SKRIFTLIG FRÅGA E-2270/00

från Dominique Souchet (UEN) till kommissionen

(7 juli 2000)

Ämne: Sanktioner mot Crédit Mutuel

Utsikterna för att gemenskapen skall fatta ett beslut som avser att belägga Crédit Mutuel med dryga böter på grund av att inrättningens sparräkningskonto Livret Bleu påstås ha kommit i åtnjutande av statligt stöd inger helt berättigade farhågor, inte bara bland de fem miljoner innehavarna av sådana konton utan också bland de folkvalda frivilliga 27 000 förvaltarna som generöst ställt sin tid och sitt kunnande till spararnas förfogande och bland alla dem som framför allt återfinns bland de förtroendevalda i Frankrikes kommuner och som känner starkt för den anda av ömsesidig lojalitet på det lokala planet som varit och allt fortfarande är en viktig faktor bakom den ekonomiska utvecklingen i talrika regioner inom Frankrike.

Efter att det gjorts en redovisning, varvid de bedömningar som gjorts, framför allt i kvalitativt hänseende, i hög grad förefaller kunna diskuteras, verkar det som om kommissionen ville inrikta sig på sanktioner som samtidigt skulle vara både i grund orättvisa och fullkomligt onyttiga.

Orättvisa därför att Crédit Mutuel är en inrättning som fyller en uppgift av allmänt intresse, framför allt i frågor som berör lokal utveckling och allmännyttiga bostäder samtidigt som den aldrig någonsin, till skillnad från många andra, bett om anslag från det allmänna för att klara de förluster den ibland råkat ut för i sin bankverksamhet.

Onyttiga därför att det bakom det klagomål som anförts av AFB, där det talats bara om konkurrensfrågor (samtidigt som Livret Bleu's totala andel av insättningarna på bank 1,4 procent av besparingarna i Frankrike och 0,2 procent av besparingarna i Europa omöjligtvis kan förorsaka några snedvridningar av konkurrensen) döljer sig en önskan att Livret Bleu skulle förlora sin karaktär av att vara en särskild varumärkesprodukt, något som Crédit Mutuel inte heller motsätter sig, på det enda villkoret att man då går med på att föra en seriös diskussion om på vilka villkor det skall ske och förutsatt att Crédit Mutuel inte utsätts för någon diskriminerande behandling.

I detta sammanhang ter sig påförandet av sanktioner oundvikligen som en källa till konflikt, i en situation där rentav den inrättning som åsyftats föreslår en förhandlingslösning, som också ur den klagandes synvinkel måste framstå som väl avvägd och tillfredsställande. Under sådana betingelser är det obegripligt att kommissionen fortsätter sin lagföringsattityd och sina påhopp på Crédit Mutuel, om det inte förhåller sig så att kommissionen i själva verket inte är ute efter att angripa den produkt som Livret Bleu utgör med den ringa betydelse den har, utan i stället vill komma åt själva principen om sparandet som folkrörelse, något som vi vet att finansföretagen på andra sidan Atlanten hyser en aggressiv fiendskap emot, i och med att de vägrar erkänna det folkliga sparandets roll inom den ekonomiska utvecklingen, framför allt inom sektorn små och medelstora företag, liksom dess betydelse för solidariteten ute i samhället.

Kan kommissionen försäkra oss om att den inte har någon som helst avsikt att belasta Crédit Mutuel med oberättigade böter eller att skrota det franska systemet för folkligt sparande genom att barrikadera sig bakom en snäv tolkning av gemenskapens konkurrensregler och på det sättet favorisera finansiella intressen som är totalt främmande för och fientligt sinnade mot vår etablerade och levande kultur av ömsesidig solidaritet?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(13 september 2000)

Crédit Mutuels (CM) Livret Bleu är ett omfattande kommissionsärende. Både franska och utländska konkurrenter till banken har bett kommissionen att yttra sig om befintligheten av statligt stöd i denna helt speciella mekanism, som kombinerar en skattefri sparform med en tjänst av allmänt intresse. Visserligen agerar banken som mellanhand, men det måste ändå granskas enligt artikel 86.2 (f.d. artikel 90) i EG-fördraget huruvida exklusiva distributionsrättigheter för en skattebefriad sparform kan ge CM fördelar utöver kostnaderna för den tjänst av allmänt ekonomiskt intresse som staten ålagt banken att utföra.

Kommissionen vänder sig varken mot syftet med eller omfattningen av tjänster i det allmännas intresse, men är ändå tvungen att kontrollera att mekanismen inte lett till att oberättigad överkompensation utbetalats till Crédit Mutuel. En sådan överkompensation vore att räkna som ett statligt stöd som är oförenligt med fördraget.

En korrekt uppskattning av kostnaderna och inkomsterna i CM:s system kräver att förbindelserna mellan staten, banken samt dess kunder studeras i detalj. En sådan undersökning, som redan kompliceras av att tre parter är inblandade, blir ännu svårare eftersom ingen separat analytisk bokföring av Livret Bleu görs och eftersom en bank som CM är ett företag som säljer många produkter.

Man har därför undersökt CM:s analytiska bokföring, och en expertgranskning av Livret Bleus påverkan på bankens övriga finansverksamhet är under genomförande.

Kommissionen har varken någon avsikt eller möjlighet att ålägga banken påföljder eller böter. Den måste dock återställa rättvisa konkurrensvillkor, om så krävs genom att begära återbetalning av de stöd som överskrider vad som kan anses vara berättigat genom det uppdrag att leverera tjänster av allmänt intresse som den franska staten ålagt banken och som inte omfattas av något av undantagen från förbudet mot statligt stöd i artikel 87 (f.d. artikel 92) i fördraget. Det kan här påpekas att CM direkt konkurrerar med de andra bankerna i gemenskapen, genom att man bortsett från Livret Bleu erbjuder samma finansiella produkter.

Det är inte kommissionens uppgift att föreslå en framtida lösning. Allt den kan göra är att kontrollera att de eventuella lösningar medlemsstaten föreslår står i överensstämmelse med fördraget.