ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3477/02

från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(6 december 2002)

Ämne: Diskriminering på grundval av nationalitet i Amsterdam (Nederländerna)

I Amsterdam finns det en gata längs en kanal och på den gatan är det med vissa inskränkningar förbjudet att parkera. Likafullt verkar det vara skick och bruk på orten att fordon parkerar här. Jag känner dock ett fall där utländska fordon fick sina hjul blockerade med låsningsanordning (rent konkret handlade det om fem tyska, tre belgiska och två brittiska), medan de nederländska fordonen inte fick så mycket som en böteslapp.

1. Rör det sig här om ett fall av förbjuden diskriminering på grundval av nationalitet (artikel 12 i EG-fördraget)?

2. Om så är fallet: vad tänker kommissionen göra åt saken?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(24 januari 2003)

Kommissionen har ingen kännedom om några andra sådana fall i Amsterdam, och förfogar inte över några konkreta uppgifter som skulle ge anledning att misstänka någon diskriminering på grundval av nationalitet.

Kommissionen vill dock informera ledamoten att denna typ av problem kan vidarebefordras till nätverket Solvit (www.europa.eu.int/internal_market/solvit/). Det rör sig om ett nätverk som kommissionen har skapat och som består av företrädare för nationella förvaltningar. Nätverket syftar till att på en informell grund finna lösningar på konkreta problem avseende tillämpningen av gemenskapsregler som företag och medborgare stöter på. All information om tillvägagångssättet och vad man kan förvänta sig av nätverket finns på nämnda webbplats.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3486/02

från Roger Helmer (PPE-DE) till kommissionen

(9 december 2002)

Ämne: Revidering av de transeuropeiska transportnäten

Tänker kommissionen låta förslaget om en revidering av de transeuropeiska transportnäten 2004 omfatta den europeiska cyklistorganisationen Euro Velo Network, med tanke på att det skulle bidra till att miljövänlighet och intermodalitet integreras i transportinfrastrukturpolitiken?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3334/02 och E-3486/02ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(16 januari 2003)

Strategin för de transeuropeiska näten syftar till att underlätta genomförandet av den inre marknaden och därför är den inriktad på infrastruktur för långdistanstrafik, vilket inte inbegriper cyklar. Det finns alltså inga planer på att i den kommande översynen av gemenskapens riktlinjer för utveckling av de transeuropeiska näten inbegripa ett transeuropeiskt nät av cykelleder.

Däremot stöder kommissionen, genom främjandet av ren stadstransport och initiativet Civitas, innovativa insatser för bättre rörlighet i städerna, däribland för att främja cykling. Kommissionen förbereder också för närvarande en temastrategi för stadsmiljön i enlighet med sjätte miljöhandlingsprogrammet. I samband med detta kommer man att undersöka stadstransporter, som även omfattar cyklar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3224/02

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till rådet

(14 november 2002)

Ämne: Kandidatländerna och projekt som bygger på gemensamt genomförande (Kyotomekanismen)

Har EU ingått några avtal inom ramen för anslutningsförhandlingarna med de tio nya medlemsstaterna i syfte att starta projekt som bygger på gemensamt genomförande under inledningsskedet av systemet med handel av utsläppsrätter (20052007) eller efterföljande period(er)?

Finns det någon kalkyl över omfattningen av de projekt som kommer att inledas under var och en av perioderna för handeln med utsläppsrätter (i absoluta siffror och i förhållande till så kallad hot air)? Har EU upprättat några modeller för hur ett effektivt genomförande av dessa gemensamma projekt skulle påverka priset på utsläppsrätter (och den faktiska minskningen av utsläpp inom EU)? Om det föreligger några sådana modeller, var har de i så fall publicerats?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3222/02 och E-3224/02

(3 mars 2003)

Rådet har inte kännedom om några uppskattningar av det slag som den ärade parlamentsledamoten efterlyser, särskilt inte uppskattningar av vilka projektvolymer som sannolikt kommer att initieras. EU har inte ingått några överenskommelser med anslutningsländerna om främjande av projekt för gemensamt genomförande (JI). Inte heller känner rådet till några specifika modeller som kvantifierar de slutliga verkningarna av JI-projekt på det framtida priset för utsläppsrätter, och det bör påpekas att det föreliggande utkastet om EU:s system för handel med utsläppsrätter inte innehåller några bestämmelser om att något sådant skall ingå. Kommissionen väntas emellertid under 2003 lägga fram ett förslag om kopplingen mellan Kyotoprotokollets projektmekanismer CDM (mekanism för miljöanpassad utveckling) plus JI och EU:s system för handel med utsläppsrätter. I detta sammanhang kunde det vara motiverat att rikta den ställda frågan till kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3212/02

från Paul Rübig (PPE-DE) till kommissionen

(12 november 2002)

