ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3057/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Tobaksreformen

Den fråga rör rapporten från kommissionen till rådet om den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak (KOM(96)0554). Kommissionens rapport innehåller en analys av de två grundläggande alternativen för den gemensamma tobakssektorns framtid, och den slutsats som dras av denna är att stödet till tobaksodling inte bör dras in på medellång sikt utan i stället undergå en övergripande reform. De reformer som föreslås omfattar flexibla premier i syfte att främja produktion av tobak med högre kvalitet (med låg tjärhalt) och att införa ett system för återköp av kvoter som gör det möjligt för tobaksodlarna att upphöra med produktionen och på det sättet minska gemenskapskvoternas totala volym.

I rapporten erkänner man att det finns en klar motsägelse mellan den gemensamma politiken för att minska tobakskonsumtionen och stödet till produktion av råtobak, men man erinrar samtidigt om att om stödet till tobaksproducenterna avskaffades skulle detta leda till att produktionen av råtobak inom Europeiska unionen upphörde och få allvarliga följder för de 200 000 arbetstillfällen som är knutna till produktion och beredning (170 000 respektive 30 000 arbetstillfällen). Dessutom finansieras 80 % av de europeiska producenternas inkomster, 70 000 i Grekland (52 %) och nästan 40 000 i Italien, av gemenskapen.

Har kommissionen för avsikt att se till att eventuella åtgärder för att upphöra med tobaksodling åtföljs av exakt angivelse av andra typer av odling som kan idkas på de före detta tobaksfälten, eller att det skapas nödvändiga villkor för annan versamhet än jordbruk genom en balanserad och successiv utveckling av landsbygdsområdena?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (21 oktober 1997)

När det gäller parlamentsledamotens fråga om alternativ för producenter som överger tobaksodling är kommissionen angelägen om att understryka att den endast ger erbjudanden till dem som frivilligt bestämmer sig för att lämna sektorn, i synnerhet på grund av svårigheter att följa utvecklingen på marknaden. Följaktligen är det inte obligatoriskt att lämna sektorn, och det är inte kommissionens sak att bestämma vilka val enskilda producenter skall göra.

För att stödja dem som frivilligt fattar beslutet att överge tobaksodlingen har kommissionen i sin rapport givit förslag till åtgärder.

En central del i dessa åtgärder är främjandet av strategiplaner för lokal utveckling, som ger producenterna möjlighet att rikta in sig på annan verksamhet. Dessa planer bör utarbetas så nära de berörda zonerna som möjligt. De bör knytas till dem som är direkt berörda, i första hand tobaksproducenterna. I likhet med de utvecklingsplaner som finansieras genom strukturfonderna för mål 1- och mål 5b-regionerna bör ett integrerat utvecklingskoncept ligga till grund för dessa planer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2951/97 från Astrid Thors (ELDR) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Odling av hampa och dess användning i Finland

EU beviljar finansiellt stöd till traditionell odling av industrihampa. Tyvärr existerar det inga arrangemang för att ta till vara den skördade hampan - åtminstone i Finland finns det inga förädlare som behöver hampa som råvara och exportkanaler finns inte.

Är Kommissionen medveten om att det odlas hampa i Finland utan att det finns någon beredskap att ta den till vara och vilka åtgärder ämnar Kommissionen vidta för att råda bot på problemet?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (20 oktober 1997)

Genom rådets förordning (EEG) nr 1308/70 av den 29 juni 1970 om den gemensamma organisationen av marknaden för lin och hampa ((EGT L 146, 4.7.1970 )) infördes ett stöd per hektar för hampa i gemenskapen. Stödet för hampa beviljas endast om hampan produceras från utsäde av sorter där halten rusframkallande ämnen (tetrahydrokannabinol) inte överstiger 0,3 %. Dessutom får stödet endast betalas ut för arealer som besåtts och skördats helt och hållet och där normal odling har genomförts.

Det finns inga krav när det gäller lagringsvillkor, bearbetning eller export av den skördade produkten.

Särskilt när det gäller Finland bör det understrykas att trots att hampodlingen har ökat är dess omfattning mycket liten - två hektar 1996 och 74 hektar (provisorisk siffra) 1997. Hampodling i så liten omfattning ger naturligtvis inte tillräcklig mängd råvara för att det skall kunna leda till investeringar i sektorn för en första bearbetning i Finland. Dessutom har företagen för en första bearbetning i resten av gemenskapen en tillräcklig råvaruförsörjning och exportmöjligheterna är mycket begränsade.

