SKRIFTLIG FRÅGA E-1472/02

från Sebastiano Musumeci (UEN) till kommissionen

(27 maj 2002)

Ämne: Ändring av bestämmelserna för tomatderivat

Länderna runt Medelhavet är de största producenterna av industritomater.

Europeiska kommissionens förslag till förordning om ändring av de nuvarande bestämmelserna om tomatderivat innebär en kraftig sänkning av den lägsta halten av tomater i de konserver som saluförs i Europa och ett avskaffande av bestämmelserna om särskilda krav för skalade och krossade tomater samt för tomatpuré.

Ifrågavarande förslag till förordning skulle, om det antas, öppna vägen för saluförande av produkter av låg kvalitet på grund av minskningen av halten torrsubstans i tomatderivat och motsvarande ökning av vattenhalten.

Kommissionen ombeds med anledning av detta upplysa om följande:

1. Vilka rimliga skäl ligger bakom utarbetandet av ovan nämnda förslag till förordning, som om det antas skulle uppmuntra till framställning av produkter av låg kvalitet?

2. Anser inte kommissionen att den befarade ändringen av förordningen helt klart strider mot kravet att skydda kvalitet och särart för typiska europeiska produkter som just tomater från Medelhavsbäckenet, en källa till oöverskådlig socioekonomisk och kulturell rikedom.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 juni 2002)

Kommissionen har inte lagt fram, och har inte heller haft några planer på att lägga fram, något förslag om att ändra gemenskapens handelsnormer för tomatprodukter av den enkla anledningen att sådana saknas.

De viktigaste förädlade tomatprodukterna definieras endast inom ramen för stödordningen för tomater avsedda för industriell bearbetning (rådets förordning (EG) nr 2201/96 av den 28 oktober 1996 om den gemensamma organisationen av marknaden för bearbetade produkter av frukt och grönsaker(1)) genom artikel 1 i kommissionens förordning (EG) nr 449/2001 av den 2 mars 2001 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 2201/96(2). Det handlar vare sig om handelsnamn eller handelsnormer, utan om att definiera produkter och produktgrupper för att på förädlingsnivå kunna administrera och kontrollera den nämnda stödordningen.

Däremot finns det i Italien lagstiftade handelsnormer för skalade tomater och tomatpuré (nationell förordning nr 96 av den 10 mars 1969).

Ett regelverk för att definiera enskilda slutprodukter var berättigat så länge gemenskapsstöd utgick till förädlade produkter. Det är logiskt att ge precisa definitioner om vilka produkter som kan få sådant stöd. Dock är det så att sedan den reformen genomfördes på området år 2000 ges inget stöd till förädlade produkter utan till råvaran, dvs. tomater som levereras till förädlingsindustrin. Frågan är om de gamla reglerna, som stammade från ett föråldrat regelverk, bör upprätthållas.

Förslaget till förordning om ändring av förordning (EG) nr 449/2001 gäller bland annat vissa av de nämnda definitionerna. Som framgår av ovanstående kommer under alla omständigheter eventuella ändringar inte att påverka dagens handelsnamn, handelsnormer och handelsgarantier.

Förslaget, som lades fram i slutet av april 2002, har inte fått sin slutliga utformning, utan skall först diskuteras enligt samrådsförfarandet med medlemsstaterna och de berörda branscherna i enlighet med kommissionens öppenhetsprincip.

Uppfattningen att kommissionen skulle ha för avsikt att ändra gällande normer för tomatprodukter är därför grundlös.

(1) EGT L 297, 21.11.1996.

(2) EGT L 64, 6.3.2001.