SKRIFTLIG FRÅGA E-1995/99

från Paul Rübig (PPE-DE) till kommissionen

(9 november 1999)

Ämne: Riktlinjer för vertikala begränsningar

Vid utfrågningen i utskottet för ekonomi och valutafrågor betonade den nyvalde kommissionsledamoten med ansvar för konkurrensfrågor att insyn och klarhet är viktigt för att medborgarna skall acceptera EU:s bestämmelser.

Förslaget till riktlinjer för vertikala begränsningar omfattar 225 enskilda punkter och lägger tyngdvikten vid exempel som inte alltid kan generaliseras. I den omfattande diskussionen om den relevanta marknaden saknas det precis som tidigare ett klargörande som skulle förhindra att producenter i mindre stater missgynnas.

Hur ämnar kommissionen skapa största möjliga insyn i denna fråga och finna balanserade lösningar som inte leder till den orättvisa behandling som man fruktar?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(29 november 1999)

Parlamentsledamoten hänvisar till det utkast till riktlinjer om vertikala begränsningar som kommissionen offentliggjorde tillsammans med ett utkast till en gruppundantagsförordning den 24 september 1999(1).

Kommissionen anser att den nya politik som föreslagits kommer att avsevärt förenkla de regler som tillämpas för vertikala begränsningar och minska belastningen i form av regleringar. Den skapar även trygghet för företag som saknar marknadsinflytande (vilket de flesta företag gör) eftersom de inom vissa ramar inte längre måste göra en bedömning av om deras avtal är giltiga enligt gemenskapens konkurrensregler. Enligt denna nya politik omfattar den föreslagna gruppundantagsförordningen alla vertikala begränsningar som ingås av företag med en marknadsandel på upp till 30% för varor och tjänster både i mellanledet och slutledet, förutom ett begränsat antal särskilt allvarliga begränsningar och villkor. Detta undanröjer vissa allvarliga brister i de tre befintliga gruppundantagsförordningarna för ensamåterförsäljaravtal, exklusiva inköpsavtal och franchiseavtal som har kritiserats mycket de senaste åren för att ha en alltför begränsad omfattning, för att vara alltför formalistiska och för att påtvinga industrin en tvångströja som inte är förenlig med moderna produktions- och distributionsmetoder. Den förenkling som den nya föreslagna politiken innebär kommer framför allt att gagna små och medelstora företag, som i stor utsträckning omfattas av den nya förordningen.

Företag med en marknadsandel på mer än 30% kommer visserligen inte att ha samma trygghet men det måste understrykas att enligt den nya politiken kommer deras vertikala avtal inte att anses vara olagliga. Däremot kan en individuell granskning i enlighet med artikel 81 (tidigare artikel 85) i EG-fördraget komma att krävas. Riktlinjerna är utformade för att underlätta granskningsförfarandet för företagen och därmed göra konkurrensbestämmelserna effektivare.

I utkastet till riktlinjerna har kommissionen försökt att åstadkomma en detaljerad och uttömmande översikt över ett tekniskt sett komplicerat område. Texten innehåller exempelvis ett kapitel som rör frågor om marknadsdefinition som bygger på de allmänna kriterierna i kommissionens meddelande om marknadsdefiniering från 1997 och som är utformat för att ge företagen ledning i de särskilda frågor som uppstår i samband med vertikala begränsningar.

Riktlinjerna har offentliggjorts som ett utkast i Europeiska gemenskapens officiella tidning för att alla berörda parter ska kunna inkomma med sina synpunkter. Då kan kommissionen, om så behövs, göra förbättringar och förtydliganden.

Vad beträffar marknadsdefinition bör man komma ihåg att den relevanta marknaden där karteller eller monopolistiska beteenden förekommer (den s.k. antitrust-marknaden) inte alltid sammanfaller med medlemsstaternas territorier och måste bedömas från fall till fall. De eventuella negativa och positiva effekterna av vertikala avtal måste bedömas på den relevanta marknaden. Gemenskapens konkurrenspolitik är allt annat än ofördelaktig för producenter på mindre marknader; målet är att skydda konkurrensen och konsumenternas intressen på alla relevanta marknader, hur stora eller små de än är geografiskt sett.

(1) EGT C 270, 24.9.1999.