ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-3056/00

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(22 september 2000)

Ämne: Annullering av stöd till inhemska djurraser i Portugal

Stöden till inhemska djurraser har varit absolut nödvändiga för att bevara utrotningshotade raser, garantera en köttproduktion av högre kvalitet och uppnå erkännande hos konsumenterna. Denna åtgärd har varit särskilt viktig för att utveckla jordbrukssektorn mot en mer dynamisk verksamhet i vissa mindre gynnade regioner i landsbygdsområdena inne i landet.

I gemenskapens senaste stödramar stöddes dessa åtgärder inom ramen för planen för landsbygdens utveckling i Portugal. I planen för 20002006 fastställs även stöd i enlighet med gemenskapens nya stödramar. Jag har emellertid fått höra att Europeiska kommissionen har för avsikt att ändra reglerna för tilldelning av stöd genom att minska stödet till de djurraser inom vilka antalet hondjur understiger 1000. Detta innebär i själva verket att man annulerar stödet för mer än 20 inhemska raser och för 140 000 boskapsdjur (kor, får och getter). Det rör sig sålunda om ett belopp på nästan 2 miljarder. Mot denna bakgrund ställer jag följande frågor:

Kan dessa ändringar av reglerna för stöd bekräftas? Vilka var i så fall orsakerna till att detta förslag lades fram? Anser inte kommissionen att denna åtgärd står i strid med principen om ett jordbruk med flera olika funktioner och skyddet av en produktion av hög kvalitet?

Är man medveten om de allvarliga socioekonomiska följder som denna åtgärd kommer att innebära för hundratals portugisiska producenter och många regioner inne i landet?

Anser kommissionen inte att man bör föredra en politik som stöder kvalitet och regional produktion, och som garanterar mer stöd till små och medelstora jordbruksföretag, istället för att minska stöden till förmån för intressena hos den intensiva storproduktionen?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Franz Fischler

(16 oktober 2000)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1693/00

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(29 maj 2000)

Ämne: Angående bestämmelserna för däck inom helbilsgodkännande

Det har varit många frågor om bildäck inom helbilsgodkännandet i Sverige som exempelvis om regummerade däck är en reparerad originaldel och därmed godkända inom helbilsgodkännandet. En viktigare fråga är dock om de smala vinterdäck som det finns dispens för att använda i Sverige är tillåtna enligt helbilsgodkännandet? Svenska Vägverket anser dem säkrare och effektivare i det svenska klimatet. Men är detta OK i enlighet med helbilsgodkännandet? Vad händer om svenskarna tar sin bil med smala vinterdäck till Tyskland? Bryter de mot lagen då?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(23 juni 2000)

Ett regummerat däck är ett däck som framställts genom att slitbanan på ett använt däck bytts ut mot nytt material.

I gemenskapen regleras området idag i nationella bestämmelser. På kort sikt är det dock tänkt att reglerna 108 och 109, som utfärdats av FN/ECE (FN:s ekonomiska kommission för Europa) och som anger kraven för godkännande av regummerade däck, skall bli obligatoriska.

På så vis skulle regummerade däck kunna godkännas i Europa och anvisningar finnas för användning med avseende på fordonstyp och första eller andra slitomgång. Den första slitomgången är den som berörs av helbilsgodkännande.

När det gäller vinterdäck, som snarare betecknas som snödäck, så är det ett däck vars slitbanemönster och uppbyggnad i huvudsak är utformade för att ge bättre prestanda i modd och nysnö eller smältande snö än ett normalt däck (för vägbruk). De godkänns i Europa enligt rådets direktiv 92/23/EEG av den 31 mars 1992 om däck och däckmontering på motorfordon och släpvagnar till dessa fordon(1) eller enligt FN/ECE:s regler 30 eller 54 och skall på sidan vara märkta med bokstäverna M+S eller M.S. eller M och S.

