SV Europeiska unionens officiella tidning CE 65/230

(2004/C 65 E/246)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2841/03

från Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(25 september 2003)

Ämne: Sociala förmåner och bosättningstillstånd

Frågan rör en tysk familj som är bosatt i Nederländerna. Familjen består av en ensamstående (skild), 50-årig kvinna med tre barn (14, 18 och 19 år). Den 19-åriga dottern har ett barn med både nederländsk och tysk nationalitet. Familjen bor sedan femton år i Nederländerna. Modern har arbetat som gränsarbetare i Tyskland i mer än åtta år och blev därefter ofrivilligt arbetslös. Kvinnan erhåller nederländsk arbetslöshetsersättning i enlighet med artikel 71.1.a.ii) i förordning (EEG) 1408/71 (1). Utbetalningen av denna ersättning kommer snart att upphöra. Under arbetslöshetsperioden har familjen haft rätt till nederländskt barnbidrag och nederländska sociala förmåner som bostadsbidrag, studiebidrag osv. På moderns uppehållstillstånd — som förnyades under den tid då hon var ofrivilligt arbetslös — står ”ekonomiskt icke aktiv unionsmedborgare” och ”vid ansökan om statliga bidrag upphävs uppehållstillståndet”. Enligt den nederländska främlingspolisen har kvinnan ingen rätt till anspråk på nederländska sociala förmåner efter att den lagstadgade arbetslöshetsersättningen upphört. Om modern och den äldsta dottern, i enlighet med nederländsk lagstiftning, emellertid ansöker om s.k. icke tidsbegränsat bosättningstillstånd, har hon rätt till att åtnjuta nederländska sociala förmåner. Avgiften för ett bosättningstillstånd är 511 euro per person (för nyanlända EU-medborgare 890 euro).

1. Är bestämmelserna i förordning (EEG) 1251/70 (2) (art. 4 och art.7) samt förordning (EEG) 1612/68 (3) (art. 7) tillämpliga på den tyska modern och hennes 19-åriga tyska dotter (med ett nederländskt/tyskt barn)?

2. Om så är fallet kan modern och dottern då nekas nederländskt socialbidrag?

3. Är det tillåtet att följande anmärkning görs på unionsmedborgares uppehållstillstånd: ”vid ansökan om statligt bidrag upphävs uppehållstillståndet”?

4. Är det tillåtet att avkräva en EU/EES-medborgare, som varit bosatt i Nederländerna i 15 år, en avgift på 511 euro för ett bosättningstillstånd på obegränsad tid?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(30 oktober 2003)

1. och 2. Enligt de uppgifter som ges i den skriftliga frågan har varken den tyska modern eller något av hennes barn arbetat i Nederländerna. Då de flyttade till Nederländerna har de därför inte utövat sin rätt till fri rörlighet för arbetstagare utan sin rätt till fri rörlighet för personer enligt bestämmelserna i rådets direktiv 90/364/EEG av den 28 juni 1990 om rätt till bosättning (4). Därför omfattas inte den tyska modern och hennes 19-åriga dotter av rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (artikel 39 EG) och kommissionens förordning (EEG) nr 1251/70 av den 29 juni 1970 om arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställda där. Bestämmelserna i dessa förordningar om likabehandling av unionsmedborgare är därför inte tillämpliga.

3. Eftersom migrerande arbetstagare och pensionerade arbetstagare som uppfyller kraven i förordning (EEG) nr 1251/70 är berättigade till likabehandling med värdlandets medborgare när det gäller alla sociala förmåner (inbegripet socialt bidrag) får de uppehållstillstånd som beviljats dessa medborgare inte förses med anmärkningen ”vid ansökan om statligt bidrag upphävs uppehållstillståndet”. Kommissionen anser vidare att de nederländska myndigheternas praxis strider mot rådets direktiv 90/364/EEG. Därför har den inlett ett överträdelseförfarande mot Nederländerna, och ett motiverat yttrande enligt artikel 226 I EG-fördraget sändes till de nederländska myndigheterna den 3 april 2003.

4. Enligt gällande EG-rätt är en medlemsstat skyldig att bevilja en unionsmedborgare endast tidsbegränsade uppehållstillstånd (längden beror på enligt vilken rätt medborgaren är bosatt i den andra medlemsstaten, t.ex. minst fem år för en migrerande arbetstagare). Enligt EG-rätt ska dessa tillstånd utfärdas och förnyas gratis eller mot betalning av ett belopp som inte är högre än de avgifter och skatter som debiteras vid utfärdandet av identitetskort för landets medborgare. Kommissionen anser dock att medlemsstaterna har exklusiv behörighet att bevilja unionsmedborgare permanent uppehållstillstånd. Så länge unionsmedborgare har lika rätt att få uppehållstillstånd får medlemsstaten avgöra om och på vilka villkor den beviljar uppehållstillstånd. Kommissionen anser därför att den berörda nederländska lagen inte strider mot EG-rätt.

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

(2) EGT L 142, 30.6.1970, s. 24.

(3) EGT L 257, 19.10.1968, s. 2.

(4) EGT L 180, 13.7.1990.