ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3571/98

från Jan Andersson (PSE) till kommissionen

(1 december 1998)

Angående: EU-stöd till hundar för kapplöpningsbruk (Greyhounds)

Ett flertal tidningsartiklar har uppmärksammat den grymma hanteringen av s. k Greyhounds. Uppgifter som tyder på att hundar som inte längre anses duga för kapplöpningsbruk utsätts för betydande grymheter. Vad undertecknad erfar kan uppfödning av kapplöpningshundar erhålla EU-stöd via jordbruksstödet. Undertecknad vill fråga kommissionen:

Är kommissionen medveten om de uppgifter som pekar på grymheter mot kapplöpningshundarna, och vilka slutsatser har kommissionen dragit av dessa uppgifter beträffande framtida möjligheter att tilldela EU-stöd till uppfödning av denna typ av hundar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 januari 1999)

Kommissionen är medveten om att det har förekommit ett antal tidningsartiklar om påstådd grym hantering av kapplöpningshundar.

Det går nu inte att få gemenskapsstöd för greyhounduppfödning inom gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3209/98

från Robert Sturdy (PPE) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Stödsystemet för produktion av kalvkött

Känner kommissionen till att den brittiska regeringen tänker avveckla stödsystemet för produktion av kalvkött den 30 november 1998?

Med tanke på att det inte finns några exportmöjligheter för tjurkalvar från mjölkdjursbesättningar, inser kommissionen att en avveckling av detta system skulle kunna ha mycket allvarliga konsekvenser för Förenade kungarikets och EU:s nötköttsindustri på medellång sikt?

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att säkerställa att förbudet mot export av kalvar upphävs så snart som möjligt?

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att säkerställa att det brittiska stödsystemet för produktion av kalvkött inte avvecklas?

En anledning till att avveckla stödsystemet i Förenade kungariket verkar vara de höga kostnaderna, som är ett resultat av höga stödnivåer. Kan kommissionen undersöka möjligheten till lägre stödnivåer?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 november 1998)

1. Kommissionen känner till att den brittiska regeringen överväger att avveckla stödsystemet för produktion av kalvkött, men har ännu inte delgivits något slutligt formellt beslut.

2. och 4. Från och med den 1 december 1998 kommer tillämpningen av bearbetningsbidrag att vara frivillig i medlemsstaterna. Därför måste ett beslut fattas av de berörda nationella myndigheterna.

3. För närvarande tillåter systemet med export från certifierade besättningar leverans från vissa företag i Nordirland av urbenat kött av nötkreatur som kommer från besättningar i den provins som omfattas av stränga bestämmelser när det gäller frihet från smitta av bovin spongiform encefalopati (BSE). Dessutom har kommissionen överlämnat ett utkast till Ständiga veterinärkommittén beträffande ett datumbaserat exportsystem som skulle möjliggöra leverans av urbenat kött av nötkreatur födda i Förenade kungariket efter den 1 augusti 1996, även i detta fall under sträng kontroll för att garantera att ingen smittspridning av BSE förekommer. Det finns för närvarande inga förslag om att mildra embargot med avseende på levande nötkreatur.

5. Enligt förordning (EEG) 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött(1) fastställer kommissionen bearbetningsbidraget till en nivå eller, i tillämpliga fall, nivåer som gör att ett tillräckligt antal kalvar kan tas bort ur produktionskedjan i enlighet med marknadskraven. Kommissionen kommer i likhet med tidigare inte att tveka att ändra betalningsbeloppet enligt ovan nämnda åtagande.

(1) EGT L 148, 28.6.1968.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2444/98

från Angela Sierra González (GUE/NGL) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Massmedienotiser om det multinationella bolaget Chiquita

Olika massmedier har nyligen publicerat notiser enligt vilka det uteslutande var det multinationella bolaget Chiquita (t.o.m. i strid med andra multinationella bolags åsikter: Del Monte och Dole) som utövade påtryckningar på Förenta staternas regering för att denna inför Världshandelsorganisationen skulle anföra besvär mot EU:s gemensamma organisation av marknaden för bananer.

