SKRIFTLIG FRÅGA E-1549/00

från Vitaliano Gemelli (PPE-DE) till kommissionen

(18 maj 2000)

Ämne: Den ekonomiska och monetära politiken

Eurons fortsatta nedgång gentemot dollarn skapar stor oro på många håll i Europa. Från politiskt, ekonomiskt, socialt och finansiellt håll kräver man uttömmande förklaringar om EU:s ekonomiska och monetära politik, samtidigt som kommissionen strör lugnande budskap omkring sig och rådet helt ignorerar problemet. Det enda ECB gör är att förbereda sig för stegvisa ökningar av räntorna, vilket utan tvekanär ett

tecken på att det saknas en ekonomisk och monetär strategi, eftersom man tar till standardiserade tekniska åtgärder som är lösryckta ur ett bredare ekonomiskt sammanhang. Även om en ränteökning begränsar inflationsrisken inverkar den säkert negativt på i vilken utsträckning företagen använder sig av euron för sina investeringar. Denna typ av finansiering är absolut nödvändig för att bidra till att påskynda den ekonomiska moderniseringsprocessen och för att lösa problemet med den enormt höga arbetslösheten i Europa, som med största säkerhet inte är konjunkturbetonad utan ett resultat av stelbenta strukturer och avsaknaden av en harmonisering av den ekonomiska, finansiella, skattemässiga och sociala politiken i EU:s medlemsstater. Hittills har denna politik kännetecknats av skepticism, protektionism, kortsiktighet och förstelnade ideologier, vilket står i vägen för en öppen diskussion för att finna en konkurrenskraftig ställning på världsmarknaden.

Kan kommissionen mot bakgrund av detta besvara följande frågor:

- Vilken ekonomisk och monetär strategi har kommissionen för avsikt att genomföra?

- Vilken europeisk politisk myndighet fastställer EU:s ekonomiska och monetära politik, med hänsyn tagen till ECB:s tekniska och operativa oberoende?

- Vilka åtgärder avser man att vidta i EU och i medlemsstaterna för att modernisera och utveckla den europeiska ekonomin?

- Hur avser man att lösa problemet med den extremt höga arbetslösheten i Europa samtidigt som man iakttar de bestämmelser som reglerar invandringen av medborgare från tredje länder och deras vistelse i unionen?

- Vilken roll tänker sig kommissionen att kandidatländerna skall spela i samband med utvidgningen, som förhoppningsvis sker under bästa förhållanden och på så kort tid som möjligt, i ett EU som garanterar positiva ekonomiska villkor och inger en känsla av trygghet och stabilitet i syfte att förbättra de europeiska medborgarnas levnadsförhållanden?

- Vilket förslag avser rådet att lägga fram för USA, Kanada, Japan, Ryssland och Kina samt övriga ekonomiska makter i världen för att inleda förhandlingar för att stabilisera finans- och valutamarknaderna och skydda medborgare, investerare och sparare från risken för ett systemsammanbrott som skulle vara ödesdigert och till och med kunna äventyra samlevnaden mellan människor i världen?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(11 juli 2000)

Kommissionen har utvecklat en omfattande och sammanhängande ekonomisk-politisk strategi som syftar till att skapa hög, varaktig och icke-inflationsdrivande tillväxt och som därigenom bidrar till att viktiga utmaningar som att återskapa full sysselsättning kan klaras av. Strategin består i huvudsak av en tillväxt- och stabilitetsinriktad makroekonomisk politik, bland annat en penningpolitik, som i enlighet med fördraget syftar till att upprätthålla prisstabilitet, och ekonomiska reformer i syfte att förbättra produkt-, kapital- och arbetsmarknadernas funktion.

Den övergripande strategin beskrivs i kommissionens rekommendation till 2000 års allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik. Dessa omfattar samtliga stora ekonomisk-politiska områden, medan Cardiff- och Luxemburgprocesserna närmare behandlar sina respektive specialområden. Det är upp till de berörda parterna att genomföra strategin i enlighet med den ansvars- och behörighetsfördelning som anges i fördraget.

Ansvarsfördelningen inom gemenskapen grundar sig på tydliga regler. Euroområdets penningpolitik sköts av Europeiska centralbanksystemet (ECBS). Vid fullgörandet av sina uppgifter enligt artikel 105 i EG-fördraget får ECBS inte ta emot några instruktioner från tredje part, vilket inte hindrar att företrädare för centralbanken aktivt deltar i den ekonomisk-politiska debatten i olika fora, bland annat vid det regelbundet återkommande meningsutbytet med Europaparlamentet. Ansvaret för penningpolitiken utanför euroområdet ligger fortfarande på nationell nivå. Finanspolitiken och de flesta andra delar av den ekonomiska politiken fastställs enligt subsidiaritetsprincipen på nationell nivå. Vid utformningen av politiken måste dock medlemsstaterna iaktta bestämmelserna i fördraget, fullgöra de skyldigheter som stabilitets- och tillväxtpakten innebär och följa principen om nära samordning. Detta innebär särskilt att de bedriver och samordnar sin politik med hänsyn till de ovannämnda allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Dessa

riktlinjer antas av Ekofinrådet, som har en central roll i samordningsprocessen, på en rekommendation från kommissionen och med beaktande av de prioriteringar som fastställts av Europeiska rådet och eventuella yttranden om kommissionens rekommendation från andra rådskonstellationer. Samordningen av strategier och reformer på arbetsmarknaden regleras närmare av de sysselsättningsriktlinjer som anges i sysselsättningsavsnittet i fördraget, samtidigt som den politiska process som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Cardiff säkerställer att det sker en översyn av reformerna på produkt- och kapitalmarknaderna. Båda dessa processer rättar sig efter den övergripande ram som anges i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

