ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1831/02

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(27 juni 2002)

Ämne: EU-körkort

Har kommissionen övervägt att förespråka införandet av ett EU-körkort, vilket skulle undanröja de problem som medlemsstaternas olika nationella lagstiftning orsakar?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(1 augusti 2002)

När det gäller körkort hänvisar kommissionen parlamentsledamoten till rådets direktiv 91/439/EEG(1), som trädde i kraft den 1 juli 1996. Enligt detta direktiv skall alla körkort som är utfärdade av medlemsstaterna erkännas ömsesidigt. Det finns dock kvar vissa skillnader mellan medlemsstaternas lagstiftning på grund av en uttrycklig begränsning av principen om ömsesidigt erkännande. Enligt artikel 1.3 i ovannämnda direktiv kan medlemsstaterna tillämpa nationella bestämmelser om giltighetstid och hur ofta hälsokontroller skall göras.

Eftersom medlemsstaterna fastställer giltighetstiden blir situationen heterogen i unionen och förhållandena oklara för medborgarna. Det faktum att giltighetstiden inte är knuten intervallet för hälsokontrollerna bidrar till den komplicerade situationen, vilket även domstolen fastställt(2).

Kommissionen håller för närvarande på att undersöka om det är lämpligt att utarbeta ett förslag till direktiv om ändring av direktiv 91/439/EEG för att rätta till denna situation, med full respekt för subsidiaritetsprincipen.

För att förtydliga de gällande bestämmelserna om körkort för medborgarna och de behöriga myndigheterna innan det kan bli aktuellt med en successiv harmonisering, antog kommissionen den 25 mars 2002 ett tolkningsmeddelande om körkort(3).

(1) Rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort, EGT L 237, 24.8.1991.

(2) Se dom av den 29 februari 1996, mål C-193-94 Skanavi, punkt 27.

(3) EGT C 77, 28.3.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1703/02

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(13 juni 2002)

Ämne: Stöd C 35/02 Anpassning av det nationella skattesystemet till de specifika förhållandena i den autonoma regionen Azorerna

Jag skulle vilja att kommissionen lämnade mig kopior av all korrespondens som rör dess skrivelse av den 24 april 2002 som offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(1), där den meddelade Portugal om sitt beslut att inleda förfarandet ifråga om stöd C 35/02 (ex NN 10/2000) i enlighet med artikel 88.2 i EG-fördraget.

(1) EGT C 127, 29.5.2002, s. 16 ff.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(26 juli 2002)

Parlamentsledamotens begäran kommer att handläggas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar(1).

(1) EGT L 145, 31.5.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1902/02

från Ian Hudghton (Verts/ALE) till kommissionen

(24 juni 2002)

Ämne: Fiske av icke-kvoterade arter i Nordsjön

Kan kommissionen

- tillhandahålla en förteckning över icke-kvoterade fiskarter i Nordsjön tillsammans med en analys av deras kommersiella värde,

- beskriva riskerna för att kvoterade arter fångas som bifångst i samband med fiske av icke-kvoterade arter i Nordsjön, och

- bekräfta att den har bedömt effekterna på ekosystemet i Nordsjön av ökad fiskeverksamhet av medlemsstater som bedriver fiske av icke-kvoterade arter från och med 2003 och att ytterligare ekonomiska och mänskliga resurser finns tillgängliga för kontroll och övervakning för att möta de utmaningar som fritt tillträde innebär?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 juli 2002)

Det finns många fiskarter i Nordsjön som inte omfattas av bestämmelser om total tillåten fångstmängd (TAC) och kvoter. Kunskapen är ringa om dessa fiskarters förekomst och beståndens storlek. Dit hör en del arter av plattfisk (främst lerskädda, småtunga, bergvar) och rundfisk (t. ex. knotfiskar, havskatter, fjärsing). En del ryggradslösa djur, exempelvis bläckfisk, förekommer också i Nordsjön.

Det är emellertid tveksamt om ett riktat fiske efter dessa arter vore möjligt eller ekonomiskt hållbart. Bläckfisk skulle i princip kunna fiskas utan att det ledde till bifångster av arter som är kvoterade. Många av de andra icke-kvoterade arterna lever på eller mycket nära havsbottnen, och fiske av dessa skulle nästan säkert innebära bifångster av arter som är kvoterade, av vilka många redan fiskas fullt ut eller överfiskas, och en del är i behov av åtgärder för återhämtning.

Kommissionen har inte tillräckligt med uppgifter för att fastställa det sammanlagda handelsvärdet av de icke-kvoterade arterna separat för varje medlemsstat. Av samma anledning har ingen vetenskaplig bedömning gjorts av den tänkbara effekten på den ekologiska balansen om medlemsstaterna skulle utöka fisket efter icke-kvoterade arter.

