ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3502/00

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(10 november 2000)

Ämne: Ersättning för brottsskador

Tänker kommissionen införa någon lagstiftning för att harmonisera ersättningssystemen för brottsskador, eller fastställa minimikrav för sådan ersättning?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(22 januari 2001)

Brottsoffrens situation inom EU har vid flera tillfällen tagits upp av parlamentet och kommissionen. År 1998 diskuterades frågan i rådet och brottsoffrens rättigheter togs med i handlingsplanen från Wien om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.(1) Enligt handlingsplanen skall man inom fem år göra en jämförande studie av systemen för brottsofferersättning och bedöma om det är möjligt att vidta åtgärder inom unionen.

Därefter lade kommissionen fram ett meddelande till rådet, parlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén i juli 1999.(2)

Att frågan är viktig påpekas också i slutsatserna från Europeiska rådet i Tammerfors (punkt 32), som fokuserar på skydd av brottsoffer, särskilt deras tillgång till rättvisa och rätt till skadestånd, inbegripet juridiska kostnader.

Efter slutsatserna från Tammerfors har kommissionen deltagit i ett expertseminarium i Umeå, Sverige, som anordnades av det kommande svenska ordförandeskapet i oktober 2000. Vid seminariet diskuterades frågan om ersättning till brottsoffer ur olika vinklar för att lägga en grund till nya strategier och initiativ.

Kommissionen kommer att lägga fram en grönbok 2001, där man beaktar synpunkterna från seminariet och pågående diskussioner med experter. Detta anges också i den uppdaterade versionen av resultattavlan för framstegen i skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen.(3)

(1) EGT C 19, 23.1.1999.

(2) KOM(1999) 349 slutlig.

(3) KOM(2000) 782 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4018/00

från Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE) till kommissionen

(12 december 2000)

Ämne: Förbindelserna med Israel

Förbindelserna mellan gemenskapen och Israel grundar sig på det Europa-Medelhavsavtal om partnerskap som undertecknades den 20 november 1995 mellan gemenskapen och medlemsstaterna å ena sidan och Israel å andra sidan. Avtalet trädde i kraft i juni 2000. I detta avtal beaktar parterna vikten av de traditionella förbindelser som existerar mellan gemenskapen, dess medlemsstater och Israel och de gemensamma värderingar som dessa parter delar. Parterna uttrycker även en önskan om att stärka dessa förbindelser, bekräftar det befintliga systemet för fri handel med industriprodukter, planerar avtalet om nya jordbruksmedgivanden, fastställer för första gången en institutionell politisk dialog och kommer överens om att utvidga samarbetet till att omfatta nya områden.

Kan kommissionen uppge om den anser att de senaste händelserna i området kan leda till en ändring av förbindelserna mellan gemenskapen och Israel, något som man kan sluta sig till utifrån vissa uppgifter som förekommit i massmedierna?

Kan kommissionen uppge om det förekommit kontakter mellan kommissionsledamot Patten och medlemsstaternas utrikesministrar i denna fråga?

Kan kommissionen precisera huruvida den har övervägt möjligheten att införa sanktioner mot Israel eller t.o.m. att upphäva tillämpningen av associeringsavtalet?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(12 januari 2001)

Som parlamentsledamoten påpekar trädde associeringsavtalet mellan gemenskapen och Israel i kraft den 1 juni 2000. Avtalet har mycket riktigt inneburit att förbindelserna mellan gemenskapen och Israel stärkts betydligt och att samarbete möjliggjorts på ett stort antal områden.

Det första associeringsrådet, i vilket den israeliske premiärministern och hans partner från de femton EU-länderna deltog, sammanträdde i Luxemburg den 13 juni 2000. Associeringsrådet bekräftade att samarbete inletts på ett flertal områden, innefattande bland annat ett tullexpertmöte den 11 september 2000, det första förhandlingsmötet i syfte att öka liberaliseringen av jordbrukshandeln den 6 november 2000, det tredje mötet i gemensamma kommittén för vetenskap och teknik den 22 november 2000, det första mötet i gemensamma kommittén för avtalet om god laboratoriesed den 27 november 2000 och det första mötet om ekonomisk dialog den 5 december 2000.

