SKRIFTLIG FRÅGA E-0623/03

från Johanna Boogerd-Quaak (ELDR)och Dorette Corbey (PSE) till kommissionen

(3 mars 2003)

Ämne: Ersättning för kostnaderna för sanering av olja längs Zeelands och södra Hollands kust

De direkta och indirekta skador som fartyget Tricolor orsakade längs kusten på Zeeland och i södra Holland genom utsläppet nära Calais i december var omfattande. Kostnaderna för att sanera bort oljan (kostnader för inhyrning av material och personal och frakt) uppskattas till en miljon euro.

1. Anser kommissionen att de europeiska direktiven om miljöansvar även bör gälla sjöfart och rederier?

2. Anser kommissionen att den utsläppsansvarige även kan hållas ansvarig för de indirekta skador som Tricolor-olyckan medfört?

3. Är kommissionen beredd att ta på sig kostnaderna som de södra provinserna i Nederländerna fått betala på grund av skadegörelsen om de inte kan utkrävas från den som orsakat utsläppet, i detta fall Tricolors ägare?

4. Anser kommissionen att Nederländerna och Belgien samarbetat tillräckligt för att förebygga denna miljökatastrof?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(14 maj 2003)

1. Kommissionen anser helt klart att sjöfartssektorn och rederinäringen skall omfattas av tillfredsställande ansvarssystem, antingen på internationell nivå eller på EU-nivå.

Enligt förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador(1) är det i de fall då vissa internationella konventioner är tillämpliga dessa konventioner som skall tillämpas och inte det kommande direktivet. De internationella konventioner som finns förtecknade i förslaget till direktiv rör bland annat skada orsakad av förorening genom bunkerolja, såsom i detta fall.

När kommissionen antog ovannämnda förslag tog den både hänsyn till det existerande internationella regelverket och de åsikter som kommissionen uttryckt i samband med antagandet av Erika II-paketet (se meddelandet om en andra omgång gemenskapsåtgärder avseende sjösäkerhet till följd av oljetankfartyget ERIKAS förlisning(2), där kommissionen angav sin avsikt att få till stånd en översyn av de gällande internationella avtalen). Kommissionen ansåg dock att ett försök först borde göras på internationell nivå, eftersom ett förbättrat internationellt (globalt) regelverk skulle ge mer omfattande miljöfördelar.

I meddelandet om ökad sjösäkerhet med anledning av oljetankern Prestiges förlisning(3) upprepade kommissionen sin oro när det gällde skador orsakade av oljeutsläpp och uttryckte även sin oro avseende andra internationella konventioner, inbegripet konventionen om ansvarighet för skada orsakad av förorening genom bunkerolja.

Det är Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) som måste vidta de nödvändiga åtgärderna om konventionen om ansvarighet för skada orsakad av förorening genom bunkerolja skall kunna ändras.

Om detta misslyckas kommer kommissionen att överväga att föreslå åtgärder på EU-nivå.

Det bör noteras att konventionen om ansvarighet för skada orsakad av förorening genom bunkerolja fortfarande inte har trätt i kraft. Fram till dess att direktivet trätt i kraft är det kommande direktivet om miljöansvar som är tillämpligt på miljöskador som orsakas av förorening genom bunkerolja.

2. Kommissionen har ingen möjlighet att besvara denna fråga om den inte konkretiseras, särskilt som ledamöterna inte anger vilka typer av indirekta skador de menar. Rent allmänt kan dock sägas att olika stater och rättssystem har olika regler som bestämmer om indirekta skador skall ersättas, hur ersättningen i så fall skall avgöras av de tillämpliga reglerna samt vilket tillvägagångssätt som skall användas. Det bör dock påpekas kostnaderna för åtgärder för att förebygga eller minimera skador från föroreningar skulle ge rätt till ersättning, antingen enligt den internationella konventionen om ansvarighet för skada orsakad av förorening genom bunkerolja eller det kommande direktivet om miljöansvar, om dessa hade varit i kraft den aktuella tidpunkten.

3. Några av de samhällen i Zeeland och södra Holland som skadats av olja från Tricolor-olyckan omfattas av räckvidden för det samlade programdokumentet för gemenskapens strukturåtgärder i området Zuid i Nederländerna (CCI 2000.NL.16.2.DO.003). Detta är givetvis bara en liten del av lösningen, men programmet omfattar åtgärder som skulle medge delfinansiering av miljöprojekt, och detta kan miljömyndigheten utnyttja på ett fruktbart sätt om den bedömer det som nödvändigt.

Olyckan är inte tillräckligt omfattande för att ge rätt till medel från den solidaritetsfond som inrättades den 11 november 2002, med tanke på det viktigaste kriteriet för fonden (att skadorna måste överstiga tre miljarder euro eller 0,6 % av det berörda landets bruttonationalinkomst (BNI)). Nederländerna kan alltid ansöka om ett exceptionellt stöd från solidaritetsfonden, eftersom denna typ av stöd kan betalas ut vid olyckor med särskild allvarlig inverkan på ekonomin i den berörda regionen. Kommissionen skulle i så fall granska ansökan, men de fondmedel som finns tillgängliga för exceptionellt stöd är tyvärr nästan uttömda.

4. Ledamoten är medveten om att det huvudsakligen är medlemsstaternas ansvar att hantera utsläpp. Kommissionens uppgift är framför allt att stödja samarbetet mellan behöriga myndigheter i medlemsstaterna.

Efter Tricolor-olyckan var kommissionens European Response Centre i kontakt med de belgiska, franska och holländska myndigheterna.

Den enda begäran om bistånd som kommissionen mottagit från de belgiska myndigheterna i detta sammanhang rör rengöring av oljeskadade fåglar.

(1) EGT C 151 E, 25.6.2002.

(2) KOM(2000) 802 slutlig.

(3) KOM(2002) 681 slutlig.