SKRIFTLIG FRÅGA E-2775/00

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Sanering av det italienska mynt- och sedelverket

I sju år har företrädare för de mest olika politiska grupper i pressen och genom frågor och inlägg i parlamentet tagit upp den situation som uppstått inom det italienska mynt- och sedelverket och som nästan lett detta till en konkurs. Förluster på hundratals miljarder har ackumulerats men uppdagades först 1997, eftersom de balansräkningar som gjordes tidigare alltid angav ett överskott på cirka fyra miljarder.

Mellan juli 1993 och mars 1996 satt Roberto Tribuni i mynt- och sedelverkets styrelse, och han angav för pressen, rättsväsendet, parlamentet och finansministern en rad administrativa brister och förmodade förseelser som fick honom att tvivla starkt på balansräkningarnas trovärdighet. Tribuni påpekade till exempel att utgifter över 200 miljoner aldrig diskuterades, vilket klart stred mot lag nr 559/66 som mynt- och sedelverket vid denna tidpunkt lydde under, att det cirkulerade falska statsobligationer som framställts med samma trycksvärta, samma prägling och vattenstämplar (framställda av verket självt) som verket använder för de äkta obligationerna, att sådana falska obligationer lär ha upptäckts hos vissa banker av utredarna och att det lär föreligga problem även med vissa bolag som mynt- och sedelverket samarbetar med och som enligt uppgift ger verket material för myntprägling och betalar mellan 35 och 350 lire för mynten i stället för de 18 lire som den ukrainska regeringen betalar.

För närvarande betalar italienska staten mynt- och sedelverket över 1 200 miljarder för de 7,2 miljarder euromynt som är under starkt försenad produktion.

Mot bakgrund av ovanstående undrar jag om kommissionen kan svara på följande:

1. Har man avslutat förundersökningen om den italienska regeringens beslut om att under 20 år anslå 1 600 miljarder lire till mynt- och sedelverket för att täcka förlusterna?

2. Kan kommissionen ge ett utlåtande om italienska statens ersättning till mynt- och sedelverket för prägling av euromynt, en ersättning som med tanke på förseningarna i arbetet skulle kunna användas av verket för att undvika insolvens?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(28 september 2000)

Som kommissionen har angivit i sina tidigare svar till parlamentsledamoten, beslutade kommissionen den 28 oktober 1998 att inleda förfarandet som anges i artikel 88.2 (tidigare artikel 93.2) i EG-fördraget i fråga om två kapitaltillskott till Cartiere Miliani di Fabriano, som kontrolleras av Istituto Poligrafico (italienska myntverket), och Poligraficos avtal om att med ensamrätt leverera vissa varor och tjänster till staten.

Sedan ytterligare medel anslagits till Istituto Poligrafico genom artikel 22 i 1999 års budgetlag beslutade kommissionen den 3 maj 2000 att utvidga artikel 88-förfarandet till att omfatta denna åtgärd. Italiens regering underrättades om beslutet i en skrivelse av den 5 juli 2000.

Nu väntar kommissionen på den italienska regeringens kommentarer och på synpunkter från berörda parter. När de har kommit in, kan kommissionen fullfölja granskningen.

Vad beträffar den ersättning som Poligrafico fått för att leverera varor och tjänster till staten har kommissionen under förfarandets gång inte funnit några tecken som tyder på att staten överkompenserat företaget.

När det slutligen gäller betalningen till Poligrafico för prägling av euromynt är kommissionen inte behörig att bedöma om den är skälig, eftersom denna typ av tjänst inte omfattas av gemenskapsbestämmelserna om offentlig upphandling.

Kommissionen saknar också rätt att uttala sig om eventuella brottsliga handlingar som parlamentsledamoten redogjort för och som gäller Poligraficos tidigare chefer och eventuella falska statsobligationer.