Ämne: Tydlighet i flygbolagens prisangivelser

Det förekommer ofta att flygbolag via flygblad, plakat osv. gör reklam för särskilt billiga resor. I de flesta sådana fall framgår det inte för konsumenten att mycket restriktiva specialregler gäller för erbjudandet och att summan som anges endast utgör ett grundpris av det faktiska totala priset. Kunden lockas alltså med ett mycket lågt pris som sedan stiger avsevärt i och med att olika flygplatsskatter och andra skatter tillkommer, att priset endast gäller inom en bestämd tidsperiod eller under vissa dagar eller att det förutsätter en bortavaro på ett visst antal dagar.

Förutom detta är prisangivelserna ofta förvirrande då flera olika bolag kan ha gått samman till en operatör och erbjuder ett pris som i själva verket dock endast gäller för ett enda flygbolag i samarbetet.

Konsumenterna, då i synnerhet personer som inte flyger så ofta, står hjälplösa i denna djungel av prisskillnader, och även för personer som flyger ofta kan det ta lång tid att förstå sig på prisangivelserna.

Hur ser kommissionen på problemet med flygbolagens bristfälliga prisangivelser? Anser kommissionen att lämpliga åtgärder måste vidtas för ökad tydlighet?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(18 december 2002)

Enligt rådets förordning (EEG) nr 2409/92 av den 23 juli 1992 om biljettpriser och tariffer för lufttrafik(1) har flygbolagen rätt att själva bestämma priserna. Detta har lett till framväxten av låga priser och specialerbjudanden i anslutning till säljkampanjer, något som i allmänhet gynnar konsumenterna även om prissättningen ibland kan vara komplicerad.

Reklam som vilseleder konsumenterna är en annan fråga. Enligt rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om vilseledande reklam(2) skall medlemsstaterna effektivt kontrollera vilseledande reklam och ge domstolar och förvaltningsmyndigheter nödvändiga befogenheter. Det är deras ansvar att införa nationella lagar som införlivar direktivet, även om kommissionen naturligtvis kan inleda överträdelseförfaranden om den anser att en medlemsstat har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter. Utöver detta överväger kommissionen att lägga fram ett förslag till lagstiftning om sund handelspraxis. Förslaget skall behandla en rad konsumentklagomål som inte täcks av nuvarande lagstiftning.

(1) EGT L 240, 24.8.1992.

(2) EGT L 250, 19.9.1984.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3765/02

från Luigi Cocilovo (PPE-DE) till kommissionen

(23 december 2002)

Ämne: Stater som har ingått internationella konventioner som skyddar de egna medborgarna men inte andra unionsmedborgare

EG-domstolen har i domen i målet Gottardo mot INPS fastställt klara och tydliga principer för bilaterala konventioner (de allra flesta bilaterala konventioner skyddar endast parternas egna medborgare). Andra unionsmedborgare som är bosatta i Italien och arbetar i Monaco eller i San Maríno står därför utan social trygghet på grund av sitt medborgarskap. Medlemsstaterna är skyldiga att fullgöra sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten när de genomför sina åtaganden enligt internationella konventioner.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta med anledning av ovan nämnda dom gentemot stater som har ingått bilaterala konventioner som endast skyddar de egna medborgarna och inte andra unionsmedborgare?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(6 februari 2003)

Domstolen slog fast följande i sin dom av den 15 januari 2002 i mål C-55/00 Gottardo:

De behöriga myndigheterna för social trygghet i en första medlemsstat är skyldiga att, i enlighet med de gemenskapsrättsliga förpliktelserna enligt artikel 39 EG, för förvärv av rätt till åldersförmåner beakta försäkringsperioder som fullgjorts i ett tredje land av en medborgare i en andra medlemsstat när ovannämnda behöriga myndigheter, under samma avgiftsförhållanden, till följd av en internationell bilateral konvention som ingåtts mellan den första medlemsstaten och ovannämnda tredje land, medger att sådana perioder beaktas när de fullgjorts av statens egna medborgare.

Enligt denna dom ska de förmåner som utges på grundval av ett bilateralt avtal mellan en medlemsstat och en stat utanför EU även beviljas arbetstagare från andra medlemsstater som inte omfattas av avtalet. Detta är i linje med den princip om likabehandling av en stats egna medborgare och medborgare i andra medlemsstater som föreskrivs i artikel 39 i EG-fördraget.

