SKRIFTLIG FRÅGA E-1133/02

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(22 april 2002)

Ämne: Avlidnas hemtransporter inom gemenskapen

Den inre marknaden, den fria rörligheten och bosättningen för EU:s medborgare i olika medlemsstater, gör att allt flera européer, av yrkesmässiga eller andra skäl, lever i något annat land än sitt ursprungsland.

Den här utvecklingen har aktualiserat de svårigheter som uppstår när europeiska medborgare avlider i ett land som inte är deras ursprungsland och deras kvarlevor därefter skall transporteras till en annan medlemsstat ursprungslandet. Berlinavtalet från 1937 och Strasbourgfördraget från 1973 beaktar inte att gränskontrollerna inom EU slopats, vilket leder till allvarliga byråkratiska och andra svårigheter samt ekonomisk belastning för de anhöriga.

Kan Europeiska kommissionen upplysa oss om i vilken mån fördraget förpliktigar Europeiska unionen att garantera fri transport av avlidna personer på den inre marknaden, och upplysa oss om vilka åtgärder den tänker vidta för att se till att de bestämmelser som gäller för gränsöverskridande transporter av avlidna inte är strängare och mer krävande än de som gäller för samma typ av transport inom en medlemskaps gränser?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0923/02, E-0935/02, E-1122/02 och E-1133/02ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(8 maj 2002)

Kommissionen hänvisar till sitt gemensamma svar på de skriftliga frågorna E-0073/02 från Michael Cashman, E-0087/02 från Cristiana Muscardini, E-0210/02 från Piia-Noora Kauppi, E-0344/02 från Eija-Riitta Anneli Korhola, E-0346/02 från Marjo Matikainen-Kallström, E-0407/02 från Nicole Thomas-Mauro och E-0679/02 från Marialiese Flemming(1). För att underlätta redovisas kommissionens ståndpunkt nedan.

Kommissionen är medveten om att gränsöverskridande liktransporter är en känslig och svår fråga som kan orsaka mycket lidande för den avlidnes familj.

Kommissionen känner till ett antal fall, som nyligen belysts genom skriftliga frågor, där man stött på svårigheter vid hemtransport av en avliden från en medlemsstat till en annan. Kommissionen har emellertid inte några uppgifter eller någon statistik som skulle kunna ge en överblick över hur omfattande detta problem är.

I samband med detta ämne uppstår en rad frågor, och vissa rör några av gemenskapens politikområden, t.ex. transport, hälsa, fri rörlighet osv. Det verkar dock inte som om gemenskapen har någon klar behörighet som täcker alla dessa aspekter. De bestämmelser som styr hur avlidna personers kvarlevor skall transporteras fastställs i den internationella överenskommelsen i Berlin (1937, nr 4391 i Nationernas förbunds traktatsamling) och genom den överenskommelse om transport av avlidna som träffades i Europarådet i september 1973. Under alla omständigheter bör man dock framhålla att medlemsstaterna som lagstiftar om transport av avlidna, i enlighet med domstolens rättspraxis, måste tillämpa alla krav på icke-diskriminerande basis. Alla undantag som medges av folkhälsoskäl måste stå i överensstämmelse med domstolens rättspraxis.

Kommissionen kommer mot bakgrund av ovanstående att följa dessa frågor noggrant, men planerar för närvarande inte några särskilda åtgärder.

(1) EGT C 160 E, 4.7.2002, s. 178.