Med anledning av de senaste händelserna i Mellanöstern har Europeiska unionen och Europaparlamentet gjort flera uttalanden, där man inte nämnt någon ändring i förbindelserna mellan gemenskapen och Israel.

Naturligtvis har kommissionsledamoten med ansvar för yttre förbindelser regelbunden kontakt med medlemsstaternas utrikesministrar, särskilt inom rådet (allmänna frågor).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3899/00

från Astrid Lulling (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Växling av mynt vid införandet av euron 2002

Invånare i EG-länder har idag vid hemkomsten från en utlandsresa i allmänhet kvar mynt som de i motsats till sedlar inte kan växla till sitt eget lands valuta eftersom växlingsavgifterna blir för höga. För det mesta sparar många européer dessa mynt för att använda dem under en annan resa. Men efter den 1 januari 2002 går dessa mynt inte längre att använda.

Jag undrar om inte kommissionen anser att det finns skäl för att garantera att det går att växla in mynt från samtliga länder inom euroområdet till euromynt under växlingsperioden? Är kommissionen beredd att skicka ut anvisningar eller rekommendationer till bankerna om detta, bland annat för att undvika att bankerna vägrar att växla in mynt och för att garantera att inväxlingen av mynt från de tolv medlemsländerna som är med i euron görs utan avgifter?

Det är i själva verket så att om detta inte sker, så riskerar invånare i EU som har samlat på sig en viss mängd D-mark, franska franc, italienska lire, belgiska franc, osv., att göra avsevärda förluster om de inte har tillfälle att använda dessa mynt på resor i de berörda länderna under tiden från nu fram till 2002.

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(24 januari 2001)

En avgiftsfri inväxling hos affärsbankerna av samtliga mynt i euroområdet förefaller mycket svår att genomföra: en sådan operation skulle medföra administrativa avgifter som inte står i proportion till myntens ringa värde. I artikel 5.3 i kommissionens rekommendation av den 11 oktober 2000 om hur de ekonomiska aktörernas förberedelser inför övergången till euron kan underlättas(1) uppmanas medlemsstaterna att anta bestämmelser som gör det möjligt att växla in mynt vid officiella institutioner efter det att de inte längre är giltiga betalningsmedel och under en tillräckligt lång period för att göra det möjligt för myntinnehavare som är bosatta utomlands att växla in sina mynt.

(1) EGT C 303, 24.10.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4067/00

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till rådet

(20 december 2000)

Ämne: Visum för turkiska medborgare

Jag ber EU:s ministerråd upplysa mig om huruvida turkiska medborgare behöver visum när de besöker EU-länder, om det ingår i EU:s planer för den närmaste framtiden att upphäva detta visumkrav och tala om för mig vilka länder (med namns nämnande) som motsätter sig avskaffandet av detta visum och hur de motiverar detta.

Svar

(8 mars 2001)

Rådet vill upplysa den ärade parlamentsledamoten om att Turkiet enligt gällande gemenskapsregler(1) återfinns i den gemensamma förteckningen över de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser.

För övrigt förelade kommissionen på grundval av artikel 62.2 b i, FEG, den 26 januari 2000 rådet ett förslag till förordning om fastställande av förteckningen över de tredje länder vars medborgare måste inneha visering när de passerar Europeiska unionens yttre gränser och de länder vars medborgare är undantagna från detta krav(2). Bland de tredje länder för vars medborgare kommissionen föreslår viseringsskyldighet återfinns Turkiet.

Europaparlamentet, med vilket skriftligt samråd skedde den 16 mars 2000, bekräftade i denna fråga kommissionens förslag i sitt yttrande den 5 juli 2000. Förslaget, som för närvarande diskuteras i rådet, var föremål för ett nytt samråd med Europaparlamentet den 11 december 2000.

