ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2820/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(4 september 2000)

Ämne: Bilförare med indraget körkort

Kan kommissionen i detalj redogöra för vilka åtgärder som vidtagits av medlemsstaterna för att garantera att bilförare vars körkort dragits in i en medlemsstat inte heller tillåts köra i andra medlemsstater? Anser kommissionen att det nuvarande systemet fungerar tillfredsställande? Om inte, vilka åtgärder föreslår den för att avhjälpa situationen?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(21 september 2000)

Kontrollen av att kördiskvalifikationer i en medlemsstat respekteras också i andra medlemsstater kräver ett rättsligt samarbete mellan medlemsstaterna i ett brottmål. Införandet av en sådan åtgärd tillhör därmed inte gemenskapens direkta behörighetsområde utan snarare till det samarbete mellan medlemsstaterna som rör rättsliga och inrikes frågor.

De nuvarande arrangemangen inom detta området, i den mån sådana finnes, bygger inte på ett multilateralt samarbete utan existerar snarare inom ramen för bilaterala avtal mellan vissa medlemsstater. Detta system är otillräckligt med tanke på kraven på fri rörlighet för personer och den ökande internationella vägtrafiken.

För att säkerställa att körkortsdiskvalifikationer efterlevs i hela EU har en konvention om kördiskvalifikationer(1) utarbetats på grundval av artikel K.3 (nuvarande artikel 31) i fördraget om Europeiska unionen inom ramen för rättsliga och inrikes frågor. Denna konvention har hittills inte ratificerats av några medlemsstater.

Enligt artikel 2 i denna konvention syftar den till att säkerställa att förare som diskvalificeras från att köra i en annan medlemsstat än den där de är permanent bosatta inte skall undgå följderna av diskvalifikationen när de lämnar gärningsstaten.

Med tanke på att det är av yttersta vikt för trafiksäkerheten inom Europeiska unionen att unionsomfattande verkställighet med lämpliga medel ges åt kördiskvalifikationer (se första strecksatsen i konventionen) är konventionens ikraftträdande ett första viktigt steg mot att åtgärda den nuvarande situationen.

(1) EGT C 216, 10.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3678/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(29 november 2000)

Ämne: WTO-undantag

Kan kommissionen berätta mer detaljerat om eventuella framsteg som gjorts vid rådplägningarna om att få slut på dödläget i frågan om att Cotonouavtalet mellan EU och AVS inte skall omfattas av WTO?

Kan kommissionen hålla med om att reformen av EU:s importordning för bananer och medgivandet av undantag från WTO för Cotonouavtalet är två fullständigt skilda frågor och att AVS-länderna inte bör straffas för några ytterligare dröjsmål vid handläggningen av begäran om undantag?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(22 december 2000)

Kommissionen håller fullständigt med parlamentsledamoten om att reformen av gemenskapens importsystem för bananer och beviljandet av undantag från Världshandelsorganisationens (WTO:s) regler för Cotonou-avtalet är två helt skilda frågor och att länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-länderna) inte bör straffas genom ytterligare dröjsmål vid behandlingen av begäran om undantag. Kommissionen, som företräder gemenskaperna i WTO:s varuhandelsråd, har vid upprepade tillfällen anfört samma argument när den medlat till stöd för behandlingen av begäran och för beviljandet av undantaget.

Det har emellertid inte varit möjligt att bryta dödläget när det gäller frågan om ett WTO-undantag för Cotonou-avtalet, trots gemensamma ansträngningar av gemenskapen och företrädare för AVS-länderna i varuhandelsrådet. En del WTO-medlemmar hävdar fortfarande att alla dokument rörande avtalet inte har gjorts tillgängliga eftersom inga detaljer om förmånsbehandlingen för bananer från AVS-länderna har getts. Dessa medlemmar har inte låtit sig övertygas av AVS-ländernas och gemenskapens argument att begäran om undantag hänför sig till tullförmåner för AVS-länderna, vilket tydligt anges i avtalet, och inte till detaljer i dessa.

Kommissionen vill understryka att denna situation inte har drabbat AVS-länderna eftersom de fortfarande, utan begränsningar, åtnjuter fullt tillträde till gemenskapsmarknaden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2600/00

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(1 augusti 2000)

Ämne: Säkerhetsproblem vid Heraklions flygplats

Flygplatsen i Heraklion på Kreta har särdraget att alla avgående och inkommande flygplan på låg höjd passerar över det tätbebyggda området Alikarnassos vilket medför en stor olycksrisk. Klockan 21.55 den 9 juli 2000 flög ett ryskt flygplan vid starten så lågt att det förorsakade materiella skador på många bostadshus och panik bland invånarna. Det var nu länge sedan man genomförde studier för att anlägga en säkrare start- och landningsbana men något anbudsförfarande för genomförandet har ännu inte inletts.

