SKRIFTLIG FRÅGA E-3288/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(25 oktober 2000)

Ämne: Strategiska oljeförråd

Enligt gemenskapsrätten är medlemsstaterna skyldiga att hålla ett minimiförråd av råolja och/eller andra oljeprodukter. För att respektera denna gemenskapsskyldighet kräver medlemsstaternas regeringar att oljebolagen alltid skall ha ett strategiskt förråd på 90 dagar. Regeringarna kompenserar oljeindustrin för lagerhållningen av denna strategiska reserv. I Belgien uppgår till exempel detta understöd till ungefär tre miljarder BEF per år.

Enligt rapporter i pressen har oljeindustrin under de senaste månaderna, som kännetecknas av en kraftig uppgång av råoljepriserna, sålt billig olja i stor skala från denna strategiska reserv med extrema vinster.

Kan kommissionen meddela om den har exakta uppgifter rörande överträdelsen av skyldigheten att hålla strategiska reserver och om den planerar lagstiftningsåtgärder för att i) införa effektiva sanktioner mot sådana överträdelser och ii) förhindra att man i spekulativt syfte säljer bränsle som inköpts under perioder med låga priser till priser som är flera gånger högre än priserna ursprungligen faktiskt var, och att man istället använder lagren för att bromsa prisökningarna?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(8 december 2000)

Enligt rådets direktiv 68/414/EEG av den 20 december 1968 om en skyldighet för medlemsstaterna i EEG att inneha minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter(1), ändrat genom rådets direktiv 98/93/EG av den 14 december 1998(2), är medlemsstaterna skyldiga att hålla ett lager av de tre viktigaste petroleumprodukterna för energiförsörjningen på en nivå som motsvarar minst 90 dagars förbrukning(3). Syftet är att man vid ett försörjningsbortfall skall kunna använda lagren för att åtminstone delvis ersätta den olja som saknas. Medlemsstaterna ges fria händer när det gäller direktivens genomförande. I praktiken skiljer sig medlemsstaternas metoder för lagring och finansiering mycket åt. Vissa medlemsstater har till exempel inrättat särskilda organ som ansvarar för all lagerhållning eller för vissa delar av den. I andra medlemsstater saknas sådana organ. Ledamoten hänvisar i sin fråga till omständigheterna i Belgien. Belgien har inte inrättat något särskilt organ för lagringen, utan uppfyller sin lagringsskyldighet genom att fullt ut lita på de lager som hålls av den belgiska industrin i enlighet med de krav som den belgiska staten ålagt den. Lagerkostnaderna bärs av industrin och inte av den belgiska staten(4).

Belgien uppfyller för närvarande gemenskapens lagringskrav (har alltså lager som motsvarar mer än 90 dagars förbrukning) för två av de tre produktkategorierna i fråga, dock inte för kategori II, dvs. för mellandestillat(5). Detta beror främst på att bunkring för internationell lufttrafik enligt det belgiska systemet tidigare inte ansågs ge upphov till någon lagringsskyldighet(6). Även om förutsättningarna för att lösa detta problem inte är de bästa med tanke på det nuvarande läget på oljemarknaden, kommer kommissionen att undersöka frågan inom ramen för det förfarande som föreskrivs i artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget.

Ledamoten påtalar till sist också problemet med lager som inköpts under lågprisperioder och som senare säljs till högre priser. Om det rör sig om obligatoriska lager, kan bränslet i fråga inte säljas utan regeringens godkännande(7).

(1) EGT L 308, 23.12.1968.

(2) EGT L 358, 31.12.1998.

(3) I vissa fall kan man få tillstånd att lagra råolja i stället för petroleumprodukter.

(4) Belgien är dessutom en av de få medlemsstater som för vissa petroleumprodukter fortfarande tillämpar ett system med maximipriser som fastställs i programavtalet och som tar hänsyn till lagerkostnaderna.

(5) Den 31 juli 2000 motsvarade de belgiska lagren för kategori I 101 dagars förbrukning, för kategori II 83 dagars förbrukning och för kategori III 223 dagars förbrukning.

(6) Lagren för jetbränsle av fotogentyp motsvarade den 31 juli 2000 endast 27 dagars förbrukning (91 dagars förbrukning för de andra produkterna i kategori II).

(7) I de fall där man sörjer för beredskapslager genom att ålägga industrin en lagringsskyldighet, måste medlemsstaterna enligt gemenskapsdirektiven genom ett övervakningssystem med sanktionsmöjligheter regelbundet kontrollera att skyldigheten efterlevs. På grundval av ett sådant system dömdes ett belgiskt oljebolag i första instansen i december 1998 och efter överklagande i oktober 1999.