ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0847/98 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Godkännande av teckenspråk inom EU

Nästan tio år har nu gått sedan Europaparlamentet den 17 juni 1988 antog en resolution ((EGT C 187, 18.7.1988, s. 236. )) i vilken det begärde att EU:s medlemsstater officiellt skulle godkänna de nationella teckenspråken. Detta bedöms som absolut nödvändigt för att säkerställa utbildningsmöjligheterna för döva och hörselskadade, men även för att stärka deras känsla av att inte vara utestängda från det offentliga livet i de medlemsstater där de bor.

Kan Europeiska kommissionen ange i vilka av EU:s medlemsstater som teckenspråket är officiellt godkänt och vad den tänker göra för att stödja detta verktyg som är så viktigt för dessa personer?

Svar avgivet av Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (20 april 1998)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-137/98 från Ilona Graenitz ((EGT C 304, 2.10.1998, s. 37. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0909/98 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Import av sardinkonserver från tredje länder

Kan kommissionen informera om hur stor mängd sardinkonserver som importeras från tredje länder, med enskilda uppgifter om vilka mängder som kommer över Europeiska unionens gränser per ursprungsland?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0907/98, E-0908/98, E-0909/98, E-0910/98, E-0911/98, E-0912/98, E-0913/98, E-0914/98 och E-0915/98 ingivna av Emma Bonino för kommissionen (30 april 1998)

På grund av svarets längd, inräknat ett antal tabeller, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0802/98 från André Laignel (PSE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Initiativ till en arbetstidsförkortning till 35 timmar per vecka inom hela Europeiska unionen

Det är uppenbart att en arbetstidsförkortning till 35 timmar per vecka inom hela Europeiska unionen skulle ha positiva effekter för sysselsättningen, för Europamedborgarnas livskvalitet och för en jämlik tillgång på arbete.

För att genomföra detta krävs ett tydligt och frivilligt engagemang från Europeiska kommissionens sida. Hur och när ämnar Europeiska kommissionen agera för att uppifrån genomföra en harmonisering av lagstiftningen på det sociala området, i första hand vad gäller genomförandet av en lagstadgad arbetstid på 35 timmar per vecka i samtliga medlemsländer?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (14 maj 1998)

Kommissionen anser att det bästa sättet att tackla frågor angående en modernisering av arbetsorganisationen, däribland arbetstider, är det som anges i rådets resolution av den 15 december 1997 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1998 ((EGT C 30, 28.1.1998. )). I dem ¨uppmanas arbetsmarknadens parter att på lämplig nivå förhandla fram avtal som syftar till att modernisera arbetsorganisationen, däribland flexibla arbetsformer, för att göra företagen produktiva och konkurrenskraftiga och för att uppnå en nödvändig jämvikt mellan flexibilitet och trygghet. Dessa avtal kan till exempel handla om arbetstid på årsbasis, minskning av arbetstiden, minskning av övertiden, utveckling av deltidsarbete, ¨livslångt lärande¨ och avbrott i yrkeslivet¨.

Kommissionen kommer även i fortsättningen att stödja arbetsmarknadens parter på alla nivåer att nå fram till enighet om en av eller alla dessa frågor i syfte att uppnå en god anpassningsförmåga. Men förutom att garantera skydd av arbetstagares hälsa och säkerhet vad avser organisation av arbetstiden kommer kommissionen inte att föreslå någon rättsligt bindande förkortning av den genomsnittliga arbetstiden per vecka.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0546/98 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (4 mars 1998)

Ämne: Di Bella-terapi: varierande behandling

Sedan några månader tillbaka råder det stora meningsskiljaktigheter i Italien beträffande testanvändningen av en behandlingsform mot cancer. Behandlingen har tagits fram av Luigi Di Bella och bygger på användningen av ämnet somatostatin.

Den tillhandahålls gratis i vissa regioner, medan den i andra hittills inte finns tillgänglig, vilket således innebär att de italienska medborgarna får mycket varierande behandling.