Kommissionen åtog sig den 20 januari 1997 inför rådet att så snart som möjligt föreslå lämpliga åtgärder inom sektorn för hampa. Redan då jordbrukspriserna fastställdes för regleringsåret 1997/1998 föreslog kommissionen för rådet, som antog förslaget, att stödnivån skulle minskas med 7,5 % för att dämpa den ökning av odlade arealer som är en effekt av stödet.

Kommissionen fortsätter för närvarande sin utredning om de lämpligaste åtgärderna inom sektorn för hampa.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3016/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (1 oktober 1997)

Ämne: Ett vägledande kärnkraftsprogram för Europeiska unionen

Min fråga gäller kommissionens meddelande om Europeiska unionens kärnkraftsindustri (ett vägledande kärnkraftsprogram i enlighet med artikel 40 i Euratomfördraget (KOM(96)0339 - CES 470/97). Som en följd av de potentiella risker som är förknippade med kärnkraftverken i CÖE-länderna och OSS borde det inte vara något tvivel om de oerhört skadliga effekter som ytterligare en eventuell stor kärnolycka skulle ha på den allmänna opinionen. Programmen Phare och Tacis har visserligen visat sig vara värdefulla men blir numera allt oftare föremål för kritik. Kan kommissionen omgående ompröva den del av dessa program som gäller kärnsäkerhet och därefter offentliggöra resultaten av denna omprövning?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar (20 oktober 1997)

Kommissionen är väl medveten om den fara som är förenad med kärnolyckor i de central- och östeuropeiska länderna och i de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen. Av den anledningen har cirka 700 miljoner ecu anslagits 1990-1997 till Phare- och Tacis-programmen för kärnsäkerhet.

Oberoende konsulter har nyligen slutfört en interimsutvärdering av Phare- och Tacis-programmen vilken överlämnades till Europarlamentet i juni 1997. Av utvärderingen framgår att det visserligen inte kan förnekas att det finns svårigheter i samband med genomförandet, men att de flesta kärnsäkerhetsprojekten ändå når sina syften.

Kommissionen undersöker för närvarande vilka ändringar som skulle kunna göras i kärnsäkerhetspolitikens inriktning och i genomförandemekanismerna i denna sektor för att förbättra programmens effektivitet. Inledande diskussioner har också ägt rum med medlemsstaterna, i Phare- och Tacis-kommittéerna, och med de relevanta parlamentsutskotten (utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, för forskning, teknologisk utveckling och energi samt budgetkontrollutskottet). Kommissionen är för närvarande i färd med att slutligt fastställa sin ståndpunkt i denna fråga på grundval av de reaktioner som den mottagit. Resultaten kommer att finnas med i den nya programcykeln för 1998 som börjar inom kort.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2707/97 från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Brandkårernas arbetsmetoder i Europa

Kan kommissionen klarlägga om kommissionen har någon rättslig behörighet i fråga om de metoder som används i medlemsstaterna för att förbereda brandmän för räddningsuppdrag?

Har kommissionen några uppgifter om vilka tillvägagångssätt som används i de olika medlemsstaterna när en enskild brandman försöker rädda ett medvetslöst olycksoffer och föra personen i säkerhet?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (24 september 1997)

Kommissionen har ingen rättslig behörighet vad gäller yrkesutbildning inom de nationella räddningstjänsterna.

Däremot har kommissionen i det förflutna givit stöd till utbildningsaktiviteter som organiserats av medlemsstaterna på gemenskapsnivå. Stödet har utbetalats inom ramen för budgetpost B4-3300. Dessa aktiviteter ledde till utbyte av informationer och erfarenheter mellan de olika deltagarna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3224/97 från Clive Needle (PSE) till kommissionen (9 oktober 1997)

Ämne: Återtagande i bruk av oljeplattformar

I ljuset av konferensen om avveckling av oljeplattformar som hölls i Bryssel den 29 september 1997 med oljebolag och andra företag, undersöker ett konsortium i Great Yarmouth i min valkrets i Norfolk, Förenade kungariket, möjligheten att återta oljeplattformar i bruk med hjälp av ett företag specialiserat på nya lyftsystem, forskare från ett lokalt universitet och andra lokala parter vilka undersöker både de ekonomiska och miljömässiga effekterna av detta projekt.

Känner kommissionen till detta arbete som pågår i Great Yarmouth och, om så är fallet, vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att analysera användbarheten med detta projekt och meddela vad man kommit fram till i denna analys?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (6 november 1997)

Parlamentsledamoten tar upp en fråga som kommissionen är mycket engagerad i.