(1) Rådets förordning (EG) 574/1999 av den 12 mars 1999 om fastställande av de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser. (EGT L 72, 18.3.1999, s. 2).

(2) EGT C 177 E, 27.6.2000, s. 66.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3294/00

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(25 oktober 2000)

Ämne: Beviljande av gemenskapsmedel

Intermolde Moldes Vidreirors Internacionais Lda med säte i Rua da Leiria, i Marínha Grande, Portugal, är ett företag som systematiskt vägrar följa den portugisiska arbetslagen, i synnerhet i fråga om arbetstid. Enligt fackföreningen har företaget dömts av domstol och betalat böter, men fortsätter med olagligheterna.

Företaget bekräftar emellertid att det erhållit gemenskapsmedel, trots att det vägrat följa den portugisiska arbetstidslagen och tvingat arbetarna att arbeta fler timmar än vad som fastställts i lagen.

Jag skulle därför vilja ha uppgifter om de gemenskapsmedel som beviljats Intermolde samt när de beviljats.

Jag skulle också vilja veta om man har planer på att bevilja mer gemenskapsmedel, trots att företaget vägrar följa arbetstidsbestämmelserna i den portugisiska lagen.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(8 december 2000)

Enligt de uppgifter som lämnats av de portugisiska myndigheterna har Intermolde (Moldes Vidreiros Internacionais, Lda) fått bidrag från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) för följande projekt inom delprogrammet Industri i operativprogrammet Modernisering av ekonomin:

>Plats fÄHor tabell>

Företaget har hittills inte fått något EU-bidrag under programplaneringsperioden 20002006. Kommissionen kan inte ge någon information om huruvida företaget kommer att få ytterligare EU-bidrag, eftersom det krävs att en ansökan lämnas in av företaget till de nationella myndigheter som ansvarar för förvaltningen av de operativprogram som delfinanserieras genom strukturfonderna, och att denna ansökan godkänns enligt den nationella genomförandelagstiftningen.

När det gäller Europeiska socialfonden (ESF) får de bidragssökande enligt nationell genomförandelagstiftning (Decreto-Regulamentar 15/96 och Decreto-Regulamentar 12-A/2000) inte ha fällts i domstol för överträdelse av arbetsrättens bestämmelser om minderårigas arbete eller diskriminering i arbetslivet, särskilt på grund av kön. Det berörda företaget har inte fått något bidrag från Europeiska socialfonden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2965/00

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till rådet

(25 september 2000)

Ämne: Hur demokratin utvecklas på Kuba samt EU:s samarbete med sagda stat

Anser rådet att Republiken Kubas regering eventuellt har utvecklats i riktning mot demokrati sedan den gemensamma ståndpunkten om Kuba antogs år 1996? Är rådet i förekommande fall berett att inta en hållning som innebär att den kubanska regimen inte isoleras och att bibehålla samarbete och humanitärt bistånd som kan hjälpa befolkningen i sagda stat?

Svar

(12 februari 2001)

1. Rådet har tagit del av den åttonde utvärderingen av EU:s gemensamma ståndpunkt om Kuba. Rådet noterade att Kubas regering, även om det fortfarande ges motsägelsefulla signaler, inte i grunden har ändrat sin politik sedan den förra utvärderingen i juni, varken för att uppfylla målen i den gemensamma ståndpunkten eller i motsatt riktning.

