ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2782/02

från Avril Doyle (PPE-DE) till kommissionen

(3 oktober 2002)

Ämne: Fluorid i den offentliga vattenförsörjningen

Har en hälsominister i en EU-medlemsstat rätt att påtvinga en del av befolkningen slumpmässiga doser av ett ämne vars medicinska verkningar inte är dokumenterade och som inte är licensierade, i detta fall fluorkiselsyra?

Kan kommissionen nämna en enda vetenskaplig eller klinisk objektiv och långsiktig studie som visar att fluorkiselsyra i dricksvatten, i vilken koncentration det må vara, har någon gynnsam effekt på människans hälsa?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(28 november 2002)

Frågan om fluoridering av dricksvatten behandlas i rådets direktiv 80/778/EEG av den 15 juli 1980 om kvaliteten på vatten avsett att användas som dricksvatten(1), som senast den 25 december 2003 kommer att ersättas av det nya direktivet om dricksvatten, dvs. rådets direktiv 98/83/EG av den 3 november 1998 om kvaliteten på dricksvatten(2). Vid utformningen av lagstiftningen har kommissionen valt att fastställa gränsvärden för ett antal ämnen, framför allt fluorid. Dessa gränser får inte överskridas. De maximala värdena har fastställts på grundval av vetenskapliga rön för att skydda människors hälsa. Medlemsstaterna får själva besluta om vilka åtgärder som skall vidtas för att kvaliteten på dricksvatten skall uppfylla kraven i gemenskapens lagstiftning. Frågor som rör fluoridering, liksom annan behandling, bör tas upp av de nationella myndigheterna, eftersom kommissionen anser att denna nivå är mest lämpad för att behandla sådana frågor. Alla medlemsstaterna har givit sitt stöd för detta tillvägagångssätt och kommissionen har hittills inte känt till att det har ifrågasatts av medlemsstaterna.

Fluorkiselsyra tillverkas i enlighet med precisa kvalitetskrav, måste uppfylla strikta renhetskrav och tillsätts alltid i strängt kontrollerade doser i dricksvattnet.

De värden som fastställs i direktivet grundas på Världshälsoorganisationens riktlinjer. Enligt dessa utgör 1,5 mg flourid per liter en lämplig balans mellan positiva och negativa effekter. Dricksvatten är inte den enda källan till fluorid som människor (framför allt barn) utsätts för. Detta faktum har också beaktats när riktlinjerna upprättats, och de bygger på en rad studier och dokument som det hänvisas till i riktlinjerna.

Den gällande gemenskapslagstiftningen om dricksvatten innebär att alla medlemsstater måste uppnå gemenskapsmål, men att de kan välja hur detta skall ske. Kommissionen har inte någon ståndpunkt när det gäller frågan om dricksvatten bör fluorideras eller inte.

Kommissionen känner dock väl till de hälsorisker som är förknippade med alltför stort intag av flourföreningar, vilket också kan bero på användning av fluortandkräm, fluorsköljning, fluorbehandling hos tandläkaren, mat och dryck. Kommissionen är väl medveten om denna fråga och kommer att fortsätta att bevaka den intensivt.

(1) EGT L 229, 30.8.1980.

(2) EGT L 330, 5.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2929/02

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(17 oktober 2002)

Ämne: Förbud mot elektroniska spel i Grekland

Genom lag nr 3037/2002 förbjuder den grekiska regeringen installering och utnyttjande av elektroniska spel, oberoende av om dessa användas i privata eller offentliga utrymmen. Bland de ställen där datorspel alltså förbjuds märks även Internetkaféerna (artikel 3).

På vissa håll i Grekland hävdar man att denna lag bör betraktas som en teknisk förordning och därför, på basis av direktiv 1998/34/EG(1), borde den grekiska regeringen även meddela Europeiska kommissionen om lag 3037/2002.

