SKRIFTLIG FRÅGA E-2409/97 från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen (10 juli 1997)

Ämne: Miljölarm i området runt floden Po

Miljösituationen i området runt floden Po framstår som verkligt katastrofal, framför allt med tanke på att en stad av Milanos storlek faktiskt saknar reningsverk och att befolkningen, som i regionens mindre samhällen till 25 % lever på landsbygden, inte har tillgång till ett riktigt avloppssystem.

I floden Po, som en gång var en stor flod men i dag på grund av torka har reducerats till en illaluktande bäck, flyter en massa gift som till och med har förorenat stränderna.

Bifloderna var tidigare rika på vatten, men är nu också nedsmutsade av fosfor och kväve och når inte fram till huvudfloden, utan löper parallellt med den, på så sätt att de under långa sträckor flyter fram som om de vore skilda floder i samma flodbädd.

Varje år flyter uppskattningsvis 757 600 ton kväve och 161 300 ton fosfor ut i Adriatiska havet utan att man försöker stoppa föroreningen. Industrin och jordbruket bidrar med gifter. I området runt Po sker 55 % av landets boskapsuppfödning, som för med sig en stor mängd organiskt avfall. Industrin släpper ut avfall från över en och en halv miljon företag.

Kan kommissionen utarbeta en miljöskyddsplan för området runt Po med bestämmelser om absolut utsläppsförbud, förbud mot vattenuttag, systematisk övervakning, minskning av de nuvarande kväve- och fosforhalterna i vattnet och bestämmelser om obligatoriskt inrättande av effektiva reningsanläggningar?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (11 september 1997)

I gemenskapslagstiftningen om miljön ingår miljödirektiv som syftar till att skydda yt- och grundvatten mot föroreningar från tätorter, jordbruk och industri.

I direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse ((EGT L 135, 30.5.1991. )) föreskrivs att medlemsstaterna skall upprätta insamlingssystem och reningsverk i alla tätorter med mer än 2 000 personekvivalenter i syfte att rena utsläpp i sötvatten och flodmynningar, och i alla tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter för utsläpp i havet (personekvivalent är en måttenhet som används för förorening av avloppsvatten, och som motsvarar mängden biologiskt nedbrytbart organiskt avfall som en person producerar under ett dygn). Sådana reningsverk skall vara färdigställda senast den 31 december 1998, den 31 december 2000 eller den 31 december 2005, beroende på tätortens storlek och den omgivande miljöns känslighet.

Italien har ännu inte införlivat detta direktiv i sin nationella lagstiftning och har därför fällts i domstolen den 12 december 1996.

I direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket ((EGT L 375, 31.12.1991. )) föreskrivs obligatoriska åtgärder för minskning och förekommande av sådana föroreningar.

Hittills har Italien inte fastställt några områden som är känsliga för nitratföroreningar, och har följaktligen inte infört någon som helst kontroll av kreatursuppfödningen inom ramen för detta direktiv.

På grund härav har kommissionen anmält Italien inför domstolen.

De italienska myndigheterna är skyldiga att genomföra direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö ((EGT L 129, 18.5.1976. )). I detta direktiv fastställs att alla utsläpp av farliga ämnen skall omfattas av ett tillståndssystem som utgår från utsläppsnormerna. Dessa normer skall säkerställa att direktivets två främsta mål uppnås, nämligen förebyggande av föroreningar genom de farligaste ämnena, och minskning av föroreningar vars verkan är mer lokal. Till den sista kategorin hör fosfor, nitrit och ammoniak.

I den italienska lagen 319/76 fastställs utsläppsnormer för industriavfall, utgående från bästa tillgängliga teknik. I lagen föreskrivs att regionerna skall inrätta och genomföra planer för återställande av naturen. Det italienska dekretet 133/92 föreskriver villkor för uppdatering och genomförande av dessa restaureringsplaner.

I artikel 7 i direktiv 76/464/EEG föreskrivs att myndigheterna skall sammanställa program för minskning av föroreningar, och att de skall lämna in sammanfattningar av dessa program tillsammans med en redogörelse för programmens resultat. Hittills har de italienska myndigheterna inte uppfyllt dessa förpliktelser. Därför har kommissionen inlett ett överträdelseförfarande mot Italien.

Därutöver bör det påpekas att förslaget till ett direktiv om upprättandet av en ram för gemenskapens vattenpolitik ((EGT C 184, 17.6.1997. )), som lagts fram av kommissionen, utvidgar vattenskyddets tillämpningsområde till att omfatta alla vatten (yt- och grundvatten) och inte längre endast berör vatten som är avsett för ett speciellt ändamål, som varit fallet i den tidigare gemenskapslagstiftningen (t.ex. dricksvatten, badvatten, fiskevatten). I direktivförslaget tillämpas ett ¨kombinerat tillvägagångssätt¨ som dels bygger på gränsvärden för utsläpp, och dels på vattenkvalitetsnormer. I direktivet föreskrivs att medlemsstaterna skall uppnå ¨god status¨ för alla sina vatten, och att i detta syfte en övergripande förvaltningsplan, ett åtgärdsprogram för att uppnå ¨god status¨ samt ett övervakningsprogram skall sammanställas för varje hydrografiskt ¨distrikt¨ (förvaltningsdistrikt bestående av en eller flera flodbäddar).