Enligt nämnda notiser rekommenderade en delegation bestående av bl.a. kongressledamöter från Förenta staterna och företrädare för olika organisationer efter ett besök i flera karibiska stater i Centralamerika att Förenta staterna skulle förhandla med nämnda stater om ett system för bananer, utan hot om unilaterala sanktioner. Delegationen uppgav även att Förenta staterna inte borde tvinga andra parter att följa WTO-panelens resolution mot Europeiska unionens gemensamma organisation av marknaden för bananer.

Nämnda delegation konstaterade likaså att de påtryckningar som det multinationella bolaget Chiquita utövar är till klar nackdel för de karibiska öststaterna som ingår som parter i avtalet mellan AVS-länderna och EU och främjar intressena för nämnda multinationella bolag i de latinamerikanska länderna, som kännetecknas av mycket bristfälliga arbetsförhållanden.

Känner kommissionen till dessa uppgifter?

Anser kommissionen att WTO-panelens resolution om den gemensamma marknaden för bananer ger mer uttryck för det multinationella bolaget Chiquitas intressen än för de bananproducerande amerikanska ländernas egna intressen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(29 september 1998)

Kommissionen är medveten om de massmedienotiser som parlamentsledamoten nämner.

Kommissionen tror fullt och fast att alla internationella handelstvister bör gå att lösa med lämpliga förfaranden i enlighet med villkoren i internationella multilaterala handelsavtal och att enskilda länder därför inte bör vidta unilaterala åtgärder utöver dessa förfaranden.

Kommissionen kan inte kommentera följderna av Världshandelsorganisationens (WTO) utlåtanden om enskilda bolag eftersom WTO:s förfaranden rör länder och inte enskilda bolag.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3344/98

från Graham Mather (PPE) till kommissionen

(16 november 1998)

Angående: Dokument utgivet av Europeiska miljöbyrån om kemikalier i europeisk miljö

Europeiska miljöbyrån offentliggjorde nyligen sin rapport med titeln "Chemicals in the European Environment: Low doses, high stakes".

Kan kommissionen kommentera denna rapport och med hänsyn till dess slutsatser nämna vilka åtgärder den kan tänkas vidta?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(7 januari 1999)

Kommissionen välkomnar Europeiska miljöbyråns rapport "Chemicals in Europe: low doses, high stakes". Den bidrar till debatten om kemikalier vilken är av stort allmänt intresse.

För att bemöta detta intresse har kommissionen redan inlett en inventering av befintlig gemenskapslagstiftning om industrikemikalier. I november 1998 lade kommissionen fram en rapport om tillämpningen av fyra viktiga gemenskapsrättsakter som reglerar industrikemikalier (rådets direktiv 67/548/EEG om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen(1), rådets direktiv 88/379/EEG om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat (beredningar)(2), rådets förordning (EEG) 793/93 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen(3) och rådets direktiv 76/769/EEG om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar)(4)). I rapporten utvärderas de fyra rättsakternas ändamålsenlighet och effektivitet när det gäller att uppnå målsättningarna att skydda människors hälsa och miljön inom ramen för den inre marknaden. I rapporten ingår också en bedömning av bristerna i fråga om tillämpningen samt förslag till förbättringar(5).

Kommissionen tänker nu gå vidare med en "brainstorming" tillsammans med medlemsstaterna, industrin, konsumenter, icke-statliga miljöorganisationer och forskare. I kommissionens arbetsprogram för 1999 ingår också utarbetandet av ett meddelande för att utforma en framtidsstrategi som omfattar alternativa lagstiftningsmöjligheter. Som ett led i sitt arbete med att förenkla lagstiftning som rör den inre marknaden kommer kommissionen dessutom i början av 1999 att göra en översyn av direktiv 67/548/EEG.