Man hävdar också att de förbud som införs genom denna lag strider mot gemenskapsdirektiv 2000/31/EG(2) som inrättar ett område utan inre hinder för informationssamhällets tjänster. Från samma håll framhäver man att lag 3037/2002 även strider mot beslut 3052/95/EG(3) om fri rörlighet för varor eftersom lagen förbjuder användning av spelprogram.

Strider denna lag mot gemenskapens lagstiftning, det vill säga mot direktiven 1998/34/EG, 2000/31/EG och beslut 3052/95/EG?

Strider denna lag mot artiklarna 23 och 28 om fri rörlighet för varor, mot artikel 43 om etableringsrätt och mot artiklarna 49 och 50 om fritt tillhandahållande av tjänster i EG-fördraget?

(1) EGT L 204, 21.7.1998, s. 37.

(2) EGT L 178, 17.7.2000, s. 1.

(3) EGT L 321, 30.12.1995, s. 1.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(28 november 2002)

Kommissionen har sedan augusti 2002 undersökt klagomål om att vissa bestämmelser i den grekiska lagen 3037/2002 strider mot artiklarna 28-30 i EG-fördraget om fri rörlighet för varor. Den ovannämnda lagen tycks innebära totalförbud från den 1 augusti 2002 för installation och användning av alla elektriska, elektroniska och elektromekaniska spel, tekniska nöjesspel och datorspel i alla offentliga och privata utrymmen, med undantag för kasinon. Lagen kan därför betraktas som en åtgärd med samma verkan som kvantitativa restriktioner för import, vilket är förbjudet enligt artikel 28 i EG-fördraget.

Dessutom förefaller åtgärden inte överensstämma med syftet med lag 3037/2002 och verkar inte kunna motiveras med hänvisning till artikel 30 i EG-fördraget eller de obligatoriska krav som godkänts av Europeiska gemenskapernas domstol.

En formell anmälan har skickats till de grekiska myndigheterna där de görs uppmärksamma på ovannämnda påpekanden.

Detta förhållningssätt utesluter inte att kommissionen kan vidta ytterligare åtgärder på grundval av andra EG-rättsakter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3276/02

från Daniel Hannan (PPE-DE) till kommissionen

(19 november 2002)

Ämne: Isle of Wight

Kan kommissionen vara så vänlig och tala om hur mycket stöd Isle of Wight är berättigad till under programmet NUTS2? Kan kommissionen också tala om varför den tillsammans med den brittiska regeringen har beslutat att Isle of Wight inte skall ha rätt till stöd från strukturfonderna inom ramen för Mål 2?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(20 december 2002)

Europeiska unionen stödjer program för ekonomisk utveckling i avgränsade områden som är berättigade till stöd under strukturfondernas mål 1 och mål 2. Unionen driver också ett antal andra program och initiativ för vilka det inte finns några i förväg fastställda stödberättigade områden.

I artikel 3.1 i rådets förordning 1260/1999 sägs följande: De regioner som omfattas av mål 1 skall motsvara nivå II-regioner i Nomenklaturen för statistiska territoriella enheter (NUTS II) vars bruttonationalprodukt (BNP) per invånare mätt i köpkraft och beräknad på de senaste tre årens siffror, som finns tillgängliga den 26 mars 1999, är lägre än 75 % av gemenskapens genomsnitt. För Hampshire och Isle of Wight, den relevanta NUTS 2-regionen i det här fallet, är BNP per capita 97,2 % av genomsnittet i gemenskapen. Följaktligen finns denna region inte med bland strukturfondernas mål 1-områden under perioden 20002006.

När det gäller mål 2-områdena upprättades en förteckning över stödberättigande områden i enlighet med subsidiaritetsprincipen, vilket innebär att det var medlemsstaterna som fick lägga fram sina egna förslag. Kommissionen å sin sida kontrollerade att gällande bestämmelser följdes, vilket gav garantier för att det var de mest behövande områdena som valdes ut. Myndigheterna i Förenade kungariket föreslog inte heller att Isle of Wight skulle tas med i den förteckning över mål 2-områden som publicerades den 30 mars 2002.

