ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1217/00

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till rådet

(27 april 2000)

Ämne: Sysselsättning, utbildning och geografisk rörlighet: fallet Galicien

I den slutdeklaration som antogs av Europeiska rådet i Lissabon 2324 mars, som ville skapa ett nytt strategiskt mål för unionen, med beaktande av sysselsättning, ekonomiska reformer och social sammanhållning inom ramen för en kunskapsbaserad ekonomi, konstaterades att ett allvarligt problem för den europeiska ekonomin är att det finns 15 miljoner arbetslösa, något som särskilt drabbar kvinnor, äldre arbetskraft och vissa regioner i EU.

Europeiska rådet kom därför överens om att förbereda övergången till en ekonomi och ett samhälle baserat på kunskap, genom undervisning och utbildning.

Denna analys av sysselsättningsläget och dess lösning genom den nya ekonomin är otillräcklig om man inte tar hänsyn till att arbetslösheten för närvarande särskilt berör länder med låg produktion per invånare. Det kan hända i regioner som Galicien, som har en tillräckligt hög utbildningsnivå vad gäller teknik och universitetsundervisning, att de mest högutbildade måste emigrera för att inträda i kunskapsekonomin, vilket paradoxalt innebär att de går förlorade till förmån för rikare länder. Detta fenomen uppmuntras till och med i unionen under benämningen geografisk rörlighet.

Hur ämnar då rådet möta problemet med ökad sysselsättning, ekonomiska reformer och social sammanhållning samt geografisk jämvikt inom ramen för en ekonomi och ett samhälle baserade på kunskap, när det gäller regioner som Galicien, med hög arbetslöshet och låg produktivitet, som i princip har kapacitet att förbättra utbildningsnivån, men där de mest högutbildade ungdomarna tvingas utvandra för att söka arbete just i de rikaste länderna med den lägsta arbetslösheten?

Svar

(10 juli 2000)

Europeiska rådet fastställde i Lissabon ett nytt strategiskt mål för unionen, nämligen att bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning.

För att genomföra detta mål har Europeiska rådet fastställt en global strategi som är utformad så att unionen kan återskapa förutsättningar för full sysselsättning och för en stärkt sammanhållning i Europeiska unionen.

Med den nya process som fastställdes i Lissabon kommer unionen att fastställa en ram för frigörande av alla tillgängliga resurser i samband med övergången till den kunskapsbaserade ekonomin och genom att själv bidra till denna ansträngning i enlighet med gemenskapens nuvarande politik och med beaktande av Agenda 2000.

När det gäller Agenda 2000 borde de regioner vars utveckling i likhet med Galiciens släpar efter, genom stöd från strukturfonderna kunna dra nytta av gemenskapens nya bestämmelse om regionalt och socialt stöd för att kunna ta itu med sådana problem som den ärade parlamentsledamoten tar upp.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0564/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Vinstskatt

Kan kommissionen ange vilken vinstskatt som tillämpas på företag i var och en av medlemsstaterna och vilka uppskattningar som har gjorts av hur mycket som verkligen betalas i skatt efter tillämpning av de undantag och avdrag som förekommer i de olika medlemsstaterna?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(11 april 2000)

Kommissionen kan för närvarande inte lämna de uppgifter som ledamoten begär.

På uppdrag av rådet genomför dock kommissionen för närvarande en studie av den faktiska nivån för företagsbeskattning i medlemsstaterna. Denna studie kommer att slutföras under det andra halvåret i år. Rapporten kommer att innehålla information om de faktiska nivåerna för företagsbeskattningen i medlemsstaterna. Dessa nivåer kommer att jämföras med de lagstadgade skattesatserna.

När det gäller övriga nyligen genomförda beräkningar beställde den nederländska regeringen 1999 tre studier om det faktiska skattetrycket i gemenskapen. Dessa studier innehåller tabeller som visar lagstadgade skattesatser liksom faktiska skattenivåer och de finns tillgängliga på Internet på adress http://www.minfin.nl/, välj brittiska flaggan, välj skattekonkurrensen i Europeiska unionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1181/00

från Antonio Tajani (PPE-DE) till kommissionen

(12 april 2000)

Ämne: Skydd av stadsdelen San Lorenzo i Florens (Italien)

Känner kommissionen till att stadsdelen San Lorenzo i Florens håller på att förfalla och ödeläggas?

