ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3024/02

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(23 oktober 2002)

Ämne: Etableringsfrihet för personer med examen från italienska konservatorier

Ungdomar som har tagit examen vid italienska konservatorier med högsta betyg och berömliga poäng samt har påbyggnadsstudier från skolor i Paris och erfarenhet som solister kan inte delta i uttagningsprov och undervisa vid offentliga skolor i andra europeiska länder.

Kan kommissionen uppge följande:

1. Känner den till orsakerna (bestämmelser eller förfaranden) bakom ett sådant förbud?

2. Vem bär ansvaret för att ömsesidigt erkännande av examensbevis inte äger rum?

3. Beror denna beklagliga situation på eventuella bristfälligheter inom den offentliga förvaltningen i Italien?

4. Hur bör personer med examen från italienska konservatorier gå tillväga för att kunna arbeta som lärare i Europeiska unionens övriga medlemsstater?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2935/02 och E-3024/02ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(28 november 2002)

Erkännandet av utbildningsbevis för lärare styrs av rådets direktiv 89/48/EEG(1) och 92/51/EEG(2). Dessa direktiv ger EU-medborgare som redan har yrkeskvalifikationer från sitt hemland möjlighet att utöva sitt yrke i en annan medlemsstat. För att omfattas av den generella ordningen måste man vara fullt kvalificerad att utöva yrket i fråga i sitt hemland.

Så vitt kommissionen vet räcker de utbildningsbevis som utfärdas av de italienska konservatorierna inte för att få tillträde till musikläraryrket i Italien. För att få tillträde till detta yrke måste man också ha undervisningskvalifikationer (abilitazione), som kan uppnås via

uttagningsprov, tentamen eller kompetensgivande kurser. Utan denna kompletterande kvalifikation kan musiker med examensbevis från italienska konservatorier inte omfattas av direktivet och således inte undervisa i andra medlemsstater där yrket är reglerat. När det gäller yrkesmusiker är, så vitt kommissionen vet, dessa yrken inte reglerade i andra medlemsstater. Därför bör personer med examensbevis från de italienska konservatorierna inte stöta på några juridiska hinder när det vill få tillträde till dessa yrken.

(1) Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, EGT L 19, 24.1.1989.

(2) Rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEC, EGT L 209, 24.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2300/02

från Guido Bodrato (PPE-DE) till kommissionen

(25 juli 2002)

Ämne: Fri rörlighet och identitetshandlingar

I sitt svar på frågorna från parlamentsledamöterna Speroni och Gobbi av den 22 oktober 2001 (P-2996/01 och P-3010/01(1)) bekräftade kommissionen att identitetskort eller giltigt pass är de enda handlingar som erkänns av alla medlemsstaterna när en unionsmedborgare lämnar sitt land för att åka till en medlemsstat där han eller hon inte är medborgare. Ingenting finns att invända mot detta. Problemet, i enlighet med vad de europeiska medborgarna begär, gäller särskilt situationen för en europeisk medborgare som har sin fasta hemvist i en medlemsstat där han eller hon inte är medborgare och från denna stats myndigheter erhållit en identitetshandling (uppehållstillstånd) i enlighet med direktiv 68/360/EEG(2) av den 15 oktober 1968. Varför skulle inte denna identitetshandling gälla för att styrka, när den berörda reser till eller är på genomresa i en annan medlemsstat, att han eller hon är medborgare i Europeiska unionen och därmed kan utnyttja rätten till fri rörlighet?

I domen från EG-domstolen av den 21 september 1999 i mål C-378/97 (Wijsenbeek) framgår att medlemsstaterna behåller rätten att utföra en identitetskontroll för att avgöra om den kontrollerade personen verkligen är medborgare i en medlemsstat och därmed har rätt till fri rörlighet på medlemsstaternas territorium.