Kommissionen har nyligen mottagit resultaten av en omfattande undersökning rörande avveckling av offshore-anläggningar för olja och gas. I denna dras slutsatsen att det är tekniskt möjligt att ta bort nästan samtliga befintliga anläggningar av stål. Det är därför mycket intressant att se hur industrin hela tiden utvecklar ny och mer effektiv teknik inom det här området.

Kommissionen känner till Great Yarmouth-projektet och den vill gärna undersöka alla möjligheter att återanvända dessa anläggningar. Kommissionen arbetar aktivt inom ramen för Oslo/Paris-konventionen (OSPAR), där man söker enas om en strategi för alla frågor som rör avveckling och bortskaffande av offshore-anläggningar. Kommissionen följer också noga all utveckling i Europa inom hela det här området, och i detta ingår avveckling och återanvändning av anläggningar. I det hänseendet är Great Yarmouth-projektet viktigt, eftersom det omfattar en ny metod för tunga lyft och resultaten är av intresse för de fortlöpande diskussionerna inom ramen för OSPAR.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2429/97 från Carlo Casini (PPE) till kommissionen (11 juli 1997)

Ämne: Hälsovårdsbestämmelser för djur och hälsointyg för import av fjäderfä från tredje land

Kommissionens beslut 96/482/EG ((EGT L 196, 7.8.1996, s. 13. )) och beslut 96/483/EG ((EGT L 196, 7.8.1996, s. 28. )) innebär att sex veckors karantän efter import skall vara ett villkor för att få intyg från veterinär för import av fjäderfä från vissa icke-medlemsstater.

Denna karantän orsakar avsevärda problem för fjäderfä avsett för uppfödning, eftersom tupparna hålls instängda i gemensamma burar och under parningstiden attackerar varandra med en våldsamhet som leder till onödigt lidande och ibland till död.

Har kommissionen, mot bakgrund av detta och av förordningarna på området djurskydd och djurs välbefinnande, inte för avsikt att göra något åt situationen genom att i möjligaste mån öka takten i kontrollerna och de administrativa förfarandena och genom att avskaffa karantänen eller göra den så kort som möjligt?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (19 september 1997)

I kommissionens beslut 96/482/EG fastställs djurhälsovillkor och veterinärintyg för import från tredje land av fjäderfä och kläckningsägg, med undantag av strutsfåglar och ägg från strutsfåglar, inbegripet djurhälsoåtgärder som skall vidtas efter sådan import.

I detta beslut finns det inte några föreskrifter om detaljerade karantänåtgärder, men däremot om isolering och en kortaste observationsperiod för undvikande av försämring av hälsoläget inom gemenskapen.

Särskilt skall, enligt artikel 3 i det beslutet, avelsfjäderfä eller fjäderfä för produktion efter import stanna på bestämmelseanläggningen under en period på minst sex veckor från ankomstdagen. Under denna period skall de importerade fjäderfäna hållas åtskilda från icke-importerade fjäderfän. I beslutet krävs inte att fåglarna hålls i separata eller gemensamma burar.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3088/97 från Roberto Mezzaroma (UPE) till kommissionen (19 september 1997)

Ämne: Den katolska kyrkan i Ryssland

Från tillförlitliga källor har jag erfarit att Rysslands president Boris Jeltsin skall underteckna en lag som antagits den 23 juni 1997 av duman och den 4 juli samma år av det federala rådet. Denna lag föreskriver en reducering av den katolska kyrkan till att bara utgöra en sekt med mycket begränsade rättigheter.

Genom lagens artikel 18 blottläggs inte bara den ekumeniska dialogen mellan den ortodoxa och katolska kyrkan, utan man bryter också mot en av de grundläggande mänskliga rättigheterna, nämligen religionsfrihet.

Vad gör kommissionen för att hindra denna mycket allvarliga och orättvisa handling?

Bör inte rådet, kommissionen och parlamentet dessutom vidta gemensamma åtgärder genom att tillsätta en utredningskommitté för att värna om de rättigheter som de ryska medborgare som har anslutit sig till den katolska kyrkans tro och kyrka, har.

Det bör också bekräftas att den katolska religionen aldrig kan jämställas med en sekt som det finns många av i världen och som ofta har uppkommit enbart i vinstgivande syfte.