Hur tänker kommissionen slå vakt om det konstnärliga, historiska och kulturella arvet i denna stadsdel, som tack vare sin marknad tar emot flera miljoner besökare varje år från hela Europa?

Hur tänker kommissionen garantera säkerheten för affärsidkarna, de ambulerande handelsmännen och turisterna, och hur tänker den säkerställa att handeln utvecklas normalt, så att man undviker ett förfall som leder till en allt större modlöshet bland hantverkarna, eller att Florens historiska stadskärna ödeläggs totalt?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(29 maj 2000)

I artikel 151 (f.d. artikel 128) i Fördraget om Europeiska unionen ges befogenhet att främja samarbetet mellan medlemsstaterna på det kulturella området. Gemenskapen har inte befogenhet att behandla den fråga som tagits upp av parlamentsledamoten utan det åligger endast medlemsstaterna att göra det med tanke på subsidiaritetsprincipen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0452/00

från Ioannis Marinos (PPE-DE) till kommissionen

(14 februari 2000)

Ämne: Turkiska frizoner och export av teko-produkter

Den 8 juli 1997 informerade Hans van den Broek, dåvarande kommissionsledamot med ansvar för utrikesfrågor, Europaparlamentet (svar på fråga E-1965/97)(1) om att en delegation från gemenskapen hade besökt Turkiet i oktober 1996 för att försäkra sig om att de turkiska frizonerna fungerade på ett sätt som överensstämde med de förpliktelser som Turkiet i enlighet med tullunionen har. Detta hade föregåtts av uppgifter i internationell press med misstankar om att exporten av teko-produkter via de turkiska fria industrizonerna i Istanbul och Mersina skedde med teko-produkter från tredje länder som på marknaderna i EU dock presenterades som turkiska och därigenom kunde dra nytta av tullunionen mellan EU och Turkiet för att konkurrera ut gemenskapens egna produkter.

Hans van den Broek sade också i sitt svar att gemenskapen och Turkiet vid associeringsrådets sammanträde den 24 april 1997 kommit överens om att kontinuerligt bevaka denna fråga för att förebygga brott mot bestämmelserna i avtalet om tullunionen. Skulle kommissionen kunna upplysa mig om hur många gemenskapsdelegationer, av samma slag som den som i oktober 1996 besökte Turkiet, som senare besökt landet och vilka resultat dessa delegationers undersökningar lett till?

(1) EGT C 45, 10.2.1998, s. 131.

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(7 mars 2000)

Inga ytterligare inspektioner har ägt rum efter kommissionens inspektion i Turkiet i oktober 1996. Man fann inga bevis för att bedrägeri faktiskt förekommit. Efter inspektionen har man varken i form av klagomål från gemenskapsindustrin eller på annat sätt fått några uppgifter om bedrägeri. Kommissionen har därför inte för avsikt att utföra regelbundna inspektioner, utan kommer att ta upp frågan direkt med de turkiska myndigheterna om det blir nödvändigt. Misstankar om bedrägeri kan meddelas direkt till direktören för Europeiska byrån för bedrägeribekämpning.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0644/00

från Michl Ebner (PPE-DE) till rådet

(25 februari 2000)

Ämne: Belgiens och Frankrikes attityd till Österrike

Belgien och Frankrike bedriver sedan några dagar tillbaka en offensiv politik mot Österrike med avsikt att försätta landet i en marginell position. Orsaken till detta är att länderna i fråga befarar att skyddet för minoriteter och mänskliga rättigheter kunde komma att ställas på spel i Österrike i och med att FPÖ medverkat vid regeringsbildningen. Samtidigt är Belgien och Frankrike vid sidan om Turkiet de enda länder som varken undertecknat eller ratificerat Europarådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteter.