Givet att gemenskapsrätten har företräde framför nationell rätt, varför skulle inte en officiell handling som utfärdats på grundval av gemenskapsrätten vara tillräcklig för att styrka en persons identitet när denne, som har en identitetshandling utfärdad av den medlemsstat där personen i fråga har sin fasta hemvist, tillfälligt befinner sig i en annan medlemsstat, till exempel under semestern eller av familjeskäl? Finns det inte motsägelse mellan rätten till fri rörlighet och vägran att erkänna giltigheten av en handling som utfärdats just på grundval av en rättsakt i vilken rätten till fri rörlighet stadfästs?

(1) EGT C 115 E, 16.5.2002, s. 211.

(2) EGT L 257, 19.10.1968, s. 13.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

Alla som är medborgare i någon av unionens medlemsländer har rätt att resa och bosätta sig fritt inom unionen. Det ID-kort eller pass som krävs för att utöva dessa rättigheter används huvudsakligen för att kontrollera medborgarskapet.

Varje medlemsstat avgör själv på vilka villkor medborgarskap i landet skall beviljas och utfärdar identitetshandlingar som bevis för medborgarskapet, antingen i form av ID-kort eller giltigt pass.

Unionsmedborgare som bor i en annan medlemsstat får uppehållskort enligt bestämmelserna i EG-rätten. Där intygas inte innehavarens nationalitet, utan rätten att uppehålla sig i den mottagande medlemsstaten. Uppehållskort utfärdas mot uppvisande av ID-kort eller pass, som är de enda handlingar som styrker innehavarens medborgarskap och de därmed sammanhängande rättigheter som följer av EG-fördragets bestämmelser och sekundärrätten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2076/02

från Geoffrey Van Orden (PPE-DE) till kommissionen

(12 juli 2002)

Ämne: En europeisk gränspolis

I ordförandeskapets slutsatser från toppmötet i Sevilla talar man om en europeisk gränspolis.

Är det tänkt att gränspolisen skulle ha en egen organisation, struktur, uniform, befälsordning och rättsskipning? Vem skulle den ansvara inför och vilka åtgärder och vilken tidsplan har nu föreslagits för att driva på frågan?

Är det tänkt att polisen endast skall verka i Schengenstater? Kan kommissionen framför allt med tanke på att Förenade kungariket inte undertecknat Schengenavtalet bekräfta att ingen polisenhet kommer att placeras på detta lands territorium?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(3 september 2002)

Enligt punkt 31 i slutsatserna från Europeiska rådet i Sevilla (2122 juni 2002) kommer man att beakta att kommissionen förklarat sig villig att fortsätta granskningen av lämpligheten och genomförbarheten av en sådan europeisk [gräns-] polis. Detta citat avser de framsteg som gjorts under de senaste månaderna.

Den 7 maj 2002 antog kommissionen ett meddelande(1) om integrerad förvaltning av yttre gränser. Meddelandet är ett svar på punkt 42 i slutsatserna från Europeiska rådet i Laeken (1415 december 2002) där Europeiska rådet uppmanar rådet och kommissionen att fastställa mekanismer för samarbete mellan de myndigheter som har i uppgift att kontrollera de yttre gränserna i syfte att utreda förutsättningarna för att inrätta en mekanism eller gemensamma myndigheter för kontroll av de yttre gränserna. Som en följd av detta har kommissionen bland annat formulerat några rekommendationer och preliminära betraktelser vad gäller en europeisk gränsbevakningsmyndighet. I meddelandet betonas dock att upprättandet av en europeisk myndighet troligen kommer att kräva vissa ändringar av fördragen.

I detta skede när man överväger vilka befogenheter som kan tilldelas en europeisk gränsbevakningsmyndighet anges i meddelandet artikel 62 i EG-fördraget, utan att det påverkar polissamarbete enligt avtal som grundar sig på artiklarna 7 och 47 i Schengenkonventionen. Även om man erkänner Förenade kungarikets och Irlands särställning betonar kommissionen i meddelandet att åtgärder för att stärka unionens yttre gränser är viktiga för alla medlemsstater. I detta avseende måste ett förstärkt operationellt samarbete betonas, vilket berikas av alla medlemsstaters erfarenheter och bidrag.