Som regel har varje medlemsstat en fastställd tid för vinterdäck. Medlemsstaterna kan eventuellt tillåta vissa undantag, vilket Sverige har gjort.

När den som är bosatt i en medlemsstat är på genomresa eller på semester i en annan medlemsstat gäller Wienkonventionen, enligt vilken undantag från hemlandet gäller i egenskap av förutsättning för fri rörlighet för fordon. Om vistelsen i den andra medlemsstaten däremot beräknas bli längre måste där gällande regelverk iakttas.

(1) EGT L 129, 14.5.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1955/00

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: Ersättning åt musselodlare i norra Grekland

Skaldjursproducenterna i områdena kring Thessaloniki och Pieria har drabbats av svåra inkomstförluster på grund av problem i havsmiljön i dessa områden. Dessutom om inte de döda skaldjuren (musslorna) samlas in av odlingsenheterna kommer allvarliga miljöproblem att uppstå eftersom musslorna lägger sig på havets botten, där de kommer att förruttna.

1. Har Grekland anhållit om skadeersättning för de musselodlare som drabbats?

2. Finns det, med tanke på den fara för miljöförstörelse som föreligger i havsmiljön kring Thessaloniki och Pieria, möjlighet att finansiera de arbeten som måste utföras för att rensa bort de döda organismerna i dessa havsområden?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(11 juli 2000)

1. Grekland har till kommissionen anmält ett förslag till statlig stödordning som skall göra det möjligt för den grekiska regeringen att bevilja stöd till musselodlare och musselfiskare i Thermaikosbukten på grund av den förorening av musselproduktionen som de drabbats av.

Denna anmälan registrerades den 26 maj 2000 och håller för närvarande på att granskas av kommissionen.

2. Omstruktureringen och saneringen av de förorenade områdena berättigar, på grundval av ett nationellt beslut, i enlighet med rådets förordning (EG) nr 2792/1999 av den 17 december 1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn(1) till gemenskapsstöd inom ramen för det operativa strukturprogrammet för fiskerisektorn.

(1) EGT L 337, 30.12.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1453/00

från Alexander Radwan (PPE-DE) till kommissionen

(10 maj 2000)

Ämne: Båtskatt vid insegling på grekiska farvatten

Sedan början av året finns det i Grekland en särskild båtskatt vid insegling på grekiskt territorialvatten (grekisk lag nr 2743/1999 av den 14 januari 2000). Skatten skall erläggas för alla fartyg som är längre än sju meter oavsett fartygsflagg. Den uppgår till 2 000 drakmer per meter och gäller i 30 dagar. Fartyg med permanent plats i någon grekisk hamn är avgiftsbefriade. Fartyg som uppehåller sig längre än 30 dagar per år utanför grekiska farvatten förlorar dock sin status som fartyg med permanent plats.

Bryter inte Grekland genom denna skatt mot principen om fri rörlighet eftersom båtägare med permanent plats i Grekland endast får vistas högst 30 dagar utanför landet för att undvika att betala skatt?

Stämmer det att det finns särskilda bestämmelser för Grekland fram till 2001, som gör att landet kan införa en sådan inseglingsavgift på grekiska farvatten?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Frederik Bolkestein

(6 juni 2000)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga E-1062/00 från von WOGAU(1).

(1) EGT C 26 E 26.1.2001, s. 150.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1314/00

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(27 april 2000)

Ämne: Hur skadliga vegetabiliska fetter är

Enligt det senast antagna direktivet om kakao har det blivit tillåtet att använda vissa vegetabiliska fetter för att tillverka choklad i stället för de 5 procent kakaosmör som hittills använts. Vad beträffar Italien har Europaparlamentet genom sin omröstning legaliserat vad som enligt en lag från år 1976 skulle anses vara bedrägeri.

Har det italienska förbudet en felaktig vetenskaplig grund eller ger den text som nu antagits i Strasbourg säkrare vetenskapliga garantier i fråga om hälsoskydd med avseende på användningen av följande vegetabiliska fetter: karittesmör, illipesmör, kokumsmör, shoreasmör, palmolja (eller smör), mangoolja (eller smör)?