1. Är det rätt att Belgien och Frankrike beter sig på det sätt de gör, då ju vartdera landet ännu varken undertecknat eller ratificerat Europarådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteter, så att ingetdera landet garanterar den miniminivå för minoritetsskydd som skall gälla i Europa?

2. Är det rätt att vart och ett land, oaktat sin egen politiska historia eller situation (man behöver bara erinra sig Frankrike med sin den tomma stolens politik under sextiotalet eller Storbritanniens vetopolitik) utan någon rättslig grund får marginalisera en trovärdig medlem av Europeiska unionen?

Svar

(2 maj 2000)

Det skulle inte vara lämpligt om rådet hade synpunkter på åtgärder som en eller flera av medlemsstaternas regeringar har vidtagit och som inte har något direkt samband med rådets arbete. Sådana åtgärder är en fråga för de berörda medlemsstaternas regeringar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0324/00

från María Sornosa Martínez (PSE) till kommissionen

(11 februari 2000)

Ämne: Uppförande av järnvägslinjen Valencia-Tarragona

Järnvägsprojektet mellan Valencia och Tarragona, godkänt av de spanska myndigheterna 1996, uppvisar flera miljöproblem i samband med sträckningen genom orterna Benicàssim och Oropesa. De boende i det berörda området har i vederbörlig ordning anmält dessa problem till de olika autonoma och statliga institutionerna samt till gemenskapsinstitutionerna. De boende hävdar att den slutgiltiga sträckan kommer att innebära följande: ödeläggelse av flera bebyggda områden, tåg som passerar genom områden med barn (såsom skolan i Benicàssim), risk för att arbetena eller tågen påverkar historiska byggnader (såsom ortens kyrkogård från början av seklet), förstörelse av fruktodlingar och boskapsstråk, åverkan på landskapet till följd av att inhemsk vegetation ersätts med prydnadsväxter samt hälsorisker och risker för befolkningen till följd av nivåskillnader i terrängen och det periodiska hotet från kallt regn (som skulle kunna skölja bort banvallarna).

De eventuella miljökonsekvenserna av detta projekt började märkas redan när de tunga maskiner som skall användas i arbetena ställdes på plats (vilket ledde till att inhemska trädsorter kring naturreservatet Desierto de Las Palmas förstördes) och i samband med explosioner från tunnelbyggandet (som har orsakat en brand). De spanska myndigheterna godkände projektet trots att det saknade en i lag föreskriven miljökonsekvensbeskrivning. Det enda som finns är en bristfällig studie för att utvärdera miljöriskerna som dessutom inte exakt täcker sträckan i dess slutgiltiga form eftersom orten Oropesa inte omfattas.

Studien tar inte heller hänsyn till så väsentliga aspekter som de framtida utsläppen från tågen, avfallsfrågan, bullerstörningar eller banvallarnas inverkan på mikroklimatet. Mot bakgrund av detta är det möjligt att de spanska myndigheterna gör sig skyldiga till överträdelse av gemenskapsrätten beträffande direktiv 97/11/EG(1) om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt.

Enligt två skyltar som har satts upp i anslutning till arbetena samfinansieras projektet till 85 % av EU genom Sammanhållningsfonden. Anser inte kommissionen att gemenskapsfinansieringen till detta projekt borde avbrytas till dess att projektet kompletterats med en korrekt miljökonsekvensbeskrivning?

Skulle kommissionen kunna ange hur handläggningen av anmälan 99/4495 fortskrider, ingiven av organisationen Benicàssim Pro Enterramiento del Ferrocarril?

(1) EGT L 73, 14.3.1997, s. 5.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(29 mars 2000)

Kommissionen anser att rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1) är tillämpligt på detta projekt, och tvekar inte att vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att gemenskapslagstiftningen respekteras i detta fall.

Kommissionen kommer att följa upp klagomålet och hålla klaganden informerad om hur ärendet fortskrider.

