SKRIFTLIG FRÅGA E-3534/98

från Undine-Uta Bloch von Blottnitz (V) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Utsläpp av radioaktiv gas från stålfabriken Acerinox i Cadiz, Spanien

I svaret på vår fråga för skriftligt besvarande om radioaktiva gasutsläpp från stålfabriken Acerinox i Cadiz, Spanien (av den 14 september 1998, P-2015/98)(1) anger kommissionen att det inträffade inte har någon anknytning till smältning av järnskrot från anläggningar inom kärnbränslecykeln och inte heller har någonting att göra med att man med avsikt blandat radioaktivt avfall med vanligt järnskrot. Kommissionen anger att det inträffade således inte har att göra med frågan om nivåer för undantag i enlighet med grundläggade strålningsnormer.

I en rapport från institutet CRII-RAD (oberoende forsknings- och informationskommitté om radioaktivitet, Ökning av radioaktivitet i luften: de spanska iakttagelserna bekräftas av CRII-RAD, av den 2 juli 1998) om de radioaktiva föroreningar som uppmättes i Cadizregionen och samtidigt i andra europeiska länder såsom Frankrike, Italien och Tyskland bekräftas det att Acerinoxfabriken, dess omgivningar och avfallsupplaget Palos de la Frontera i Huelva har förorenats med Caesium-137 på grund av att radioaktivitet inte har rensats bort av filtren till fabrikens smältugnar. Det var särskilt aska från smältugn nummer 1 som hade mycket höga föroreningsnivåer (650 000 till 9 000 000 Bq/kg), vilket enligt CRII-RAD innebär att askan skall betraktas som radioaktivt avfall och inslutas och lagras isolerat i hundratals år.

Ordföranden för det spanska rådet för kärnsäkerhet (CNS), Juan Manuel Kindelán, rapporterade den 30 juni 1998 till det spanska parlamentets energiutskott att de radioaktiva innehållet i järnskrotet kom från utlandet, att ursprunget var spritt samt att det var nytt.

Hur kan kommissionen få sitt svar till fråga P-2051/98 att gå ihop med de tydliga beläggen för att det har förekommit radioaktivt material i det järnskrot som använts i ugnen?

Är det inte i själva verket så att direktivet om grundläggade strålningsnormer förutser och till och med tillåter sådan återvinning av radioaktivt material, vilket oundvikligen leder till en viss förorening av anläggningar och eventuellt föroreningar som når allmänheten som i detta fallet? Dessutom kommer okända radioisotoper att ingå i fabrikens slutprodukter som skall användas av allmänheten. Vore det inte lämpligt att ändra direktivet så att denna typ av material utesluts och att istället införa system för segregering av radioaktivt avfall med mycket låg strålninsgsnivå, som i Frankrike?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(18 januari 1999)

Kommissionen bekräftar sin tidigare hållning som redovisades i svaret på parlamentsledamotens skriftliga fråga P-2051/98(2) att utsläppen av radioaktivt cesium från stålfabriken i Acinerox inte har något samband med bearbetningen av förorenat metallskrot från anläggningar inom kärnbränslecykeln.

Olyckan berodde på att en inkapslad Cs-137-källa av industriellt eller medicinskt ursprung ingick i en leverans med metallavfall. Enligt rapporten från spanska rådet för kärnsäkerhet (20 juli 1998) kan källan spåras till någon av tre leveranser med metallavfall som kommit sjövägen från Förenade kungariket, USA och Irland. Innehållet i dessa leveranser kan dock till viss del komma från andra länder. Det är inte möjligt att exakt bedöma källans aktivitet, men den ligger utan tvivel högre än den aktivitet som kommer från förorenad metall från kärnanläggningar.

Föroreningen av avfallsupplaget i Huelva berodde på hanteringen av förorenat filterdamm, och inte på att en bråkdel av dammet inte hade stoppats av filtret och därigenom släppts ut i luften.

Så länge som kommissionen undersöker vilka åtgärder som kan vidtas för att undvika olyckor av den här typen, finns det ingen anledning att ändra direktivet om grundläggande säkerhetsnormer (96/29/Euratom av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning)(3).

Kommissionen har ännu inte mottagit det franska lagförslaget om hur direktivet skall genomföras, vilket skall före maj år 2000. Det kan finnas olika metoder i olika länder för att hantera avfall med en mycket låg föroreningsgrad. Dessa metoder uppvisar olikheter när det gäller strålskydd, men för närvarande går det inte att bedöma vilken som är bäst.

(1) EGT C 96, 8.4.1999, s. 29.

(2) EGT C 96, 8.4.1999, s. 29.

(3) EGT L 159, 29.6.1996.