ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-3741/02

från Miet Smet (PPE-DE) till kommissionen

(12 december 2002)

Ämne: Användning av anslagen i budgetpost B2-142

I åtagandena i artikel B2-142 Equal föreslår kommissionen att 4 000 000 EUR skall överföras, för att tillsammans med andra anslag främja omvandlingen av fartyg och omskolningen av fiskare som fram till 1999 var beroende av fiskeavtalet med Marocko.

Kommissionen föreslår även att betalningsbemyndiganden på 123 000 000 EUR tillsammans med andra budgetposter skall tillföras EU:s solidaritetsfond för Tyskland, Österrike och Tjeckien, vilken upprättades efter översvämningarna i augusti i år.

Kommissionen bekräftar att gemenskapsinitiativet Equal har ett överskott. Kan kommissionen ange hur denna situation kunde uppstå?

Kan kommissionen intyga att misslyckandet med att utnyttja anslagen till fullo inte beror på att kommissionens egna krångliga förfaranden avskräcker möjliga mottagare från att utnyttja anslag från initiativet?

Equal-initiativet är en viktig EU-åtgärd på jämställdhetsområdet. Kan kommissionen ange hur man tänker gå tillväga för att uppnå det jämställdhetsmål som Equal-initiativet syftar till att uppnå?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(23 januari 2003)

Överföringen av åtagandebemyndiganden berör ingen verksamhet inom Equal-initiativet i medlemsstaterna. Det berör istället de medel som anslagits för tematiska nätverk på EU-nivå. Dessa nätverk håller för närvarande på att inrättas i partnerskap mellan kommissionen, medlemsstaterna och andra aktörer på detta område. Nätverkens uppgift är att analysera och validera resultaten av det arbete som utförts inom utvecklingspartnerskapen. Därför är det logiskt att verksamheten i dessa nätverk kommer att börja först när resultaten börjar att komma in. Man förväntar sig att alla tematiska nätverk kommer att vara i gång under 2003.

När det gäller överföringen av betalningsbemyndiganden är orsaken den att första fasen av Equal (insats 1) omfattade inrättandet av nationella utvecklingspartnerskap, dvs. verksamhet som endast kostar en begränsad summa pengar. Genomförandefasen (insats 2) i Equal-initiativet började i maj 2002. Med det nuvarande systemet för återbetalning av verkliga kostnader kommer det oundvikligen att ta lite tid från den tidpunkt då mottagarna har haft en utgift till upplysningarna har lämnats till förvaltningsmyndigheten, attesterats av betalningsmyndigheten, sänts till kommissionen och utbetalningen kan göras. Redan när EU:s initiativprogram blev förhandlat och antagit stod det klart för medlemsstaterna och kommissionen att fördelningen av de finansiella medlen över åren inte motsvarade det förväntade genomförandet av programmen. Profilen var obligatorisk för att se till att budgeten för Equal motsvarade den finansiella budgetplanen för 20002006 som antogs vid Europeiska rådets möte i Berlin 1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2163/02

från Daniel Hannan (PPE-DE) till kommissionen

(18 juli 2002)

Ämne: ECB:s reklamkampanj

Europeiska centralbanken, ECB, har publicerat broschyrer och sänder TV-reklam i Storbritannien med slagorden The Euro Our Money (euron vårt betalningsmedel), som snarare måste betraktas som reklam för den gemensamma valutan än en informationskampanj, eftersom uppgifterna i reklamen inte stämmer. Skulle kommissionen kunna ange vilken rättslig grund i fördragen ECB utgår ifrån då den gör reklam för den gemensamma valutan i en EU-medlemsstat? Vilka skulle konsekvenserna kunna bli på gemenskapsnivå om det inte går att fastställa någon rättslig grund? Vilka möjligheter ger fördragen ett land med strikta bestämmelser om finansieringen av politiska kampanjer att vidta åtgärder mot ECB, om landet anser att banken påverkat valprocessen, exempelvis i upptakten till en folkomröstning om den gemensamma valutan?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