Enligt uppgifter i den lokala pressen och uttalanden från Luigi Di Bella tillverkas somatostatin i dagsläget utan nödvändiga farmakologiska kvalitetsgarantier. Kan kommissionen mot bakgrund av detta svara på följande frågor:

1. Finner den inte att de italienska myndigheternas hållning i detta sammanhang äventyrar behovet av att skydda folkhälsan, konsumenternas rättigheter och produktsäkerheten i enlighet med artiklarna 129 och 129a i EG-fördraget?

2. Anser den inte att det råder skillnader mellan de behandlingsformer som italienska medborgare erbjuds? Vad anser den om frågan i stort?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (17 april 1998)

I EG-föredraget fastställs gemenskapens uppgifter och behörighet på området folkhälsa och konsumentskydd. Enligt artikel 129 i EG-föredraget riktas gemenskapens åtgärder i hög grad mot förebyggande av sjukdomar. När det gäller cancer försöker man nå detta mål genom ¨Europa mot cancer¨-programmet. Det är dock medlemsstaterna som har ansvaret för specifika behandlingsmetoder och tillhandahållandet av hälso-och sjukvårdstjänster.

Eftersom det är medlemsstaterna som har detta ansvar, har kommissionen inte möjlighet att kommentera hanteringen av den ¨nya terapin¨ i Italien, som parlamentsledamoten tog upp, och på vilket sätt den har gjorts tillgänglig. Kommissionen kommer dock att bevaka den framtida utvecklingen med intresse, särskilt det planerade kliniska försöket med ¨Di Bella¨-terapin.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 310 , 09/10/1998 s. 0155



SKRIFTLIG FRÅGA E-1041/98 från Jens-Peter Bonde (I-EDN) till rådet (3 april 1998) Ämne: Särbehandling av nationella minoriteter i samband med val Står bestämmelser om särbehandling av nationella minoriteter i en medlemsstat i samband med parlamentsval, lokala val, val till Europaparlamentet osv. i strid med Amsterdamfördraget? Svar (16-17 juni 1998) Det ankommer inte på rådet att ta ställning i fråga om Amsterdamfördraget som för närvarande är föremål för ratificering. För övrigt känner säkert den ärade parlamentsledamoten till att det inte är rådet utan domstolen som är behörig att tolka fördraget.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 310 , 09/10/1998 s. 0130



SKRIFTLIG FRÅGA P-0788/98 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen (5 mars 1998) Ämne: Försäljning av biljetter till VM i fotboll Mot bakgrund av kommissionens svar på min tidigare fråga E-0029/98 ((EGT C 223, 17.7.1998, s. 89. )) om biljettförsäljning, undrar jag om kommissionen är medveten om att världsmästerskapen faktiskt kommer att äga rum i juni detta år? Tar kommissionen tillbaka sitt uttalande angående Italia 90 och ett svar på en annan fråga som redan är bordlagd om paketresor, P-3480/95 ((EGT C 137, 8.5.1996, s. 14. ))? Kan kommissionen förklara varför man agerar så sent mot den franska biljettförsäljningen när problemen påtalades redan i juni 1997, och kommer kommissionen att omedelbart informera Internationella fotbollsförbundet, som tagit över delar av biljettförsäljningen, om att de lika lite som de franska myndigheterna står över EU:s lagar? Svar avgivet av Karel Van Miert på kommissionens vägnar (8 april 1998) Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0532/98 från Concepció Ferrer (PPE) till kommissionen (2 mars 1998)

Ämne: Byggande av subventionerade bostäder

I kommissionens vitbok om socialpolitiken framgår det uttryckligen att bostäder är en nyckelåtgärd i kampen mot social utslagning och en viktig källa för att skapa nya arbetstillfällen.

