SKRIFTLIG FRÅGA E-0481/03

från Antonios Trakatellis (PPE-DE) till kommissionen

(20 februari 2003)

Ämne: Tillämpning av solidaritetsprincipen för att bära de samhällsekonomiska följderna av stora flyktingströmmar (artikel 63 i EG-fördraget)

Under de senaste årtiondena har Europa tagit emot stora flyktingströmmar, vilket lett till ett ökat antal asylansökningar i EU:s medlemsstater och en explosionsartad ökning av antalet invandrare som på olaglig väg tagit sig in eller uppehåller sig på EU:s territorium. De begränsade åtgärder som godkänts eller understundom föreslagits exempelvis direktiv 2001/55/EG(1), Scifa-kommittén och förslaget om en europeisk kår för gränsskydd är emellertid otillräckliga för att denna företeelse skall kunna hanteras av EU. Särskilt oklar och oroande är situationen när det gäller flyktingströmmarna från tredje land och i synnerhet de väldiga folkförflyttningar som kan uppstå till följd av lokala kriser.

Fördragen föreskriver uttryckligen ett främjande av en balans mellan medlemsstaternas insatser att ta emot flyktingar och fördrivna personer och bära följderna av detta (EG-fördraget, artikel 63.2 b). Med tanke på detta undrar jag följande: Hur skall flyktingströmmar till följd av en krigssituation kunna hanteras på grundval av dagens lagstiftning, och exakt hur skall solidaritetsprincipen och den i fördragen påtalade balansen mellan medlemsstaternas insatser fungera i praktiken?

Mot bakgrund av de befintliga mekanismerna i EU för hantering av oförutsedda ekonomiska kriser och med vetskap om smärtgränsen för varje medlemsstats ekonomi, skulle kommissionen kunna tala om vilka mekanismer som planeras om det skulle uppstå en situation med stora folkförflyttningar som omedelbart kan leda till en allvarlig kris med social, politisk och ekonomisk instabilitet i någon av EU:s regioner? Var går smärtgränsen för EU:s medlemsstater eller en särskild region vid en sådan situation?

Europeiska kommissionens ordförande Romano Prodi erinrade i sitt tal den 12 juni 2002 om de europeiska medborgarnas oro över den illegala invandringen och framhöll behovet av en omedelbar förstärkning av den yttre gränskontrollen. Med tanke på detta och i ljuset av den senaste händelseutvecklingen undrar jag vilka framsteg som gjorts på området? Har kommissionen för avsikt att i enlighet med solidaritetsprincipen föreslå en särskild fond för hantering av nödsituationer i medlemsstater som tar emot stora flyktingströmmar?

(1) EGT L 212, 7.8.2001, s. 12.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(2 april 2003)

Som parlamentsledamoten påpekar föreskriver artikel 63.2 a i EG-fördraget att åtgärder skall antas för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot flyktingar och fördrivna personer och bära följderna av detta.

EU har därför infört två instrument:

- Det första är Europeiska flyktingfonden som inrättades genom rådets beslut 2000/596/EG av den 28 september 2000 om inrättande av en europeisk flyktingfond(1). Det är ett instrument för ekonomisk solidaritet för att fördela gemenskapsmedlen mellan medlemsstaterna i förhållande till det antal asylsökande de tar emot och det antal flyktingar och fördrivna personer som vistas på deras territorium. Fondens budget uppgår till 216 miljoner euro under en femårsperiod, inklusive en reserv på 10 miljoner euro per år för brådskande åtgärder i fall av massiv tillströmning av flyktingar eller fördrivna personer.

- Det andra är rådets direktiv 2001/55/EG av den 20 juli 2001 om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta, dvs. det som parlamentsledamoten tar upp i sin fråga. I direktivet fastställs inte bara reglerna för genomförandet av tillfälligt skydd och ordningen för mottagna personer, utan också en solidaritetsmekanism mellan medlemsstaterna som bygger på vars och ens mottagningskapacitet samt frivillighet. Bland de planerade solidaritetsåtgärderna kan nämnas följande: När antalet personer som kan komma i fråga för tillfälligt skydd efter en plötslig och massiv tillströmning överskrider den mottagningskapacitet som avses i punkt 1, skall rådet utan dröjsmål undersöka situationen och vidta lämpliga åtgärder, bland annat rekommendera att de berörda medlemsstaterna ges ytterligare stöd.

