SKRIFTLIG FRÅGA E-3296/02

från Dominique Vlasto (PPE-DE) till kommissionen

(21 november 2002)

Ämne: Försäljning av reservdelar till urmakare i EU

Kommissionen har redan uppmärksammat att urmakare har allt svårare att få tag på reservdelar till vissa märkesur. Detta gäller framför allt ur som säljs av schweiziska tillverkare som tillämpar restriktioner vid försäljning av reservdelar till oberoende urmakare i EU.

Den här distributionspolicyn som skapades av de stora märkena har spritt sig och tillämpas idag av större delen av branschen. Urtillverkarna levererar inte längre reservdelar till urmakare som har startat egna reparationsverkstäder och skapar på så sätt ett monopol. Konsumenten kan inte längre välja var han vill låta laga sitt ur.

1. Om en producent inte har mer än 30 procent av en viss marknad anser kommissionen att konkurrensen inte begränsas. Hur förhåller det sig när en grupp producenter, som var och en för sig inte överskrider trettiprocentsgränsen, tillämpar samma restriktion på distributionen av reservdelar? Vad kan då göras för att motverka de negativa effekterna på konkurrensen?

2. Kommissionen har föreslagit nya regler för bilbranschen. Varför föreslår den inte nya regler för urbranschen så att tusentals oberoende urmakare får möjlighet att utöva sitt yrke?

3. Vilka snabba lösningar kan komma i fråga när det gäller just ur från schweiziska tillverkare?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(9 januari 2003)

Förbudet mot konkurrensbegränsande avtal i artikel 81.1 i EG-fördraget gäller också vertikala avtal där tillverkarens andel av den relevanta marknaden är mindre än 30 procent, om avtalet märkbart påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Kommissionen är medveten om att vertikala avtal som omfattas av artikel 81.1 i EG-fördraget kan ha fler fördelar än nackdelar och har därför utfärdat kommissionens förordning (EG) nr 2790/1999 av den 22 december 1999 om tillämpningen

av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden(1) (nedan kallad gruppundantagsförordningen), som undantar vissa konkurrensbegränsande vertikala avtal från förbudet i artikel 81.1, under förutsättning att leverantörens eller köparens andel av den relevanta marknaden är mindre än 30 procent.

Kommissionen får förklara att gruppundantagsförordningen inte skall tillämpas, om den i ett visst fall finner att tillträde till den relevanta marknaden eller konkurrens på denna begränsas märkbart av den kumulativa effekten av parallella nät av liknande vertikala avtal som verkställs av konkurrerande leverantörer eller köpare. Om parallella nät av liknande vertikala begränsningar omfattar mer än 50 procent av en relevant marknad, kan kommissionen genom förordning förklara att gruppundantagsförordningen inte skall tillämpas på vertikala avtal som innehåller särskilda begränsningar avseende den marknaden.

Kommissionen vill framhålla att vi, även när det gäller klocktillverkning, kan och kommer att ingripa mot alla begränsningar av konkurrensen med hjälp av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget, om sådana begränsningar märkbart påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

Kommissionen anser inte att urindustrin har sådana särdrag att det är motiverat att anta en särskild gruppundantagsförordning för klockor. Kommissionen tycker särskilt att de miljö- och säkerhetshänsyn som är direkt kopplade till reparation och underhåll av bilar inte kan överföras på klockor.

Kommissionen känner till det handelsbruk som håller på att växa fram inom den schweiziska urindustrin och undersöker för närvarande om en klocktillverkares vägran att leverera reservdelar till oberoende urmakare innebär en överträdelse av EG:s konkurrensrätt, däribland artikel 82 i EG-fördraget, särskilt i fall där klocktillverkaren inte är hemmahörande i EU.

(1) EGT L 336, 29.12.1999.