Vilka initiativ existerar för närvarande för att främja byggandet av subventionerade bostäder? Hur mycket pengar avsätter Europeiska unionen i detta syfte? Avser kommissionen att inleda någon åtgärd inom ramen för Europeiska regionala utvecklingsfonden för att främja byggandet av subventionerade bostäder eller avser den att ta upp frågan inom ramen för ett redan befintligt program?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (15 maj 1998)

Bostadspolitik är fortfarande ett område där medlemsstaterna är ansvariga. Kommissionens enda uppgift idag är att stödja mycket begränsad verksamhet, som t.ex. jämförande studier om bostadsfrågor.

Alla medlemsstater har genom ratificeringen av FN:s internationella överenskommelse om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter från 1966 erkänt den allmänna rätten till en rimlig bostad.

Bostadsministrarna avsåg vid det senaste informella mötet som hölls i Amsterdam den 24 september 1997 att fastställa vilka bostadsfrågor som är av gemensamt intresse och bör tas upp vid framtida diskussioner. De enades om att det särskilda diskussionsämnet vid nästa informella möte skulle vara ¨sysselsättningseffekter av bostadsbyggande, renovering och modernisering¨.

Bostäder är också en faktor som bör beaktas i samband med strategier för att motverka social utslagning. Här stöder kommissionen den verksamhet som bedrivs av Feantsa, det europeiska förbundet för nationella föreningar som arbetar med hemlösa människor. I dess program för 1997/1998 behandlas frågan om de subventionerade bostädernas roll och konsekvenser när det gäller återintegrering respektive social utslagning.

Kommissionen tillhandahåller ingen särskild finansiering av bostäder genom strukturfonderna, men föreslår för perioden 2000-2006 att ¨utbredd fattigdom, inbegripet dåliga bostadsförhållanden¨ skall vara ett av kriterierna för att välja ut tätortsområden för mål 2 i framtiden. Enligt förslaget skall mål 2-regioner avse ekonomisk och social omvandling, och bör omfatta fyra typer (industri inbegripet tjänster, tätort, landsbygd och fiske).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0374/98 från Nuala Ahern (V) till kommissionen (24 februari 1998)

Ämne: Bedömning av användningen av metoden ¨sham recovery¨ av företag som avtalat om att använda upparbetningstjänster

¨Sham recovery¨ är en metod som enligt uppgift används för att återvinna återanvändbart material, men som i själva verket är detsamma som avfallshantering. I vilken omfattning bedömer kommissionen att denna metod används av företag som avtalat om att använda upparbetningstjänster från (a) BNFL i Sellafield, (b) UKAEA Technology i Dounreay och (c) COGEMA i La Hague?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (16 mars 1998)

Genom upparbetning av kärnbränsle i den form som sker hos BNFL i Sellafield, UKAEA i Dounreay och Cogema i Haag återvinns återanvändbart uran och plutonium. Hittills har en del av det återanvändbara material som återvunnits också använts. Resten hålls i lager och en stor del av det skulle kunna omvandlas till blandoxidbränsle (MOX-bränsle) för att slutligen användas i reaktorerna. Inget material har bortskaffats som avfall. Processen ger också upphov till en avfallsström som efter ytterligare behandling, oftast inkluderande förglasning, lagras för att senare bortskaffas.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0330/98 från Ulf Holm (V) till kommissionen (10 februari 1998)

Ämne: Sveriges offentliga sektor

I samband med de senaste årens nedskärningar inom den offentliga sektorn i Sverige har från flera håll hörts argument om att Sveriges offentliga sektor är för stor i jämförelse med andra EU-länder. En stor offentlig sektor tvingar fram höga skatter, vilket i sin tur bland annat anses missgynna landets industri. Sveriges skatteminister, Thomas Östros, har å andra sidan hävdat att problemet snarast är andra EU-länders låga skatter, då detta skapar ¨illojal konkurrens¨. Skattetrycket i procent av BNP är i Sverige 50,2 % medan det i exempelvis Frankrike är 44,5 %.