Efter att domen av den 15 januari 2002 meddelats i mål C-55/00 Gottardo bad kommissionen alla medlemsstater att informera den om eventuella praktiska svårigheter med genomförandet av detta beslut och uppge vilka åtgärder de tänkter vidta för att se till att de olika avtalen är i överensstämmelse med domstolens beslut.

En diskussion om dessa frågor hölls den 910 december 2002 vid mötet i Administrativa kommissionen för social trygghet för migrerande arbetare. Kommissionen granskar nu svaren från medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3210/02

från Robert Sturdy (PPE-DE) till kommissionen

(5 november 2002)

Ämne: Katastrofstöd till följd av stormarna som nyligen drabbat Europa

Med beaktande av de förödande stormar som drabbat Europa under veckoslutet och som förstört hem och infrastruktur, lett till förlust av människoliv samt förorsakat betydande sociala problem, kan kommissionen ange om den planerat nödåtgärder för att komplettera medlemsstaternas katastroffonder och om oanvända medel ur strukturfonderna kommer att frigöras, vilket var fallet i fråga om översvämningarna tidigare i år?

Kommer kommissionen därutöver att påskynda processerna för utdelning av statsstöd och möjliggöra större flexibilitet på detta område?

Slutligen, har katastroffonden och EU:s solidaritetsfond redan upprättats och kommer de områden som drabbats av stormen att vara stödberättigade med beaktande av att ett av de områden fonden prioriterar är återuppbyggnad på kort sikt av förstörd infrastruktur och förstörda inrättningar inom området energi, vatten och avfallsvatten, telekommunikation, transport, hälsa och utbildning?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(13 december 2002)

Efter de översvämningar som drabbade Centraleuropa under augusti 2002 föreslog kommissionen en rådsförordning om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond (EUSF)(1) som ställer upp till en miljard EUR per år tillförfogande för katastrofstöd i händelse av större katastrofer. Rådet antog EUSF-förordningen den 11 november 2002(2).

På begäran av det drabbade landet får fonden användas huvudsakligen vid naturkatastrofer, inklusive stormar och översvämningar, om vissa kriterier uppfylls. Skadorna måste uppgå till ett värde på mer 0.6 % av bruttonationalinkomsten (BNI) i det berörda landet eller 3 miljarder EUR. I undantagsfall kan regionala katastrofer som inte uppfyller dessa kriterier också få bidrag från fonden om större delen av regionens befolkning har drabbats och om den har allvarliga och varaktiga återverkningar på levnadsförhållandena och regionens ekonomiska stabilitet.

Strukturfonderna får endast användas för att avhjälpa katastrofskador i regioner som omfattas av strukturfonderna och villkoren i de relevanta programmen skall iakttas. Förvaltningsmyndigheterna för strukturfonderna får dock föreslå ändringar av programmen som kommissionen sedan tar ställning till i varje enskilt fall.

När det gäller statligt stöd föreskrivs i artikel 87.2 b i EG-fördraget att stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser skall vara förenliga med fördraget. Kommissionen kan således godkänna stöd på upp till 100 % av förluster som orsakats av

en naturkatastrof. Enligt rådets förordning (EG) nr 659/1999(3), måste kommissionen fatta ett första beslut om anmält statligt stöd inom 2 månader från mottagandet av anmälan, men i praktiken försöker kommissionen godkänna detta slags stöd snabbare.

(1) KOM(2002) 514 slutlig, on 18 september 2002.

(2) Rådets förordning (EG) nr 2012/2002 av den 11 november 2002 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond, EGT L 311, 14.11.2002, s. 3.

(3) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2378/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(2 augusti 2002)

Ämne: GATS

Under den nuvarande förhandlingsomgången kring det allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) förhandlar Europeiska kommissionen med WTO på Europeiska unionens vägnar och handelsdepartementen från de 15 medlemsstaterna går ut med information om förhandlingsståndpunkten. Kan Europeiska kommissionen redogöra för om kommissionen företräder en enhetlig EU-ståndpunkt om vilka tjänstesektorer som skall omfattas av bestämmelserna i GATS eller om medlemsstaterna enligt eget förgottfinnande får fortsätta att själva bestämma vilka tjänstesektorer i respektive land som skall omfattas av GATS?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(17 september 2002)

Det allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) är i princip tillämpligt på alla tjänstesektorer, med två undantag, nämligen tjänster som tillhandahålls i samband med utövandet av statliga befogenheter samt åtgärder som rör trafikrättigheter och tjänster som står i direkt relation till utövandet av sådana rättigheter. Medlemmarna kan alltså själva inte bestämma vilka tjänstesektorer som skall omfattas av GATS.