Förfogar kommissionen över uppgifter om säkerheten vid ifrågavarande flygplats? Har den mottagit någon förfrågan om gemenskapsstöd för anläggande av en ny start- och landningsbana vid denna flygplats? Känner den till varför det ännu inte har inletts något anbudsförfarande för detta projekt och vad kommer att ske i framtiden?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(28 september 2000)

Kommissionen har ingen särskild information om säkerhetsföreskrifterna vid Heraklions flygplats och har ingen information om att infrastrukturen eller driftsbestämmelserna vid denna flygplats utgör någon särskild risk eller ett brott mot internationella eller nationella bestämmelser om luftsäkerhet.

I samband med gemenskapens stödram för Grekland för 2000-2006 har de grekiska myndigheterna förelagt kommissionen ett utkast till ett operationellt program om järnvägar, flygplatser och stadstransporter. Där beskrivs planer på en ny start- och landningsbana vid Heraklions flygplats. Man förhandlar för tillfället om detta programutkast.

Kommissionen kan inte direkt svara på frågan om varför det ännu inte finns något avtal, eftersom den berörda medlemsstaten själv är ansvarig för att genomföra dessa arbeten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3720/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(30 november 2000)

Ämne: Cigaretthandel

Med kommissionens rättssak mot två amerikanska tobaksfabrikanter står importen och exporten av cigaretter åter i medelpunkten för intresset.

Det råder oklarhet om hur omfattande cigaretthandeln (och -smugglingen) är. Därför skulle jag vilja höra kommissionens svar på följande frågor:

1. Hur många cigaretter beslagtogs under 1997, 1998 och 1999 i EU:s olika medlemsstater?

2. Vilka var de fem cigarettmärken som oftast beslagtogs under 1997, 1998 och 1999 (ordnade i rang)?

3. Vilka medlemsstater har under perioden 19971999 exporterat cigaretter till Cypern (uppgifter om år, medlemsstat och antalet cigaretter)?

4. Vilka medlemsstater har under perioden 19971999 exporterat cigaretter till Jugoslavien (uppgifter om år, medlemsstat och antalet cigaretter)?

5. Från vilka länder importerades det cigaretter till EU via Antwerpens hamn under perioden 19971999 (uppgifter om år, ursprungsland och antalet cigaretter)?

6. Till vilka länder utanför Europeiska unionen exporterades det under perioden 19971999 cigaretter från Belgien (uppgifter om år, destination och antalet cigaretter)?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(18 januari 2001)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2971/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(13 september 2000)

Ämne: Kommissionens behörighet när det gäller skydd för hundar

Mot bakgrund av att kommissionsledamot Byrne under plenarsammanträdet den 6 september lovade ta upp denna fråga, och mot bakgrund av att man försöker införa ett gemenskapssystem för pass för husdjur, tillfrågas kommissionen om den anser att den har behörighet att ingripa mot den tyska regeringen med anledning av den föreslagna slakten av ett stort antal hundar? Håller kommissionen med om att den tyska regeringen inte varit tillräckligt noggrann när det gäller särskiljandet mellan hundar som verkligen är farliga och de som inte är det, och, om så inte är fallet, vilken rättslig grund anser kommissionen att dess behörighet beträffande pass för husdjur grundar sig på?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(13 oktober 2000)

Kommissionen kan meddela parlamentsledamoten att den har lagt fram ett förslag till förordning för rådet(1), vilket bl.a. syftar till att införa ett EU-pass avsett för sällskapsdjur som tillsammans med sina ägare reser inom gemenskapen. Detta pass hör dock till det veterinära området och skall snarare uppfattas som en hälsokort. Det har till syfte att begränsa spridningen av sjukdomar som påverkar människors och djurs hälsa.

Följaktligen kan man bedöma om de tyska bestämmelserna överensstämmer med EG-fördraget endast mot bakgrund av artiklarna 28 och 30 (f.d. artiklarna 30 och 36) i EG-fördraget, eftersom kommissionen anser att det åligger medlemsstaterna att inom ramen för subsidiaritetsprincipen vidta lämpliga åtgärder för att skydda människors liv med hänsyn till bestämmelserna i EG-fördraget.

