SKRIFTLIG FRÅGA E-0717/02

från Jules Maaten (ELDR) till kommissionen

(14 mars 2002)

Ämne: Register över europeiska kliniska kemister

Eftersom det inte finns något särskilt gemenskapsdirektiv för yrket som klinisk kemist omfattas detta yrke av det allmänna direktivet 89/48/EEG(1), som innehåller regler för yrken med en utbildningstid på minst tre år. Utbildningen till klinisk kemist räcker minst 8 år, av vilka minst 4 år skall utgöras av universitetsstudier. Som ett led i strävandena att försätta de kliniska kemisterna i EU:s medlemsstater på likvärdig kvalifikationsnivå har det inrättats European Communities Confederation of Clinical Chemistry (EC4). Dess register omfattar nu över 1 000 kliniska kemister som för att kunna registreras där måste finnas med i ett nationellt register samt ha minst åtta års utbildning bakom sig och godkänna EC4:s uppförandekod.

1. Håller Europeiska kommissionen med om att initiativet från EC4 underlättar den fria rörligheten för arbetstagare, i likhet med FEANI (European Federation of National Engineering Associations) (se skriftliga frågan E-3429/93(2))?

2. I vilken mån kan EC4-titeln EurClinChem vara till nytta för medlemsstaternas ömsesidiga erkännande av nationella diplom?

(1) EGT L 19, 24.1.1989, s. 16.

(2) EGT C 268, 26.9.1994, s. 38.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(19 april 2002)

1. Kommissionen har vid flera tillfällen förklarat att initiativ av det slag som tagits av t.ex. European Communities Confederation of clinical chemistryl (EC4), som har upprättat ett europeiskt register över biokemister som uppfyller vissa lägsta utbildningskrav (EurClinChem), kan spela en viktig roll för medlemsstaternas tillämpning av direktiven om en generell ordning, dvs. rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier och rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG(1).

2. Att uppställa gemensamma utbildningsmål som leder till antingen att ett europeiskt certifikat/betyg utfärdas för den yrkesutövare som uppnår målen eller att han såsom i det här fallet upptas i ett yrkesregister kan underlätta den fria rörligheten för arbetstagare och utövandet av deras etableringsrätt. Faktum är att sådana initiativ, vanligen kallade gemensamma plattformer, kan minska eller helt utplåna de kraftiga skillnader som kan finnas mellan nationella utbildningar. Sådan skillnader kan motivera åtgärder som praktikperioder eller prov i enlighet med direktiven ovan.

Även om kommissionen erkänner att sådana initiativ kan spela en roll för att främja den fria rörligheten för arbetstagare, får man inte glömma bort att det handlar om privata initiativ som inte kan ersätta den nationella lagstiftningen. I det fallet vill kommissionen hänvisa parlamentsledamoten till svaret på Christine Oddys skriftliga fråga E-1786/97(2), som anger vilken räckvidd och betydelse som kommissionen tillskriver dessa gemensamma plattformer.

Då det gäller EC4:s europeiska register över biokemister vill kommissionen påpeka att möjligheten för yrkesutövare med grundkunskaper i olika ämnen (kemi, farmaci, biologi, medicin etc.) att skriva in sig i registret ytterligare bidrar till att främja etableringsfriheten för arbetstagare.

Kommissionen vill dessutom fästa parlamentsledamotens uppmärksamhet på det nyligen framlagda Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer(3), närmare bestämt det nionde skälet och artikel 15 i förslaget. Den senare bestämmelsen bygger på principerna i direktiven om en generell ordning, men syftet är också att åstadkomma ett mer systematiskt deltagande av branschorganisationerna och stimulera till gemensamma plattformar i likhet med den som EC4 skapat för att garantera ett mer automatiskt erkännande av yrkeskompetens inom unionen.

(1) EGT L 209, 24.7.1992.

(2) EGT C 21, 22.1.1998.

(3) KOM(2002) 119 slutlig.