SKRIFTLIG FRÅGA E-3287/02

från Carlos Coelho (PPE-DE) till kommissionen

(20 november 2002)

Ämne: Icke-diskrimineringsprincipen och respekten för olika kulturer och traditioner

En portugisisk medborgare har kontaktat mig för att klaga över och ifrågasätta den spanska lagen om namnregistrering (lag 40/1999 av den 5 november). Enligt den klagande diskriminerar lagen barn till portugisisk-spanska föräldrar, eftersom lagen leder till att barnens namn och ordningsföljden på namnen ändras utan föräldrarnas samtycke.

Problemet uppstår då barn med spansk pappa eller mamma skall registreras i den spanska folkbokföringen eller vid ett spanskt konsulat för att få spanskt medborgarskap. Då barnet registreras ändrar både folkbokförare och de spanska konsulaten barnets namn, det vill säga de ändrar på ordningsföljden på efternamnen. Det här sker utan tillåtelse och nästan alltid mot föräldrarnas vilja, och folkbokförarna och konsulaten erkänner inte heller ID-kort, födelsebevis eller andra officiella portugisiska dokument.

Det är viktigt att komma ihåg de principer som EU baserar sig på, med andra ord ett Europa med bland annat fri rörlighet för personer och ömsesidiga erkännanden av examensbevis och domar. Kan man inte här tala om brott mot en grundläggande rättighet, det vill säga vars och ens rätt att själv välja namn åt sina barn? Är det inte fråga om bristande respekt mot en persons identitet (namn), kultur och traditioner, i det här fallet en tradition som ligger personen varmt om hjärtat och som innebär att förfädernas namn kan leva vidare?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(21 januari 2003)

Kommissionen har mottagit klagomålet från den portugisiske medborgare som parlamentsledamoten talar om. Klagomålet riktar sig mot den spanska namnlagen (lag 40/1999 av den 5 november 1999). Enligt den spanska lagen kan föräldrarna komma överens om i vilken ordning deras första efternamn skall ges till barnet. Klaganden anser att denna lag diskriminerar personer med dubbelt portugisiskt-spanskt medborgarskap därför att deras barn vid registreringen i Spanien förlorar faderns sista efternamn, vilket är det som överförs till barn i Portugal. Enligt klaganden är lagen till skada för hennes barn eftersom den leder till att deras efternamn och efternamnens ordningsföljd ändras i de spanska registren, utan hänsyn till portugisiska ID-kort, födelseattester och andra officiella handlingar.

Belgiska Conseil d'Etat har i ett liknande fall begärt ett förhandsavgörande från EG-domstolen om tolkningen av artiklarna 17 och 18 i EG-fördraget. Målet inför Conseil d'Etat gäller en spansk medborgare som väckt talan mot belgiska staten angående den belgiska lagstiftningen om registrering av barns namn. Den spanska medborgaren är gift med en belgiska, de bor båda i Belgien och barnen har dubbel nationalitet. För barnens namn tillämpas belgisk lag enligt internationellt privaträttsliga regler.

I sin inlaga till EG-domstolen anger kommissionen sin inställning till hur EG-rättens principer om unionsmedborgarskapet och fri rörlighet för personer (särskilt artiklarna 12 och 17 i EG-fördraget) bör tolkas. En förvaltningsmyndighet i en medlemsstat som mottar en ansökan om namnändring för barn som bor och är medborgare i den medlemsstaten (genom modern) och medborgare i en annan medlemsstat (genom fadern) får inte vara förhindrad att tillämpa namnlagstiftningen i den andra medlemsstaten med motiveringen att barn i bosättningsmedlemsstaten vanligtvis bär faderns namn, såvida inte tillämpningen av reglerna i den andra medlemsstaten rimligen kan hävdas skada bosättningsmedlemsstatens allmänna intresse. Dylika bestämmelser strider mot EG-rättens principer.

Kommissionen anser att man bör avvakta EG-domstolens dom i denna fråga innan man kan avgöra hur klagomålet bör behandlas.