Enligt artikel 28 i EG-fördraget får medlemsstaterna nämligen inte införa nationella bestämmelser som hindrar den fria rörligheten för djur. Det är dock tillåtet att enligt artikel 30 i samma fördrag införa sådana bestämmelser när det är berättigat med hänsyn till allmän sedlighet, skydd av människors och djurs liv och hälsa osv.

Enligt de uppgifter som parlamentsledamoten har lämnat skall dock de tyska myndigheterna i det konkreta fallet finna en rimlig balans mellan målet att skydda människors liv och hälsa och fri rörlighet för djur. Kommissionen skall bedöma denna balans genom att undersöka det lagförslag som rör skydd mot farliga hundar som de tyska myndigheterna nyligen har anmält inom det informationsförfarande som infördes i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter(2).

(1) KOM(2000) 529 slutlig.

(2) EGT L 204, 21.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2390/00

från Raina Echerer (Verts/ALE) till kommissionen

(7 juli 2000)

Ämne: Kärnkraftverket i Temelin

I början av juli kommer reaktorblocket i kärnkraftverket i Temelin att börja laddas och tas i drift, flera veckor tidigare än vad som ursprungligen var avsett. Detta innebär att miljökonsekvensbedömningen kommer att ske först efter att kraftverket laddats med bränsleelement och tidigast i samband med att det tas i drift. Detta är fullkomligt absurt. Tjeckiens miljöministerium angav 13 förfaranden för konstruktionsändringar i samband med vilka miljökonsekvensbedömningen försummats.

Känner kommissionen till att EU:s gemenskapsrättsliga föreskrifter inte efterlevts i samband med att kärnkraftverket Temelin i Tjeckien gjorts klart för ibruktagande, framför allt inte direktivet om miljökonsekvensbedömning? Känner kommissionen till att detta inte skett till följd av bristande anpassningsförmåga, utan av politiska skäl och mot den tjeckiske miljöministerns vilja?

Om svaret på ovanstående frågor är jakande, hur har kommissionen vid den senaste förhandlingsomgången i juni reagerat på dessa omständigheter?

Om svaret är nekande, hur kommer kommissionen att, med kunskap om detta, reagera gentemot Tjeckiens regering?

Vad kommer det att innebära för Tjeckien med tanke på förhandlingarna och anslutningsprocessen att landet på ett sådant sätt underlåtit att beakta gemenskapsrättsliga föreskrifter?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(22 september 2000)

Kommissionen är medveten om att den tjeckiska lagstiftningen om miljökonsekvensbeskrivningar ännu inte helt överensstämmer med regelverket. Kommissionen förväntar sig att denna lagstiftning ändras i enlighet med rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1), inte endast till Tjeckiens anslutning utan även för att uppfylla den kortfristiga prioritering som fastställdes i partnerskapet för anslutning till Tjeckien 1999. Kommissionen kommer att redogöra för framstegen i sin återkommande rapport för 2000.

Kommissionen är också medveten om att de pågående förfarandena bygger på den nuvarande tjeckiska lagstiftningen. Införlivandet av regelverket kommer inte att förändra den nationella lagstiftningen retroaktivt eller påverka pågående förfaranden.

Den nya lag som tar hänsyn till regelverket när det gäller miljökonsekvensbeskrivningar har förelagts det tjeckiska parlamentet och torde snart bli föremål för omröstning. Lagen kommer att uppfylla gemenskapens miljökrav.

Kommissionen och Tjeckien har diskuterat denna fråga inom sina bilaterala förbindelser inom ramen för Europaavtalet. Kommissionen tänker fortsätta att ta upp denna fråga tillsammans med sina partner så frågans politiska känslighet tydligt förstås.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3006/00

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(26 september 2000)

Ämne: Fotboll

Med beaktande av det intresse som för närvarande finns att utesluta fotbollen från tillämpningen av vissa bestämmelser i EG-fördragen, kunde kommissionen ge en definition på detta spel som gör det omöjligt för rugby och amerikansk fotboll att införa ett system för överföring av spelare?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(6 november 2000)

Idrotten omfattas av gemenskapslagstiftningen när det gäller ekonomisk verksamhet i enlighet med artikel 2 i EG-fördraget. Domstolen har framhållit detta vid flera tillfällen sedan 1974(1). Idrotten utgör således inte något allmänt undantag från bestämmelserna i EG-fördraget.

Kommissionen erkänner dock att idrotten har en rad särdrag (se Helsingfors-rapporten om idrott(2)). Spelreglerna och generellt sett de regler som gäller för enskilda idrottsgrenar omfattas därför inte av konkurrensbestämmelserna. Kommissionen har i Helsingfors-rapporten gett en rad exempel på vad som ingår i dessa spelregler.