(1) Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet En framtida integrerad förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser, KOM(2002) 233 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2988/02

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(23 oktober 2002)

Ämne: Åtgärder för att minska fiskeolyckorna

Den 5 april 2001 antog Europaparlamentet en resolution om fiskeri: säkerhet och olycksorsaker(1) där man i punkt 9 uppmanade kommissionen att på ett tydligt sätt klarlägga och offentliggöra skepparens/fartygsägarens ansvar för besättningens säkerhet i ljuset av befintliga europeiska direktiv.

Har kommissionen tagit något initiativ på detta område?

Anser inte kommissionen att en informationskampanj och ett utbyte av erfarenheter om bästa praxis inom sektorn skulle bidra till att minska antalet fiskeolyckor?

(1) EGT C 21 E, 24.1.2002, s. 359.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(5 december 2002)

I artiklarna 3 och 7 i rådets direktiv 93/103/EG av den 23 november 1993 om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbete ombord på fiskefartyg (trettonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG)(1) föreskrivs tydligt bestämmelser som ska tillämpas på redarnas och befälhavarnas ansvar och skyldigheter.

Dessutom föreskrivs i rådets direktiv 92/29/EEG av den 31 mars 1992 om minimikrav avseende säkerhet och hälsa för förbättrad medicinsk behandling ombord på fartyg(2) även bestämmelser om redarnas och befälhavarnas ansvar (se artikel 4) när det gäller medicinsk behandling ombord på fartyg.

Det åligger medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att se till att dessa bestämmelser genomförs på ett korrekt och effektivt sätt.

Kommissionen anser att varje åtgärd som syftar till att medvetandegöra och informera de berörda aktörerna om de risker som är knutna till fiskeverksamheten bidrar till att förbättra arbetsmiljöförhållandena och därigenom minska antalet olycksfall i arbetet.

I kommissionens meddelande Anpassning till förändringar i arbetsliv och samhälle: en ny arbetsmiljöstrategi för gemenskapen 20022006(3) sägs att i arbetet för ökad medvetenhet bör man utnyttja olika verktyg som anpassas till varje aktörs situation, särskilt till små och medelstora företag, mikroföretag och hantverkare. I detta avseende är det lämpligt att notera att rådet i sin resolution av den 3 juni 2002(4) uppmanar medlemsstaterna att uppmuntra ett verkligt riskförebyggande tänkesätt genom bl.a. kampanjer för att öka medvetenheten.

Arbetsmiljöbyrån skulle kunna vara en drivande kraft för dessa åtgärder för att öka medvetenheten och för ett utbyte av goda metoder.

(1) EGT L 307, 13.12.1993.

(2) EGT L 113, 30.4.1992.

(3) KOM(2002) 118 slutlig.

(4) EGT C 161, 5.7.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3245/02

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(11 november 2002)

Ämne: Naturkatastrof (jordbävning) i regionen Molise

Den 31 oktober drabbades regionen Molise av en våldsam jordbävning som mätte 8 på Mercalliskalan. Skalvets epicentrum låg i området nordost om Campobasso, särskilt i kommunerna Larino, Bonefro, Casacaldenda och San Giuliano di Puglia.

Skalvet krävde beklagligt nog 29 dödsoffer och hundratals skadade. I ett tiotals kommuner har bostäder, byggnader och offentliga strukturer allvarligt skadats och ungefär 8 500 personer har för närvarande evakuerats.

Dagarna efter jordbävningen kom det ytterligare skalv, som förlängde undantagstillståndet i de mest drabbade byarna, och räddningsmanskapet satte upp tältbyar för att hysa de familjer som plötsligt blev hemlösa.

Kommer kommissionen, med tanke på den allvarliga jordbävningen i området och den annalkande vintern, som är särskilt hård i bergsbyarna i Molise, där temperaturerna redan är låga, att vidta konkreta åtgärder med garanterade följder för ekonomin och produktiviteten i regionen?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(3 december 2002)

Kommissionen vill upplysa parlamentsledamoten om att regionen Molise klassificerats som mål 1-område (övergångsstöd) för perioden 20002006.