I oktober 1998 tog ICCA (International Council of Chemical Associations) ett initiativ för att åtgärda bristen på data (riskidentifiering och riskbedömning) om "existerande" kemikalier. CEFIC (European Chemical Industry Council) ställer sig bakom ICCA:s initiativ, som innebär att man fram till år 2004 skall göra en inledande riskbedömning av 1 000 ämnen. Inom gemenskapen kommer CEFIC att samarbeta med kommissionen och medlemsstaterna.

(1) EGT L 196, 16.8.1967.

(2) EGT L 187, 16.7.1988.

(3) EGT L 84, 5.4.1993.

(4) EGT L 262, 27.9.1976.

(5) SEK(98) 1986 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3541/98

från Laura González Álvarez (GUE/NGL) och Pedro Marset Campos (GUE/NGL) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: ERUF-subventioner för förbränningsanläggningen för skogsbiomassa i Salinas de Pisuerga (Palencia-Spanien)

I sitt svar av den 5 oktober 1998 på den skriftliga frågan E-2145/98(1) uppger kommissionsledamoten Papoutsis att projektet för att upprätta en förbränningsanläggning för skogsbiomassa i Salinas de Pisuerga (Spanien) inte har subventionerats med medel ur ERUF eller ur strukturfonderna (punkt 2 i svaret).

Statssekreteraren för förbindelser med parlamentet i den spanska regeringen svarade emellertid den 13 april 1998 på en fråga från senator Heliodoro Gallego att nämnda projekt har subventionerats av ERUF med ett belopp på 279 902 000 pesetas tillsammans med en annan subvention på 119 958 000 pesetas som fastställts i den spanska statsbudgeten.

1. Kan kommissionen, med hänsyn till dessa två motsägelsefulla svar, lägga fram den information den förfogar över vad gäller de ERUF-anslag som enligt statssekreteraren har beviljats för denna förbränningsanläggning?

2. Anser inte kommissionen att den borde klarlägga denna fråga så detaljerat som möjligt i syfte att respektera de europeiska medborgarnas rätt till information?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(22 januari 1999)

Det bör nämnas att strukturfondernas planeringssystem utgår från subsidiaritetsprincipen och att kommissionen lägger fast de allmänna riktlinjerna (gemenskapsstödramarna), som sedan programbesluten grundas på. Frånsett vissa finansieringsprojekt som är av den storleksordningen att de individualiseras, väljs de projekt som skall finansieras inom dessa ramar ut av de myndigheter som ansvarar för genomförandet. Det är först under genomförandefasen som kommissionen får veta mer om de enskilda projekten och detta vartefter årliga lägesrapporter inlämnas eller inom ramen för övervakningskommittéerna.

Om slamförbränningsstationen i Salinas de Pusuerga hade kommissionen inga officiella uppgifter, när den mottog parlamentsledamotens skriftliga fråga E-2145/98(2). Den vände sig därför till de spanska myndigheterna, som meddelade att detta projekt inte erhållit något ekonomiskt stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF).

Sedan dess har kommissionen fått mer detaljerade uppgifter från myndigheterna i fråga. Industriministeriet har anslagit ett stöd på 400 miljoner pesetas (2,4 miljoner ecu) till nämnda projekt, som kommer att få ett bidrag från ERUF i storleksordningen 280 miljoner pesetas (1,8 miljoner ecu). Någon utbetalning har dock ännu inte gjorts.

(1) EGT C 135, 14.5.1999, s. 23.

(2) EGT C 135, 14.5.1999, s. 23.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4011/98

från Vincenzo Viola (PPE) till kommissionen

(22 december 1998)

Angående: Förfarandet enligt artikel 93.2 i samband med överlåtelsen av Sicilcassa till Banco di Sicilia SpA

Sicilcassa har överlåtits till Banco di Sicilia SpA och i samband med detta inledde kommissionen den 7 maj 1998 förfarandet enligt artikel 93.2. Har den italienska regeringen tillhandahållit de uppgifter som begärts? När ämnar kommissionen slutgiltigt yttra sig och bedöma om denna åtgärd är förenlig med skyddet av fri konkurrens?