Denna ansvarsfördelning kräver en kontinuerlig och konstruktiv dialog mellan de berörda parterna. Dialogen mellan Europeiska centralbanken (ECB) och Ekofinrådet förs i olika former och på olika nivåer, med medverkan av kommissionen och under iakttagande av alla aspekter på ECBS:s oberoende. De kommunikationskanaler som anges i fördraget utnyttjas. Informella diskussioner äger rum inom euro-11-gruppen och vid dess möten deltar ECB regelbundet. Dialogen mellan ministrarna och de monetära myndigheterna förbereds och fortsätter på hög tjänstemannanivå inom ekonomiska och finansiella kommittén. I den makroekonomiska dialogen, som upprättades genom den europeiska sysselsättningspakten, deltar dessutom alla berörda, inklusive arbetsmarknadens parter. Denna regelbundna dialog grundar sig på ömsesidigt förtroende och deltagarnas oberoende och autonomi på sina respektive ansvarsområden respekteras.

För att gemenskapens ekonomi skall moderniseras och varaktig tillväxt främjas i linje med de nya strategiska mål som angavs vid Europeiska rådets möte i Lissabon har kommissionen i sin rekommendation till 2000 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken lagt fram en omfattande och sammanhängande ekonomisk-politisk strategi. Den ger ett praktiskt innehåll åt slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon och har som mål att förbättra de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet, främja en kunskapsbaserad ekonomi, garantera effektiva produktmarknader, främja mer integrerade kapitalmarknader och vitalisera arbetsmarknaderna. Alla uppmanas att vidta åtgärder inom sitt respektive område. Kommissionen kommer att ta sitt fulla ansvar när det gäller att övervaka hur genomförandet av denna strategi fortskrider.

Genom Luxemburg- och Cardiffprocesserna kommer de ekonomiska respektive sociala frågorna att behandlas närmare. Enligt slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon kommer strategin med öppen samordning av politiken på gemenskapsnivå att utsträckas till nya områden som till exempel utbildning och fortbildning, främjande av informationssamhället och innovation samt socialt skydd och social integration.

Varje vår kommer Europeiska rådet att vid ett särskilt möte se över strategin och kontrollera hur genomförandet av den fortskrider, särskilt på grundval av en sammanfattande rapport utarbetad av kommissionen som grundar sig på strukturella indikatorer på sysselsättning, innovation, ekonomiska reformer och social sammanhållning.

Kommissionen har som redan påpekats utarbetat en ekonomisk-politisk strategi för tillväxt och sysselsättning som anges i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och i sysselsättningsriktlinjerna. De senare anger närmare hur arbetsmarknaderna skall kunna vitaliseras. Strategin syftar till att få igång en endogen process av ekonomisk tillväxt, som understöds av en väl fungerande arbetsmarknad. Syftet är att åstadkomma en betydande och varaktig ökning i den totala sysselsättningsgraden i Europa. Det övergripande målet bör vara att senast till 2010 ha fått upp sysselsättningsgraden från dagens 61 % i genomsnitt till så nära 70 % som möjligt och att senast till 2010 ha fått upp andelen förvärvsarbetande kvinnor från dagens 51 % i genomsnitt till mer än 60 %.

För att i enlighet med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken vitalisera arbetsmarknaderna anges i sysselsättningsriktlinjerna konkreta mål och åtgärder. Betoningen ligger på att förbättra anställbarheten, utveckla företagarandan, främja anpassningsförmågan och förbättra mäns och kvinnors lika möjligheter. Detta medför inte någon ändring av de regler som styr migration till och från gemenskapen.

Genomförandet av den övergripande strategin i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och de åtgärder som förespråkas i sysselsättningsriktlinjerna går framåt. Sysselsättningen går i positiv riktning och arbetslösheten minskar. En grundlig utvärdering av Luxemburgprocessens effekter planeras till 2002.

De centraleuropeiska kandidatländerna har redan gjort tydliga framsteg i arbetet med att bli konkurrenskraftiga marknadsekonomier. Tillväxtutsikterna har ljusnat till följd av de positiva effekterna av de inhemska anpassningsprogrammen och den förbättrade externa miljön. Kommissionen anser att kandidatländerna måste fortsätta sina reformansträngningar inom ramen för programmen inför anslutningen och i enlighet med vad som anges närmare i de ekonomisk-politiska strategier och de sysselsättningspolitiska översikter som gemensamt utarbetas av kandidatländerna och kommissionen. Detta bereder vägen för en anslutning längre fram under tillväxt- och välståndsbefrämjande omständigheter i både kandidatländerna och den nuvarande gemenskapen.

Kommissionen har redan tagit ett antal initiativ för att förbättra effektiviteten och stabiliteten i gemenskapens finansiella system. Dessa åtgärder omfattar handlingsplanen för finansiella tjänster, som skall vara genomförd senast 2005 (Europeiska rådets möte i Lissabon) och den översyn av gemenskapens kapitaltäckningsregler som nyligen gjordes.

Framsteg har också gjorts när det gäller att reformera det internationella monetära systemets uppbyggnad. Diskussioner om dessa frågor har ägt rum i olika fora, bland annat i Internationella valutafonden (IMF) och inom G7, en grupp som består av världens sju mest utvecklade länder. För att ta hänsyn till förekomsten av nya s.k. tillväxtländer och den ekonomiska och monetära unionen (EMU) är kommissionen beredd att spela en aktiv roll i utarbetandet och framförhandlandet av gemensamma ståndpunkter, både internt och med G7-partner. Hittills har dock medlemsstaterna varit motvilliga att låta gemenskapsdimensionen bli mer synlig i internationella sammanhang.