(1) EGT L 175, 5.7.1985, ändrat genom direktiv 97/11/EG, 3.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1519/00

från Roberto Bigliardo (TDI) till kommissionen

(12 maj 2000)

Ämne: Vänortsprojekt inom Europeiska unionen

I ett uttalande inför journalisten Franco Papitto från La Repubblica sade kommissionsledamot Kinnock att man skulle fråga sig om vänortsprojekten utgör en central uppgift för kommissionen. Tyder inte detta på att man vill avskaffa dessa projekt av högsta betydelse?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1366/00, P-1446/00, E-1467/00 och E-1519/00 ingivet av Viviane Reding för kommissionen

(28 juni 2000)

I den intervju i La Repubblica som parlamentsledamoten nämner tillfrågades vice ordförande Neil Kinnock om den översyn av arbetsuppgifter och resurser som då var på förslag inom kommissionen. Som tillkännagivits offentligt har denna översyn nu inletts. Kommissionens vice ordförande påpekade bland annat att en del av den verksamhet som kommissionen idag bedriver formellt sett inte kan betraktas som kommissionens kärnverksamhet enligt fördraget, men anses ändå vara av värde för EU:s utveckling. Han nämnde vänortsprojekten när han ombads ge exempel på den typen av verksamhet.

Hänvisningen var rent saklig och avsåg inte något beslut eller planerat beslut att slopa stödet till vänortsprojekten.

Vänortsverksamheten i EU har i flera år tilldelats anslag från EU:s budget. I år har 10 miljoner euro anslagits för denna verksamhet. Dessa anslag administreras av två tjänstemän (lönegrad A) inom generaldirektoratet för utbildning och kultur.

Den genomgripande översyn av kommissionens arbetsuppgifter och resurser som nu genomförs är en förutsättning för att kommissionen skall kunna sköta sin förvaltning på ett ansvarsfullt sätt. Syftet är att förbättra och tydliggöra förhållandet mellan kommissionens verksamhet och den personal som finns tillgänglig för att tillhandahålla dessa tjänster på ett effektivt sätt. En rapport grundad på denna översyn kommer att utarbetas och läggas fram för kommissionen och senare under året även för parlamentet och rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1249/00

från Ioannis Souladakis (PSE) till kommissionen

(14 april 2000)

Ämne: Gröna turkiska pass

Turkiet fortsätter, trots de invändningar som olika europeiska regeringar haft mot detta, att utfärda gröna pass för turkiska medborgare som reser utomlands och till Europa. Dessa pass gör det möjligt för turkiska medborgare att undgå visumbestämmelserna i det land de har för avsikt att besöka. Vanligtvis utfärdas dessa pass till högt uppsatta statliga turkiska tjänstemän samt till dessa personers familjemedlemmar.

Enligt en uppskattning (i den turkiska tidningen Milliyet den 14 mars 2000) rör det sig om ett mycket stort antal pass, inte färre än en och en halv miljon. Det som dessutom är oroväckande med denna industri kring de gröna passen är det faktum att många av dessa är utställda på personer som har direkt samröre med den turkiska maffian, med den organiserade brottsligheten, med knarktrafik, spionage och smuggling av massförintelsevapen. Trots att Turkiet flera gånger har bedyrat att landet skall upphöra med utfärdandet av gröna pass och därefter börja samla in de pass som redan utfärdats, har detta inte skett.

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att få till stånd en kontroll och en begränsning av inresetillstånden för personer som kommer till Europa från Turkiet med gröna pass, detta för att förhindra att personer som har samröre med internationell smugglingsverksamhet och organiserad brottslighet illegalt tar sig in i Europa?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(8 juni 2000)

Kommissionen känner till de officiella gröna pass som utfärdas av de turkiska myndigheterna till bland andra höga tjänstemän och deras familjer. Dessa specialpass godkänns av flera medlemsstater, som ger innehavarna dispens från viseringstvång, medan innehavare av vanliga turkiska pass måste ha visum för att resa in i medlemsstaterna.

