SKRIFTLIG FRÅGA E-1718/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(14 juni 2001)

Ämne: Olika medlemsstater tolkar på olika sätt frågan om huruvida enskilda revisorer och miljörevisorer skall få medverka vid tillämpningen av EMAS-systemet eller inte

1. Erinrar sig kommissionen att Europaparlamentet i samband med de första två behandlingarna av förordningen om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning (EMAS) godkänt ett ändringsförslag som går ut på att de stora kontrollinrättningarna inte längre skall ha monopol på att verka som miljökontrollanter inom EMAS, utan också revisorer och miljörevisorer som arbetar som egenföretagare skall kunna utföra dessa uppgifter, men att denna bestämmelse inte finns med i den slutgiltiga text som stadfästes den 14 februari 2001 vid tredje behandlingen medelst förlikningsförfarandet?

2. Kan kommissionen bekräfta att hittillsvarande praxis varierat kraftigt från medlemsstat till medlemsstat, så att enskilda revisorer kunnat arbeta med sådana uppgifter i Tyskland, medan däremot de stora inrättningarna i Nederländerna och Danmark försöker motarbeta detta?

3. Känner kommissionen till att det i Nederländerna är ackrediteringsrådet som lägger hinder i vägen, varvid dess exempel följs av stiftelsen för samordning av ackreditering av miljöomsorgssystem (Stichting Coördinatie Certificatie Milieuzorgsystemen, SCCM), vilka fått möjlighet att utestänga ett åttiotal miljörevisorer från den slutna krets som miljökontrollinrättningarna utgör?

4. Har kommissionen under tiden noterat det nederländska lagförslaget 27683, som syftar till att ändra artikel 12 i miljöledningslagen i samband med reformen av förordningen om EMAS, men där det inte tas någon hänsyn till att det i EMAS är underförstått att det skall råda frihet att tillhandahålla tjänster? Tycker kommissionen att detta lagförslag stämmer överens med innebörden i förordningen?

5. Hur ser kommissionen på att det i fortsättningen kommer att bli möjligt att antingen låta revisorer och miljörevisorer som arbetar som egenföretagare syssla med verksamhet av ovannämnt slag eller också utestänga dem från detta? Är det den tyska tolkningen som skall gälla i fortsättningen eller den nederländsk-danska eller går kommissionen med på att olika medlemsstater i praktiken kommer att ha kvar olika system, med den påföljd att nämnda yrkesgrupp kommer att få olika rättslig ställning på olika håll?

6. Vill kommissionen att dagens situation där olika medlemsstater tolkar förordningen på olika sätt skall bli ett bestående inslag? Om inte: hur och när tänker kommissionen i så fall lösa problemet?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(26 juli 2001)

1. och 2. EMAS-förordningen har aldrig, varken i sin ursprungliga version(1) eller i sin reviderade version(2), begränsat tillträdet till yrket EMAS-miljökontrollant så att enbart organisationer kan komma ifråga. Tvärtom preciseras i EMAS-förordningen att länderna genom sina ackrediteringssystem kan ackreditera både organisationer och enskilda personer som miljökontrollanter(3).

Medlemsstaterna har fått denna valmöjlighet i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Därigenom kan de bl.a. ta hänsyn till redan existerande miljöcertifieringssystem. Oberoende av vilket alternativ en medlemsstat väljer, via sitt nationella ackrediteringssystem, måste de ackrediterade miljökontrollanterna i vilket fall som helst vara oberoende av den verksamhet de kontrollerar.

Det bör slutligen noteras att medlemsstaterna, enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 761/2001 av den 19 mars 2001(4), har 12 månader på sig, från och med det datum då förordningen träder i kraft, att inrätta fungerande ackrediteringssystem. Därför är det svårt att redan nu ha en åsikt om huruvida de kommer att ackreditera organisationer eller enskilda personer som EMAS-miljökontrollanter.

Därför är det för närvarande inte möjligt att bekräfta påståendena om att vissa kontrollantorganisationer skulle hindra enskilda personer från att få EMAS-ackreditering.

3. Begreppet miljökontrollant hänför sig enbart till EMAS-förordningen. Därför är hänvisningen i frågan till 80 kontrollanter som skulle kunna utestängas från kontrollinrättningar inte helt klar. Antingen rör det sig om 80 miljökontrollanter som ackrediterats i enlighet med EMAS-förordningen, eller också rör det sig om enskilda personer med annan kompetens för vilka villkoren för yrkesutövningen inte fastställs i EMAS-förordningen. I detta avseende bör det noteras att det bara finns sex kontrollanter för Nederländerna i gemenskapens register över ackrediterade miljökontrollanter.

4. Kar kommissionen har ännu inte officiellt mottagit det utkast till nederländsk lag som nämns. Därför kan kommissionen inte uttala sig om förenligheten med bestämmelserna i förordning (EG) nr 761/2001.

5. och 6. Som redan nämnts i punkterna 1 och 2 har medlemsstaterna, enligt förordning (EG) nr 761/2001, möjlighet att välja vilken typ av miljökontrollanter de vill ackreditera (organisationer eller enskilda personer eller båda typerna). Utnyttjandet av denna valmöjlighet kan därför inte ses som en skillnad i tolkningen av förordningen. I vilket fall som helst får en miljökontrollant som är ackrediterad i en medlemsstat, oavsett om det är en organisation eller en enskild person, utföra sina uppgifter i samtliga medlemsstater i enlighet med principen om frihet att tillhandahålla tjänster, något som för övrigt också nämns i artikel 4.5 i förordning (EG) nr 761/2001.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 1836/93 av den 29 juni 1993 om frivilligt deltagande för industriföretag i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (EMAS), EGT L 168, 10.7.1993.

(2) EGT L 114, 24.4.2001.

(3) Jfr bilaga 3A i förordning (EEG) nr 1836/93 och bilaga 5 punkt 5.1 i förordning (EG) nr 761/2001.

(4) EGT L 114, 24.4.2001.