Isle of Wight är således inte ett mål 1- eller mål 2-område under perioden 20002006. Däremot kan regionen få stöd från strukturfonderna inom ramen för andra program eller initiativ under den här perioden. Bland dessa märks programmet för mänskliga resurser under mål 3, gemenskapsinitiativet Interreg och program för innovativa åtgärder. Dessutom kan regionen få stöd via landsbygdsutvecklingsprogrammet för England, som har en budget på 615,2 miljoner EUR inom den gemensamma jordbrukspolitiken under perioden 20002006.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2938/02

från Jan Mulder (ELDR) till kommissionen

(17 oktober 2002)

Ämne: Polska importbegränsningar för snittblommor från Europeiska unionen

Inom ramen för anslutningsförhandlingarna har man talat med kandidatländerna om den så kallade double-profit för snittblommor. Även om man kunnat få tillstånd bra överenskommelser med att antal kandidatländer, bland annat Ungern, om ömsesidig tullfrihet för snittblommor, fortsätter Polen att avvisa varje form av tullsänkning. Än i dag förblir den polska marknaden stängd för snittblommor från EU-exportörer, bakom tullar på mellan 35 och 45 procent. Exportörer från EU får dagligen känna av de negativa konsekvenserna av detta.

1. Känner kommissionen till att det finns tullhinder för export av snittblommor från EU till Polen?

2. Kan kommissionen tydligt ange på vilket sätt de polska myndigheterna för närvarande uppvaktas i syfte att få dem att gå med på en double-profit, som sedan den 1 juli 2002 också tillämpas på handeln med Ungern?

3. Kan kommissionen säga något om den tidshorisont inom vilken problemen sannolikt kommer att kunna lösas och handeln med snittblommor mellan EU och Polen kan bli störningsfri?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 november 2002)

Den andra omgången av dubbelvinst-förhandlingarna lanserades i december 2001. En överenskommelse har hittills träffats med nio av de tio central- och östeuropeiska länderna förhandlingarna med Polen har ännu inte avslutats. En liberalisering för levande växter förutom snittblommor (KN 0603) trädde i kraft den 1 januari 2001, både när det gäller gemenskapsimporten från Polen och polsk import från gemenskapen.

1. Polen tillämpar en tull på 35 % på de importerade snittblommor som kommer från gemenskapen. Polen tillämpar även en särskild skyddsklausul (SSG) inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO) som gäller blommor.

2. Gemenskapen föreslog redan under förhandlingarna år 2000 en fullständig liberalisering av levande träd och växter inklusive snittblommor. Samma förslag har lagts fram för den aktuella förhandlingsomgången.

3. Ett nytt avtal i liberaliseringen av handel kommer att ingås om och när de två parterna är redo att ingå ett sådant och så är ännu inte fallet.

Handeln med blommor kommer dock att bli fri senast dagen för Polens anslutning.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3850/02

från Françoise Grossetête (PPE-DE) till kommissionen

(23 december 2002)

Ämne: Europeisk stadga för barn inlagda på sjukhus

Det förekommer för närvarande stora skillnader mellan olika sjukhus när det gäller behandlingen av barn. Barnen placeras ofta på avdelningar för vuxna, föräldrarna har oftast inte möjlighet att vara kvar på avdelningen under natten, sjukhusmiljön är inte anpassad till det inlagda barnets fysiska behov och det är svårt för barnen att följa skolundervisningen.

Det är emellertid allmänt känt att omhändertagandet på sjukhuset har mycket stor betydelse för barnets tillfrisknande. Europaparlamentet antog redan 1986 en resolution, i vilken man begärde att det skulle utarbetas en europeisk stadga för barn inlagda på sjukhus(1).

