SKRIFTLIG FRÅGA E-0702/00

från Bartho Pronk (PPE-DE) till kommissionen

(17 mars 2000)

Ämne: Omöjligheten i att erhålla den nederländska ersättningen för arbetsoförmögna ungdomar med handikapp (Wajong) vid flytt utomlands

Den nederländska lagstiftningen angående ersättning för arbetsoförmögna ungdomar med handikapp (Wajong) har av de nederländska myndigheterna placerats i bilagan till artikel 10 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71(1) vilket innebär att ett bidrag enligt dessa bestämmelser inte längre erhålls för vid bosättning i utlandet.

1. Enligt ingressen i rådets förordning (EEG) nr 1247/92(2) utgör behovet det viktigaste kriteriet för beviljandet av detta bidrag. Anser kommissionen att Wajong-bidraget uppfyller detta villkor med hänsyn till att detta är en ersättning som enligt bestämmelserna gäller samtliga medborgare oberoende av andra inkomster?

2. Håller kommissionen med mig om att det faktiskt endast är förmåner som är inkomstprövade som skall tas med i bilagan?

3. I vilken utsträckning anser kommissionen att den fria rörligheten för anställda och egenföretagare i enlighet med EG-fördragets artiklar 39 och 42 skadas om nu barn till dessa anställda och egenföretagare inte kan erhålla det aktuella bidraget vid bosättning i utlandet?

4. I artikel 4.2a talas om särskilda förmåner. Är kommissionen beredd att ge en närmare definition av begreppet särskilda?

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

(2) EGT L 136, 19.5.1992, s. 1.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(2 maj 2000)

Genom förordning (EEG) nr 1408/71(1) och dess tillämpningsförordning nr 574/72, som gäller samordning av de olika systemen för social trygghet, säkerställs lika behandling med inhemska medborgare, export av sociala förmåner inom gemenskapen, sammanläggning av försäkringsperioder och fastställande av vilken lagstiftning som skall tillämpas för att migrerande arbetstagare inte skall missgynnas i förhållande till dem som varit yrkesverksamma i en enda medlemsstat.

Tillämpningsområdet för denna gemenskapslagstiftning omfattar även särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som är avsedda att antingen täcka de risker som nämns i förordningen, i stället för eller som tillägg till andra förmåner, eller enbart säkerställa ett särskilt skydd för funktionshindrade (enligt artikel 4.2a i förordning (EEG) nr 1408/71). Enligt artikel 10 i samma förordning får de förmåner som avses i bilaga II a en särskilt status som avviker från principen om att sådana förmåner kan överföras, genom att mottagarna av dessa förmåner endast kan få dem inom den medlemsstat där de är bosatta.

Utifrån detta vill kommissionen framhålla vad som gäller i de frågor som parlamentsledamoten har ställt om de förmåner som avses i den nederländska lagen av den 24 april 1997 (Wajong). Dessa förmåner omfattas av bilaga II a i förordning (EEG) nr 1408/71 och utgör därför särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som inte ingår i exporteringsskyldigheten.

1. och 2. Det särskilda med denna typ av förmåner är att de ingår i både socialförsäkring och socialbidrag på grund av det personliga tillämpningsområdet, målen och tillämpningskriterierna. Inom socialförsäkringsområdet utgör således sådana förmåner en rättighet. När det gäller socialbidrag är behov ett viktigt kriterium för sådana förmåner. Detta begrepp kan dock hänföra sig till de berörda personernas speciella situation och kan inte bedömas enbart i ekonomiska termer, vilket skulle förutsätta en inkomstprövning. Så är fallet i synnerhet när en nationell lag har till syfte att tillgodose de särskilda behov som funktionshindrade har och som hänger samman med deras mentala och fysiska tillstånd.

I detta sammanhang har EG-domstolen redan haft tillfälle att godkänna principen om att en förmån som gäller funktionshindrade och som inte omfattas av ett exportförbehåll, inte kan exporteras (se dom i målet SNARES, C-20/96, av den 4 november 1997).(2) Domstolen har även fastslagit att den särskilda status som denna typ av förmåner har även beror på att de hänger nära samman med den ekonomiska och sociala kontexten i den medlemsstat som beviljar dem och därmed också till mottagarens bosättningsort (se särskilt dom av den 27 september 1998, mål LENOIR, C-313/86).(3)

3. Slutligen har EG-domstolen, enligt ovan nämnda rättspraxis, godkänt att de speciella samordningsbestämmelser som är knutna till de särskilda icke avgiftsfinansierade förmånerna, bland annat att de inte kan exporteras, är giltiga i enlighet med bestämmelserna i EG-fördraget.

4. Av detta drar kommissionen slutsatsen att det inte verkar finnas anledning att närmare ange vad som kännetecknar särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner.

(1) Senaste konsoliderade version: Förordning (EG) nr 118/97 (EGT L 28, 30.10.1997).

(2) REG 1997 I-6057.

(3) Rec. 1988, s. 5391.