När det gäller kontroll och övervakning vill kommissionen påpeka att den verksamheten åligger medlemsstaterna. I avdelning 3.4 i kommissionens nyligen offentliggjorda meddelande om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken (vägledande tidsplan) förklarar kommissionen att den kommer att föreslå att det inrättas en gemensam inspektionsorganisation på gemenskapsnivå för att samordna nationella och gemensamma inspektionsprinciper och -verksamheter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1434/02

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till rådet

(23 maj 2002)

Ämne: Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Mercosul

Den spanske finansministern, Rodrigo Rato, pekade nyligen på vikten av att upprätta ett handelsavtal mellan EU och Mercosul, och efterlyste en mer bestämd attityd från unionens sida. Vad är det som hindrar att ett sådant avtal undertecknas, eftersom EU redan undertecknat ett avtal med Mexiko,

och avser att göra det även med Chile vid nästkommande toppmöte i Madrid mellan unionen och Latinamerikas stater? Varför kan man underteckna ett avtal med Chile, men inte med Brasilien, Argentina, Uruguay och Paraguay, som medlemmar i Mercosul?

Svar

(30 september 2002)

1. Som Ni antagligen känner till, godkände rådet den 13 september 1999 formellt direktiven för förhandlingarna EUMercosur, på grundval av den politiska kompromiss som uppnåtts i Luxemburg den 21 juni samma år. Enligt denna skulle kommissionen inleda förhandlingar om frågor som rör annat än tullar omedelbart samt om tullar och tjänster den 1 juli 2001 mot bakgrund av resultaten i WTO-rundan. Kommissionen har mandat att förhandla med Mercosur och ansvarar helt för dessa förhandlingar.

2. Man skall hålla i minnet att rådet vid sitt möte den 28 januari 2002 på nytt framhöll vilken vikt det fäster vid upprättandet av ett associeringsavtal mellan EU och Mercosur. Det välkomnade också de framsteg som redan har gjorts i dessa förhandlingar och gav nya försäkringar om EU:s beslutsamhet att gå vidare.

3. Vid toppmötet EUMercosur i Madrid den 17 maj enades båda regionernas stats- och regeringschefer, utifrån sin målsättning om snabba framsteg och snabbast möjliga avslutande av förhandlingarna, om att driva på de ekonomiska förhandlingarna och handelsförhandlingarna enligt det interregionala associeringsavtalet. Med tanke på detta enades de om att före nästa möte i förhandlingskommittén låta EU:s och Mercosurs förhandlare sammanträda på ministernivå. Detta möte väntas äga rum i Brasilia under juli månad 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1818/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(27 juni 2002)

Ämne: Läget i fråga om ratificeringen av Alpkonventionen

Efter att ramkonventionen om skydd för Alperna undertecknats, offentliggjorts i(1), och trätt i kraft den 14 april 1998 skall de enskilda protokollen ratificeras.

Hur många och vilka protokoll har undertecknats av kommissionen?

Om endast några få eller rentav inget alls undertecknats, kan kommissionen motivera detta?

Vilka protokoll har inte varit godkänts?

På vilka av unionens officiella språk finns konventionen och tilläggsprotokollen att tillgå?

Kan kommissionen redogöra för det exakta läget i fråga om hur de enskilda medlemsstaterna ratificerat protokollen?

Pågår det några förhandlingar för utarbetande och undertecknande av ytterligare protokoll?

(1) EGT L 61, 12.3.1996, s. 31-36.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 september 2002)

Europeiska gemenskapen undertecknade i december 1994 protokollen om stadsutveckling och fysisk planering och om hållbar utveckling, protokollet om bergsjordbruk och protokollet om bevarande av natur och landskap. Kommissionen godkände den 16 januari 2001 ett förslag till rådet, som gällde undertecknandet av protokollet om transport och som ligger kvar hos rådet. Kommissionen har inte föreslagit ratificering av något av de befintliga protokollen till Alpkonventionen.

På grund av begränsade resurser har kommissionen endast haft ringa del i Alpkonventionen och de senaste åren inte deltagit i några sammanträden om den. Kommissionen undersöker dock för närvarande hur man åter kan engagera sig i arbetet med Alpkonventionen.