Åtgärderna för att genomföra direktivet får stöd från Europeiska flyktingfonden, särskilt genom att man frigör anslag som uppförts i reserven. Om beloppet inte räcker för att täcka behoven vid massiva tillströmningar kan ytterligare anslag beviljas efter godkännande från budgetmyndigheten.

Principen om en balans mellan medlemsstaternas insatser anges inte uttryckligen i EG-fördraget när det gäller invandringspolitik. Ordalydelsen bidrar emellertid till diskussioner om kampen mot olaglig invandring och olovlig vistelse, inklusive återsändande av personer som vistas olagligt, samt förvaltningen av de yttre gränserna.

Kommissionen hänvisar här till sitt meddelande till rådet och Europaparlamentet om en gemensam politik om olaglig invandring(2) av den 15 november 2001.

Rådets direktiv 2001/40/EG av den 28 maj 2001 om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land(3) och kommissionens förslag(4) till ett rådsbeslut med fastställande av kriterierna och de praktiska metoderna för att kompensera den ekonomiska obalans som uppstår vid tillämpningen av detta direktiv utgör exempel på den ständigt ökande solidariteten på detta område.

När det gäller förvaltningen av de yttre gränserna föreslog kommissionen i sitt meddelande av den 7 maj 2002(5) ett gradvist införande av en gemensam politik för en integrerad förvaltning av de yttre gränserna baserad på avdelning IV i EG-fördraget och utvecklingen av Schengenregelverket. Kommissionens syfte är att utforma åtgärder för att säkra kontinuiteten inom ramen för en politik som består av fem huvuddelar: ett gemensamt regelverk, en gemensam mekanism för samråd och operativt samarbete mellan cheferna för medlemsstaternas gränskontroll, en gemensam och integrerad riskanalys på EU-nivå, personal vars kompetens motsvarar kraven på en europeisk dimension och utrustning som fungerar i samarbetet mellan myndigheter samt slutligen, på längre sikt, en fördelning av bördan mellan medlemsstaterna med sikte på en europeisk gränsförvaltningsmyndighet.

Den 13 juni 2002 antog rådet (rättsliga och inrikes frågor) en strategi för förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser(6) med en förteckning över åtgärder som skall genomföras enligt en tidsplan som sträcker sig över perioden juni 2002juni 2007. Strategin bygger i hög grad på kommissionens förslag. Europeiska rådet i Sevilla (2122 juni 2002) välkomnade kommissionens förslag och den strategi som antagits av rådet och uppmanade till att skynda på med genomförandet av vissa mål, till exempel genomförande av gemensamma insatser vid de yttre gränserna, utarbetande av en gemensam modell för riskanalys och fastställande av en gemensam grundläggande utbildning av gränsövervakningspersonal.

Det finns för närvarande ingen enighet mellan medlemsstaterna om inrättandet av en europeisk gränsförvaltningsmyndighet. Multinationella team deltog dock nyligen i nyskapande kontroll- och gränsövervakningsövningar vid Medelhavsgränserna och unionens landgränser. Flera medlemsstater har ställt personal och ibland även utrustning till förfogande under en viss tid. Kommissionen anser att denna form av gemensamma insatser kan föregå en operativ bördefördelning i enlighet med förslagen i meddelandet av den 7 maj 2002.

Parlamentsledamoten kan slutligen notera att gemenskapens externa åtgärder kan bidra, direkt eller indirekt, till att minska invandringspressen genom att de stödjer mottagandet av flyktingar och fördrivna personer i regionen.

(1) EGT L 252, 6.10.2000.

(2) KOM(2001) 672 slutlig.

(3) EGT L 149, 2.6.2001.

(4) KOM(2003) 49 slutlig.

(5) KOM(2002) 233 slutlig.

(6) Rådets dokument nr 10019/02 LIMITE FRONT 58 COMIX 398 av den 14 juni 2002.