Dessa produkter används i Europa för att tillverka margarin, tvål, foder, ljus och som bärsubstans för salvor och pomador. Det är till synes produkter som har många olika användningsområden men inte är livsmedel.

Kan kommissionen för att undvika olämpliga spekulationer och för att lugna konsumenterna ge svar på följande frågor:

1. Kan kommissionen med säkerhet hävda att dessa produkter inte skadar människors hälsa?

2. Har kommissionen fått garantier av sina vetenskapliga organ för att dessa fetter inte är skadliga?

3. Om så inte är fallet, är kommissionen beredd att låta utföra en specifik vetenskaplig undersökning avseende livsmedelssäkerhet i fråga om dessa tropiska produkter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(29 juni 2000)

I rådets direktiv 73/241/EEG av den 24 juli 1973 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kakao- och chokladvaror avsedda som livsmedel(1), föreskrivs i artikel 14 att detta direktiv inte skall påverkamldr bestämmelser i nationell lagstiftningmldr som för närvarande tillåter eller förbjuder tillsats av andra vegetabiliska fetter än kakaosmör.

På grundval härav har sju medlemsstater tillåtit och åtta medlemsstater förbjudit tillsatsen av andra vegetabiliska fetter än kakaosmör.

Det nya direktivet från rådet och av den 25 maj 2000 ger gemenskapens samtliga tillverkare möjlighet att tillsätta 5 % andra vegetabiliska fetter än kakaosmör, men begränsar denna möjlighet till följande vegetabiliska fetter: illipeolja, palmolja, salfett, sheasmör, kokumfett och mangofett. Dessa vegetabiliska fetter används för övrigt ofta vid framställningen av ett flertal andra livsmedelsprodukter.

Det är viktigt att i detta sammanhang understryka att det i första hand är aktörerna som är ansvariga för livsmedelssäkerheten. Alla aktörer är skyldiga att garantera att den produkt som de saluför inte utgör någon risk för konsumenternas hälsa. De behöriga myndigheterna är å sin sida ansvariga för att genom nationella system för övervakning och kontroll se till att aktörerna uppfyller sina förpliktelser.

Hittills har kommissionen inte fått några uppgifter om dylika hälsorisker. Om kommissionen skulle få bevis för att det skulle föreligga en hälsorisk för människor vid vegetabiliskt fett som används i livsmedel (sannolikt inte bara i chokladprodukter), kan den vända sig till den vetenskapliga kommittén.

(1) EGT L 228, 16.8.1973.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1989/00

från Giovanni Procacci (ELDR) till kommissionen

(9 juni 2000)

Ämne: Återkrav av belopp som betalats i enlighet med artikel 29 i lag nr 427/93 om naturlig polyetylen

I och med lag nr 331 från 1993, som omvandlats till lag nr 427/93, införde den italienska staten en avgift på 10 procent för naturlig polyetylen.

Kommissionen har inlett ett dubbelt överträdelseförfarande (94/4232) rörande snedvridning av den gemensamma marknaden på grund av att olika avgifter satts på nationell nivå respektive gemenskapsnivå samt statsstöd i händelse av återanvändning av denna avgift.

Under tiden har den italienska regeringen godkänt lag nr. 22/1997 om avfall och därmed avskaffat avgiften, utan att den har löst problemet med de belopp som hittills utbetalats men aldrig använts på grund av kommissionens förbud.

Mot bakgrund av att en lag som strider mot gemenskapsrätten bör avskaffas med retroaktiv verkan, ställer jag följande fråga till kommissionen:

1. Kan kommissionen vidta direkta åtgärder, tänker den uppmana den italienska staten att vidta åtgärder för att återkräva de utbetalda beloppen och vilka åtgärder rör det sig i så fall om?