Kan kommissionen i synnerhet fastställa om interventionen från Fondo interbancario di tutela dei depositi (garantifond för depositioner) i sig kan betraktas som en otillbörlig stödåtgärd? Återbetalningen av Sicilcassas utestående krediter, som sker i mycket större omfattning än väntat (som generellt exempel kan nämnas fallet Banca Agricola Etnea), har påvisat att krediterna varit felaktigt överdimensionerade och medvetet överdrivna i syfte att uppnå en tvångslikvidation av det berörda finansinstitutet och följaktligen en intervention från garantifondens sida, samt överlåtelsen av finansinstitutet till Banco di Sicilia SpA, som enligt min mening aldrig har gjort en bättre affär, även på konkurrens- och marknadsbestämmelsernas bekostnad.

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(26 januari 1999)

Parlamentsledamoten undrar huruvida de italienska myndigheterna lämnat fullständiga uppgifter till kommissionen efter att förfarandet enligt artikel 93.2 i EG-fördraget inletts. Han vill också att kommissionen skall uttala sig om eventuella inslag av statligt stöd vid insättningsgarantifondens (Fondo di Garanzia di Tutela dei Depositi) ingripande i samband med likvideringen av Sicilcassa.

Först och främst kan konstateras att de italienska myndigheterna har lagt fram större delen av de handlingar som kommissionen begärt utom de som kan läggas fram först när inventeringen av Sicilcassas tillgångar och skulder är färdig.

För det andra förklarade kommissionen i sitt beslut om att inleda förfarandet(1) varför den inte ansåg att ingripandet från Fondo di Garanzia di Tutela dei Depositi utgör statligt stöd. Som skäl för detta angavs bland annat fondens rättsliga ställning, dess sammansättning och bestämmelserna för hur fonden fattar beslut om ingripanden. Av kommissionens granskning, som beskrivs detaljerat i beslutet, framgick att fonden är ett privaträttsligt organ och att dess beslut fattas oberoende av offentliga myndigheter.

(1) EGT C 297, 25.9.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3594/98

från Johanna Maij-Weggen (PPE) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: Författarinnan Taslima Nasrin från Bangladesh

Kan kommissionen informera om vilka åtgärder den vidtagit som reaktion på Europaparlamentets resolution från september 1998, för att få garantier för Taslima Nasrins säkerhet vid hennes besök hos sin dödssjuka mor i Bangladesh?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(12 januari 1999)

Kommissionen har, genom sin delegation i Dhaka, följt utvecklingen i fallet med författarinnan Taslima Nasrin mycket uppmärksamt.

En viss utveckling har skett på senare tid. Den 22 november 1998 infann sig Taslima Nasrin inför rätta i High Court. Domstolen beviljade henne frihet mot borgen i det andra målet, i vilket talan mot henne väckts av en medborgare i Bangladesh. Det bör erinras om att hon redan beviljats frihet mot borgen i det första målet, i vilket talan väcktes av staten 1994. Efter att ha beviljats frihet mot borgen kan hon, enligt hennes försvarare, fritt resa inom och utom Bangladesh. Hennes rörelsefrihet inskränks dock självfallet av risken för aktioner riktade mot henne från pro-islamiska extremistgruppers sida.

Kommissionens delegation i Dhaka upprätthåller nära förbindelser med medlemsstaternas diplomatiska beskickningar och är beredd att delta i varje initiativ som kan anses vara till hjälp i fallet Taslima Nasrin.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3487/98

från Anne McIntosh (PPE) till rådet

(24 november 1998)

Angående: Europeiska unionens reklammaterial

Kan rådet redogöra för kostnaden för det reklammaterial om Europeiska unionen som för närvarande distribueras till brittiska skolor och ange vem som bär denna kostnad?