Kommissionen har på EG:s befintliga politikområden bidragit till att främja en hållbar utveckling i Alpregionen. I sin andra rapport om ekonomisk och social sammanhållning påpekar kommissionen att bergsregionerna är mindre gynnade och att de därför, tillsammans med andra områden med betydande geografiska eller naturliga handikapp, tillhör ett av tio prioriterade områden i gemenskapens framtida sammanhållningspolitik. Gemenskapen bidrar på en rad politikområden, bland annat jordbruks-, regional- och miljöpolitiken, till en hållbar utveckling i bergsregionerna, inte minst Alpregionen, samt till att bevara den biologiska mångfalden i bergens ekosystem och dess ekonomiska och sociala struktur.

Alpkonventionen har offentliggjorts i(1) på samtliga officiella EU-språk. Protokollen finns bara på konventionens officiella språk (franska, tyska, italienska och slovenska).

Konventionen ratificerades av Österrike den 19 april 1994, Tyskland den 16 juni 1994, Frankrike den 30 november 1995 och Italien den 28 september 1999.

En nyligen tillsatt arbetsgrupp för befolkning och kultur skall undersöka behovet och nyttan av ett protokoll om just befolkning och kultur. Det första mötet ägde rum den 2324 april 2002, och arbetsgruppen kommer att ta fram en preliminär rapport inför 7:e Alpkonferensen den 1920 november 2002.

(1) EGT L 61, 12.3.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0403/02

från Cristiana Muscardini (UEN), Roberta Angelilli (UEN), Sergio Berlato (UEN),Roberto Bigliardo (UEN), Sebastiano Musumeci (UEN), Antonio Mussa (UEN),Mauro Nobilia (UEN), Adriana Poli Bortone (UEN), Franz Turchi (UEN)och Mariotto Segni (UEN) till kommissionen

(20 februari 2002)

Ämne: Intyg om uppehållstillstånd

Trots den så hyllade artikeln i Maastrichtfördraget om inrättandet av ett europeiskt medborgarskap, och trots det lika högt prisade införandet av den gemensamma valutan drabbas de italienska medborgarna i Europa, och framför allt i Belgien, av ren diskriminering.

Den belgiska lagstiftningen, i likhet med lagstiftningen i många andra av unionens medlemsstater (Tyskland, Holland etc.), medger inte utfärdandet av en nationell identitetshandling, utan erkänner fortfarande enbart intyg om uppehållstillstånd som den enda giltiga identitetshandlingen för samtliga italienska medborgare bosatta i Belgien och i Europa.

Vi uppmanar därför kommissionen:

- att upphäva skyldigheten för italienska medborgare i Belgien och i samtliga unionens medlemsstater att kunna uppvisa intyg om uppehållstillstånd,

- att uppmana myndigheterna i samtliga unionens medlemsstater att medge utfärdandet av ett nationellt identitetsdokument för unionens medborgare och att erkänna ett sådant dokument som giltigt inom hela unionens territorium,

- ett genom praktiska åtgärder verkställa principen om unionsmedborgarskap.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(8 mars 2002)

Inledningsvis vill vi påminna om att enligt gällande gemenskapsrätt framgår unionsmedborgarnas rätt att vistas i en annan medlemsstat än den han är medborgare i genom en handling kallad uppehållstillstånd för medborgare i en av gemenskapens medlemsstater.

Kommissionen har i sitt förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om unionsmedborgares och deras familjemedlem mars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier(1) som för närvarande diskuteras i Europaparlamentet och rådet föreslagit att uppehållstillståndet skall avskaffas för de första fyra åren i landet och att ett permanent uppehållstillstånd skall utfärdas efter fyra års vistelse i landet.

Detta förslag till direktiv syftar till, vilket parlamentsledamöterna önskar, att ge ett mer konkret innehåll till unionsmedborgarskapet genom att ytterligare underlätta utövandet av rättigheten till fri rörlighet och vistelse. Inrättande av ett permanent uppehållstillstånd kopplat till rätten till sociala förmåner och ett skydd mot utvisning är ett exempel på detta.

Ett uppehållstillstånd är helt annan sak än ett nationellt identitetskort, som utfärdas av de enskilda medlemsstaterna till sina medborgare. Medlemsstaterna ansvarar för att utfärda identitetskort eller pass till medborgarna och det finns medlemsstater som inte utfärdar identitetskort.

(1) EGT C 270 E, 25.9.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1205/02

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(26 april 2002)

Ämne: Skuldbefrielse för AVS-länder

Det har förslagits att EU, efter ett fullständigt genomförande av HIPC-initiativen, bör reglera alla utomstående särskilda lån till vart och ett av de minst utvecklade AVS-länderna. Kan kommissionen klargöra om detta i slutändan innebär en fullständig skuldavskrivning?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(27 maj 2002)

Den terminologi som parlamentsledamoten i sin fråga hänvisar till härrör från AVS-EG-ministerrådets beslut av den 20 december 2001. Genom detta beslut uppmanar AVS-EG-ministerrådet kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att 60 miljoner EUR av Europeiska utvecklingsfondens (EUF) medel skall kunna användas för att reglera alla de särskilda lån till de minst utvecklade och kraftigt skuldtyngda AVS-staterna som skulle kvarstå efter en fullständig tillämpning av den normala mekanismen för de kraftigt skuldtyngda fattiga länderna (HIPC).

