SKRIFTLIG FRÅGA E-1897/98

från Konstantinos Hatzidakis (PPE) till kommissionen

(16 juni 1998)

Ämne: Förorening av staden Haniá på grund av expanderande elfabrik

Enligt klagomål som kommer från läkarföreningen i staden Haniá på Kreta kommer den planerade utvidgningen av fabriken för produktion av elenergi i Xilokamara, som ligger på endast 3 kilometers avstånd från Haniás centrum, att få negativa följder för hälsotillståndet för invånarna i området med omgivningar. Detta, eftersom rökgaserna från fabriken kommer att leda till att atmosfären belastas ytterligare. Men det är inte bara atmosfären som kommer att förorenas, utan också havet utanför Haniá, eftersom utsläppen från fabriken kommer att rinna direkt ner i Souda-bukten, utan någon som helst form av föregående reningsprocedur. Det är helt klart att turistnäringen inte heller kommer att gå fri från denna påverkan, och för invånarna i området utgör turismen den främsta inkomstkällan.

Kan kommissionen upplysa mig om huruvida den känner till denna situation, om den planerade utbyggnaden kommer att ske enligt gemenskapsbestämmelserna i miljö- och folkhälsolagstiftningen, samt vilka åtgärder kommissionen har för avsikt att vidta om så inte blir fallet, detta för att säkerställa att nedsmutsningen av atmosfär och hav inte intensifieras och för att motarbeta de hälsorisker som det här innebär både för stadens invånare och för de tusentals turister som besöker staden.

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(15 juli 1998)

Kommissionen har ännu fått någon information i den fråga som parlamentsledamoten tar upp.

Enligt gemenskapslagstiftningen skall utvidgningen av en elcentral först bedömas med hänsyn till rådets direktiv 88/609/EEG om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar(1). I detta direktiv fastställs gränsvärden för utsläpp av SO2, NOx och stoft. Direktivet skall tillämpas på anläggningar vars effekt överskrider 50 MW. Då effekten vid en förbränningsanläggning ökas med minst 50 MW fastställs det gränsvärde som skall gälla för den nya delen med hänsyn till den tillförda effekten i hela anläggningen.

När det gäller kraftverk med en effekt på minst 300 MW skall det dessutom göras en bedömning av dess inverkan på miljön i enlighet med rådets direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(2) (ändrat genom rådets direktiv 97/11/EG)(3). När det gäller industrianläggningar vars effekt är mindre och som är avsedda för produktion av elektricitet, ånga och varmvatten skall det göras en utvärdering då medlemsstaterna anser att anläggningarna är av en sådan typ att så krävs. Enligt EG-domstolens rättspraxis skall det genomföras en miljökonsekvensbedömning av alla projekt för ombyggnad eller utvidgning av denna typ av anläggningar som kan ha betydande inverkan på miljön.

Utsläpp av farliga ämnen i ytvattnet, bland annat kustvatten, omfattas av rådets direktiv 76/464/EEG om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö(4), oavsett vilken typ av föroreningskälla det är fråga om.

I slutet av 1999 skall nya förbränningsanläggningar med en tillförd effekt på mer än 50 MW även omfattas av rådets direktiv 96/61/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar(5). Enligt detta direktiv skall myndigheterna på grundval av bästa tillgängliga teknik fastställa gränsvärden för utsläpp i luft, vatten och mark genom vilka en hög skyddsnivå för miljön som helhet kan garanteras. När det gäller befintliga anläggningar av denna effektklass skall myndigheterna se till att dessa anläggningar uppfyller direktivets krav senast åtta år efter det att direktivet börjat tillämpas.

Alla projekt för ombyggnad av anläggningar skall anmälas till myndigheterna som skall vidta de åtgärder som krävs för att det inte skall kunna genomföras någon betydande förändring utan att ett tillstånd utfärdats i enlighet med direktivet.

Eftersom vi inte har uppgifter om anläggningens kapacitet eller dess planerade utvidgning, vid vilket datum tillståndsförfarandet och byggarbetet skall inledas, eller vilken typ av farliga ämnen som man befarar skall släppas ut i havet är det inte möjligt att avgöra vilka av ovannämnda direktiv i gemenskapslagstiftningen som är tillämpliga i detta fall.

(1) EGT L 336, 7.11.1988.

(2) EGT L 175, 5.7.1985.

(3) EGT L 73, 14.3.1997.

(4) EGT L 129, 18.5.1976.

(5) EGT L 257, 10.10.1996.