Anser EU-kommissionen att Sveriges stora offentliga sektor i något avseende är ett bekymmer för EU:s inre marknad?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (7 april 1998)

Under de tre senaste decennierna har man i medlemsstaterna kunnat iaktta en avsevärd ökning både av de offentliga utgifterna uttryckt som andel av bruttonationalprodukten (BNP) och av skattetrycket (dvs. summan av indirekta skatter, direkta skatter och sociala avgifter i procent av BNP). Skattetrycket varierar från medlemsstat till medlemsstat. I detta hänseende tillhör Sverige vid sidan av Danmark gruppen med det största skattetrycket (53*54 % av BNP 1996). De övriga medlemsstaterna kan grovt delas in i två grupper, en grupp med medelstort skattetryck (42*48 % av BNP 1996), som omfattar Belgien, Tyskland, Frankrike, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Österrike och Finland, och en grupp med lägre skattetryck (33*36 % av BNP 1996) omfattande Grekland, Spanien, Irland, Portugal och Förenade kungariket.

Inom gemenskapen har den budgetpolitiska prioriteringen varit att förbättra de offentliga finanserna i medlemsstaterna och att göra dem bärkraftiga på medellång sikt. Med stöd av alla medlemsstater har kommissionen utvecklat en strategi för hur detta mål skall uppnås, bland annat i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. För det första bör det läggas större vikt vid utgiftsbegränsningar i stället för ytterligare ökningar av skattetrycket. För det andra, och i den utsträckning som är möjlig utan att den nödvändiga minskningen av budgetunderskotten äventyras, bör utgiftsminskningarna beledsagas av att prioriteringarna för de offentliga utgifterna läggs om till produktivare verksamheter. För det tredje bör den i de flesta medlemsstater önskvärda minskningen av skattetrycket, särskilt vad avser skatten på arbete, genomföras på ett sådant sätt att man genom en strikt utgiftskontroll gör skattesänkningarna förenliga med målet att uppnå och upprätthålla sunda offentliga finanser.

Med tanke på sambandet mellan skattepolitiken å ena sidan och den inre marknaden, Ekonomiska och monetära unionen och kampen mot arbetslösheten å andra sidan anser kommissionen dessutom att medlemsstaterna skulle ha mycket att vinna på ett ökat samarbete på skatteområdet. Skadlig konkurrens mellan olika medlemsstaters skattesystem bör därför undvikas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0624/98 från Angela Billingham (PSE) till kommissionen (9 mars 1998)

Ämne: Gatubarnens svåra situation i Guatemala

Känner kommissionen till att gatubarn fortfarande mördas i Guatemala? Under två dagar i höstas, exempelvis, mördades tretton ungdomar på gatorna. De hade allihop blivit skjutna i huvudet.

Skulle Europeiska kommissionen kunna ta upp detta med den guatemalanska regeringen och uppmana dem att sätta igång en formell undersökning om morden på dessa barn och andra barn som mördats under liknande omständigheter?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0623/98 och E-0624/98 ingivna av Manuel Marín för kommissionen (17 april 1998)

Kommissionen tackar frågeställaren för det intresse hon visar gatubarnen och särskilt problemet med den gällande barn- och ungdomslagstiftningen i Guatemala.

Vad beträffar barn- och ungdomslagstiftningen och den nya lag som snart skall träda i kraft anser kommissionen att man måste beakta de ansträngningar som regeringen gör för att lagen skall få avsedd verkan. Guatemalas regering har innan lagen träder i kraft genomfört ett antal åtgärder för att sprida information, utbilda personer och förbereda berörda institutioner (domstolarna, det nationella barn- och ungdomsrådet och sekretariatet för social välfärd) för att institutionerna skall tillämpa den nya lagen på rätt sätt.

Kommissionen är väl medveten om gatubarnens situation och de övergrepp de utsätts för. Gatubarnsproblemet är komplicerat; orsakerna till att barnen blir gatubarn kan vara sociala eller ekonomiska (stor invandring till städerna, kärnfamiljerna sprängs, den kulturella identiteten försvinner och framtidsutsikterna är obefintliga). Kommissionen har försökt bidra till att lösa problemet genom att genomföra ett projekt som är i full gång sedan årsskiftet och som omfattar 2,5 miljoner ecu.