Denna praxis är i överensstämmelse med gällande rätt, eftersom det i artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 574/1999 av den 12 mars 1999 om fastställande av de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser(1) föreskrivs att en medlemsstat kan undanta medborgare i tredje länder som omfattas av viseringstvång (mldr) från viseringstvånget. Detta skall särskilt gälla (mldr) innehavare av diplomatpass, tjänstepass och andra officiella pass.

Det ankommer inte på kommissionen att uttala sig om den moraliska vandeln hos innehavarna av gröna turkiska pass. Kommissionen känner heller inte till något fall, där dessa personer skulle ha begått olagliga handlingar i medlemsstaterna.

(1) EGT L 72, 18.3.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0718/00

från Encarnación Redondo Jiménez (PPE-DE) till kommissionen

(17 mars 2000)

Ämne: Minskning med 300 miljoner av medlen under rubrik 1

Michaele Schreyer, kommissionsledamot med ansvar för budgetfrågor, talade den 22 februari 2000 i parlamentets budgetutskott, och svarade på ledamöternas frågor om varifrån hon tänker ta de 300 miljoner euro per år som skall dras tillbaka från rubrik 1. Michaele Schreyer förklarade att det under inga omständigheter berör rubrik 1B. Kan kommissionen ge exakta uppgifter om vilken budgetpost under rubrik 1A som dessa pengar skall tas ifrån?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(27 april 2000)

Under riktlinjediskussionen i februari 2000 fastställde kommissionen riktlinjerna för 2001 års budget och föreslog att ett belopp på 300 miljoner euro per år för återuppbyggnaden av Kosovo och en utvidgning av återuppbyggnaden till att omfatta Västra Balkanländerna skulle överföras från rubrik 1 till rubrik 4 under 2001 och 2002.

De förväntade behoven under 2001 för jordbruksutgifterna under rubrik 1a har anpassats i förhållande till de allra första prognoserna från slutet av december 1999. Denna anpassning möjliggjordes genom en mer förmånlig utveckling av växelkursen för den amerikanska dollarn och återhämtningen på världsmarknaderna för spannmål. Förslag för att ändra gällande rättsram behövs därför inte och stödet till jordbrukarna kommer att kvarstå. Inga anslag behöver således tas från någon budgetpunkt för att kunna överföra 300 miljoner euro till rubrik 4.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0128/00

från Antonio Tajani (PPE-DE) till kommissionen

(27 januari 2000)

Ämne: Bankavgifter i Italien

Flera europeiska bankinstitut misstänks för kartellbildning för att upprätthålla en hög nivå på växlingsavgifterna efter eurons införande.

Kan kommissionen på grundval av de undersökningar som redan inletts besvara följande frågor:

1. Vilka italienska bankinstitut har redan kontrollerats och vilka resultat har kontrollerna givit?

2. Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att få ett slut på denna praxis som vissa konsumentorganisationer har påtalat flera gånger, men som alltid har förnekats av kreditinstituten?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(2 mars 2000)

Kommissionen har inlett undersökningar i de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet för att kontrollera bankernas avgifter för att växla sedlar. Undersökningarna har inletts efter klagomål, i synnerhet från konsumentorganisationer.

1. Kommissionen har gjort kontroller på plats hos två italienska banker. Kontrollerna har utförts i samarbete med den italienska konkurrensmyndigheten inom bankväsendet.

Denna myndighet, den italienska centralbanken (Banca d'Italia), har fattat två beslut om bankavgifter. Det första, av den 25 november 1999, gäller en rekommendation från italienska bankföreningen (Associazione bancaria italiana) om ett nytt avgiftssystem efter eurons införande den 1 januari 1999. Rekommendationen ansågs utgöra en överenskommelse i strid med konkurrensreglerna. Ett andra beslut har nyligen fattats (18 januari 2000) riktat mot en grupp av banker kallad Bankens vänner (Amici della Banca). Beslutet handlar delvis om bankavgifter vid betalningar över gränserna. Banca d'Italia fann att det förelåg en överenskommelse mellan dessa banker om avgifterna och beslöt att bötfälla dem.

