SKRIFTLIG FRÅGA E-2361/99

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Rådets direktiv 96/29/Euratom

1. Finns det, när det gäller rådets direktiv 96/29/Euratom(1), som tillåter låga strålningsdoser i vissa produkter, något sätt för konsumenter och/eller företag att förvissa sig om vilka produkter som är strålningsfria och vilka som inte är det? Hur fastställer kommissionen vilka produkter som är strålningsfria?

2. När det gäller rådets direktiv 96/29/Euratom, som tillåter låga strålningsdoser i vissa produkter, räknar kommissionen med att problem kan uppstå till följd av de olika standarder

som varje enskild medlemsstat tillämpar på reglering av produkter som avger låga strålningsdoser, till exempel när det gäller import av avfall, komponenter och färdigvaror, utsläpp i luften eller på gränsöverskridande vattenvägar eller import av kött och boskap från utomeuropeiska länder vars standarder inte är lika stränga som EU:s?

(1) EGT L 159, 29.6.1996, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 januari 2000)

I rådets direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 fastställs grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning. Direktivet skall vara införlivat i den nationella lagstiftningen senast i maj år 2000. Det ersätter de normer som fastställdes i rådets direktiv 80/836/Euratom, senast ändrat genom direktiv 84/467/Euratom(1). Sedan de första normerna infördes 1959 har de regelbundet ändrats för att anpassas till de ökade kunskaperna om effekterna av joniserande strålning och erfarenheter från arbetet med skydd mot radioaktiv strålning.

I det nya direktivet behandlas frågan om mycket låg radioaktivitet i konsumtionsvaror på ett mera sammanhållet och restriktivt sätt än tidigare. Gränsvärdena under vilka källor inte behöver rapporteras har i allmänhet sänkts jämfört med tidigare värden. På så vis garanteras att sådana varor kan cirkulera fritt. Den eventuella exponeringen för människor som ett resultat av spårämnen av radioaktivitet är försumbar.

Genom de grundläggande säkerhetsnormerna garanteras ett enhetligt införande i medlemsstaternas lagstiftning av undantagsgränsvärden. I fråga om utsläpp av material som kan återvinnas eller materialåtervinnas, anges i det nya direktivet grunden för att ange friklassningsnivåer. Dessa nivåer anges av medlemsstaterna mot bakgrund av gemenskapens riktlinjer.

När det gäller utsläpp i luften eller i vatten, är det medlemsstaterna som bestämmer gränsvärdena för utsläpp, samtidigt som man måste respektera dosgränserna för allmänheten. I enlighet med artikel 37 i Euratom-fördraget måste dock medlemsstaterna lämna in allmänna uppgifter om varje plan för deponering av radioaktivt avfall till kommissionen, som sedan fattar beslut om detta påverkar miljön i andra medlemsstater.

När det gäller livsmedel fastställs i rådets förordning (EEG) nr 737/90 av den 22 mars 1990 om villkoren för import av jordbruksprodukter med ursprung i tredje land efter olyckan vid kärnkraftverket i Tjernobyl(2) maximalt tillåtna nivåer för radioaktivitet för importen från tredje land. Medlemsstaterna ansvarar för att dessa nivåer respekteras.

(1) EGT L 265, 5.10.1984.

(2) EGT L 82, 29.3.1990.