Ett finansieringsförslag är för närvarande under utarbetande och det beräknas läggas fram för kommissionen för godkännande i juli 2002. Rent praktiskt bör de återstående särskilda lånen, så snart ett mottagarland uppnår slutförandepunkten, helt och hållet avskrivas eller strykas från mottagarlandets räkenskaper. Genom detta förslag kommer Europeiska unionens sammanlagda bidrag såsom kreditgivare att uppgå till 408,97 miljoner EUR, av vilka 200 miljoner EUR redan har överförts till ett särskilt konto som förvaltas av Europeiska investeringsbanken. Unionen bidrar även till HIPC-initiativet genom att i sin egenskap av givare stödja de kraftigt skuldtyngda fattiga länderna till ett belopp av 680 miljoner EUR, av vilka 670 miljoner EUR förmedlas genom en fond som förvaltas av Världsbanken. 500 miljoner EUR har redan betalats ut. Båda förslagen gynnar de AVS-stater som tillhör de kraftigt skuldtyngda fattiga länderna.

De kraftigt skuldtyngda fattiga länder som inte är AVS-stater omfattas av finansiering från källor utanför EUF.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1355/02

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(14 maj 2002)

Ämne: Steffen Smidts förflyttning

Kan kommissionen upplysa om vad som hände under helgen den 1921 april 2002, med tanke på att Steffen Smidt den 19 april inte fanns med på listan över generaldirektörer som skall förflyttas, men stod uppsatt den 22 april?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(29 juli 2002)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till det anförande som jag höll i min egenskap av kommissionsledamot med ansvar för personal och administration inför Utskottet för rättsliga frågor den 21 maj 2002.

En kopia av mitt yttrande av den 21 maj skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.

Vare sig kommissionen eller jag är medvetna om att något avgörande för Steffen Smidt skulle ha inträffat under veckoslutet 1921 april 2002.

Vare sig kommissionen eller jag är medvetna om att det skulle existera något som kallas en överflyttningslista för generaldirektörer den 19 april 2002.

Kommissionen hänvisar också parlamentsledamoten till punkt 3 i sitt gemensamma svar på de skriftliga frågorna E-1430/02 från Erik Meijer och E-1563/02 från Richard Corbett(1).

(1) EGT C 309 E, 12.12.2002, s. 122.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1536/02

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(27 maj 2002)

Ämne: Kommissionens ingripande till förmån för den europeiska sockerraffinaderikartellen

Kan kommissionen bekräfta om den tillsammans med den portugisiska staten under domstolsförhandlingar i mål C-282/00 ingrep till stöd för ett sockerraffinaderi med säte på den europeiska kontinenten?

Anser inte kommissionen att detta ingripande är ett allvarligt brott mot maktfördelningsprincipen och ett bevis på det finns ett oacceptabelt demokratiskt underskott i EU?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(21 juni 2002)

Det mål som parlamentsledamoten talar om, C-282/00, har väckts av en portugisisk domstol som har att pröva en tvist mellan två portugisiska sockerraffinaderier(1). Det är en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 i EG-fördraget och gäller tolkningen av olika bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr 1600/92 av den 15 juni 1992 om särskilda bestämmelser för Azorerna och Madeira angående vissa jordbruksprodukter(2).

Enligt artikel 20 andra stycket i protokollet om stadgan för Europeiska gemenskapernas domstol har parterna, medlemsstaterna, kommissionen och i förekommande fall Europaparlamentet, rådet och Europeiska centralbanken rätt att till domstolen inkomma med inlagor eller skriftliga synpunkter inom ramen för förfarandet.

När det är fråga om tolkningen av gemenskapsrätten använder sig kommissionen, i egenskap av fördragets väktare, systematiskt av denna rätt som anges i stadgan för EG-domstolen. Kommissionen lämnar sina synpunkter till EG-domstolen helt självständigt och objektivt i egenskap av sakkunnig och föreslår EG-domstolen den lösning som förefaller stå bäst i överensstämmelse med gemenskapsrätten och det allmänna gemenskapsintresset. Det ankommer på parterna att försvara sin egen ståndpunkt och EG-domstolen kan naturligtvis helt eller delvis följa eller inte följa kommissionens ståndpunkt.