Följaktligen omfattas den av ett operativt program för främjande av en hållbar ekonomisk utveckling som förfogar över sammanlagt 605 miljoner EUR, varav 115 miljoner EUR utgör bidrag från gemenskapen.

Inom ramen för den decentraliserade förvaltningen har Italien tillsammans med kommissionen valt vilken typ av investeringar som skall göras för att förverkliga de planerade målen. Om dessa mål skall ändras på grund av katastrofen är kommissionen beredd att tillsammans med de nationella och regionala myndigheterna granska eventuella förslag till hur ovannämnda mål kan uppnås.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1504/02

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(29 maj 2002)

Ämne: Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) och dess undersökningsmetoder

Kan kommissionen ge mig en statistik om hur många gånger Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF), sedan den inrättades 1999, i samband med interna eller externa utredningar

a) låtit avlyssna telefonsamtal,

b) låtit undersöka e-post till och från ledamöter, tjänstemän och övriga anställda hos EU:s institutioner?

Kan kommissionen ge besked om huruvida telefonavlyssningen eller undersökningen av e-post är förbunden med ett villkor om att det skall föreligga en konkret misstanke mot en bestämd person?

Kan kommissionen ge besked om vilka rättsföreskrifter som ligger till grund för sådana åtgärder och vem som fattar beslut om tillämpningen av dem?

Kan kommissionen ge besked om i vilka fall som samtycke från de behöriga nationella myndigheterna inhämtats?

Kan kommissionen ge besked om när och i vilken form de berörda personerna underrättats om sådana åtgärder?

Kan kommissionen ge besked om huruvida sådana åtgärder vidtagits också inom ramen för den interna undersökning som inleddes i slutet av mars 2002 och avsåg att peka ut de tjänstemän som har vidarebefordrat konfidentiella handlingar till journalister?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(19 juli 2002)

Kommissionen har fått följande uppgifter från OLAF som svar på parlamentsledamotens fråga om OLAF:s undersökningsmetoder:

OLAF kontrollerar alltid att undersökningsmetoderna är lagenliga, både enligt EU-lagstiftningen och enligt lagstiftningen i den medlemsstat där ett viss utredning utförs. OLAF tar tillfället i akt att försäkra parlamentsledamoten om den vikt byrån lägger vid dessa frågor. OLAF respekterar lagen och enskildas rättigheter och är mycket noga med att inte överskrida sina befogenheter, men

byrån kan inte kommentera enskilda fall, eftersom detta skulle kunna skada pågående och framtida utredningar. Endast medlemsstaterna, och inte OLAF, kan besvara frågor om hur medlemsstaternas myndigheter använder sina befogenheter i utredningar där OLAF deltar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2151/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(18 juli 2002)

Ämne: Malawi

Kan kommissionen redogöra för vilka projekt i Malawi som godkänts för finansiering med medel ur Europeiska unionens budget under 2001, samt uppge totalbeloppet för investeringarna under detta år?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1867/02, E-1868/02, E-1869/02, E-1870/02,E-1871/02, E-1872/02, E-1873/02, E-1874/02, E-1875/02, E-1876/02, E-1877/02, E-1878/02,E-1879/02, E-1880/02, E-1881/02, E-1882/02, E-1883/02, E-1884/02, E-1908/02, E-1909/02,E-1996/02, E-1997/02, E-1998/02, E-1999/02, E-2000/02, E-2001/02, E-2002/02, E-2003/02,E-2004/02, E-2005/02, E-2006/02, E-2007/02, E-2008/02, E-2009/02, E-2134/02, E-2135/02,E-2136/02, E-2137/02, E-2138/02, E-2139/02, E-2140/02, E-2141/02, E-2142/02, E-2143/02,E-2144/02, E-2145/02, E-2146/02, E-2147/02, E-2148/02, E-2149/02, E-2150/02, E-2151/02,E-2152/02, E-2153/02, E-2154/02 och E-2155/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(23 september 2002)

Kommissionen skickar med hänsyn till svarets omfattning en tabell med de begärda uppgifterna direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

Det bör noteras att sifforna i den sammanfattande tabellen per land också finns i sektionen med Ekonomiska tabeller i årsrapporten om genomförandet av EG:s yttre bistånd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2521/02

från Jens-Peter Bonde (EDD) till rådet

(11 september 2002)

Ämne: Polisens avlyssning av Jyllands-Posten

Är det förenligt med EU:s bestämmelser att polisen avlyssnar Jyllands-Posten och ämnar tvinga en journalist att avslöja sina källor?

