SKRIFTLIG FRÅGA E-1928/00

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: Bekämpning av fattigdomen i utvecklingsländerna

Vilka är de generella riktlinjerna för gemenskapsprogrammen för bekämpning av fattigdomen i utvecklingsländerna?

Kan kommissionen ge exempel på konkreta resultat av dessa program?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(26 juli 2000)

1. Kommissionens tillvägagångssätt när det gäller fattigdomsbekämpningen angavs för första gången i meddelandet från 1993, och detta reviderades i ett arbetsdokument som lades fram för rådet i maj 1998. Kommissionens strategi när det gällde att minska fattigdomen gick i huvudsak ut på att ge stöd till grundläggande sociala tjänster, inklusive genom motpartsmedel härrörande från strukturanpassningsstöd. En nyligen gjord uppskattning visar att utgifterna på dessa områden för länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS) ligger på omkring 20 procent, vilket är i linje med åtagandet i Köpenhamn 1995. Det är emellertid nödvändigt att titta ytterligare på denna strategi och koncentrera sig på de frågor som har mest effekt på fattigdomsbekämpningen.

Detta har varit det huvudsakliga ämnet för kommissionens meddelande om gemenskapens politik för utvecklingssamarbete, i vilket anges att huvudsyftet med utvecklingssamarbetet är fattigdomsbekämpning.

Gemenskapen ökar ständigt sitt bistånd till de minst utvecklade länderna och kommer att fortsätta att göra detta på ett mer systematiskt sätt.

På den makroekonomiska nivån omfattar den nya generationens strukturanpassningsprogram sociala indikatorer (hälsovård och utbildning) för fördelning av en del av medlen, i syfte att stimulera de berörda länderna att åstadkomma bättre resultat inom dessa sektorer.

Inom ramen för samarbetet mellan EU och AVS-länderna, betonar de nationella vägledande programmen att fattigdomsbekämpningen är ett viktigt mål inom utvecklingssamarbetet. I många afrikanska länder återspeglas detta i valet av de områden man fokuserar sina insatser på, t.ex. livsmedelssäkerhet, landsbygdsutveckling eller de sociala sektorerna. De belopp som tilldelas de grundläggande sociala tjänsterna (hälsovård och utbildning) har ökat dramatiskt.

På det internationella planet har gemenskapen lyft fram betydelsen av att ta itu med fattigdomens politiska och internationella dimensioner. Dessa frågor uppmärksammas numera i dagordningarna för de arbetsgrupper för fattigdomsbekämpning som inrättats inom ramen för de särskilda biståndsprogrammen och för kommittéerna för utvecklingsbistånd, och kommissionen är aktivt engagerad i detta arbete.

Det nyligen undertecknade Cotonouavtalet mellan AVS-länderna och unionen, är ett bra exempel på en avtalsram för samarbete som koncentreras på att bekämpa fattigdom. Gemenskapens utvecklingssamarbete kommer att grundas på integrerade strategier som införlivar ekonomiska, sociala, kulturella, miljömässiga och institutionella element som måste vara lokalt förankrade. Samarbetet kommer sålunda att tillhandahålla en sammanhållen, bemyndigande stödram för AVS-ländernas egna utvecklingsstrategier.

2. För information om specifika resultat av fattigdomsbekämpningen kan ledamoten ta del av utvärderingen av The European Community External Co-operation Programmes-policies, management and distribution, som offentliggjorts av kommissionen och Institutet för utvecklingsbistånd (1999). Denna utvärdering visar att investeringar för att ge tillgång till grundläggande sociala tjänster (särskilt hälsovård och utbildning) har ökat dramatiskt i AVS-länderna under de senaste tre åren. Resultaten för fattigdomsbekämpningen har verkligen varit viktiga när det gäller skyddet av sociala budgetar inom ramen för strukturanpassningsprogrammen, för mikroprojekt och decentraliserat samarbete.