Eftersom informationskampanjer normalt sett inte medför några rättigheter eller skyldigheter för tredje parter och endast är till för att ge information krävs det ingen särskild rättslig grund för dem. Den här informationskampanjen är en naturlig del av Europeiska centralbankens viktiga uppgift att godkänna utfärdande av sedlar i euroområdet (artikel 106 i fördraget och artikel 16 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken). För att banken skall kunna inleda en informationskampanj om införandet av euron i ett område bestående av 12 av de 15 medlemsstaterna krävs endast ett positivt förhandsbeslut av ECB-rådet.

Eftersom euron är en internationell valuta med verkningar långt utanför de 12 medlemsstaternas gränser syftar sådana informationskamapanjer även till att nå utanför euroområdet och informera om de nya sedlarnas och myntens utseende och säkerhetsdetaljer. Den brittiska regeringen och Bank of England, som är medlem av Europeiska centralbankssystemet, genomför också regelbundet liknande informationskampanjer.

En internationell version av ECB:s informationsbroschyr om euron till allmänheten översattes därför till 23 språk, utöver de 11 officiella EU-språken, för att kunna distribueras utanför euroområdet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3199/02

från Paul Lannoye (Verts/ALE) till kommissionen

(8 november 2002)

Ämne: Obligatorisk vaccinering i EU

Än så länge finns det ingen EG-lagstiftning om obligatorisk vaccinering. Bestämmelserna inom EU skiljer sig åt avsevärt. Varje medlemsstat får själv avgöra i vilka fall det är lämpligt med obligatorisk vaccinering. I Frankrike finns krav på vaccinering mot difteri, stelkramp och polio, medan poliovaccinering är den enda obligatoriska vaccineringen i Belgien. I vissa medlemsstater föreskrivs upprepade doser av vaccinet (påfyllningar), i andra räcker det med en spruta. Resultatet är en tydlig diskriminering mellan invånarna i de olika medlemsstaterna, där vissa är tvingade att låta vaccinera sina barn och andra själva kan avgöra om barnen skall vaccineras eller ej. Detta har också belagts i en undersökning som Euvax genomfört på uppdrag av kommissionen(1).

Borde inte en italienare eller en engelsman reagera på samma sätt som en finländare, en grek eller en svensk på en och samma sjukdom? Varför behandlas inte alla unionsmedborgare lika när det gäller den obligatoriska vaccineringen?

Anser inte kommissionen att man snarast borde ta fram en gemenskapsrättsakt om obligatorisk vaccinering?

(1) Vetenskaplig och teknisk bedömning av vaccinationsprogrammen i EU, rapport från Euvaxprojektet, Kari S. Lankinen, PSR Consulting Ltd, 2001.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(13 december 2002)

Kommissionen är medveten om hur viktigt det är att övervaka och löpande se över vaccineringsstrategin i EU och att säkerställa ett gott hälsoskydd genom att förebygga och bekämpa överförbara sjukdomar. Vaccinering är ett viktigt folkhälsoinstrument för att förebygga överförbara sjukdomar.

Kommissionen kan stödja medlemsstaterna i deras arbete för att bekämpa sjukdomar som kan förebyggas genom vaccinering och utrota vissa sjukdomar, med beaktande av de olika ländernas strategi när det gäller vaccinering. Kommissionen arbetar därför tillsammans med medlemsstaterna i en rad olika projekt som rör vaccineringsstrategin.

Kommissionen finansierar projekt som stöder antingen särskild övervakningsverksamhet för sjukdomar som kan förebyggas genom vaccinering eller mer övergripande och strategiinriktade projekt. Bland de sistnämnda kan nämnas bland annat Vetenskaplig och teknisk bedömning av vaccinationsprogrammen i EU (EUVAX), i vilket sex medlemsstater genomför ett obligatoriskt vaccineringsprogram för att skydda medborgarna mot polio, difteri, stelkramp, mässlingen, påsssjuka, röda hund, hepatit B och tuberkulos.