Svar

(19 december 2002)

Frågan om huruvida en medlemsstat respekterar de skyldigheter som åligger den enligt gemenskapsrätten faller under kommissionens behörighet.

I detta fall åvilar ansvaret medlemsstaterna för tillämpningen av åtgärder som syftar till att lagen respekteras eller till att överträdelser upptäcks.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1914/02

från Maurizio Turco (NI) till kommissionen

(2 juli 2002)

Ämne: Euro Vatikanstaten och pengatvätt

Bakgrund:

- Enligt det monetära avtalet mellan Republiken Italien, på Europeiska gemenskapens vägnar, och Vatikanstaten, företrädd av Heliga Stolen(1) har Vatikanstaten rätt att utge euro.

- Den enda banken inom Vatikanstaten är dess centralbank, Istituto per le Opere di Religione (IOR).

- Europeiska kommissionen är medlem och Europol är observatör i den finansiella aktionsgruppen mot pengatvätt GAFI, ett organ inom OSSE.

- På 80-talet avslöjades en enorm pengatvätthärva där även IOR:s representant, den amerikanske ärkebiskopen Marcinkus, var inblandad.

- I oktober 2000 genomfördes ett bedrägeriförsök, riktat mot regionen Sicilien, som omfattade 400 miljoner dollar i EU-medel som enligt uppgift skulle ha tvättats i diverse banker, bland andra IOR (Arresting Transnational Crime, amerikanska UD:s webbtidning, augusti 2001, volym 6, nummer 2).

- Den 10 juni 1984 avskildes öarna Turks och Caicos från Nassaustiftet (Bahamas) och den 4 juli 2000 avskildes Caymanöarna från Kingstonstiftet (Jamaica). Dessa öar utropades till Missio sui iuris. Ansvarig för Turks och Caicos är från och med den 21 september 2001 den amerikanske kardinalen Theodore Edgar McCarrick. För Caymanöarna är det den amerikanske kardinalen Adam Maida, ledamot av IOR:s övervakningskommission. Turks och Caicos och Caymanöarna är några av världens främsta finanscentra för utlandsplaceringar.

Kommissionen uppmanas att svara på följande frågor:

- Har Vatikanstaten någon lag mot penningtvätt och gör denna det i så fall möjligt att spåra varifrån insatta pengar kommer?

- Omfattas Vatikanstatens bank-, ekonomi- och finansväsende av kontroller från internationella organ? Om ja, vad har man kommit fram till vid kontroller?

- Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att hindra banker med säte i Vatikanstaten från att tvätta pengar?

(1) EGT C 299, 25.10.2001, s. 1.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(9 september 2002)

Vatikanstaten är en självständig stat och inte medlem i Europeiska unionen. Gemenskapslagstiftningen är inte tillämplig i Vatikanstaten.

Kommissionen känner inte till någon gällande lagstiftning mot penningtvätt i Vatikanstaten. Som parlamentsledamoten nämner är Vatikanstatens enda bank, Istituto per le Opere di Religione, också centralbank. Eftersom det därmed inte finns någon kommersiell finansiell sektor, torde det inte heller finnas något större behov av bestämmelser mot penningtvätt vilka omfattar det finansiella systemet.