Varje land fastställer emellertid förteckningen över de tjänstesektorer till vilka det är berett att erbjuda marknadstillträde och på vilka det är berett att erbjuda utländska tjänsteleverantörer nationell behandling (bottom-up). Varje land kan därför från sina åtaganden undanta sådan verksamhet som den betraktar som politiskt känslig. Även på de områden där medlemmarna beslutar sig för att göra åtaganden står det dem fritt att utforma åtagandenas sektorstäckning och innehåll på det sätt de finner lämpligt. De kan till exempel fastställa begränsningar när det gäller omfattningen av det marknadstillträde och den nationella behandling de är beredda att garantera. De kan också begränsa åtagandena till att gälla en eller flera av de fyra erkända leveranssätten för tillhandahållandet av tjänster. De kan till och med återta eller omförhandla åtaganden. Till följd av den inbyggda flexibiliteten tenderar de åtaganden som gjorts att spegla nationella målsättningar och begränsningar, totalt sett och inom enskilda sektorer. GATS är alltså ett utomordentligt flexibelt avtal som tar hänsyn till de stora skillnaderna mellan medlemsländerna när det gäller deras ekonomiska och sociala situation.

Innehållet i och räckvidden för de inledande önskemål som EG vid tjänsteförhandlingarna inom ramen för GATS framfört till tredjeländer har ingående diskuterats med medlemsstaterna, vilka alla, för samtliga sektorer, stöder förhandlingsdirektiven. Europeiska gemenskapernas sektorsåtaganden i samband med Uruguayrundan godkändes av alla medlemsstaterna, även om några medlemsstater, med hänsyn till särskilda nationella målsättningar och begränsningar, fastställt individuella begränsningar inom vissa sektorer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1863/02

från Gerard Collins (UEN) till rådet

(28 juni 2002)

Ämne: Afghanistan

Enligt UNHCR:s siffror den 24 april 2002 var antalet flyktingar som återvände till Afghanistan under en period på knappt 8 veckor mer än 353 000, varav de flesta återvände från Pakistan.

Kan rådet nu göra en utvärdering av effekten av EU:s stöd till Afghanistan och anser den att EU:s hjälp nu bör fokuseras på ytterligare områden och i så fall vilka? Anser rådet vidare att tillräckligt görs för barnens välfärd?

Svar

(6 februari 2003)

1. Europeiska unionen står fast vid att ge humanitärt bistånd och ge ett väsentligt bidrag för att lindra lidandet för de afghanska flyktingarna. I allmänhet är EU:s samarbetsmål i Afghanistan att stödja genomförandet av Bonnavtalet som banar vägen för långsiktig stabilisering och utveckling i Afghanistan. EU:s utvecklingsprogram och medlemsstaternas bilaterala program stöder alla detta centrala mål.

2. Förutom den hjälp som ges av enskilda medlemsstater har Europeiska gemenskapen (ECHO) tillhandahållit 60 miljoner EUR i humanitärt bistånd till Afghanistan och flyktingar i grannländerna Iran och Pakistan under 2002. Detta humanitära stöd har utgjort grunden i EU:s stöd till landet under de senaste tio åren.

3. När det gäller ytterligare biståndsområden som skulle kunna övervägas i framtiden kanske den ärade parlamentsledamoten vill be om ytterligare detaljer från Europeiska kommissionen. Det nationella vägledande programmet för EG:s stöd till Afghanistan för 20032004 håller på att diskuteras.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1969/02

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(8 juli 2002)

Ämne: Falun Gong

Är kommissionen medveten om att den kinesiska regeringen påstås förfölja och ha förföljt utövare av Falun Gong, och har kommissionen gjort några hänvändelser till den kinesiska regeringen i denna fråga?

Tror kommissionen att den kinesiska regeringen har någon godtagbar motivering för sitt påstådda beteende och har den några bevis för att utövarna av Falun Gong utgör ett hot mot samhällets stabilitet, det kommunistiska partiet, lag och ordning eller handeln i Kina?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(17 juli 2002)

Kommissionen följer uppmärksamt människorättssituationen i Kina och känner till incidenterna mot utövare av Falun Gong. Europeiska unionen har vid upprepade tillfällen genom formella de marscher till de kinesiska myndigheterna uttryckt sin oro över rapporter om tortyr och misshandel av arresterade Falun Gong-utövare samt över de stränga straff som dessa utövare dömts till. Kommissionen har anmodat Kina att ompröva dessa stränga straff och se till att alla individers rätt till en opartisk rättegång och till en rättslig företrädare helt och fullt respekteras. Unionen har också uppmanat Kina att efterleva de FN-konventioner om mänskliga rättigheter som landet undertecknat, vilka omfattar bestämmelser om yttrandefrihet och rätten till en opartisk rättegång.