Det finns ingen rättslig grund för att påtvinga medborgarna obligatorisk vaccinering. Det är medlemsstaterna som har huvudansvaret för vaccineringsstrategin, liksom för hälso- och sjukvård i allmänhet, och varje medlemsstat har utvecklat en egen strategi efter nationella behov. Hälso- och sjukvårdens organisation är en viktig faktor bakom de olika mönster för tillämpning av vaccineringsstrategier som finns i de olika länderna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3478/02

från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(6 december 2002)

Ämne: Diskriminering på grundval av nationalitet i Bayeux (Frankrike)

Ett museum i Bayeux (Frankrike) har nedsatta inträdespriser för familjer. Dessa nedsatta inträdespriser gäller dock bara för franska familjer.

1. Rör det sig här om ett fall av förbjuden diskriminering på grundval av nationalitet (artikel 12 i EG-fördraget)?

2. Om så är fallet: vad tänker kommissionen göra åt saken?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 januari 2003)

Parlamentsledamoten har ställt en fråga angående inträdesavgifter för familjer till ett museum i Bayeux (Frankrike) som har olika avgifter beroende på familjens nationalitet.

Frågan ger inte tillräckligt specifik information om hur museets olika inträdesregler tillämpas. Kommissionen vill dock påminna om att friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 49 i EG-fördraget) enligt domstolens rättspraxis i princip även omfattar en frihet för mottagare av tjänsterna, t.ex. turister, att resa till en annan medlemsstat för att åtnjuta dessa tjänster, på samma villkor som landets egna medborgare. När det gäller inträdesavgifter till museer har domstolen uttryckligen fastslagit att diskriminering på grundval av nationalitet är förbjuden enligt artiklarna 12 och 49 i EG-fördraget(1). Domstolen har bekräftat att det finns ett nära samband mellan den fria rörlighet som EG-fördraget ger turister och museernas inträdesregler, eftersom museibesök är en viktig anledning till att turister, som mottagare av tjänster, beslutar sig för att besöka en annan medlemsstat. Diskriminering när det gäller inträdesregler till museer kan inverka på villkoren för tillhandahållandet av tjänster, och även priset för dessa, och kan därför påverka turisters beslut att besöka ett land(2).

(1) Dom av den 15 mars 1994 i mål C-45/93, kommissionen mot Spanien.

(2) Dom av den 15 mars 1994 i mål C-45/93, kommissionen mot Spanien.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1773/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(24 juni 2002)

Ämne: 9 maj som helgdag

Anser inte kommissionen att det skulle vara lämpligt att förklara den 9 maj för obligatorisk helgdag i samtliga medlemsstater och göra den till en glädjens dag till minne av grundandet av Europeiska unionen och som en uppmaning till fred?

Skulle det inte samtidigt vara meningsfullt att avskaffa samtliga helgdagar i medlemsstaterna som förknippas med krigshändelser?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(18 juli 2002)

Kommissionen firar alltid den 9 maj, en mycket betydelsefull dag för EU. I samarbete med medlemsstaternas myndigheter anordnas firande på lämpligt sätt i alla medlemsstater.

EU saknar behörighet att införa en europeisk nationaldag. Det skulle endast kunna ske genom en fri överenskommelse mellan medlemsstaterna. Än mindre kan kommissionen föreslå att medlemsstaterna skall avskaffa nationaldagar som är djupt förankrade i varje stat. Parlamentsledamoten kan dock konstatera att nationaldagarna, även om de firas till minne av fruktansvärda konflikter eller ömsesidigt dödande, mer och mer tenderar att bli ett tillfälle att förkasta vissa ideologier och att européerna snarare betonar enheten än söndring och konflikter, trots de händelser som firas. Allt oftare deltar representanter från gamla fiendeländer i firandet just av detta skäl. Kommissionen anser att denna utveckling av nationaldagsfirandet är mycket positiv.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2981/02

