SKRIFTLIG FRÅGA E-0908/02

från Brigitte Langenhagen (PPE-DE) till kommissionen

(5 april 2002)

Ämne: Efterhandsförtullning av fiskprodukter från Norge

I Tyskland har det i fjol uppträtt problem med förtullningen av fiskprodukter från Norge. De tyska tullmyndigheterna har vid kontrollerna av mängderna uttalat en misstanke om att Norge kan ha fiskat mer än landets fångstkvoter tillåter (till exempel i fråga om torsk) och kräver nu att skillnaden mellan den nedsatta skattesatsen (0,9 %) och den normala skattesatsen (7,5 %) skall betalas. Därvid är det importörerna eller speditörerna i Tyskland som får stå för betalningsansvaret, trots att det i sista hand inte är dessa som kan anses som skyldiga att betala dessa avgifter eftersom de inte är direkt involverade i egentliga import- och exportaffärer. De berörda företagen står nu inför stora ekonomiska problem, eftersom det handlar om fordringar på flera tiotusentals euro. Konsekvensen av detta blir sedan att när de berörda företagen i sin tur skickar räkning till sina kunder i Norge, då väljer dessa att låta varorna ta vägen över Danmark eller Holland, eftersom tullbestämmelserna uppenbarligen tillämpas annorlunda där och det inte förekommer någon efterhandsförtullning eller någon betalning av garantier.

1. På vilket direktiv grundar sig kraven på efterhandsförtullning och betalning av garantier?

2. Hur förhåller sig de andra EU-medlemsstaterna i jämförelse med Tyskland beträffande tillämpningen av tullbestämmelserna?

3. Vem är ansvarig för att övervaka att dessa bestämmelser efterlevs?

4. Anser kommissionen sig ha möjligheter att dra försorg om lika behandling på detta område i alla medlemsstater?

5. Pågår det för närvarande några förhandlingar eller finns det några överenskommelser mellan Norge och kommissionen, så att sådan efterhandsförtullning inte mer skulle kunna förekomma?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(21 maj 2002)

Kommissionen känner inte till de händelser som parlamentsledamoten hänvisar till.

1. I enlighet med artikel 8 i rådets beslut 2000/597/EG, Euratom av den 29 september 2000 om systemet för Europeiska gemenskapernas egna medel(1) uppbärs importtullar, i egenskap av egna medel, av medlemsstaterna enligt deras respektive nationella lagar och andra författningar vilka vid behov skall anpassas för att uppfylla gemenskapsbestämmelsernas krav. Det är således medlemsstaterna som är ansvariga för uppbörden av importtullar.

Gemenskapens tullkodex(2) och dess tillämpningsföreskrifter(3) innehåller enhetliga bestämmelser för samtliga medlemsstater, däribland bestämmelser angående bokföringen och uppbörden av importtullar, angående fastställandet av de personer som är ansvariga för betalningen av dessa tullar och angående villkoren för ställandet av säkerhet.

Om tullmyndigheterna vid en kontroll efter tullklarering finner att bedrägerier eller oegentligheter begåtts som har påverkat beloppet av den tull som lagligen skall betalas, skall dessa enligt artikel 220.1 i gemenskapens tullkodex vidta lämpliga åtgärder beträffande bokföringen i efterhand av den tull som undanhållits. Genom sina kontroller i medlemsstaterna ser kommissionen till att tullmyndigheterna uppfyller sina skyldigheter i detta avseende.

2. och 3. Det är medlemsstaternas sak att se till att deras tullmyndigheter tillämpar gemenskapsbestämmelserna, inbegripet gemenskapens tullkodex och dess tillämpningsföreskrifter, på rätt sätt. När kommissionen konstaterar att bestämmelserna inte tillämpas på ett tillfredsställande sätt vidtar den lämpliga åtgärder för att rätta till situationen.

4. I dagens läge förfogar kommissionen inte över någon relevant information enligt vilken aktörer skulle ha behandlats olika beroende på vilken medlemsstat de befunnit sig i. Har parlamentsledamoten emellertid relevanta uppgifter av sådant slag önskar kommissionen ta del av dessa i syfte att rätta till situationen.

5. Kommissionen bekräftar att det för närvarande inte pågår några förhandlingar med Norge i syfte att underlåta att genomföra en uppbörd i efterhand av de importtullar som lagligen skall betalas i den typen av fall som parlamentsledamoten hänvisar till. Kommissionen vill dessutom påpeka att den aldrig förhandlar om åtgärderna i samband med tullar som lagligen skall betalas.

(1) EGT L 253, 7.10.2000.

(2) Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, 19.10.1992), senast ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2700/2000 av den 16 november 2000 (EGT L 311, 12.12.2000).

(3) Kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 253, 11.10.1993), senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 444/2002 av den 11 mars 2002 (EGT L 68, 13.3.2002).