Till dags dato finns det dock inte något officiellt förslag från gemenskapen. Har kommissionen för avsikt att lägga fram något sådant förslag inom den närmaste framtiden?

(1) EGT C 148, 16.6.1986, s. 37.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(23 januari 2003)

Behandlingen av barn på sjukhus är en fråga som hör samman med organisationen och tillhandahållandet av hälso- och sjukvårdstjänster, vilket tillhör medlemsstaternas kompetensområde. Kommissionen har därför inte för avsikt att lägga fram några förslag som gäller behandling av barn på sjukhus.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2972/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(22 oktober 2002)

Ämne: Finansiering av bortskaffning av BSE-riskmaterial

BSE-krisen har fått förödande följder för såväl jordbruket som konsumenter, men den har åtminstone påvisat nödvändigheten av en noggrann kontroll av foder och en professionell hantering av djurkadaver.

Sedan dess har initiativ och program lanserats på nationell och regional nivå. Målet är att hantera BSE-riskmaterial på ett professionellt riktigt sätt så att liknande katastrofer kan undvikas i framtiden.

I Sydtyrolen finns det till exempel en för Italien unik tjänst för hantering av djurkroppar som finansieras till 100 procent av regionen och som sedan två år tillbaka tar hand om allt BSE-riskmaterial från samtliga slakterier. Sådana projekt bidrar mycket till att förbättra djuruppfödarnas hantering av djurkadaver. Det är ytterst sällan som djur begravs eller på annat sätt bortskaffas illegalt. Dessutom ser man till att djurkroppar efter nödslakter, som blivit nödvändiga på grund av de kraftigt fallande köttpriserna, inte kommer tillbaka till näringskedjan.

Det 100-procentiga stödet, som anmäldes till Bryssel 2000, är dock begränsat till 5 år. Tidsfristen löper ut 2004.

Anser inte kommissionen att det med tanke på miljö- och konsumentskyddet är nödvändigt att låta sådana tjänster fortsätta med 100-procentiga bidrag även efter 2004?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(18 november 2002)

Mot bakgrund av den exceptionella situation som BSE-krisen (bovin spongiform encefalopati) har givit upphov till, har kommissionen godkänt ett antal stödåtgärder som syftar till att minska riskerna för konsumenter och miljö och mildra de ekonomiska konsekvenserna för köttsektorn och avfallshanteringen. Dessa åtgärder gäller endast för en begränsad tid, eftersom det som måste gälla på lång sikt är principen att förorenaren betalar se artikel 174.2 i EG-fördraget.

Flera medlemsstater har nyligen bett kommissionen att undersöka på vilka sätt man kan undvika konkurrensstörningar i samband med sådant stöd. Åtskilliga medlemsstater har påpekat att den aktuella situationen, där slakterier eller jordbrukare i vissa medlemsstater

och regioner får stöd för bortskaffande av slaktavfall och avlivade eller självdöda djur och för test avseende transmissibel spongiform encefalopati (TSE) medan andra inte får någon kompensation för sådana kostnader, skapar allvarliga konkurrensstörningar. Rådet (jordbruk) har även diskuterat frågan vid ett antal tillfällen.

Generaldirektoratet för jordbruk har därför genomfört en undersökning i medlemsstaterna för att samla in relevant information om dessa åtgärder. Medlemsstaterna inbjöds också till ett möte i arbetsgruppen Konkurrensvillkor i jordbruket, där man diskuterade risken för konkurrensstörningar beroende på sådana stödsystem.

På grundval av denna information håller kommissionen nu på att dra upp riktlinjer för gemenskapen med kommissionens framtida policy avseende statligt stöd för TSE-test, avlivade och självdöda djur och slakteriavfall. Dessa riktlinjer kommer förmodligen att träda i kraft den 1 januari 2003.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2271/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(24 juli 2002)

Ämne: Kostnaden för banköverföringar

En mycket bekymmersam fråga är kostnaden för banköverföringar inom euroområdet där banker i olika länder ofta tar ut höga avgifter i båda ändar. Kan kommissionen bekräfta att denna praxis är olaglig, och i så fall förklara varför kommissionen inte har vidtagit några rättsliga åtgärder för att förhindra denna?