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(23 oktober 2002)

Ämne: Åtgärder för att minska fiskeolyckorna

Den 5 april 2001 antog Europaparlamentet en resolution om fiskeri: säkerhet och olycksorsaker(1) där man uppmanade de medlemsstater som ännu inte hade gjort det att ratificera Torremolinosprotokollet och Internationella konventionen angående normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning från 1995 (STCW-F), bägge antagna av Internationella sjöfartsorganisationen, samt ILO:s och FAO:s konventioner om säkerhet inom fiskeverksamheten och om arbetsvillkor, så att ikraftträdandet främjar en förbättring av säkerhetsvillkoren inom fiskesektorn globalt.

Har någon stat, sedan denna resolution antogs, ratificerat ovannämnda protokoll och konvention?

Vilka medlemsstater har ännu inte ratificerat protokollet och konventionen?

(1) EGT C 21 E, 24.1.2002, s. 359.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(11 december 2002)

Torremolinosprotokollet från 1993 har hittills ratificerats av sex medlemsstater: Danmark, Spanien, Irland, Italien, Nederländerna och Sverige, medan Internationella konventionen angående normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning (STCW-F) endast har ratificerats av Danmark.

Enligt de uppgifter kommissionen förfogar över, har Internationella löntagarorganisationens (ILO) konvention om säkerhet inom fiskeverksamheten och om arbetsvillkor (C134) från 1970 hittills ratificerats av åtta medlemsstater: Danmark, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Finland och Sverige.

Kommissionen känner inte till någon konvention som upprättats av Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) som rör säkerhet inom fiskeverksamheten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2446/02

från Nirj Deva (PPE-DE) till kommissionen

(29 augusti 2002)

Ämne: GATS-förhandlingarna

Kommer kommissionen att offentliggöra sina synpunkter om hur den önskar att GATS-avtalet skall ändras innan Europaparlamentet behandlar frågan i november 2002? Kommer kommissionen att tillkännage ledamöterna sina krav och hur de utformats?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

Gemenskapen lade i december 2000 för Världshandelsorganisationen (WTO) fram sektorsvisa förslag i vilka gemenskapens förhandlingsmål i 12 tjänstesektorer som omfattas av Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) anges. Ett meddelande om gemenskapens allmänna mål i förhandlingarna lades fram i mars 2001. Dokumenten i fråga har varit tillgängliga via gemenskapens och WTO:s webbplatser sedan våren 2001.

Dessutom har en utförlig sammanfattning av de önskemål som gemenskapen inledningsvis lagt fram till tredjeländer i GATS-förhandlingarna varit tillgänglig på GD Handels webbplats sedan juli 2002(1). I sammanfattningen redogörs för förhandlingarnas betydelse och ges en översikt över gemenskapens förhandlingsmål.

Trots att parlamentet enligt de gällande fördragen inte har någon formell roll i utformningen av handelspolitiken blir det i kraft av ramavtalet av den 5 juli 2000 regelbundet informerat om handelspolitiska frågor samt rådfrågat i de viktigaste frågorna. Kommissionen har för övrigt, i linje med sin strävan att hålla parlamentet à jour med utvecklingen på det handelspolitiska området, låtit Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi ta del av de inledningsvis framlagda önskemålen till de andra WTO-medlemmarna om förbättrat marknadstillträde för tjänster. Med tanke på att de berörda dokumenten är avsedda för begränsad spridning enbart, har särskilda arrangemang utformats i samarbete med parlamentet i syfte att se till att dokumenten behandlas på lämpligt sätt.

Trots att kommissionen avser att ge alla intressegrupper så stor insyn som möjligt, har den, av de skäl som anges i mitt nyligen avgivna svar på öppna brev från icke-statliga organisationer rörande förhandlingarna om tjänster (vilket också finns tillgängligt på DG Handels webbplats), inte för avsikt att göra de inledningsvis framlagda önskemålen tillgängliga för allmänheten.

