SKRIFTLIG FRÅGA E-0326/00

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(11 februari 2000)

Ämne: Fångstkvoter för svärdfisk

Under det 16:e plenarsammanträdet inom ramen för Internationella konventionen om bevarande av atlantisk tonfisk (ICCAT), under vilket man fastställde fångstkvoter för tonfisk, intog Europeiska unionens delegation med avseende på försvaret av fångstkvoterna för svärdfisk vilka är av stor vikt för att en betydande del av Spaniens fiskeflotta skall kunna överleva en klart diskriminerande och passiv attityd. Medan Frankrike och Italien försvarade sina intressen i fråga om tonfisk, förlorade Spanien i den fördelning som gjordes mer än 5 procent av fångstkvoten för svärdfisk i Nordatlanten.

Denna minskning av fångstkvoten kommer att påverka fiskeflottan i Galicien, vilken fortsätter att gå miste om mer än 1 000 ton per år. Hur avser kommissionen att med avseende på detta mycket svåra problem agera när ICCAT:s arbetsgrupp sammanträder i Madrid den 6, 7 och 8 april för att diskutera kriterierna för att tilldela kvoter? Tänker inte kommissionen utforma en politisk strategi i framtiden heller för att försvara den galiciska flottans intressen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(20 mars 2000)

Gemenskapens fångskvot för svärdfisk, som antogs av ICCAT (Internationella konventionen om bevarande av atlantisk tonfisk) vid dess senaste årsmöte i november 1999, skall ses mot bakgrund av diskussionerna om förvaltningen av svärdfisk i denna organisation.

Alla ICCAT-forskare är överens om att beståndet av atlantisk svärdfisk för närvarande överutnyttjas, och alla parter i ICCAT har enats om principen att det är nödvändigt att anta ett program för återuppbyggnad, varigenom beståndet skulle kunna återhämta sig till en nivå som medger en maximalt hållbar avkastning. Den åtgärd som ICCAT slutligen antog är en förvaltningsplan för återuppbyggnad av beståndet under en period av tio år. Planen innehåller ett tydligt mål att uppnå en maximalt hållbar avkastning under en rimlig tidsperiod, och därigenom undviks drastiska åtgärder på kort sikt.

När högsta tillåtna fångst väl hade fastställts, beräknades gemenskapens kvot på grundval av den procentandel av denna resurs som tilldelades Spanien och Portugal 1997, plus en del som motsvarar andra medlemsstaters fångster under kvoten övrigt, i enlighet med samma ICCAT-rekommendationer från 1997.

Man får inte glömma att tidigare fångstbegränsningar i ICCAT (före gemenskapens anslutning) innebar att särskilda kvoter tilldelades enbart Spanien och Portugal, och att fångster av andra länder (inbegripet andra medlemsstater i gemenskapen) omfattades av en allmän rekommendation om att deras fångster skulle ligga kvar på samma nivå. De fångstkvoter för andra medlemsstater än Spanien och Portugal som tilldelas de sistnämnda när den sammanlagda kvoten för gemenskapen beräknas i ICATT, motsvarar enligt detta beräkningssätt deras fångster under 1995 och 1996, i enlighet med ICCAT:s rekommendation från 1997.

Medlemsstaterna antog dessa åtgärder vid samordningsmöten på plats. Gemenskapens ståndpunkt när det gäller svärdfisk antogs dessutom oberoende av dess ståndpunkt när det gäller tonfisk. Det fanns över huvud taget ingen koppling mellan de två frågorna.

De antagna kvoterna återspeglar behovet av att denna nödvändiga resurs återhämtar sig till allas fördel, inbegripet gemenskapens. Minskningar av fångster i detta syfte kommer att gälla för alla ICCAT-parter som har en kvot, och inte bara för gemenskapen. Den interna fördelningen av gemenskapens kvot mellan medlemsstaterna bygger på överföring av tidigare ICCAT-åtgärder för fångstbegränsningar, och bryter därför inte status quo.