ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0913/00

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(29 mars 2000)

Ämne: Potentiellt farlig utveckling när det gäller jordbruksföretagen i Frankrike

Sedan 1994 gör det franska jordbruksdepartementet betydande ansträngningar för att harmonisera jordbruksfastigheters ekonomibyggnader (stall, gödselbrunnar osv.). Nivån och kvaliteten på dessa ekonomibyggnader är låg och otillräcklig, vilket innebär en risk för betydande skador på miljön. Inom överskådlig tid hotar dessa anläggningar, som inte längre går att renovera, att

eventuellt rasa. De är därför inte bara betänkliga i ekologiskt hänseende utan också i ekonomiskt avseende. Under mellantiden har redan 50 procent av Frankrikes jordbruksföretag anpassats till de normer som den franska regeringen har fastställt, även om dessa förefaller strida mot EU:s lagstiftning.

Känner kommissionen till detta problem och avser den att vidta åtgärder för att eventuellt få klarhet i situationen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(11 maj 2000)

Efter det att avsnittet om landsbygdsutveckling i Agenda 2000 genomförts (juli 1999), är det stöd som beviljas till investeringar i jordbruksföretag i gemenskapen, och med desto större skäl i Frankrike, begränsat till jordbruksföretag som uppfyller minimikrav för miljö, hygien och djurens välfärd (artikel 5 i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(1)).

Dessa krav innefattar gemenskapsbestämmelserna liksom, i tillämpliga fall, kompletterande nationella bestämmelser. De kontrolleras vid inspektioner och måste vara uppfyllda för att gemenskapens stöd skall kunna beviljas.

(1) EGT L 160, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0616/00

från Joaquim Miranda (GUE/NGL) till kommissionen

(3 mars 2000)

Ämne: Uppskjutande av stöd till investeringar i området Lisboa e Vale do Tejo

Kommissionen har enligt uppgift beslutat att företagen i området Lisboa e Vale do Tejo inte får stöd till investeringar, ända tills ett slutgiltigt beslut fattas i frågan i juni 2001.

Dessa företag kommer sålunda att förhindras att delta i PEDIP, ett specialprogram för att utveckla den portugisiska industrin, samt Procom (som riktar sig till näringslivet) och Sifit (som riktar sig till turismen).

Uppskjutandet kommer att skapa svårigheter för ekonomin i regionen och de omkringliggande områdena. Varför fattade kommissionen detta beslut och när ämnar kommissionen ta tillbaka det?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 april 2000)

Efter det att riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål(1) hade antagits uppmanade kommissionen de portugisiska myndigheterna att enligt artikel 88.3 (f.d. artikel 93) i EG-fördraget anmäla ett utkast till nationell regionalstödskarta. Den består dels av de portugisiska regioner som föreslås bli berättigade till undantagen enligt artiklarna 87.3 a och 87.3 c (f.d. artikel 92) i EG-fördraget, dels av taken för de stödnivåer som gäller för nyinvesteringar eller för stöd till skapande av sysselsättning som är knutet till de investeringar som planeras i varje region. Dessutom innehåller den de tak som tillämpas när stöd under flera stödordningar kumuleras.

Efter att ha granskat ukastet till portugisisk regionalstödskarta för perioden 20002006 godkände kommissionen den 8 december 1999 den del av kartan som berör de portugisiska regioner som är berättigade till undantagen enligt artikel 87.3 a i EG-fördraget (Norte, Centro, Alentejo, Algarve, Azorerna och Madeira).

Kommissionen har däremot inlett det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget i fråga om den del av kartan som berör den enda portugisiska region som är berättigad till undantaget i artikel 87.3 c i EG-fördraget (Lissabon och Tejodalen). Kommissionen ansåg nämligen att förslaget från de portugisiska myndigheterna i detta skede inte var förenliga med riktlinjerna. Enligt den portugisiska anmälan borde hela denna region (som bebos av 33,4 % av landets befolkning) omfattas av den övergångsperiod som avses i punkt 5.7 i riktlinjerna för att anpassa de stödnivåer som tillämpats i regionen ända till slutet av 1999 i enlighet med artikel 87.3 a. Med tanke på de geografiska begränsningarna i punkt 5.7 (fotnot 43) i riktlinjerna kan emellertid endast en del av regionen, motsvarande 10,2 % av den portugisiska befolkningen, omfattas av en sådan period.