Projektet, som har gett goda resultat, skall ge skydd och direkt stöd till gatubarnen för att hjälpa dem till social återanpassning, stödja åtgärder för att förebygga att barn blir gatubarn, förbättra de offentliga institutioner som har ansvaret för skyddet av minderåriga och för tillämpningen av lagarna om skydd för barn (¨secretaría de bienestar social¨, domstolen för minderåriga, åklagaren för mänskliga rättigheter).

Inom ramen för sistnämnda åtgärd har projektet, för att förbättra barnens skydd mot övergrepp, stött inrättandet av ett ¨kontor i kampen mot övergrepp på barn¨ som skall undersöka och följa upp övergreppsfall i domstolarna.

Kommissionen kommer även i fortsättningen, med bibehållen respekt för den nationella suveräniteten, att genom samarbete stödja regeringens insatser för att skydda barnens rättigheter. Ett projekt för att stödja en reform av rättsväsendet i Guatemala borde genomföras för att bland annat förbättra de institutioner som svarar för tillämpningen av lagstiftningen och i synnerhet barnlagstiftningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0612/98 från Fernando Moniz (PSE) till kommissionen (9 mars 1998)

Ämne: Sela-dammen - ett ekologiskt attentat

Miljöskydd är en av EU:s viktigaste angelägenheter. Flera initiativ och beslut har tagits i syfte att starta en permanent informationskampanj, parallellt med nya regler och bestämmelser som skall gälla i medlemsstaterna.

Under sammanträdesperioden i Strasbourg i februari 1998 kommer miljöfrågan, och särskilt klimatförändringarna, att tilldra sig rådets, kommissionens och Europaparlamentets uppmärksamhet.

Enligt ett avtal som undertecknades 1968 skall man utnyttja vattenkraft från Sela i floden Minho i norra Portugal, nära Monção och Melgaço, och detta skall hanteras av det portugisiska företaget EDP och det spanska Unión Fenosa.

När man skapar en 22 km lång sjö innebär det att man ställer hundratals förvaringsplatser för fiskeredskap under vatten och förstör naturliga livsmiljöer för flera djurarter (majfisk, nejonöga och lax).

Denna sjö skulle medföra en klimatförändring med ökad fuktighet och solbestrålning och därmed förändra det mikroklimat som är en nödvändig förutsättning för framställningen av ett vin med lång tradition och av hög kvalitet (alvarinho-vinet) som är den enda verkligt lönsamma produkten och en konkurrenskraftig nischprodukt i två av Portugals mest genuina och traditionella och samtidigt fattigaste kommuner.

De styrande, de organ som representerar regionen och befolkningen i allmänhet, som känner sig drabbade av effekterna av vattenkraftsprojektet, har tydligt visat sitt motstånd och vill undvika att ekonomistisk logik och ekonomistiskt inflytande går före naturskydd och den socioekonomiska organisation med en tradition av kärlek till landsbygden som det är mycket viktigt att bevara.

Avser kommissionen, när den har alla relevanta uppgifter, utöva sitt inflytande för att försvara legitima intressen om detta projekt genomförs i strid med de principer som EU försvarar?

Vilka konkreta åtgärder kommer i så fall att genomföras?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (21 april 1998)

Vad gäller nämnda projekt har ingen ansökan lämnats in om samfinansiering från gemenskapens sida.

Enligt de upplysningar som kommissionen förfogar över inhämtas just nu allmänhetens åsikter, i enlighet med de förfarande för miljökonsekvensbedömning som anges i rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt ((EGT L 175, 5.7.1985. )).

Kommissionen kommer att se till att de nationella myndigheterna respekterar gemenskapslagstiftningen, särskilt vad gäller naturskydd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0659/98 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (16 mars 1998)

Ämne: En europeisk rättshjälpsbyrå

1. Känner rådet till att ett stort antal medborgare i medlemsstater i Europeiska unionen sitter (alltför länge) i häkte (enl. svensk terminologi i Finland: rannsakningsfängelse) i länder både inom och utom Europeiska unionen?