Anser rådet att distribuerat material av detta slag som berör förmånerna med EU-medlemskap och införandet av euron borde innehålla argument om både för- och nackdelar?

Svar

(8 februari 1999)

Rådet kan inte uttala sig om reklammaterial om Europeiska unionen som distribueras i brittiska skolor eller någon annanstans eftersom rådet inte på något sätt är delaktigt i den verksamheten.

Den ärade parlamentsledamoten syftar kanske på material som framställts av Europeiska kommissionen. I så fall bör frågorna ställas direkt till kommissionen.

I sammanhanget bör det påpekas att rådet den 29 juni 1998 sade att det "stöder ökat samarbete mellan EU-institutionerna när det gäller informationspolitiken". I dagens läge förekommer inte något väsentligare samarbete av sådant slag annat än mellan parlamentet och kommissionen.

Rådet antog den 7 december 1998 följande slutsatser:

"Rådet noterar medlemsstaternas ansvar för att informera om Europeiska unionen.

Rådet erkänner kommissionens roll för att främja interinstitutionellt samarbete när det gäller information om Europeiska unionen.

Rådet noterar kommissionens avsikt att upprätta mekanismer som gör det möjligt för personer med ansvar för informationsverksamhet inom medlemsstaterna och EU:s institutioner att utbyta erfarenheter, kommunicera med varandra och hålla samråd när det gäller information om Europeiska unionen, samt att regelbundet rapportera om framsteg som gjorts.

Rådet noterar kommissionens avsikt att lägga fram förslag för interinstitutionellt samarbete på detta område, särskilt med Europaparlamentet och rådet."
SKRIFTLIG FRÅGA E-3183/98

från Marie-Noëlle Lienemann (PSE) till kommissionen

(27 oktober 1998)

Angående: Sport och doping

Hur skall kommissionen på gemenskapsnivå konkret föra en mer aktiv kamp mot doping vid större sportarrangemang för att främja en sund sportutövning?

Vidare: kan kommissionen redogöra för vilka konkreta åtgärder som vidtagits på europeisk nivå för att dels harmonisera bestämmelser och praxis vad gäller att förbjuda dopingsubstanser eller mera övergripande bekämpa doping, dels göra allmänheten medveten om farorna med dessa avarter inom sporten?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(11 december 1998)

EG-fördraget ger inte gemenskapen befogenhet att utforma en gemensam politik för att bekämpa dopning.

Kommissionen är emellertid medveten om problemet och vill därför använda alla möjligheter som står till buds inom gemenskapens olika politikområden och inom samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Exempelvis kommer dopning inom idrotten att vara en av de prioriterade frågorna i det nya femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (1998-2002)(1), främst hur man skall minska efterfrågan samt dopning som problem i arbetslivet. Inom ramen för bedrägeribekämpningen kommer problemet med dopning att vara ett forskningstema inom delprogrammet "Mätning och provning" inom verksamhetsområdet "Konkurrenskraftig och hållbar utveckling".

Kommissionen kommer för övrigt att delta i den internationella konferens om dopning som kommer att anordnas i Lausanne i februari 1999 av Internationella olympiska kommittén.

Kommissionen vill påminna om Europarådets konvention mot dopning som är under ratifikation av medlemsstaterna. Tillämpningen av denna konvention innebär redan det ett framsteg i kampen mot dopning.

(1) EGT C 137, 7.6.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3910/98

från Raimo Ilaskivi (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Skatt på begagnade bilar som importeras till Finland

Efter att EU:s kommission den 4 maj 1998 gav Finlands regering en formell anmärkning i anledning av den skatt som uppbars på begagnade bilar som från andra länder importerades till Finland har regeringen den 27 november 1998 avlåtit en proposition till riksdagen i syfte att ändra ifrågavarande beskattning. Dock handlar det därvid endast om synnerligen små ändringar.