Som parlamentsledamoten har konstaterat har artikel 88.3 i EG-fördraget uppskjutande verkan ända tills det ovannämnda förfarandet har utmynnat i ett slutgiltigt beslut. Kommissionen kommer att offentliggöra sitt ställningstagande så fort som möjligt, inom ramen för de gällande reglerna för förfarandet.

(1) EGT C 74, 10.3.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0410/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(23 februari 2000)

Ämne: Kambodja

Är kommissionen medveten om att det fortfarande förekommer anklagelser om en hel rad problem i Kambodja, från hopplös fattigdom, hungersnöd i vissa områden och utbredd korruption till missbruk av mänskliga rättigheter? Anser kommissionen att det i detta läge är nödvändigt att införa några villkor?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(7 mars 2000)

Kommissionen är väl medveten om att Kambodja är ett av de minst utvecklade länderna i världen och om att landet fortfarande präglas av fattigdom och andra därmed sammanhängande problem. Landet står inför stora utmaningar under de kommande åren och måste snabbt genomföra omfattande reformer. Kommissionen har sedan den nya kambodjanska regeringen bildades haft regelbundna samråd med denna för att diskutera dessa reformer.

Kommissionen överväger för närvarande inte att införa några villkor vad beträffar dess utvecklingsprogram, men kommer att fortsätta att noggrant övervaka situationen i Kambodja.

Vad gäller mänskliga rättigheter, demokratisering och korruption avser kommissionen att ingående diskutera dessa frågor med de kambodjanska myndigheterna i samband med det första mötet i den gemensamma kommittén för gemenskapen och Kambodja, vilket planeras äga rum under första halvåret i år.

Vad beträffar livsmedelssituationen i Kambodja för år 2000 är internationella organisationer av den uppfattningen att denna på det hela taget är tillfredsställande. En ansenlig del av befolkningen är icke desto mindre i riskzonen för livsmedelsbrist, och kommissionen fortsätter att följa situationen i avsikt att vara förberedd i händelse av en nödsituation.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0654/00

från Marie-Noëlle Lienemann (PSE) till kommissionen

(9 mars 2000)

Ämne: Ett Europa till stöd för brottsoffer

Vilka åtgärder kan kommissionen vidta för att man på ett bättre sätt skall kunna höra, förstå, ta hand om, stödja och ta hänsyn till brottsoffren såväl under rättsprocessen som vad beträffar ersättning, skadestånd och en uppföljning på det sociala, psykologiska och mänskliga planet, och detta i alla länder i Europeiska unionen?

Ett sådant åtagande från kommissionen skulle bidra till att säkerställa framför allt brottsoffrens rättigheter i samband med den fria rörligheten för personer och vara ett framsteg för ett medborgarnas Europa.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(15 maj 2000)

I meddelandet Brottsoffer i Europeiska unionen Reflexioner över normer och åtgärder (14 juli 1999)(1) förespråkar kommissionen att ett antal åtgärder skall vidtas för att förbättra brottsoffrens situation, både vad gäller bistånd till dem och möjligheten för brottsoffer att delta i rättegången. Kommissionen kommer att fastställa exakt vilka åtgärder som krävs i denna viktiga fråga utifrån reaktioner på meddelandet och expertråd vid arrangemang som kommer att anordnas de närmaste månaderna. Kommissionen kan med tillfredsställelse konstatera att Portugal redan tagit ett initiativ och föreslagit ett rambeslut om brottsoffrets ställning i brottmålsrättegången.

Vad beträffar ersättning till brottsoffer arbetar kommissionen för att samtliga medlemsstater skall ratificera 1983 års europeiska konvention om ersättning åt offer för våldsbrott och gör på samma gång en grundlig utredning av denna fråga för att förbättra offrens situation.

(1) KOM(1999) 349 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0381/00

från Juan Ojeda Sanz (PPE-DE) till kommissionen

(14 februari 2000)

Ämne: Förbättring av vägsäkerheten genom att åtgärda problemsträckor eller sträckor med stort antal olyckor

Den information som nyligen getts ut om det nya meddelande om vägsäkerhet som kommissionen håller på att utarbeta verkar tyda på att det nya programmet fastställer en rangordning grundad på hur effektiva de föreslagna åtgärderna är och uttryckt i den populära enheten miljoner euro.

