör sig i detta sammanhang framför allt om öppenhet och insyn i EU-institutionerna, dvs. tillgång till om möjligt samtliga handlingar och allmänhetens tillträde till om möjligt samtliga sammanträden.

Vad är det som enligt rådets synsätt talar emot att rådets hela verksamhet, i samband med såväl överläggningar som omröstningar, är helt öppen för insyn och för allmänhetens tillträde?

Både det svenska och det belgiska ordförandeskapet gav i offentliga sammanhang upprepade gånger hög prioritet åt ökad öppenhet och insyn. Rent konkret har det emellertid knappast hänt något i de avgörande öppenhetsfrågorna. Vilka slutsatser har man dragit av dessa erfarenheter?

På vilka områden inom den egna verksamheten kan rådet i framtiden tänka sig ökad öppenhet och insyn när det gäller tillgång till handlingar och tillträde till sammanträden? På vilka sätt kommer det nuvarande spanska ordförandeskapet att hantera denna fråga?

Svar

(21 maj 2002)

Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om att det har vidtagit erforderliga åtgärder för genomförandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar.

Närmare bestämt har rådet antagit beslut nr 2001/840/EG om ändring av rådets arbetsordning, vilken utgör en omarbetning av en del existerande bestämmelser i fråga om tillgång till handlingar liksom också nya bestämmelser i samband med genomförandet av förordning 1049/2001.

Rådet fäster särskild vikt vid korrekt tillämpning av dessa instrument, vilka utgör ett väsentligt framsteg när det gäller allmänhetens tillgång till institutionens handlingar.

Rådet vill också påminna om redan existerande instrument i fråga om offentliggörande av röstresultat, uttalanden till protokollen, dagordningar för vissa kategorier av möten samt avhållandet av offentliga debatter om viktiga lagstiftningsförslag.

Rådet förblir övertygat om fördelarna med sådan öppenhet, så länge denna kan förenas med det nödvändiga i att behålla ett effektivt och fungerande beslutsförfarande.

I detta sammanhang bör det understrykas att ökad insyn i rådet, särskilt när det handlar i sin egenskap av lagstiftare, finns med bland de frågor som togs upp av Europeiska rådet i Laekenförklaringen och som bör diskuteras inom konventet med uppgift att förbereda nästa regeringskonferens om reform av fördragen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0014/02 från Graham Watson (ELDR) till rådet. Händelserna i Genua.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 205 E , 29/08/2002 s. 0058 - 0058



SKRIFTLIG FRÅGA E-0014/02 från Graham Watson (ELDR) till rådet (22 januari 2002) Ämne: Händelserna i Genua Med tanke på rådets svar på de skriftliga frågorna E-2379/01 och E-2454/01(1), varför nekar rådet att ta sitt ansvar när det gäller tillämpningen av artikel 6.1 och 6.2 i EU-fördraget? (1) EGT C 81 E, 4.4.2002, s. 165. Svar (13 maj 2002) Artikel 6 i FEU avser ett antal principer som unionen bygger på. Ansvaret för att tillämpa dessa principer åvilar i första hand medlemsstaterna, utan att rådets roll enligt de förfaranden som anges i artikel 7 i FEU därför åsidosätts.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0662/02

från Roberto Bigliardo (UEN) till kommissionen

(1 mars 2002)

Ämne: Montefibres anläggning i Acerra

Är kommissionen medveten om den inverkan som Montefibres industrier i Acerra (Neapel) sedan årtionden tillbaka har på miljön?

Miljöorganisationer av olika politisk färg har särskilt uttryckt sin oro för olika slags föroreningar från den ifrågavarande anläggningen, som har begärt och sedan några månader tillbaka fått lov av stadens kommunfullmäktige att bygga ut anläggningen.

Har det gjorts någon studie eller utredning som kan skingra invånarnas och miljöorganisationernas farhågor och tvivel, och gjordes någon miljökonsekvensbedömning innan kommunen Acerra gav sitt tillstånd till utvidgning av anläggningen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(27 mars 2002)

Kommissionen har till uppgift att se till att gemenskapslagstiftningen tillämpas korrekt, i enlighet med de befogenheter den har genom EG-fördraget. Som väktare av EG-fördraget tvekar den inte att vidta alla åtgärder som krävs, inbegripet överträdelseförfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget, för att se till att gemenskapslagstiftningen följs.