(1) EGT C 247, 26.8.2000.

(2) EGT L 173, 27.6.1992; svensk specialutgåva, område 3, volym 42, s. 175.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2109/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(17 juli 2002)

Ämne: Instruktioner för hur man tillverkar bomber på Internet

Enligt uppgifter i grekisk press kan man på Internet finna elektroniska adresser som tillhandahåller allt man behöver veta för att konstruera allt från en Molotov till en atombomb. Det att dessa instruktioner för bombtillverkning finns på Internet gör att även minderåriga har tillgång till dem.

I ett reportage i tidningen Washington Post den 4 april 1998 återgavs elektroniska diskussioner mellan 14-åringar som handlade om vilka material som bäst lämpar sig som bombhöljen. Jag kan vidare konstatera att barn använder instruktionerna som finns på Internet för att konstruera explosiva anordningar och även testar dessa mot faktiska mål, vilket till exempel var fallet i Utah i Förenta staterna där tre gymnasieelever greps efter att ha sprängt en kyrka i luften. På liknande sätt förvisades två femtonåringar från Ogden till uppfostringsanstalt efter att man i deras ägo funnit en bomb.

Kan Europeiska kommissionen upplysa mig om huruvida den känner till den här frågan och vad den anser om detta? Vilka åtgärder har den vidtagit för att i framtiden skydda, inte bara minderåriga utan också vuxna människor från upplysningar av detta slag på Internet?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(3 september 2002)

Det går att hitta sidor på Internet som innehåller eller utger sig för att innehålla information om hur man tillverkar bomber. Detta är allvarligt och frågeställaren gör helt rätt i att ta upp frågan.

Om sådana webbplatser är olagliga beror på deras exakta innehåll och bestämmelserna i den nationella lagstiftningen. Författaren kan arresteras om innehållet är illegalt. Illegalt innehåll bör avlägsnas av Internetleverantören när denne får meddelande om det. Allmänheten kan rapportera sådant innehåll till telejourer som bedömer rapporten och sänder den vidare till ansvarig instans.

Det är också möjligt för föräldrar som inte vill att deras barn skall ha tillgång till sådana webbplatser att installera programvaror med filter i den dator som har Internetanslutning, eller att prenumerera på en Internettjänst med filter.

Det är viktigt för Internetanvändare, särskilt barn, att vara medvetna om riskerna med Internet såväl som dess fördelar och om hur man bör handskas med dem. En större medvetenhet hos användarna är ett effektivt sätt att motverka missledande, farlig och oansvarig information.

Kommissionen ger för närvarande finansiellt stöd till telejourer, utveckling av programvara med filter och kunskapskampanjer genom handlingsplanen för ett säkrare Internet, ett fyraårigt program som löper ut den 31 december 2002. Kommissionen har föreslagit en förlängning av handlingsplanen med två år, vilket nu behandlas av Europaparlamentet och rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2270/02

från Caroline Lucas (Verts/ALE) till kommissionen

(24 juli 2002)

Ämne: FAO:s dokument om god jordbrukspraxis

FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation FAO har publicerat ett diskussionsunderlag med titeln Good Agricultural Practices (God jordbrukspraxis) som innehåller ett mycket intressant avsnitt om djurens välbefinnande. Här fastställs bland annat att isolering av djur (spjällådor för kalvar och suggboxar) bör förbjudas, trängsel bör undvikas och den maximala djurtätheten bör respekteras. Stympning som inte sker i behandlingssyfte såsom svanskupering och avnäbbning bör undvikas och transport av levande djur och användning av boskapsmarknader bör minimeras.

Har kommissionen behandlat FAO:s dokument och stödjer kommissionen avsnittet om djurens välbefinnande?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(24 september 2002)

Kommissionen välkomnar FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation FAO:s initiativ att utarbeta god jordbrukspraxis som också berör djurens välbefinnande.

Kommissionen arbetar aktivt för att skapa bättre förståelse för gemenskapens intresse för djurens välbefinnande på ett internationellt plan. Kommissionens internationella engagemang när det gäller policy för djurens välbefinnande syftar till att tillmötesgå de europeiska medborgarnas berättigade oro och inte till att skapa nya hinder för handeln med animaliska produkter.

FAO:s initiativ stöder, som parlamentsledamoten nämner, kommissionens aktiva agerande i denna fråga.

Kommissionen ger sitt fulla stöd till de tekniska initiativ som tas för att arbeta fram harmoniserade standarder för djurs välbefinnande i multilaterala sammanhang, som t.ex. det initiativ som världsorganisationen för djurhälsa (OIE) nyligen tagit.