Mot bakgrund av innehållet i tidigare program (som varit alltför allmänt hållna) är det emellertid möjligt att man inom ramen för det framtida meddelandet går miste om en enastående möjlighet att mer beslutsamt inverka på infrastruktur och särskilt på problemsträckor med hjälp av sådana (tekniska) åtgärder som experterna kallar för lågkostnadsåtgärder.

På vilken effektivitetsnivå placerar kommissionen, inom ramen för vägsäkerhetsåtgärderna i sitt nya meddelande, de åtgärder som vidtas för problemsträckor och sträckor med stort antal olyckor?

Har kommissionen för avsikt att utarbeta rekommendationer på europeisk nivå för definition och klassificering av så kallade (tekniska) lågkostnadsåtgärder?

Har kommissionen slutligen för avsikt att utarbeta rekommendationer på europeisk nivå för att åtgärda problemsträckor, och kommer den i detta sammanhang att införa en budgetpost för samfinansiering av tillämpningsprojekt på nationell nivå?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(30 mars 2000)

I det kommande meddelandet om vägtrafiksäkerhet prioriteras hantering av platser med hög olycksfrekvens samt lågkostnadsåtgärder såsom förbättrad utformning av föremål vid vägkanten för att skador i samband med trafikolyckor skall bli mindre allvarliga.

I allmänhet verkar dessa åtgärder vara mycket kostnadseffektiva med en beräknad kostnad per ej inträffad dödsolycka på ungefär 80 000 euro och uppåt.

Investeringar i dessa infrastrukturåtgärder måste lokala mydigheter ta ansvar för men kommissionen kommer att utarbeta riktlinjer för utbyte av erfarenheter av bästa praxis. Myndigheter på alla nivåer rekommenderas dessutom att se till att fördelarna med sådana åtgärder hamnar närmare dem som beslutar om investeringarna genom målinriktade finansiella program.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0880/00

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(22 mars 2000)

Ämne: Europeisk sjötransportolycka

Två europeiska fartyg, Zafir och Espresso Catania, kolliderade nyligen i italienskt farvatten av orsaker som ännu inte kunnat fastställas. Zafir sjönk och tio medlemmar av dess europeiska besättning försvann. Deras kroppar hittades i fartygsvraket på 400 meters djup.

Har kommissionen vidtagit åtgärder för att söka utreda orsakerna till denna europeiska katastrof, som ännu en gång gäller säkerheten i förbindelse med sjötransporter i europeiska farvattnen för europeiska fartyg och medborgare?

Kan kommissionen lämna information om de åtgärder den vidtagit och ange om de olika åtgärder som vidtagits av berörda medlemsstater samordnats på gemenskapsnivå?

Man får en känsla av indignation och vanmakt inför såväl EU-institutionernas som berörda medlemsstaters passivitet inför frågan om att hämta upp kropparna efter de sjömän som sitter fast i fartygsvraket, vilket deras familjer med rätta kräver. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta med omedelbar verkan för att lösa denna dramatiska situation?

Vilka initiativ tänker kommissionen vidta för att undvika att liknande olyckor åter inträffar?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(2 maj 2000)

I likhet med frågeställaren fick kommissionen kännedom via media om att handelsfartyget Zafir sjunkit utanför Kalabriens kust (Italien). Kommissionen beklagar de fruktansvärda konsekvenserna av olyckan och den oersättliga förlusten av människoliv. Kommissionen delar de kvarlevande familjernas sorg.

Beträffande orsakerna till olyckan bör man avvakta resultatet av den undersökning som görs av de italienska myndigheterna. Kommissionen måste understryka att den inte är kompetent instans vad gäller sjöräddning, vilket förklarar varför de myndigheter som är inblandade i sjöolyckan inte har bett kommissionen om hjälp beträffande uppföljningen av olyckan.

För att undvika liknande olyckor antog kommissionen den 21 mars 2000 ett meddelande om säkerheten vid oljetransporter till sjöss(1) vilket innehåller ett antal åtgärder på kort och lite längre sikt.

I ett första skede måste kontrollen av de fartyg som besöker gemenskapens hamnar förstärkas och de fartyg som inte uppfyller kraven måste behandlas strängt. Klassificeringssällskapen måste också granskas bättre.