2. Anser kommissionen att det är lämpligt att föreskriva en, eventuellt indirekt, ersättning för jordbruksproducenterna, den enda sektor som verkligen har drabbats av avgiften på polyetylen?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1816/00 och P-1989/00 ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(13 juli 2000)

Kommissionen kan bekräfta att det överträdelseförfarande på grundval av artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget som inletts mot Italien beträffande införandet av en särskild avgift på 10 procent på priset på polyetylen av nya råvaror har avskrivits till följd av att den ifrågasatta lagen upphävts.

Enligt domstolens praxis skall avgifter som uppburits i strid med gemenskapsrätten återbetalas. Återbetalningen av det belopp som mottagaren inte hade rätt till skall emellertid ske i enlighet med de förfaranden och villkor som föreskrivs i den nationella lagstiftningen, vilka inte får vara striktare än de som tillämpas i fall som inte berör gemenskapsrätten eller försvåra eller till och med omöjliggöra återbetalningen.

Enligt domstolens praxis följer vidare av gemenskapsrätten att en medlemsstat som tagit ut avgifter som strider mot gemenskapsrätten skall ersätta berörda parter för skador som uppstått till följd av avgifterna. Ersättningen för skada skall ävenså utgå i enlighet med bestämmelserna i den nationella lagstiftningen.

Kommissionen kommer att kontakta de italienska myndigheterna för att informera sig om situationen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1842/00

från Michl Ebner (PPE-DE) till rådet

(13 juni 2000)

Ämne: EU-sanktioner och Österrike (I)

Denna föga övertygande argumentering motsvarar uppenbarligen inte verkligheten, vilket bland annat den erkände juristen dr Günther Winkler nyligen konstaterade i sitt yttrande Die Anatomie eines europäischen Willküraktes (Beskrivning och analys av EU:s godtyckliga åtgärder) av följande skäl:

Förklaringen, som riktats som diplomatisk not till de högsta statliga organen i Österrike och till Portugals utrikesminister, utmärks i stats- och gemenskapsrättslig mening som officiell EU-handling. Visserligen bär det å ena sidan den portugisiska premiärministerns kontors brevhuvud, men å andra sidan anges Europeiska unionens ordförandeskap vara utfärdande organ. Därmed agerar inte bara ett nationellt organ utan även ett europeiskt gemenskapsorgan.

Förutom denna aspekt uppmärksammas genom Winklers yttrande en rad brister i samband med rådets sanktionspolitik.

Kan rådet därför ange om det kommer att fortsätta att söka argument för att upprätthålla sin linje, som saknar varje rättslig grund, eller om det inte i stället anser det ändamålsenligt att eftersträva en normalisering av förbindelserna med Österrike?

Svar

(23 oktober 2000)

Rådet har inte uttalat sig om detta och kan följaktligen inte besvara den ärade parlamentsledamotens fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0539/00

från Raffaele Costa (PPE-DE) till rådet

(2 mars 2000)

Ämne: Ersättning till tjänstemännen vid Europeiska investeringsbanken (EIB)

Europeiska investeringsbankens lönekostnader för de cirka 1 000 (närmare bestämt 998) anställda uppgår till cirka 129 miljoner euro (250 miljarder italienska lire). Detta belopp omfattar inte bara direktörer i den högsta ledningen, vars löner kan uppgå till cirka 260 000 euro (500 miljoner lire) per år, utan även vanliga handläggare.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Hur ser de styrande organens sammansättning ut inom EIB?

2. Kan rådet redogöra för lönerna och beskattningen (brutto- och nettoersättning inbegripet eventuella förmåner)?

3. Hur stor är den totala medelinkomsten bland direktörerna (som är anställda vid EIB)?

4. Stämmer det att kostnaden för EIB:s cirka 1 000 anställda (beräknad på grundval av medellönen på de olika nivåerna, inklusive de ersättningar och avgifter som betalas av banken) uppgår till 250 miljoner lire om året (cirka 130 000 euro), det vill säga mer än dubbelt så mycket som medellönen bland de europeiska banktjänstemännen, vilken uppgår till cirka 100 miljoner lire om året (mindre än 52 000 euro om året)?