Kommissionen kan emellertid inte känna till alla situationer som kan anses utgöra bristande tillämpning av gemenskapens miljölagstiftning från medlemsstaternas sida. Sådana situationer påtalas vanligtvis för kommissionen genom klagomålsbrev, skriftliga frågor från parlamentet och framställningar till parlamentets utskott för framställningar. Situationer som påstås vara oförenliga med gemenskapslagstiftningen i fråga måste förklaras noggrant så att kommissionen kan bedöma dem i förhållande till den tillämpliga gemenskapslagstiftningen på miljöområdet.

I den särskilda situation frågeställaren tar upp är det rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1), före eller efter ändring genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(2), som kan utgöra relevant gemenskapslagstiftning.

Utifrån de uppgifter frågeställaren lämnar går det för tillfället inte att urskilja någon överträdelse av direktivet om bedömning av inverkan på miljön, eftersom det inte finns särskild grund för klagomål mot tillämpningen av det. Om frågeställaren lämnar detaljerad information som gör det möjligt för kommissionen att bedöma ärendet i förhållande till ovannämnda direktiv, kan kommissionen undersöka frågan.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0042/02

från Michael Cashman (PSE) till kommissionen

(23 januari 2002)

Ämne: Skatt på underhåll av gravar

Skulle kommissionen kunna bekräfta om det för närvarande finns någon EU-lagstiftning om det momsbelopp som skall betalas för underhåll av gravar? Skulle kommissionen också kunna bekräfta om det för närvarande finns några planer på att ändra lagstiftningen om betalning av moms på underhåll av gravar och om det enligt gällande lagstiftning är möjligt att upphöra med sådana betalningar?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(18 februari 2002)

Enligt gemenskapslagstiftningen, närmare bestämt artikel 12.3.a i sjätte mervärdesskattedirektivet (rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund(1)) får medlemsstaterna tillämpa en nedsatt mervärdesskattesats för tillhandahållande av sådana varor och tjänster som anges i bilaga H till direktivet. Kategori 15 i bilaga H omfattar Tjänster som tillhandahålls av begravningsentreprenörer och krematorietjänster, jämte därmed sammanhängande varor. Medlemsstaterna får tillämpa en nedsatt mervärdesskatt på dessa tjänster om lägst 5 %. Några medlemsstater kan dessutom, enligt de övergångsbestämmelser avseende mervärdesskatt som anges i artikel 28.3 b i direktivet, undanta vissa liknande tjänster. Om underhållet av en grav inte tillhandahålls av en begravningsentreprenör skall emellertid standardmervärdesskattesatsen tillämpas för tjänsten. Vissa typer av gravunderhåll som ombesörjs av lokala myndigheter och i fråga om vilka myndigheterna inte konkurrerar med enskilda personer kan anses falla utanför det område som omfattas av mervärdesskatt.

Som ett led i sin nya strategi på mervärdesskatteområdet avser kommissionen att granska räckvidden av bilaga H och de olika avvikelser och undantag som den omfattar.

(1) EGT L 145, 13.6.1977, direktivet senast ändrat genom direktiv 2001/115/EG av den 20 december 2001 EGT L 15, 17.1.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0002/02

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(17 januari 2002)

Ämne: Flygplansavgifter vid Atens flygplats

I min tidigare fråga (E-0331/01(1), 13.2.2001) berörde jag problemet om Eletheros-Venizelos-flygplatsens konkurrenskraft och sambandet med för höga flygplansavgifter.

Den 20 december 2001 beslutade bolaget Athens International Airport SA om sänkningar av start- och landningsavgifter i storleksordningen 1523 procent. För att kunna genomföra dessa sänkningar enade sig ledningen vid Atens flygplats om att hädanefter inkassera 90 procent av avgifterna i stället för som tidigare 75 procent i syfte att modernisera flygplatsen.

Kan kommissionen undersöka vilken typ av bidrag höjningen av avgifterna för moderniseringen av flygplatsen leder till?

Vilka konsekvenser får detta tillvägagångssätt för moderniseringen av andra flygplaster i Grekland?

(1) EGT C 261 E, 18.9.2001, s. 93.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(26 februari 2002)

Beslut om byggande, förbättringar och ytterligare utveckling av flygplatsinfrastruktur samt tilldelning av offentliga medel till flygplatser i en medlemsstat är myndigheternas ansvar i den aktuella medlemsstaten. Kommissionen kan dock, om det krävs av den specifika situationen, undersöka frågan för att fastställa om det finns risk för snedvridning av konkurrensen. Som framgår av svaret på den tidigare fråga som parlamentsledamoten nämner är det berörda lokala och nationella myndigheter som fattar beslut om flygplatsavgifternas nivå och struktur.

De allmänna principerna i gemenskapslagstiftningen gäller dock åtgärder på det här området och i dem krävs i synnerhet att avgifterna tas ut på ett icke-diskriminerande sätt.