Kommissionen föreslår också att oljetankfartyg med enkelt skrov förbjuds på gemenskapens vatten, enligt ungefär samma tidsschema som det som har antagits i USA.

I ett andra skede planerar kommissionen att lägga fram kompletterande förslag om ett systematiskt utbyte av information mellan alla aktörer inom sjöfarten, en förbättrad övervakning av sjöfarten, en europeisk organism för sjösäkerhet och åtgärder beträffande olika aktörers ansvar för oljetransporter.

(1) KOM(142) 2000 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0928/00

från Malcolm Harbour (PPE-DE) till kommissionen

(25 mars 2000)

Ämne: Offentliggörande av handelsräkenskaper

I Förenade kungariket måste privata aktiebolag enligt lag varje år offentliggöra sina räkenskaper och arkivera dessa uppgifter så att de finns lättillgängliga för dem som önskar se dem. Till följd av detta kan konkurrenterna erhålla värdefull kommersiell information som underlag för sina marknadsföringsstrategier.

I Tyskland föreskriver lagen också att privata företag eller handelsbolag skall offentliggöra sina räkenskaper, och om de inte gör det medför detta låga böter. Det verkar som om många tyska företag föredrar att betala böterna och inte offentliggöra sina räkenskaper eftersom de inte vill ge sina konkurrenter kommersiella fördelar.

Kommissionen ombes svara på följande:

1. Anser kommissionen att denna brist på överensstämmelse mellan de nationella lagstiftningarna strider mot den inre marknadens principer eftersom den erbjuder vissa kategorier av företag ett orättvist konkurrensförsprång?

2. Avspeglas de konkurrensnackdelar som privata företag i Förenade kungariket har även i andra länder, förutom Tyskland?

3. Om svaret på fråga 1 är ja, vilka åtgärder föreslår kommissionen för att ta itu med problemet?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(14 april 2000)

Kommissionen betraktar de nationella myndigheternas underlåtenhet att säkerställa att aktiebolagen offentliggör sina räkenskaper som ett brott mot principerna för den inre marknaden (enligt villkoren i rådets första direktiv 68/151/EEG av den 9 mars 1968 om samordning av de skyddsåtgärder som krävs i medlemsstaterna av de i artikel 58 andra stycket i fördraget avsedda bolagen i bolagsmännens och tredje mans intressen, i syfte att göra skyddsåtgärderna likvärdiga inom gemenskapen(1) och rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag(2)).

Överträdelseförfarandena inleddes mot Tyskland på grund av landets underlåtenhet att införa lämpliga sanktioner mot de företag som underlåter att redovisa sina årsbokslut enligt kraven i artikel 2.1 f, 3 och 6 i rådets direktiv 68/151/EEG och artikel 47.1 i rådets direktiv 78/660/EEG.

Domstolen avgjorde till kommissionens fördel den 28 september 1998 (ärende C-191/95) och fastställde att mldr Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter genom att inte föreskriva lämpliga straffrättsliga påföljder för de fall då bolag med begränsat ansvar underlåter att uppfylla det obligatoriska krav på att offentliggöra sina årsbokslut som föreskrivs bland annat i artiklarna 2.1 f, 3 och 6 i första direktivet samt artikel 47.1 i fjärde direktivet. Följaktligen håller Tyskland för närvarande på att anta lagstiftning för att rätta till situationen.

Kommissionen har inte kännedom om att detta problem skulle finnas i någon annan medlemsstat.

(1) EGT L 65, 14.3.1968.

(2) EGT L 222, 14.8.1978.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0912/00

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(29 mars 2000)

Ämne: Viagra

1. Varför godkände den Europeiska läkemedelsmyndigheten Viagra som läkemedel trots att 20 av 4000 försökspersoner avled i gruppen som fick läkemedlet (att jämföra med placebogruppen där 2 personer avled)?

2. Anser kommissionen med tanke på det dramatiskt ökande antalet dödsfall vid användning av Viagra att det är nödvändigt att återkalla godkännandet? Om den inte anser det, varför?

3. Vad tänker kommissionen göra åt det ökande antalet dödsfall i samband med Viagra?

4. Kan kommissionen förklara varför Viagra trots de talrika dödsfallen än en gång inte förs upp på dagordningen vid läkemedelsmyndighetens kommande sammanträde med företrädare för medlemsstaterna?