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar (9 oktober 1997)

Förslaget till rysk lagstiftning om religionsfrihet och religiösa sammanslutningar som antogs i slutet av juni och i början av juli 1997 av de båda ryska lagstiftande församlingarna fick inte stöd av president Jeltsin som den 22 juli 1997 lade in sitt veto mot förslaget med den främsta motiveringen att det är författningsstridigt (religionsfriheten) och oförenligt med Rysslands internationella åtaganden.

Mot bakgrund av lagförslagets massiva stöd i det ryska parlamentet och den därmed uppenbara risken för en nedröstning av presidentens veto under hösten genom tvåtredjedels majoritet i parlamentet tillsatte president Jeltsin en ¨förlikningskommitté¨ med företrädare för den lagstiftande makten, den verkställande makten och de religiösa sammanslutningarna i syfte att föreslå ändringar som skulle kunna avhjälpa de brister och den oförenlighet som presidenten har framhållit. Resultatet blev en ny lag som innehåller vissa av de föreslagna ändringarna och som antogs genom ett så gott som enhälligt beslut (358 röster för och sex röster emot) av underhuset (duman) den 19 september 1997 och av federationsrådet den 24 september 1997 och som slutligen undertecknades av President Jeltsin den 26 september 1997.

Faktum kvarstår emellertid att det fortfarande är möjligt att anföra besvär för grundlagsstridighet hos Ryska federationens författningsdomstol.

Kommissionen granskar för närvarande den nya lagens innehåll och räckvidd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2945/97 från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Den inre marknaden och ¨inhemska¨ utvandrare

En italiensk medborgare, som flyttade till Tyskland för fyrtio år sedan, är konsult från regionen Venetien och äger ett hus i sin hemkommun, där han spenderar sina semestrar och där han bor när han inte arbetar. Denna medborgare har förnekats att omregistrera sin gamla bil, liksom att registrera en ny bil, med hänvisning till ett cirkulär som kort och gott kallas ¨D.G. nr 65¨, utfärdat av italienska transportministeriet den 20 juni 1997. Detta cirkulär ¨förbjuder¨ italienare som är registrerade i folkbokföringsregistret över medborgare bosatta i utlandet (Anagrafe dei residenti all'estero, AIRE) att registrera, och därmed även att äga, en bil i Italien.

1. Känner kommissionen till innehållet i detta cirkulär?

2. Är detta förbud förenligt med de principer som den inre marknaden grundar sig på?

3. Varför upprättas diskriminerande hinder för rörligheten av handelsvaror, om fri rörlighet och fri etableringsrätt för människor skall säkerställas?

4. Hur kan det komma sig att förvärvsrätten, och därmed också äganderätten, inom den inre marknaden kan regleras av ett ¨cirkulär¨ (och inte av en lag) och grundas på begreppet ¨bostadsort¨?

5. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta, med tanke på benämningen ¨europeiskt medborgarskap¨ för att

a) undvika att en medlemsstats medborgare, som är bosatt i en annan medlemsstat, drabbas av denna situation, och

b) säkerställa att den ¨inre marknaden¨ tillämpas även vad gäller bilar?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (27 oktober 1997)

Kommissionen känner inte till det cirkulär som parlamentsledamoten åsyftar.

Kommissionen har tagit kontakt med de italienska myndigheterna för att erhålla information om all tillämplig lagstiftning i den här frågan.

Den lovar att i förekommande fall pröva ärendet inom ramen för det förfarande som anges i artikel 169 i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2353/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (10 juli 1997)

Ämne: Massmedias roll i händelserna under det italienska fredsuppdraget i Somalia

En skandal bestående i tortyr och trakasserier som italienska soldater påstås har utsatt den somaliska civilbefolkningen för under det internationella fredsuppdraget ¨Restore Hope¨ i Somalia blev nyligen stort uppslagen av massmedia i Italien. Oavsett att vissa personer eventuellt bär ansvar för våldshandlingar som skulle kunna strida mot detta uppdrags humanitära natur och som det självklart skall vara en uppgift för militärdomstolarna att granska, har italienska massmedia behandlat dessa händelser med överdriven sensationalism. Ofta har extremt mycket utrymme ägnats åt obekräftade rykten och alla de personer som deltog i det humanitära uppdraget har ofta helt urskiljningslöst pekats ut i något som riskerar att urarta till en oacceptabel förtalskampanj mot den italienska armén. Denna händelse är ett tydligt exempel på den centrala roll massmedia spelar i det moderna samhället. Man får intrycket av att ett fredsuppdrag från den ena dagen till den andra har förvandlats till ett oändligt utövande av tortyr och misshandel. Detta ger anledning att överväga massmedias roll. Det står klart att rätten till informationsfrihet även bör innebära att man kan säkerställa allmänhetens rätt till korrekt och opartisk information som är fri från sensationalism och möjligheter till utnyttjande, både vad gäller frågor av nationellt intresse och frågor som rör enskilda individer. Man bör betona hur viktigt det är att säkerställa alla människors rätt att slippa schavottera och dömas av media.

Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående

1. avge ett utlåtande om dessa händelser och

2. uppge om man har reflekterat över etik och korrekthet i information på gemenskapsnivå och vilka konkreta resultat detta i så fall har fått?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar (24 oktober 1997)

Kommissionen har tagit del av pressuppgifterna beträffande anklagelser om misshandel av somalier inom ramen för Förenta nationernas uppdrag ¨Restore Hope¨.

Kommissionen anser att ett sådant beteende, om det visar sig kunna bevisas, måste fördömas men att detta inte får leda till att de positiva resultaten av Förenta nationernas uppdrag och den väsentliga roll som EU och de länder vars styrkor deltog i uppdraget har spelat glöms bort.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2972/97 från Robert Sturdy (PPE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Reglering av skarvbeståndet i EU

Europeiska kommissionen har strukit skarven (Phalacrocorax sinensis) från bilaga I till rådets direktiv nr 79/409/EEG ((EGT L 103, 25.4.1979, s. 1. )). Därmed har medlemsstaterna befriats från kravet att vidta särskilda åtgärder för att skydda skarvens naturliga miljö. Det växande antalet skarvar i inlandsområden kommer att fortsätta ha förödande effekt på fiskbeståndet, vilket tas upp i Europaparlamentets resolution B4-0138/96 ((EGT C 65, 4.3.1996, s. 158. )). Trots att skarven nu har nått upp till en mycket gynnsam bevarandestatus, begränsas de nationella regleringar som krävs för skarvbestånden fortfarande i hög grad av fågeldirektivet.

Den 19 november 1996 berättade Bjerregaard för Moscovici att kommissionen har följt arbetet som i Danmark och i Nederländerna påbörjats inom ramen för Bonn-konventionen angående ett internationellt förvaltningsprogram för skarvarna (Phalacrocorax carbo).

Vilka åtgärder förväntas ingå i detta program och kommer det även att omfatta åtgärder för den brittiska underarten Phalacrocorax carbo carbo?

Anser kommissionen att de båda skarvarterna nu bör anges i bilaga II i fågeldirektivet, som en tillfällig lösning i all hast för att begränsa ytterligare skador på fiskbeståndet, genom att underlätta för medlemsstaterna att lagstifta på området, till förmån för den ekologiska balansen (artikel 7.4 i direktivet)?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (16 oktober 1997)

Den internationella förvaltningsplanen för skarven, som förbereds på initiativ av Danmark och Nederländerna, är ännu inte klar. Enligt rekommendation 5.3, som antogs vid senaste mötet mellan parterna till Bonnkonventionen om skydd av flyttande vilda djurarter i april 1997, skall detta arbete vara klart före årsskiftet 1997-98 och skall vara inriktat på underarten Phalacrocorax carbo sinensis. Förvaltningsåtgärder som vidtas av medlemsstaterna bör överensstämma med bestämmelserna i direktiv 79/409/EEG om bevarande av vilda fåglar ((Senast ändrat genom direktiv 97/49/EG av den 29.7.1997, EGT L 223, 13.8.1997. )). Kommissionen kommer att fortsätta uppmuntra samarbete och solidaritet mellan medlemsstaterna, särskilt inom ramen för ¨ORNIS¨-kommittén som skapats enligt artikel 16 i det här direktivet.

Liksom för direktiv 79/409/EEG gäller att det är medlemsstaternas ansvar att vidta de åtgärder som överenskommits inom ramen för en sådan förvaltningsplan. I fråga om den atlantiska underarten Phalacrocorax carbo carbo i Förenade kungariket rekommenderar kommissionen därför parlamentsledamoten att kontakta de nationella naturskyddsmyndigheterna.

Kommissionen har för närvarande inga planer på att ändra bilaga II till fågeldirektivet så att det även skulle omfatta Phalacrocorax carbo. Ingen medlemsstat föreslog en sådan ändring under de diskussioner som ledde till den aktuella ändringen bilaga I till direktivet, som innebar att Phalacrocorax carbo sinensis togs bort. Kommissionen rekommenderar medlemsstaterna att de undantag som artikel 9 i fågeldirektivet ger utrymme för tillämpas fullt ut och på ett lämpligt sätt.