2. Trots att trojkans besök i Havanna, som enligt planerna skulle ha ägt rum i slutet av april 2000, inställts av de kubanska myndigheterna och att Kuba dragit tillbaka sin ansökan om anslutning till Cotonou-avtalet, ansåg rådet vid den sjunde utvärderingen av den gemensamma ståndpunkten det väsentligt att EU gör ytterligare ansträngningar för att få med de kubanska myndigheterna i en konstruktiv och uppriktig dialog i flera frågor av gemensamt intresse som faktiskt kan ge påtagliga resultat, särskilt när det gäller politik, ekonomi och medborgerliga rättigheter. Därför bekräftade rådet åter vid sitt möte den 45 december 2000 att Europeiska unionens målsättning när det gäller Kuba, såsom den fastställts i den gemensamma ståndpunkten, fortfarande är att främja en fredlig övergång till demokratisk pluralism, respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, en hållbar ekonomi och ekonomisk återhämtning, samt en förbättring av det kubanska folkets levnadsstandard.

3. Rådet noterar att Europeiska unionen för närvarande är Kubas viktigaste ekonomiska partner. Med tanke på de ekonomiska svårigheter som drabbar Kuba och i första hand de mest sårbara grupperna av befolkningen, anser rådet att Europeiska unionen ändå bör fortsätta det aktuella samarbetet som det beskrivs i den åttonde utvärderingen och som också skulle kunna utvidgas till att omfatta miljöskydd och förebyggande av naturkatastrofer i enlighet med målen i den gemensamma ståndpunkten.

4. Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om att det inte är Europeiska unionens politik, i enlighet med punkt 1 i den gemensamma ståndpunkt om Kuba som utformades i december 1996, att försöka åstadkomma förändringar genom tvingande åtgärder som leder till ökade ekonomiska svårigheter för det kubanska folket.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3625/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(22 november 2000)

Ämne: Ambassadörer från AVS-länderna

Kan kommissionen redogöra för sin praxis vid möten med ambassadörer från AVS-länderna? Stämmer det att dessa inte sammanträffar med kommissionens ordförande, såsom fallet varit tidigare?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(5 januari 2001)

Alla ambassadörer från AVS-länderna överlämnar sina kreditivbrev till kommissionens ordförande. Detta är inte bara en formell ceremoni utan innebär även ett tillfälle att diskutera förbindelserna med det berörda landet. Vid andra tillfällen tas ambassadörerna vanligtvis emot av den ledamot av kommissionen som ansvarar för AVS-länderna eller av högre tjänstemän.

Det har inte skett någon förändring av denna praxis.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3089/00

från Antonio Tajani (PPE-DE) till rådet

(5 oktober 2000)

Ämne: En grupp skinheads överfaller en judisk lärare

Luis marsiglia, en lärare i katolsk religion av judiskt ursprung, har skadats allvarligt av tre skinheads i Verona.

Detta angrepp som bara är ett i en lång rad, har givit upphov till oro bland den italienska judiska befolkningen, i synnerhet i Rom, Milano, Florens, Venedig, Trieste, Genua, Livorno och Turin.

Europaparlamentet har vid olika tillfällen fördömt varje form av rasism och främlingsfientlighet och understrukit faran av att det i Europa förekommer grupper och rörelser som är uttalat knutna till våldsamma former av rasfientlighet.

Vilka skyndsamma initiativ avser rådet att ta för att begränsa dessa oacceptabla former av angrepp mot europeiska medborgare av judiskt ursprung och av alla andra minoriteter?

Svar

(12 februari 2001)

1. Rådet vill erinra den ärade parlamentsledamoten att rådet i allmänhet fördömer våldsdåd av den typ som nämns i frågan.

2. Under de senaste åren har rådet ägnat frågorna rasism, främlingsfientlighet och antisemitism stor uppmärksamhet.

Redan 1996 antog rådet en gemensamma åtgärd om åtgärder mot rasism och främlingsfientlighet(1). Detta instrument förpliktigar medlemsstaterna att se till att rasistiskt och främlingsfientligt beteende enligt beskrivningen i instrumentet utgör brottsliga handlingar. Enligt den gemensamma åtgärden är medlemsstaterna förpliktade att säkerställa ett effektivt rättsligt samarbete när det gäller denna typ av överträdelser.