Med den tillgängliga informationen som underlag kan kommissionen inte bedöma om arrangemangen för flygplatsen Eleftherios Venizelos snedvrider konkurrensen på andra grekiska flygplatser. Om kommissionen i framtiden kommer fram till att det är nödvändigt att ta upp frågan med de grekiska myndigheterna, kommer man inte att tveka att göra det.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0404/02

från Cristiana Muscardini (UEN), Roberta Angelilli (UEN), Sergio Berlato (UEN),Roberto Bigliardo (UEN), Sebastiano Musumeci (UEN), Antonio Mussa (UEN),Mauro Nobilia (UEN), Adriana Poli Bortone (UEN), Franz Turchi (UEN)och Mariotto Segni (UEN) till kommissionen

(21 februari 2002)

Ämne: Italienska medborgare med belgisk pension

De italienska medborgare som har tjänstgjort i Belgien och som har återvänt till Italien med en invalid- eller ålderspension från de belgiska myndigheterna tvingas stå ut med långa väntetider och byråkratiskt krångel för att kunna lösa in sina pensionsavier.

Den belgiska bank som har ansvaret för utbetalningarna gör i själva verket en banköverföring till italienska postverket i Rom.

Sedan skickas postanvisningar från Rom till olika platser på den italienska halvön, vilket leder till betydande förseningar i utbetalningen och en betydande risk för att de gamla skall rånas när de tvingas gå till olika lokala postkontor för att lösa in sina avier.

Vi uppmanar kommissionen

- att likställa situationen för de italienska pensionärerna med pensionärer från Portugal, Frankrike, Nederländerna, Tyskland, Luxemburg och till och med Marocko och göra det möjligt för dem att motta det girerade beloppet direkt från den belgiska banken,

- att utan dröjsmål ingripa för att skapa likabehandling av samtliga europeiska pensionärer, och att undanröja diskrimineringen av italienska medborgare.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(21 mars 2002)

Kommissionen skulle vilja upplysa parlamentsledamöterna om att enligt bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 574/72(1) utbetalas socialförsäkringsförmåner till mottagarna antingen direkt eller genom ett förbindelseorgan. I bilaga 6 till ovan nämnda förordning anges det förfarande för utbetalning av förmåner som valts av de institutioner som sköter utbetalningen i varje medlemsstat. Belgien har valt att utbetala förmånerna direkt till mottagarna.

I förordningen klargörs emellertid inte vilka bestämmelser som skall tillämpas på utbetalning av pensioner per postgiroanvisning.

Med beaktande av de olägenheter som utbetalningen av pensioner per postgiroanvisning kan medföra är kommissionen likväl beredd att kontakta de belgiska myndigheterna så att åtgärder som möjliggör en utbetalning till bankkonton i Italien vidtas.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (EGT L 74, 27.3.1972), ändrad och uppdaterad genom rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 30.1.1997).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0462/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE)och Ioannis Averoff (PPE-DE) till kommissionen

(22 februari 2002)

Ämne: Problem i samband med långsiktigt uttag av jordbruksmark i Grekland

Den 17 januari 2002 lade 30 ledamöter av det grekiska parlamentet fram en fråga till jordbruksministeriet där de drog uppmärksamheten till ett flertal problem som uppstått i samband med programmet för att långsiktigt ta jordbruksmark ur produktion (förordning (EG) nr 2078/92)(1).

Kan kommission säga hur många, och vilka, prefekturer som deltog i detta program? Vilka var resultaten (sett ur kommissionens synvinkel) och har man övervägt att återinföra subventioner inom ramen för detta program, eller har några sådana krav framförts? Kommissionen har påpekat att det förekom missförhållanden vid genomförandet av programmet i Grekland. Vilka var de missförhållandena? Exakt vilket ansvar har det grekiska jordbruksministeriet för de missförhållanden som grekiska parlamentsledamöter framfört anklagelser om?

(1) EGT L 215, 30.7.1992, s. 85.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 april 2002)

Kommissionen är medveten om svårigheterna med genomförandet av programmet för att långsiktigt ta jordbruksmark ur produktion i Grekland, inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven(1). Den 9 januari 2002 skickade kommissionen en skrivelse till de grekiska myndigheterna och begärde en fullständig kontroll av samtliga stödmottagare och en uttömmande rapport i ärendet, inklusive uppgift om vilka påföljder som utdömts eller eventuellt planeras. Samtidigt förbereder kommissionen en inspektionsresa.

(1) EGT L 215, 30.7.1992.