1996 inleddes en bilateral dialog om de mänskliga rättigheterna mellan unionen och Kina. Unionen har inom ramen för denna dialog regelbundet tagit upp, och kommer att fortsätta att ta upp, enskilda oroande fall, däribland fall som rör utövare av Falun Gong. Frågan togs också upp i april 2002 under den senaste dialogrundan i Madrid.

Enligt kommissionens kännedom finns det inga bevis för att utövarna av Falun Gong skulle utgöra ett hot mot det kinesiska samhällets stabilitet, mot kommunistpartiet, mot lag och ordning eller mot handeln i Kina.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2380/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(2 augusti 2002)

Ämne: Dödsstraffet

Hur många av EU:s nuvarande medlemsstater har tillåtit sina medborgare att utlämnas till sådana delstater i Förenta staterna (eller sådana federala myndigheter) som tillämpar dödsstraff?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

Det finns för närvarande inget rättsligt EU-instrument som innehåller regler om utlämning mellan EU-stater och Förenta staterna. Utlämningarna bygger på bilaterala avtal mellan enskilda medlemsstater och Förenta staterna.

Kommissionen vet inte om någon av de nuvarande medlemsstaterna gör skillnad när det gäller vilken stat eller federal myndighet som skall döma en person som begärts utlämnad till Förenta staterna och om den staten eller myndigheten har befogenhet att utdöma dödsstraff.

Kommissionen konstaterar dock att huvuddelen av medlemsstaternas bilaterala utlämningsavtal med Förenta staterna innehåller klausuler som gör det möjligt att neka till utlämning om det inte finns tillräckliga garantier för att dödsstraff inte kommer att användas, oberoende av om personen i fråga är medborgare i medlemsstaten eller inte.

När det gäller utlämning av egna medborgare är det kommissionens uppfattning att endast fyra medlemsstater eventuellt kan komma att utlämna sina egna medborgare till Förenta staterna enligt gällande avtal, oberoende av vilket straff de riskerar.

Kommissionen vill framhålla att den inte är bäst placerad för att ge upplysningar om rättsliga avtal som medlemsstaterna helt legitimt har ingått vid sidan av unionens förfaranden. Medlemsstaterna är otvivelaktigt bättre skickade att lämna ingående upplysningar i denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3550/02

från John Cushnahan (PPE-DE) till kommissionen

(4 december 2002)

Ämne: Mononatriumglutamat E621

Kan kommissionen bekräfta att aromämnet mononatriumglutamat E621 inte är ett naturligt aromämne enligt det klassificeringssystem som upprättats för aromämnen i EU:s lagstiftning? Om så är fallet, är det inte missvisande för konsumenterna, och strider det inte mot artikel 2 i) i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG(1), att märka produkter som innehåller E621 med Innehåller inga artificiella aromämnen?

(1) EGT L 109, 6.5.2000, s. 29.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(9 januari 2003)

Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 95/2/EG av den 20 februari 1995 om andra livsmedelstillsatser än färgämnen och sötningsmedel(1) är det tillåtet att använda mononatriumglutamat (E 621) som livsmedelstillsats i vissa livsmedel. Mononatriumglutamat är en smakförstärkare. I artikel 1.3 l i direktiv 95/2/EG ges följande definition på smakförstärkare: ämnen som förstärker smaken och/eller doften hos ett livsmedel. Smakförstärkare måste anges på märkningen av livsmedlet enligt kategori, namn eller E-nummer.

Mononatriumglutamat finns inte med på den förteckning över kemiskt definierade aromämnen som finns i kommissionens beslut 1999/217/EG av den 23 februari 1999 om antagande av en förteckning över aromämnen som används i eller på livsmedel och som upprättats i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2232/96 av den 28 oktober 1996(2), senast ändrat genom kommissionens beslut 2002/113/EG av den 23 januari 2002(3), och är därmed inte ett aromämne.

Att ett livsmedel innehåller mononatriumglutamat hindrar därför inte att det på märkningen anges att inga artificiella aromämnen förekommer.

All den lagstiftning som nämns ovan finns på den webbplats för tillsatser och aromämnen som Generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd har skapat:http://europa.eu.int/comm/food/fs/sfp/addit_flavor/index_en.html.

(1) EGT L 61, 18.3.1995.

(2) EGT L 84, 27.3.1999.

(3) EGT L 49, 20.2.2002.