Vilka effekter kommer de nya förordningar som just trätt i kraft få på denna praxis och vilka kommer effekterna bli av de ytterligare förordningar som skall träda i kraft i juli nästa år?

Finns det några avtal eller förordningar som påverkar kostnader för banköverföringar mellan euroområdet och medlemsstater utanför euroområdet och respekteras dessa i så fall?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(4 september 2002)

Direktivet om gränsöverskridande betalningar(1) är det rättsliga instrument som reglerar gränsöverskridande betalningar 2002. Direktivet avser gränsöverskridande transaktioner inom Europeiska unionen på upp till 50 000 EUR och trädde i kraft den 14 augusti 1999.

I direktivet anges att de berörda företagen är skyldiga att genomföra betalningen till dess fulla belopp (artikel 7 i direktivet). Detta innebär att en gränsöverskridande betalning automatiskt kommer att utföras som en så kallad OUR-betalning, dvs. det avsändande institutet debiterar uppdragsgivaren alla kostnader, inklusive den mottagande bankens kostnader, och således undviks dubbla avgifter. Mottagaren skall alltså inte ha några ytterligare kostnader och kan ta emot hela det överförda beloppet. Kunderna kan dock komma överens om andra metoder för kostnadsdelning, till exempel så kallade BEN-betalningar, där mottagaren betalar alla avgifter, och SHARED-betalningar, där parterna betalar sina egna kostnader.

Om en bank har tagit ut olagliga avgifter har kunden rätt att få tillbaka det belopp som felaktigt dragits av (artikel 7.2 i direktivet). Detta är kundens rättighet. Alla medlemsstater har införlivat direktivet korrekt i detta avseende, men kommissionen kan inte inleda rättsliga förfaranden om kunderna inte tar vara på sina rättigheter.

Europaparlamentet och rådet antog förordningen om gränsöverskridande betalningar i euro den 19 december 2001(2). Enligt denna förordning skall avgifter för gränsöverskridande betalningar ligga i linje med avgifterna för motsvarande nationella betalningar den 1 juli 2003. Avgifterna för uppdragsgivaren och den mottagande banken kommer att vara samma som för nationella betalningar.

Förordningens räckvidd är inte begränsad till euroområdet, utan tillämpas även i de tre medlemsländer som inte är med i eurosamarbetet för transaktioner som utförs i euro. De svenska myndigheterna har dessutom beslutat att utnyttja möjligheten att utvidga förordningens bestämmelser till att också omfatta den svenska kronan. Således kommer bara transaktioner som utförs i danska kronor och pund sterling att förbli oreglerade vad gäller kostnaderna.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 97/5/EG av den 27 januari 1997, EGT L 43, 14.2.1997.

(2) Förordning (EG) nr 2560/2001, EGT L 344, 28.12.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3135/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(28 oktober 2002)

Ämne: Receptbelagda mediciner och tävlingsduvor

Som en del av översynen av lagstiftningen om samtliga läkemedel har kommissionen infört bestämmelser om att mediciner för kreatursbesättningar och hästar endast skall vara receptbelagda.

Har kommissionen planer på att undanta tävlingsduvor från denna kategori?

Med tanke på att ägare till tävlingsduvor för närvarande måste behandla ett antal lindrigare sjukdomar med hjälp av receptfria mediciner, och att duvor inte är en del av livsmedelskedjan, inser kommissionen att bestämmelserna om att låta alla läkemedel bli receptbelagda kommer att leda till ökade kostnader för tävling med duvor och minska intresset för denna sport?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(18 november 2002)

I enlighet med artikel 4.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/82/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för veterinärmedicinska läkemedel(1) får medlemsstaterna medge undantag från kraven på försäljningstillstånd när det gäller veterinärmedicinska läkemedel som är avsedda enbart för vissa artkategorier. Detta omfattar brevduvor. Enligt kommissionens förslag nyligen(2) om en ändring av direktivet ska även frettar och sällskapskaniner omfattas av artikel 4.2.