Enligt min åsikt står Finlands lag om bilskatt vad beträffar beskattningen av importerade bilar fortfarande i strid med artikel 95 i fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, även efter det att lagen ändrats, eftersom de skattemässiga konsekvenserna är så betungande att den hårda beskattningen i praktiken kan innebära att begagnade bilar som importerats från de övriga medlemsstaterna och begagnade bilar som köpts i Finland inte behandlas lika. Den nya propositionen innebär alltså inte någon avgörande förändring av den situation som jag beskrev i min skriftliga fråga till kommissionen den 11 december 1997.

Huvudpunkten i Finlands lag om bilskatt är dess sjunde paragraf, vilken också uppmärksammats av kommissionen. Denna paragraf kommer att ändras så att skatten på bilar som importerats till Finland i begagnat skick skulle sänkas med 0,6 % för varje månad som bilarna använts, i stället för med 0,5 % per månad, såsom enligt nu gällande lag. Det faller sig av sig självt att en så pass obetydlig ändring inte räcker till för att råda bot på själva det grundläggande problemet, nämligen att de mest efterfrågade bland importerade bilar som varit i bruk några år kommer att förbli prissatta på ett sätt som gör dem oöverkomliga för konsumenterna i Finland.

Situationen tillspetsas ytterligare av att vår närmaste EU-granne Sverige avskaffade bilskatten 1996. Detta innebär att det för privatpersoner kommer att framstå som ett realistiskt alternativ att importera begagnade bilar från Sverige.

Jag skall ytterligare göra kommissionen uppmärksam på att Finlands lag om bilskatt även i sin ändrade form kommer att utgöra ett hinder för en fungerande inre marknad. Lagen är komplicerad och innehåller ett flertal tekniska detaljer, något som ger tulltjänstemännen alltför stora möjligheter att fatta beslut utgående från egna tolkningar.

Vad tänker kommissionen göra för att få Finlands nya lag om bilskatt att stämma överens med artikel 95 i fördraget om upprättandet av Europeiska unionen?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(18 februari 1999)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3439/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Hygieniska normer vid kyrkogården Prima Porta

På kyrkogården Prima Porta har man konstaterat uppenbara brott mot sanitära normer och mot respekten för kyrkogården. Det har konstaterats likvätska upptorkad med tidningar och sågspån, och frånvaron av desinficering av bårhuset, där ca 200 kistor står i väntan på jordfästning varje månad.

Därför vill jag fråga kommissionen:

1. om det, utöver brott mot italienska hygieniska och sanitära normer, även kan betraktas som brott mot europeiska direktiv och föreskrifter och i så fall vilka;

2. om det finns studier eller dokument i ämnet hos kommissionen.

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(28 januari 1999)

1. Vad gäller skydd för arbetstagarnas hälsa är de åtgärder som fastställs genom gemenskapslagstiftningen om hälsa och säkerhet i arbetet tillämpliga. Aktuella direktiv är bl.a. rådets direktiv 80/1107/EEG(1), 89/391/EEG(2), 89/654/EEG(3), 89/655/EEG(4), 89/656/EEG(5), 90/394/EEG(6), 90/679/EEG(7) och 98/24/EG(8). I dessa direktiv fastställs de minimikrav enligt artikel 118a i EG-fördraget som skall tillämpas på arbetsplatsen för att säkerställa att alla nödvändiga steg har vidtagits för att förebygga arbetstagarnas exponering eller på lämpligt sätt kontrollera denna.

2. Kommissionen har inte gjort några undersökningar och har inga dokument som behandlar denna fråga.

(1) EGT L 327, 3.12.1980.

(2) EGT L 183, 29.6.1989.

(3) EGT L 393, 30.12.1989.

(4) EGT L 393, 30.12.1989.

(5) EGT L 393, 30.12.1989.

(6) EGT L 196, 26.7.1990.

(7) EGT L 374, 31.12.1990.

(8) EGT L 131, 5.5.1998.