5. Stämmer det att direktionsledamöterna inkasserar totalt 50 miljoner lire netto i månaden?

6. Stämmer det att generaldirektörerna inkasserar 40 miljoner lire netto i månaden?

7. Stämmer det att det bara är lönerna för anställda upp till avdelningschefsnivå som är offentliga?

8. Stämmer det att vissa av bankens handläggare (på olika tjänstenivåer) har en årsinkomst på 500 000 euro (cirka en miljard lire)?

9. Kan rådet tänka sig att sänka denna ersättning med 30 procent från och med den 1 januari 2000?

10. Hur mycket har utbetalats till samtliga handläggare och samtliga tjänstemän vid EIB under 1998?

Svar

(18/19 september 2000)

Rådet uppmärksammar den ärade parlamentsledamoten på att Europeiska investeringsbanken, vars medlemmar är medlemsstaterna, i enlighet med artikel 266 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är en juridisk person.

Banken omfattas av en stadga, som finns som ett protokoll bifogat fördraget, i vars artikel 8 det anges att banken skall administreras och förvaltas av ett råd, en styrelse och en direktion. Hur de skall vara sammansatta fastställs i artiklarna 9, 11 respektive 13 i protokollet om bankens stadga.

I samma stadga anges det att bankens tjänstemän och övriga anställda skall lyda under direktionens ordförande som anställer och avskedar dem.

Rådet uppmanar följaktligen den ärade parlamentsledamoten att ta kontakt med Europeiska investeringsbanken för att få den exakta information som han efterfrågar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0980/00

från Hartmut Nassauer (PPE-DE) till kommissionen

(31 mars 2000)

Ämne: Diskriminerande bestämmelser i flera kandidatländers förmögenhetsrätt

När de länder som nu är kandidatländer ansluter sig till Europeiska unionen gäller att de skall ha en förmögenhetsrätt som motsvarar gemenskapens regelverk. Diskriminerande bestämmelser, i synnerhet på området för återställande av fast egendom och privatisering, måste därför anses strida mot gemenskapens bestämmelser.

Kommissionen har hittills inte yttrat sig ingående i frågan om hur rättsenlig lagstiftningen om privatisering, gottgörelse och återställande av fast egendom är i stater som begär att få ansluta sig till Europeiska unionen. Håller kommissionen med om att offentliggörandet av en vitbok om dessa frågor, som berör nästan alla kandidatländer, skulle bidra till att skapa större rättssäkerhet?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0980/00, E-0981/00 och E-0982/00 ingivet av Günter Verheugen för kommissionen

(15 maj 2000)

I EG-fördraget anges att fördraget inte i något hänseende skall ingripa i medlemsstaternas egendomsordning (artikel 295, f.d. artikel 222). Kommissionen har således ingen behörighet att befatta sig med frågor rörande återställande av egendom i en nuvarande eller framtida medlemsstat.

Kommissionen har därför inga planer på att offentliggöra en vitbok om dessa frågor.

Av ovannämnda skäl åligger det inte kommissionen att ta ställning till de särskilda frågor som parlamentsledamoten tagit upp.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0704/00

från Theresa Villiers (PPE-DE) till rådet

(2 mars 2000)

Ämne: Högnivågrupp om källskatt

1. Vilka personer har blivit utsedda att medverka i den högnivågrupp under ledning av Manuel Baganha som har i uppdrag att komma till rätta med dödläget i förhandlingarna om källskatt? Vem har den brittiska regeringen utsett att medverka i gruppen?

2. Vilka formella befogenheter har högnivågruppen och vilka språk kommer att användas vid dess sammanträden?

3. Vilka sammanträden har gruppen hållit och var hölls de? Kan rådet för varje sammanträde ange (1) vilka som var närvarande och vad som diskuterades samt (2) vad som stod på föredragningslistan och vilka de officiella slutsatserna var?