Kommissionen känner inte till några undersökningar av internationella organisationer av Vatikansstatens banksystem eller ekonomiska och finansiella system.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2454/02

från Olivier Dupuis (NI) till kommissionen

(29 augusti 2002)

Ämne: En framställning från 21 prominenta vietnamesiska oliktänkande med krav på radikala lagreformer

Den Parisbaserade kommittén Vietnam pour les Droits de l'Homme, tillkännager att 21 prominenta oliktänkande, som tidigare varit högt uppsatta funktionärer inom Vietnams kommunistparti (PCV) och är personer med lång erfarenhet och stor lärdom samt mestadels står partiet nära, den 2 augusti insänt en framställning till nationalförsamlingen och till Vietnams ledare, med krav på radikala lagreformer så att ett verkligt skydd för de mänskliga rättigheterna skall kunna tillförsäkras. I framställningen ombeds framför allt den nyvalda nationalförsamlingen att inrätta en författningsdomstol för att lagar som strider mot landets författning skall kunna underställas kritik och gällande nationella lagar skall fås att stämma överens med den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Likaså ingår där ett upprop om att det skall inrättas en oberoende sammanslutning mot korruption, att de kontroversiella gränsavtalen mellan Kina och Vietnam skall offentliggöras och att det skall införas lagliga skyddsmekanismer mot att statsmakterna vidtar åtgärder mot medborgarna för att dessa i laga ordning opponerat sig mot dem.

Känner kommissionen till detta initiativ? Vilka initiativ ämnar kommissionen ta utgående från artikel 2 i samarbetsavtalet för att de vietnamesiska myndigheterna skall upphöra med all förföljelse av landets medborgare utgående från deras åskådning eller deras fredliga politiska verksamhet?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(27 september 2002)

Kommissionen känner till det initiativ som parlamentsledamoten tar upp i sin fråga.

I artikel 1 i det år 1995 undertecknade samarbetsavtalet mellan gemenskapen och Vietnam anges att respekten för de mänskliga rättigheterna och demokratiska principer är grundvalen för samarbetet parterna emellan. Frågor som rör respekten för och främjandet av de mänskliga rättigheterna tas upp vid möten i den genom samarbetsavtalet inrättade gemensamma kommissionen för gemenskapen och Vietnam. Europeiska kommissionen och de medlemsstater som är företrädda i Vietnam följer därför, som en del av gemenskapens politik för att uppmuntra och stödja den vietnamesiska regeringens åtagande att fortsätta att göra framsteg när det gäller de mänskliga rättigheterna, noga utvecklingen på det området. Europeiska kommissionen tar tillsammans med medlemsstaterna också del i den regelbundna dialogen med den vietnamesiska regeringen om frågor som rör de mänskliga rättigheterna och i alla de marscher till den vietnamesiska regeringen om de frågorna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1950/02

från Mario Borghezio (NI) till rådet

(3 juli 2002)

Ämne: Respekten för de bretagniska separatisternas rätt till försvar

I Frankrike pågår en process där bretagniska separatister står åtalade för ett attentat mot en viss McDonald från Quévert, ett attentat som tillskrivs Armée Révolutionnaire Bretonne (ung. Bretagniska revolutionsarmén). Försvarsadvokaterna har sett sig tvingade att stämma franska staten som uteblivit från rättegången i över sex månader, med motiveringen att rätten till försvar inte respekterats, eftersom de inte har fått tillgång till kopior av de cirka 73 volymerna rättegångsmaterial från utredningsdomarna som gömt sig bakom motiveringen att de saknat personal och material för att göra fotokopior.

Denna situation innebär i själva verket en allvarlig diskriminering av de åtalade, samtliga militanta bretagniska separatister, mot bakgrund av dekretet av den 31 juli 2001 från Republiken Frankrike som ger varje försvarsadvokat rätt att gratis få en kopia av rättegångsmaterialet i en straffrättslig process.

Anser inte rådet att det är mycket allvarligt att försvaret inte ges objektiva förutsättningar att få en kopia av rättegångsmaterialet, desto mer som detta till största delen utgörs av avlyssnade telefonsamtal, i en process av sådan stor betydelse, även politiskt?

Svar

(5 november 2002)

Rådet är inte behörigt att yttra sig om en domstolsprocess som pågår i en medlemsstat.