5. Känner kommissionen till att produktionformationen på bipacksedeln är ofullständig? Vad kommer kommissionen att göra åt det?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(12 maj 2000)

1. Läkemedlet Viagra godkändes av kommissionen på grundval av ett positivt ytttrande från Euroeiska läkemedelsmyndighetens (EMEA) kommitté för farmaceutiska specialiteter. De siffror avseende den kliniska prövningen som visar att 22 dödsfall inträffade bland patienter som fick Viagra mot 2 dödsfall bland patienter som fick placeboläkemedel tar inte hänsyn till skillnaderna i antalet patienter i de olika fallen eller behandlingens längd. Andelen dödsfall är i själva verket jämförbar: omkring 0,5 dödsfall per 100 patienter som behandlades under en period av ett år. Efter analyser har det dessutom visat sig att inget av de 22 dödsfallen kan anses bero på Viagrabehandlingen.

2. Det har hittills inte framkommit några uppgifter som gör det möjligt att belägga en dramatisk ökning av antalet dödsfall, trots att antalet patienter har ökat från några tusen till flera miljoner. Det bör noteras att läkemedlet är avsett för patienter med erektionsbesvär, vilket drabbar mer än 50 % av alla män över 70 år. Detta innebär att det i många fall föreligger problem med cirkulationen i blodkärlen vilket kan ligga bakom dödsfallen.

3. Kommissionen har försäkrat sig om att innehavaren av godkännandet för försäljning av detta läkemedel regelbundet förser läkemedelsmyndigheten med säkerhetsinformation. För detta läkemedel har kommissionen begärt att innehavaren skall lämna denna information varje månad, vilket är ett kortare intervall än vad som normalt krävs.

4. Då kontrollen av detta läkemedel är omfattande finns det inget skäl att ändra den nuvarande ståndpunkten. Om utvärderingen av nya uppgifter skulle föranleda åtgärder kommer sådana att vidtas utan dröjsmål till skydd för patienterna.

5. Också den information som ges i bipacksedeln till detta läkemedel har utvärderats av läkemedelsmyndigheten och godkänts av kommissionen. Bipacksedeln innehåller all den information som finns i den för yrkesmän avsedda produktresumén. Varje ändring av produktresumén åtföljs av en ändring av bipacksedeln.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1033/00

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(4 april 2000)

Ämne: Paragraf 19 i Förenade kungarikets lag för finansiella tjänster och marknader

Genom paragraf 19 i Förenade kungarikets lag för finansiella tjänster och marknader (tillgänglig på Internetadress http:/www.publications.parliament.uk/pa/ldl99900/ldbills/032/2000032.htm) söker Förenade kungariket införa extraterritoriell jurisdiktion över leverantörer av finansiella tjänster som verkar utanför Förenade kungariket. Denna paragraf skulle göra det möjligt för den brittiska regeringen att inrätta regler för företag som är baserade i andra medlemsstater och som säljer finansiella tjänster på den brittiska marknaden via Internet.

Anser kommissionen att denna paragraf strider mot lagstiftningen för den inre marknaden? Är det kommissionens åsikt att denna paragraf står i strid med andan i lagstiftningen för EU:s inre marknad och/eller principen för den inre marknaden? Kan paragraf 19 tänkas strida mot direktivet för elektronisk handel (förutsatt att direktivet är antaget i enlighet med rådets nyligen ingångna överenskommelse om en gemensam ståndpunkt)?

Underminerar den brittiska regeringens tillvägagångssätt den inre marknadens princip om hemlandets/ursprungslandets kontroll?

Om kommissionen anser att paragraf 19 bryter mot några av EU:s lagar och principer, vilka åtgärder avser den i så fall att vidta mot Förenade kungarikets regering?

Har kommissionen mottagit några klagomål från allmänheten beträffande paragraf 19?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(19 maj 2000)

Kommissionen känner till lagförslaget om finansiella tjänster och marknader.

Kommissionen är mån om att paragraf 19, när denna träder i kraft, skall stämma överens med reglerna för den inre marknaden och i synnerhet med bestämmelserna i direktivförslaget om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden(1). Kommissionen och de brittiska myndigheterna håller kontakt med varandra i detta ärende.

Kommissionen har inte fått några officiella klagomål rörande paragraf 19, som ännu inte är i kraft.

(1) KOM(1998) 586 slutlig.