4. När kommer gruppen att sammanträda nästa gång och vilka ytterligare sammanträden har planerats? Vad kommer att behandlas vid gruppens kommande sammanträden?

5. Vilken form av rådfrågning kommer gruppen att genomföra och vilka kommer att höras i samband med detta? Hur kommer gruppen att fastställa vilka intressegrupper som skall rådfrågas i denna mycket viktiga fråga? Kommer några företrädare för den finansiella tjänstesektorn i London att rådfrågas? Vilka blir det i så fall? Vilken blir kommissionens roll i förhållande till denna grupp?

6. När förväntas gruppen slutgiltigt ha dragit sina slutsatser och/eller att rapportera till rådet?

Svar

(18 maj 2000)

1. Vid mötet den 31 januari 2000 beslutade rådet att inrätta en högnivågrupp för skattefrågor som svar på den politiska vilja, som uttrycktes i slutsatserna från Europeiska rådet som hölls i Helsingfors den 1011 december 1999, med avseende på skattepaketet (se punkterna 3438 i ordförandeskapets slutsatser). Rådet enades också om att arbetsgruppens politiska betydelse skall återspeglas i varje rådsmedlems och kommissionens utnämning av en företrädare på hög nivå.

2. Arbetsgruppen har inrättats inom rådets ram. Dess arbete faller alltså under rådets arbetsordning. Rådet kommer att informera Europaparlamentet på vanlig sätt om resultatet av diskussionerna.

3. Arbetsgruppen höll möten den 25 februari och den 3 april 2000. Den övervägde särskilt hur principen om informationsutbyte effektivast kan genomföras inom ramen för den kompromiss som ordförandeskapet och kommissionen lade fram den 7 december 1999.

4. Arbetsgruppens arbete beräknas vara avslutat i så god tid att rådet kan rapportera till Europeiska rådet senast i juni 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2023/00

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(21 juni 2000)

Ämne: Försenade betalningar i anslutning till underprogram 1.3 Skolbibliotek i programmet Utbildning och grundläggande yrkesutbildning inom den andra gemenskapsstödramen

För ett år sedan färdigställde en kommitté bestående av 60 medlemmar en förteckning över böcker som skall ingå i en samling skolböcker, en åtgärd som finansieras genom programmet Utbildning

och grundläggande yrkesutbildning inom den andra gemenskapsstödramen. Ansvaret för att dessa böcker överlämnas till biblioteken innehas av dem som av undervisningsministeriet fått i uppdrag att genomföra projektet. Dessa har också skyldighet att ersätta förläggarna efter det att böckerna levererats.

Förläggarna, som har levererat böcker i tusentals exemplar och därigenom själva ådragit sig stora ekonomiska förpliktelser, har ännu inte fått sin betalning, vilket försatt dem i enorma ekonomiska svårigheter. Känner kommissionen till vad förseningarna beror på och om den gör det på vilket sätt kommer kommissionen att lösa det här problemet?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(18 september 2000)

Eftersom kommissionen inte kände till det problem som parlamentsledamoten tar upp, bad den om särskild information från det grekiska utbildningsministeriet, som ansvarar för genomförandet av det program som nämns ovan. Enligt den information man fick berodde de försenade betalningarna till förläggarna på att enligt avtalen mellan de verkställande organen och förläggarna kan betalning ske först när leveransen av böcker har gjorts och efter nödvändiga kontroller, vilket är tidsödande.

Förskottsbetalningar på mer än 50 % har redan gjorts till de verkställande organen. Betalningar för kontrollerade leveranser av böcker görs normalt i enlighet med gällande förfaranden. Vissa förseningar kvarstår fortfarande när det gäller ett litet antal verkställande organ. Kommissionen har fått försäkringar om att utbildningsministeriet skall göra allt för att problemet skall kunna lösas så snart som möjligt.