2. Anser inte rådet att detta leder till en situation som strider mot Europarådets konvention angående skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt mot Förenta Nationernas allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna?

3. Kan rådet på kort sikt ange hur rådet kommer att arbeta för att stärka den svaga rättsliga ställning som medborgarna i Europeiska unionens medlemsstater har?

4. Ämnar rådet överväga att inrätta en europeisk rättshjälpsbyrå så att medborgare i Europeiska unionen kan garanteras rättshjälp i enlighet med de ovannämnda fördragen?

Svar (13*14 juli 1998)

Rådet finner det först och främst angeläget att upprepa att det fäster den allra största vikt vid upprätthållandet av principerna i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilken upprättades den 4 november 1950. Rådet erinrar även om att alla medlemsstater är parter i denna konvention. Dessutom föreskrivs det i artikel K 2 i Fördraget om Europeiska unionen att frågor inom denna sfär skall behandlas med beaktande av denna konvention.

Den ärade parlamentsledamoten kan inte vara okunnig om att bestämmelser som rör häktning faller under respektive medlemsstats behörighet och är en del av dess inhemska rättssystem.

Likaså har de olika medlemsstaterna sedan länge ingått bilaterala konventioner med tredje land och har anslutit sig till internationella straffrättsliga instrument, särskilt inom Europarådets ram. När det rör sig om personer som kan komma att utlämnas, vill rådet erinra om att det redan genom konventionen om ett förenklat förfarande för utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater av den 10 mars 1995 skapas förutsättningar för att den tid som är nödvändig för utlämning och varje period i häkte inför utlämning skall reduceras till ett minimum, då personen i fråga inte motsätter sig överlämnande. Dessutom pågår för närvarande överläggningar, där parlamentet har hörts i full omfattning enligt artikel K 6 i fördraget, om möjligheten att förbättra den inbördes rättshjälpen mellan medlemsstaterna, vilket kommer att göra det möjligt att påskynda vissa pågående förfaranden i Europeiska unionens medlemsstater.

Rådet vill likväl påpeka att det, i de prioriteringar som har fastställts av rådet på området rättsliga och inrikes frågor under perioden från och med den 1 januari 1998 till dess Amsterdamfördraget träder i kraft och om vilka Europaparlamentet har hörts enligt artikel K 6 i fördraget, inte ingår överläggningar på de områden som föreslås av den ärade parlamentsledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0898/98 från Daniela Raschhofer (NI) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Europeiska unionens ständiga representationer

I samband med att posterna i arbetsgruppen för östutvidgningen tillsattes diskuterade man också frågan om chefstjänsterna för de ständiga representationerna i kandidatländerna.

1. Har dessa tjänster redan tillsatts?

2. Enligt vilka kriterier tillsattes tjänsterna?

3. Har Österrikes förbundsregering visat några särskilda ambitioner för någon av dessa tjänster?

4. Kommer de ständiga representationerna att bli kvar även om något av dessa länder inte ansluts till EU?

5. Finns det ständiga representationer i Norge, Schweiz och Turkiet?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar (22 april 1998)

1. Tjänsten som delegationschef är tillsatt i alla kandidatländer utom ett.

2. Kommissionen har tillsatt tjänsterna på samma sätt som man tillsätter alla chefstjänster på mellannivå. Särskild uppmärksamhet ägnas den speciella roll som kommissionens tjänst för yttre representation spelar.

3. Tjänsten som delegationschef i Slovakien är vikt för en österrikisk medborgare.

4. Ja.

5. Kommissionen har representationer i Norge och Turkiet, men inte i Schweiz, eftersom kommissionens delegation i Geneve inte är ackrediterad vid den schweiziska regeringen utan vid de internationella organisationerna i staden.