När det gäller transfersystemet vill kommissionen erinra om att man på grundval av inlämnade klagomål har inlett ett förfarande i fråga om Internationella fotbollsförbundets (FIFA:s) transfersystem. Det är viktigt att framhålla att kommissionen inte har för avsikt att avskaffa systemet i dess helhet. Man vill dock göra det förenligt med gemenskapslagstiftningen, och därför krävs vissa ändringar.

I detta avseende är fotboll inget undantag, och de principer som gäller för fotboll tillämpas också på övriga idrottsgrenar. De enskilda internationella idrottsorganisationerna kan också fastställa regler för respektive idrottsgren, förutsatt att de är i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen. Ett transfersystem är således inte i sig oförenligt med bestämmelserna i fördraget. Det är dock nödvändigt att närmare granska reglerna i varje enskilt fall.

(1) Dom av den 12 december 1974, Walrave och Koch (mål 36/74, Rec. s. 1405) samt dom av den 14 juli 1976, Gaetano Dona (mål 13/76, Rec. s. 1333).

(2) Kommissionens rapport till Europeiska rådet om hur man kan bevara den nuvarande uppbyggnaden av idrotten och upprätthålla idrottens sociala funktion inom gemenskapen Helsingfors-rapporten om idrott (KOM(1999) 644 slutlig).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2287/00

från Andre Brie (GUE/NGL) till rådet

(11 juli 2000)

Ämne: Olagliga vapenlager och väpnade incidenter i Kosovo

Med hänvisning till den fortsatta osäkerheten i Kosovo, ett år efter det att Operation Allied Force inletts, och som ett resultat av min nyligen genomförda resa till Kosovo ber jag rådet att besvara följande frågor:

1. Hur många olagliga vapenlager har UNMIK respektive KFOR upptäckt i Kosovo sedan juni 1999

- på den albanska sidan, och hur många och vilket slags vapen, respektive hur mycket och vilket slags militär utrustning, har upptäckts,

- på den serbiska sidan, och hur många och vilket slags vapen, respektive hur mycket och vilket slags militär utrustning, har upptäckts?

2. Vilka underrättelser om ytterligare olagliga vapenlager i Kosovo föreligger?

3. Hur många väpnade incidenter med sårade och döda har registrerats

- på den albanska sidan,

- på den serbiska sidan,

- på övriga etniska minoriteters sida?

Svar

(20 november 2000)

Rådet tackar den ärade parlamentsledamoten för hans fråga och delar hans oro inför upptäckterna av olagliga vapenlager och antalet väpnade incidenter.

Den ärade parlamentsledamoten är säkerligen medveten om att EU inte har något direkt ansvar när det gäller att upprätthålla allmän ordning och säkerhet i Kosovo. Denna uppgift åligger UNMIK:s polisstyrka och KFOR, den Nato-ledda väpnade internationella styrkan, enligt uppdrag i FN:s säkerhetsråds resolution 1244. EU:s medlemsstater lämnar däremot ett väsentligt bidrag till de båda styrkorna när det gäller både mänskliga resurser och ekonomiskt och tekniskt bistånd.

KFOR uppger att den under perioden från det att styrkan sattes in och fram till den 25 april 2000 har samlat in mer än 13 000 gevär, nästan 2 500 pistoler, 1 100 understödsvapen som kulsprutor och granatkastare, mer än 500 pansarvärnsrobotar, ett visst antal luftvärnsvapen, nästan 30 000 minor och vad avser ammunition mer än 7 500 000 patroner. Varje dag förstör KFOR ungefär 200 vapen. Sedan dess har upptäckter och konfiskeringar av vapen följt på varandra, som bl.a. de betydande upptäckter som gjordes i fyra skyddsrum nära byn Klecke den 21 juni eller i regionen Ferizaj/Urosevac den 31 juli.

Rådet välkomnar dessa framgångar som kommer att bidra till en ökad säkerhet i ett område där överfall på människor och egendom fortfarande är vanliga. Rådet fördömer det fortsatta våldet på etnisk grund och uppmanar enträget ledarna för samtliga befolkningsgrupper att helt och fullt engagera sig i kampen mot detta våld.

