SKRIFTLIG FRÅGA E-0172/03

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(29 januari 2003)

Ämne: Equitable Life

1. Har kommissionen gjort en fullständig utredning av den brittiska regeringens roll i fallet Equitable Life? Vad kom den i så fall fram till? Om den inte har gjort någon utredning, vad är skälet till det?

2. Anser kommissionen att den brittiska regeringen har brutit mot EU:s bestämmelser om livförsäkringar i sin behandling av Equitable Life-skandalen?

3. Om det visar sig att den brittiska regeringen har brutit mot EU:s lagstiftning om livförsäkringar, kommer då kommissionen att sätta press på den brittiska regeringen för att den skall betala ut ersättning till Equitable Lifes kunder? Vilken tidsgräns (för att ställa rättsliga krav) kommer att gälla för ersättningskrav?

Svar från Frits Bolkestein på kommissionens vägnar

(6 mars 2003)

1. Som angavs i svaret på den skriftliga frågan E-2415/01 från Glyn Ford(1) är kommissionen medveten om de svårigheter som försäkringstagarna i Equitable Life hamnat i. Kommissionen har inte undersökt den brittiska regeringens roll. Kommissionen känner till att den brittiska regeringen aviserat att en fullständig och oberoende utredning, ledd av lord Penrose, skall undersöka omständigheterna som ledde fram till dessa svårigheter.

2. För närvarande känner kommissionen inte till några överträdelser av gemenskapens försäkringsdirektiv i samband med Equitable Life.

3. Kommissionen har inte någon direkt funktion i tillsynen av enskilda försäkringsföretag i medlemsstaterna. Faktum är att varken EG-fördraget eller gemenskapens försäkringsdirektiv ger kommissionen några specifika tillsynsbefogenheter, och kommissionen ger heller inte tillstånd till eller utövar någon tillsyn över företag som önskar bedriva försäkringsverksamhet.

Det ankommer på medlemsstaterna själva att organisera och handha detta nationella tillsynsansvar (se t.ex. artikel 8 i den s.k. tredje livförsäkringsdirektivet, dvs. rådets direktiv 92/96/EEG av den 10 november 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser direkt livförsäkring och om ändring av direktiven 79/267/EEG och 90/619/EEG(2) samt artiklarna 16, 17, 18 och 23 i rådets direktiv 79/267/EEG av den 5 mars 1979 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva direkt livförsäkringsrörelse(3)).

En förfördelad part som anser att de nationella tillsynsmyndigheterna inte korrekt uppfyllt kraven i gemenskapens direktiv kan söka gottgörelse via de nationella domstolarna. Det är de nationella domstolarna som reellt har kompetens att analysera huruvida en nationell tillsynsmyndighet följt tillsynslagstiftningen i utövandet av sina tillsynsfunktioner. De kan också vidta lämpliga åtgärder för att säkra efterlevnaden av lagstiftningen. I dessa fall utses behöriga domstolar och antas rättegångsregler enligt varje medlemsstats egen rättsordning så att de rättigheter som tillkommer enskilda personer genom gemenskapsrätten(4) till fullo kan skyddas. Under dessa omständigheter är det den inhemska lagstiftningen som avgör tidsfristen för att göra rättsliga kompensationsanspråk.

(1) EGT C 134 E, 6.6.2002.

(2) EGT L 360, 9.12.1992.

(3) EGT L 63, 13.3.1979.

(4) Se EG-domstolens dom av den 19 november 1991, Andrea Francovich och Danila Bonifaci m.fl. mot Italien, Förenade målen C-6/90 och C-9/90, Rec. 1991 s. I-5357.