(1) http://europa.eu.int/comm/trade/wto_overview/index_en.htm.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2589/02

från Pere Esteve (ELDR) till rådet

(16 september 2002)

Ämne: Det gemensamma europeiska luftrummet

Europaparlamentet har just antagit betänkandet från Marieke Sanders-ten Holte (A5-0266/2002) om förverkligandet av det gemensamma europeiska luftrummet: Tillhandahållande av flygtrafiktjänster/Planering och användning av det gemensamma europeiska luftrummet/Kompatibiliteten hos det europeiska nätet för flygledningstjänster.

Eftersom detta är en resolution med starkt politiskt inslag skulle jag vilja veta om de politiska problem p.g.a. nationella intressen som uppstått inom rådet så snart ämnet har diskuterats nu har lösts eller om åsiktsskiljaktigheterna finns kvar och fortfarande hindrar en överenskommelse.

Frågan är av brådskande natur, den allmänna opinionen är mycket intresserad och medborgarna väntar på ett snart och definitivt beslut. För egen del har jag hållit mig informerad om Europeiska kommissionens arbete i frågan. Men hur långt har förhandlingarna inom rådet kommit?

Svar

(18 februari 2003)

Förslagspaketet med fyra rättsakter i syfte att inrätta det gemensamma europeiska luftrummet, förutser i grund och botten en tillämpning av gemensamma regler och principer i luftrummet för att lösa problem med trafikstockningar och förseningar i luften.

Praktiskt taget omedelbart efter det att kommissionens för rådet lagt fram förslagspaketet om det gemensamma europeiska luftrummet, påbörjade rådet sitt arbete med förslagen. Europeiska rådet i Barcelona gav sitt bifall till detta arbete. Vid mötet i mars 2002 diskuterade rådet vissa särskilda frågor i förslagspaketet, vilket lämnade värdefulla bidrag till det pågående arbetet och vid mötet i juni 2002 noterade rådet de framsteg som dittills gjorts i arbetet med detta ärende under det spanska ordförandeskapet.

Det innevarande ordförandeskapet gjorde från början av sin period klart att arbetet med förslagspaketet fortfarande är av högsta prioritet. Med hänsyn till detta har arbetet inom rådet organiserats för att man skall kunna uppnå avgörande resultat. Vid sitt möte den 3 oktober 2002 noterade rådet ordförandeskapets lägesrapport om aktuella framsteg i rådets arbete med förslagspaketet om det gemensamma europeiska luftrummet.

Arbetet fortgår nu för att rådet skall kunna nå en politiska överenskommelse om det gemensamma europeiska luftrummet vid sitt möte i december i linje med slutsatserna från Europeiska rådet i Barcelona.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3635/02

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(17 december 2002)

Ämne: Innehåll i förpackningar

Av en alldeles färsk tysk undersökning framgår det att konsumentprodukter som livsmedel, drycker, kosmetika, tvättmedel och tobak i ungefär 12 procent av alla fall innehåller mindre än vad som anges på förpackningen. Tyska konsumentorganisationer hävdar att producenter systematiskt fyller på för lite i förpackningarna.

Känner kommissionen till denna praxis?

Vad gör kommissionen i så fall för att motverka detta?

Förfogar kommissionen över undersökningar och siffror som kan bekräfta resultaten från den tyska undersökningen?

Svar avgivet av Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(31 januari 2003)

Kommissionen är ej medveten om dessa förfaranden ej heller förfogar den över några uppgifter som skulle kunna stödja resultaten av den tyska undersökningen. Ansvaret för kontroll av produkternas vikt och volym åvilar de nationella myndigheterna. Kommissionen är alltid beredd att till dessa myndigheters kännedom framföra klart utredda och övertygande bevisade klagomål.

Utöver all nationell lagstiftning som styr produkternas vikt och volym kan tillverkarna också dra nytta av den gemenskapslagstiftning som styr kontrollen av det angivna innehållet. De produkter som ifyllts i överensstämmelse med en standardiserad metod får ha e-märkningen anbringad på förpackningen. E-märkningen erkänns i alla medlemsstater och får anbringas jämte varje annan märkning som beviljas i enlighet med nationell lagstiftning.