2. Kommissionens undersökningar fortsätter. De åtgärder som kommissionen kan vidta beror på i vilken utsträckning man finner bevis för eventuella överenskommelser om växelavgifter mellan bankerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0351/00

från Rosa Díez González (PSE), Fernando Pérez Royo (PSE) och Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen

(14 februari 2000)

Ämne: Konsumentintressen i frågan om den spanska elsektorn: granskning av det statliga stöd som regeringen beviljat

Beträffande frågan om kostnaderna för övergång till en konkurrensutsatt marknad har det i spanska massmedier publicerats uppgifter om att kommissionen kommer att överlämna den oberoende rapporten till den spanska regeringen för att denna skall inkomma med en försvarsskrift.

Det måste i detta fall noteras att den spanska regeringen i detta ärende inte företräder allmänhetens utan elföretagens intressen. Kommer företrädarna för de spanska konsumenterna att få ta del av rapporten? Är kommissionen medveten om att den annars riskerar att kränka principen om jämbördiga förhandlingsvillkor?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(24 mars 2000)

I enlighet med kommissionens beslut (94/90/EKSG, EG, Euratom) av den 8 februari 1994 om allmänhetens tillgång till kommissionens handlingar(1) får rapporten i fråga inte offentliggöras, eftersom det kan skada skyddet för företagshemligheter. Rapporten grundar sig dessutom till stor del på uppgifter från den spanska regeringen, som har begärt att uppgifterna skall sekretessbeläggas. Kommissionen kommer därför inte att låta spanska konsumentföreträdare få tillgång till konsultrapporten.

Kommissionen anser vidare att principen om jämbördiga försvarsmöjligheter inte kränks, eftersom det beslut som kommer att antas riktar sig enbart till Spanien. När det gäller ärenden om statligt stöd har därför endast den berörda medlemsstaten tillgång till handlingarna.

(1) EGT L 46, 18.2.1994; svensk specialutgåva, område 16, volym 2, s. 66.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0358/00

från Elisa Damião (PSE) till kommissionen

(14 februari 2000)

Ämne: EU-standardisering av maskiner och utrustning

Kommissionen har, utifrån Cancerinstitutets undersökningar, rapporterat om en ny riskfaktor med trädamm. Dammet kan orsaka cancer och genetiska förändringar. Vilka lösningar har föreslagits Europeiska standardiseringskommittén respektive kommittén för standardisering inom elområdet för att man skall kunna undvika risker i redan befintliga anläggningar och utrustning?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(28 mars 2000)

På förslag av kommissionen antog rådet den 28 april 1999 direktiv 1999/38/EG(1) om ändring för andra gången av direktiv 90/394/EEG(2) om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för carcinogener i arbetet samt utvidgning av direktivet till mutagena ämnen.

I detta direktiv läggs följande process till i bilaga I: Arbete som innebär exponering för trädamm från hårda träslag. Följaktligen skall alla de förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder som fastställs i direktiv 90/394/EEG också gälla för arbetstagare som exponeras för detta damm.

Dessutom fastställs i punkt 2.5 andra stycket i bilaga I till direktiv 89/655/EEG, ändrat genom direktiv 95/63/EG av den 5 december 1995, om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbetstagares användning av arbetsutrustning i arbetet (andra särskilda direktivet i enlighet med artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG)(3) att Arbetsutrustning, som medför fara på grund av utsläpp av gas, ånga eller vätska eller spridning av damm, skall vara försedd med lämplig inneslutning och/eller utsugningsanordningar i närheten av spridningskällorna. Det är medlemsstaternas ansvar att fastställa de praktiska tillämpningsföreskrifterna.

Eftersom Europeiska standardiseringsorganisationen (CEN) liksom Europeiska standardiseringsorganisationen inom elområdet (Cenelec) huvudsakligen är inriktade på standardisering av ny utrustning har inga krav ställts på dessa organisationer i detta avseende.

(1) EGT L 138, 1.6.1999.

(2) EGT L 196, 26.7.1990.

(3) EGT L 335, 30.12.1995.