Men de undantagna produkterna får inte innehålla ämnen vars användning kräver veterinärkontroll. De medlemsstater som medger undantag måste vidta adekvata åtgärder för att förhindra otillåten användning av dessa produkter på andra djur.

I artikel 67 i direktiv 2001/82/EG fastställs minimikraven när det gäller tillhandahållande av veterinärmedicinska produkter, utan att det påverkar tillämpningen av strängare gemenskapsbestämmelser eller nationella bestämmelser. Medlemsstaterna får därför kräva att strängare krav ska gälla, med hänvisning till nationell lagstiftning.

(1) EGT L 311, 28.11.2001.

(2) EGT C 75 E, 26.3.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2111/02

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(17 juli 2002)

Ämne: Centraliserad enhet på gemenskapsnivå för legal invandring till EU

Under den senaste tiden har kommissionens ordförande i uttalanden i spansk press pekat på behovet av att genom en politik kännetecknad av öppenhet, samarbete och aktivt stöd till den legala invandringen, göra klart att EU vill ta emot invandrare eftersom unionen behöver dem. Därför krävs det en positiv och tydlig politik för legal invandring.

Även om det är uppenbart att den lagliga invandringen behövs och att den illegala invandringen måste hindras, är det också uppenbart att den legala invandringen måste främjas genom instrument som på ett lämpligt sätt gör det möjligt att kanalisera utbudet för de invandrare som önskar arbeta i unionen.

Anser kommissionen således att det vore lämpligt att föreslå att det inrättas en europeisk databas för att samla utbudet av tillgängliga arbetstillfällen och, i förekommande fall, de ansökningar som lämnas in i samband härmed?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

I sitt förslag till rådets direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare av den 11 juli 2001(1) föreslog kommissionen att det europeiska arbetsförmedlingsnätet (Eures) skall användas innan man tillsätter en ledig tjänst med en ekonomisk migrant. Eures, som upprättades genom kommissionens beslut 93/569/EEG(2), består av en databas med lediga tjänster i medlemsstaterna och i de Efta-länder som ingår i EES-området samt upplysningar om arbetssökande. Databasen sköts av ländernas offentliga arbetsförmedlingar.

Syftet med ovannämnda förslag är att tillhandahålla ett praktiskt och öppet verktyg som kan leda till att principen om preferens för den inre arbetsmarknaden (EES-arbetsmarknaden) fungerar i praktiken och göra det möjligt att rekrytera arbetstagare från tredje land när det råder konkret brist på arbetskraft på denna arbetsmarknad. Arbetsgivare som inte lyckas tillsätta en viss tjänst inom en given period skulle endast få rekrytera från länder utanför EES-området om de har utlyst tjänsten via arbetsförmedlingen i flera medlemsstater, det vill säga via det europeiska arbetsförmedlingsnätet Eures, under minst fyra veckor och inga godtagbara platsansökningar har inkommit från arbetssökande på EES-arbetsmarknaden. Utfärdande av uppehållstillstånd till en utvald arbetstagare från tredje land skall naturligtvis omfattas av ytterligare specifika villkor för uppehållstillstånd enligt direktivförslaget.

Det finns inga planer på en utvidgning av databasen så att den omfattar arbetssökande som inte redan är en del av EES-arbetsmarknaden.

(1) EGT C 332 E, 27.11.2001.

(2) Kommissionens beslut 93/569/EEG av den 22 oktober 1993 om genomförandet av rådets förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen, särskilt vad avser nätverket Eures, EGT L 274, 6.11.1993.