SKRIFTLIG FRÅGA E-3421/01

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(21 december 2001)

Ämne: Tillämpningen av kommissionens diskrimineringsdirektiv

Har kommissionen för avsikt att följa rådets direktiv 2000/43/EG(1) om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung samt rådets direktiv 2000/78/EG(2) om inrättandet av en allmän ram för likabehandling, och om så är fallet, vem skall ansvara för inrättandet av berörda domstolar?

Stämmer det att en arbetsgivare, till följd av att begreppet indirekt diskriminering har införlivats i direktiven, kan komma att bli skyldig till diskriminering även om denne kan bevisa att en person har anställts på grundval av resultat eller poäng i allmänna prov (t.ex. uttagningsprov) eller på grundval av färdigheter som uppenbarligen krävs för arbetet, på samma sätt som en stridande soldat måste visa att han klarar att föra en sårad kamrat i säkerhet?

Kommer begreppet indirekt diskriminering i rådets direktiv 2000/78/EG att tillämpas på grundval av antalet kvinnor och män i arbetsför ålder eller kommer det att vara tillräckligt flexibelt för att ta hänsyn till det faktum att många kvinnor under vissa perioder i sina liv väljer att inte arbeta för att vara hemma hos barnen och därför inte står till arbetsmarknadens förfogande?

Slutligen, om en arbetsgivare upptäcker att de urvalsförfaranden som används vid anställning av personal har lett till att arbetsgivaren riskerar att ställas inför domstol på grund av indirekt diskriminering, hur kan arbetsgivaren undvika att bli åtalad utan att tillgripa tydlig och direkt diskriminering på grund av ras eller kön, vilket strider mot bestämmelserna i EU:s fördrag och som medlemsstaterna enligt fördragen är skyldiga att förebygga?

(1) EGT L 180, 19.7.2000, s. 22.

(2) EGT L 303, 2.12.2000, s. 16.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(30 januari 2002)

Både rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung, och rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling vid anställning och sysselsättning, är riktade till medlemsstaterna och inte till gemenskapens institutioner.(1) Kommissionen har dock förbundit sig att iaktta likabehandlingsprinciperna beträffande alla sina tjänstemän och har inom ramen för reformen vidtagit åtgärder för att ytterligare säkerställa att personalen behandlas lika. I artikel 1a i tjänsteföreskrifterna tillförsäkras tjänstemännen likabehandling utan

direkt eller indirekt hänvisning till ras, politisk, filosofisk eller religiös övertygelse, kön eller sexuell läggning. Det har lagts fram förslag till ändringar av tjänsteföreskrifterna såtillvida att även de övriga grunderna i artikel 13 skall omfattas av denna bestämmelse. Vid fall av oenighet kan ett klagomål lämnas till tillsättningsmyndigheten enligt artikel 90 i tjänsteföreskrifterna. Om klagomålet avslås kan beslutet överklagas till Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt på de villkor som anges i artikel 91.

Dessa principer tillämpas även i kommissionens förhållande till allmänheten. I kodex om god förvaltningssed för Europeiska kommissionens anställda i deras kontakter med allmänheten föreskrivs särskilt likabehandling av allmänheten utan hänsyn till nationalitet, kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Klagomål över åsidosättande av denna kodex kan lämnas direkt till kommissionens generaldirektorat eller EU-ombudsmannen.

I skäl 17 i direktiv 2000/78/EG anges klart att direktivet inte innebär något krav på att anställa, befordra, utbilda eller ge fortsatt anställning åt en person som saknar kompetens eller förmåga eller som inte står till förfogande för att utföra den aktuella tjänstens grundläggande uppgifter, eller genomgå en given utbildning. Skyldigheten att vidta rimliga anpassningsåtgärder för personer med funktionshinder påverkas dock inte. En arbetsgivare kan försvara sig mot en anklagelse om diskriminering om han kan visa att tjänsten tillsattes på grundval av resultat uppnådda i ett offentligt prov, under förutsättning att detta prov utformats för att testa färdigheter som behövs för ifrågavarande arbete. När det gäller parlamentsledamotens exempel med den stridande soldaten, skall noteras att medlemsstaterna kan välja att inte tillämpa bestämmelserna i direktiv 2000/78/EG om funktionshinder och ålder på alla eller delar av sina väpnade styrkor för att säkra deras effektivitet.

Den tredje delen av parlamentsledamotens fråga gäller diskriminering på grundval av kön, vilket inte omfattas av rådets direktiv 2000/78/EG.

Kommissionen tror att den sista delen av frågan syftar på en arbetsgivares möjlighet att vidta en särskild åtgärd till förmån för en missgynnad grupp, om arbetsgivaren exempelvis upptäcker att en sådan grupp är klart underrepresenterad i dennes företag. Båda direktiven tillåter uttryckligen att medlemsstaterna bibehåller eller vidtar särskilda åtgärder för att förebygga eller kompensera för nackdelar kopplade till några av de grunder som omfattas av direktiven. En arbetsgivares möjlighet att vidta särskilda åtgärder för att främja missgynnade grupper i sitt företag kommer således att bero på den berörda medlemsstatens beslut i detta hänseende. Åtgärder för positiv särbehandling som antagits på nationell nivå måste inte desto mindre vara förenliga med gemenskapsrätten.

(1) Artikel 19 i rådets direktiv 2000/43/EG och artikel 21 i rådets direktiv 2000/78/EG.