Rådet besitter emellertid inte några samlade uppgifter om det totala antalet konfiskerade vapen eller väpnade incidenter som den ärade parlamentsledamoten efterfrågar.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2670/00

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(25 juli 2000)

Ämne: Överträdelse av pressfriheten i den turkiskkontrollerade norra delen av Cypern

Regeringen Denktas förbjöd för två månader sedan utgivningen av tidningen Avrupa och grep chefredaktören Sener Levent och ytterligare fem turkcypriotiska journalister i den turkiskkontrollerade norra delen av Cypern för anstiftan till hat mot demokratin Turkiet på norra Cypern och den turkiska armén. I den rättegång som hölls den 23 juli åtalades de på 75 punkter som var och en kan medföra fängelsestraff på fem år. Vi vill påminna om att man i detta område tidigare även dödade den turkcypriotiske journalisten Kutlu Antali.

Allt detta sker under en period då det görs seriösa försök för att, å ena sidan, processen inför Turkiets anslutning till Europeiska unionen skall förlöpa normalt och, å den andra, den turkcypriotiska sidan skall delta i diskussionerna om Cyperns anslutning till Europeiska unionen. Kan kommissionen mot denna bakgrund meddela om den känner till dessa händelser? Har den för avsikt att vidta åtgärder för att de sex turkcypriotiska journalisterna skall friges, tidningen Avrupa återigen få ges ut och mer allmänt att Turkiet och regeringen Denktas skall respektera pressfriheten och de mänskliga rättigheterna i den turkcypriotiska delen av Cypern?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(8 september 2000)

Kommissionen följer noggrant den utveckling som parlamentsledamoten nämner, vilket uppgavs redan i svaret på skriftlig fråga P-1802/00 från Marietta Giannakou-Koutsikou(1). Det är sannolikt att de händelser som parlamentsledamoten nämner kommer att behandlas i kommissionens nästa återkommande rapport om Cypern, som kommer att offentliggöras under hösten 2000. Rapporten, som innehåller en bedömning av landets framsteg i förhållande till Köpenhamnskriterierna, bl.a. vad gäller mänskliga rättigheter, kommer även att innehålla ett särskilt avsnitt om situationen i den norra delen av ön.

(1) EGT C 72 E, 6.3.2001, s. 121.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3024/00

från Marie-Noëlle Lienemann (PSE) till kommissionen

(26 september 2000)

Ämne: Harmonisering av säkerhetsnormer inom området för försköning och färgning

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att harmonisera säkerhetsbestämmelserna inom området för försköning och färgning?

Lagstiftningen på europeisk nivå är mycket olika och respekteras inte alltid. Olika lösningsmedel och färgämnen som används kan likaså förorsaka vissa allergier eller andra medicinska problem.

Anser inte kommissionen att man inom dessa områden på europeisk nivå borde tillämpa hälsoskyddsbestämmelser?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(15 november 2000)

Färger och färgämnen för dekorationsändamål är i regel blandningar av kemiska ämnen som omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/45/EG av den 31 maj 1999 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat(1). Dess föregångare, rådets direktiv 88/379/EEG av den 7 juni 1988(2), tillämpades av medlemsstaterna fram till juli 2000. Genom dessa båda direktiv harmoniseras klassificering och märkning av preparat i hela gemenskapen och därigenom tillhandahålls harmoniserade standarder för varnings- och säkerhetsföreskrifter för dem som använder dessa produkter.

Från kommissionens sida är man medveten om att vissa färgämnen är förenade med hälsorisker och åtgärder är på gång för att minska riskerna inom ramen för rådets direktiv 76/769/EEG av den 27 juli 1976(3), i vilket det föreskrivs harmoniserade regler för begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat. Mot denna bakgrund lade kommissionen i december 1999 fram ett förslag för parlamentet och rådet om ändring av detta direktiv, vilket innebär att det införs ett förbud mot användning av vissa azofärger som kan vara cancerframkallande(4). Sådana färger kommer inte att få användas i textil- och läderartiklar som under längre tid är i nära beröring med huden. För närvarande undersöker kommissionen också om andra slags färger kan ge upphov till cancer eller allergier.

Dessutom harmoniserades genom det horisontella rådsdirektivet 89/391/EEG av den 12 juni 1989 genomförandet av åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet(5). I direktivet, som gäller alla sektorer, fastslås det som en av arbetsgivarnas skyldigheter att bedöma de risker för säkerhet och hälsa som arbetstagarna utsätts för, bl.a. då det gäller vilka kemiska ämnen och preparat som används (artikel 6.3).

(1) EGT L 200, 30.7.1999.

(2) EGT L 187, 16.7.1988.

(3) EGT L 262, 27.9.1976.

(4) EGT C 89 E, 28.3.2000.

(5) EGT L 183, 29.6.1989.