För att betona vikten av åtgärder som syftar till social fostran har rådet och regeringsföreträdarna från medlemsstaterna, inom rådet, antagit två uttalanden: ett om kampen mot rasism, främlingsfientlighet och antisemitism inom ungdomsområdet och ett om respekt för olikheter och kamp mot rasism och främlingsfientlighet(2).

I dessa uttalanden betonas behovet av åtgärder som bör antas av medlemsstaterna och kommissionen inom ramen för befintliga åtgärder och program. Behovet att fortsätta vad som uppnåtts inom arbetet med Europaåret mot rasism (1997) betonas också, liksom att ta initiativ som gör det möjligt att säkerställa kontinuiteten i arbetet efter 1997.

Slutligen rekommenderade rådet vad gäller polissamarbete särskilt en utbildningsmodul om rasism och främlingsfientlighet som gör det möjligt att känna till, analysera och utvärdera fenomenets olika dimensioner i varje medlemsstat och som även underlättar lämpliga svarsåtgärder från polisens sida.

3. Rådet hänvisar också till det arbete som gjorts med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som högtidligen kungjordes vid Europeiska rådet i Nice den 7 december 2000.

(1) EGT L 185, 24.7.1996, s. 5.

(2) EGT C 368, 5.12.1997, s. 1 och EGT C 1, 3.1.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3910/00

från Adeline Hazan (PSE), Anneli Hulthén (PSE), Ulpu Iivari (PSE) och Catherine Stihler (PSE) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Medvetenhet om alkohol

Det finns allt starkare bevis för att allt fler och allt yngre människor börjar att dricka och att det finns särskilda alkoholhaltiga drycker som är avsedda för de allra yngsta. En stor del av reklamen riktar sig i synnerhet till unga kvinnor. Det framgår också att detta är ett EU-övergripande problem.

Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att se till att medlemsstaterna i större utsträckning blir medvetna om att de måste hantera detta växande sociala problem?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(22 januari 2001)

Kommissionen är medveten om de problem som parlamentsledamöterna tar upp.

En konkret åtgärd för att ta itu med dessa frågor är det förslag till rådets rekommendation om barns och ungdomars alkoholkonsumtion som kommissionen antog den 27 november 2000(1). Förslaget lämnades också till parlamentet. Det inriktas på åtgärder för hälsofrämjande och utbildning, samt på ökad självreglering av alkoholreklam och sponsring som inriktas på unga människor, vilket naturligtvis även inbegriper unga kvinnor.

Så snart rekommendationen antagits av rådet kommer kommissionen att aktivt kunna stödja medlemsstaterna genom att öka deras medvetande om behovet att vidta åtgärder och genom att hjälpa dem att genomföra de föreslagna åtgärderna.

(1) KOM(2000) 736 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3435/00

från Antonio Tajani (PPE-DE) och Mario Mauro (PPE-DE) till kommissionen

(7 november 2000)

Ämne: Skydd av italienska journalister i Mellanöstern Pressfrihet

Efter att den f.d. italienske regeringschefen, Massimo D'Alema, uttalat sig i en intervju mot judarna i Israel, har RAI:s korrespondent i Jerusalem orsakat stor oro genom att uttala sig mot den fria pressen i Mellanöstern. I ett brev till den halvofficiella palestinska dagstidningen Al-Hayat al-Jadida förklarar nämligen korrespondenten Riccardo Cristiano att lynchningen av de två israeliska soldaterna inte har filmats av den italienska statstelevisionen. Detta brev innebär ett starkt ifrågasättande av pressfriheten för de journalister som tar ställning mot staten Israel.

Det är uppenbart att det som sägs av en ledare för det största italienska regeringspartiet och av korrespondenten vid den italienska statstelevisionen underblåser antisemitiska känslor inom den Europeiska unionen.