Som en del av initiativet SLIM-IV (förenklad lagstiftning på den inre marknaden) om produkter som förpackats på förhand förbereder kommissionen ett utkast till direktiv som kommer att göra e-märkningsmetoden obligatorisk i hela unionen. Om alltför låg ifyllnadsgrad visar sig bli ett problem för konsumenterna, kan det behandlas vid det offentliga samråd som planeras till hösten.

Kontrollen av produkternas vikt och volym måste skiljas från den fråga om huruvida förpackningsstorlekarna skall vara fasta eller fria, som för närvarande är föremål för ett offentligt diskussionsforum: http://europa.eu.int/yourvoice/prepacking_nl.htm.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2249/02

från Pedro Marset Campos (GUE/NGL) till rådet

(23 juli 2002)

Ämne: Uppförande av ett vattenkraftverk i Chile på mark som tillhör ursprungsbefolkningen

Företaget Endesa Chile, privatiserat och uppköpt av Endesa España, håller på att bygga vattenkraftverket Ralco, som kommer att översvämma 630 hektar mark som tillhör ursprungsbefolkningen. Till följd av detta kommer två byar som befolkas av pehuencheindianer, ett folk som alltid har bott i Alto Bio Bio, att försvinna. Detta strider mot bestämmelserna i lagen om ursprungsbefolkningar nr 19 253 av den 5 oktober 1993 och miljölagen nr 19 300 av den 9 mars 1994.

I Chile har dessutom 22 offentliga organ, behöriga på området, yttrat sig negativt om denna konstruktion och Världsbanken har avslagit en ansökan om finansiering av projektet, då det bryter mot dess etiska bestämmelser.

Av de 93 familjer som bodde i området har åtta vägrat att flytta med hänvisning till sina rättigheter enligt lagen om ursprungsbefolkningar. Övriga familjer har givit efter för påtryckningarna, hoten och utpressningarna.

Den chilenska regeringen tar avstånd från sina egna lagar och har tillsatt en kommitté bestående av goda män för att utvärdera och fastställa ersättningarna till dessa åtta familjer, vilket strider mot lagarna och skapar ett oroväckande prejudikat när det gäller möjligheten för Chiles ursprungsbefolkning att överleva.

1. Känner rådet till denna situation?

2. Anser inte rådet att det med utgångspunkt i det nyligen undertecknade associeringsavtalet mellan EU och Chile är nödvändigt att kräva att avtalets bestämmelser om demokrati och ursprungsbefolkningens rättigheter måste respekteras?

3. Vilka åtgärder avser rådet att vidta med anledning av denna kränkning av ursprungsbefolkningens rättigheter och följaktligen av associeringsavtalet mellan EU och Chile?

Svar

(6 februari 2003)

1. Eftersom rådet inte känner till den situation som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till i sin fråga har rådet inte haft anledning att diskutera den.

2. Associeringsavtalet mellan EU och Chile paraferades av förhandlarna kommissionen och de chilenska myndigheterna den 10 juni 2002. Rådet mottog kommissionen förslag den 7 oktober 2002. Undertecknandet av avtalet står på dagordningen för rådets möte den 18 november 2002. Efter detta undertecknande inleder de chilenska myndigheterna den nationella ratifikationsförfarandet. Så snart som denna ratifikation har skett och anmälts kommer rådet att besluta enligt de fastställda förfarandena om det provisoriska genomförandet av tillämpningsåtgärderna.

3. Rådet vill dock påminna om att det håller regelbundna möten i den politiska dialogen på olika nivåer med de chilenska myndigheterna. Om så är nödvändigt kommer rådet inte att tveka att med de chilenska myndigheterna ta upp alla frågor som avser allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna i allmänhet eller varje särskilt fall av brott mot ursprungsbefolkningens rättigheter.