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att bidra till att garantera journalisternas fria verksamhetsutövning, skydda deras verksamhet från politisk påverkan och stävja en ökning av det hat som finns mot judar bosatta i Europa?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(4 december 2000)

Kommissionen beklagar att våldet i Mellanöstern åter har trappats upp när avsevärda framsteg hade gjorts i förhandlingarna, i synnerhet vid toppmötet i Camp David. Media spelar en stor roll i denna konflikt och det är absolut nödvändigt att informationen är oberoende.

Kommissionen har deltagit i utarbetandet av projektet för unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som kommer att behandlas vid Europeiska rådets kommande möte i Nice och hoppas att det kommer att antas.

I denna stadga föreskrivs särskilt i artikel 11 att medierna skall vara fria och att deras mångfald skall respekteras. I artikel 21 föreskrivs också att varje form av diskriminering på grund av kön, ras, hudfärg, etnisk eller social bakgrund, genetiska egenskaper, språk, religion eller övertygelse, politisk åsikt eller annan åsikt, tillhörighet till en nationell minoritet, förmögenhet, födsel, handikapp, ålder eller sexuell läggning skall vara förbjuden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3547/00

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(15 november 2000)

Ämne: Orimlig höjning av priset på papper

Känner kommissionen till att priset på bestruket papper och tidningspapper, särskilt (men inte enbart) det som används för dagstidningar, har stigit i Italien, eftersom det inte finns någon verklig konkurrens och eftersom marknaden är koncentrerad till några företag?

Vilka åtgärder kommer att vidtas för att man skall undvika en situation som inte enbart är till förfång för dem som använder denna produkt, utan även för informationsspridningen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 december 2000)

Kommissionen genomför för närvarande två utredningar av pappersindustrin. När det gäller tidningspapper och glättat papper är det de betydande prishöjningarna, som verkar återkomma med jämna mellanrum, som är kommissionens främsta problem. Efter att ha inspekterat och begärt upplysningar från flera europeiska aktörer inom branschen riktade kommissionen i mars 1999 ett meddelande om invändningar till flera företag som misstänks ha deltagit i en kartell. Geografiskt sett rör det sig om en europeisk marknad.

Kommissionen utreder också en annan del av pappersindustrin (självkopierande papper) där det finns misstankar om en kartell. I juli 2000 riktade kommissionen ett meddelande om invändningar till flera företag i denna bransch, som också den geografiskt omfattar Europa.

Förutom dessa ärenden övervakar kommissionen generellt att gemenskapsrätten, särskilt konkurrensreglerna, respekteras av pappersindustrin.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3204/00

från Chris Davies (ELDR) till rådet

(16 oktober 2000)

Ämne: Medborgerliga rättigheter i Saudiarabien

Med hänvisning till rapporter om brott mot mänskliga rättigheter i Saudiarabien, hur har rådet tagit itu med frågan om medborgerliga rättigheter under multilaterala samtal med detta land?

Svar

(8 mars 2001)

EU uppmuntrar Saudiarabien och andra medlemmar i Gulfstaternas samarbetsråd (GCC) att vidta åtgärder för att förbättra de medborgerliga rättigheterna och respekten för de mänskliga rättigheterna i sina länder och att samarbeta med FN och internationella organisationer för de mänskliga rättigheterna. EU tar alltid upp frågan om mänskliga rättigheter vid ministermötena med GCC varje halvår och även vid andra möten. Inom ramen för samarbetsavtalet mellan gemenskapen och GCC(1) har EU, hittills utan framgång, föreslagit att man skall få till stånd en dialog om mänskliga rättigheter på alla nivåer.

Sedan 1991 finns det ett förhandlingsmandat för ett frihandelsavtal mellan gemenskapen och GCC. Detta mandat kommer nu att att uppdateras. Kommissionen väntas lägga fram ett förslag om detta inom de närmaste veckorna. Enligt EU:s politik för mänskliga rättigheter i avtal med tredje land skulle mänskliga rättigheter komma att utgöra ett väsentligt inslag i ett sådant avtal.

(1) EGT L 54, 25.2.1989, s. 1.