SKRIFTLIG FRÅGA E-0277/98 från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen (13 februari 1998)

Ämne: Föroreningar i Erodaia-sänkan

Erodaia-dalen anses vara ett av Greklands värst belastade områden vad gäller luftföroreningar vilket beror på att det i området finns både brunkolsgruvor, ett ångdrivet elkraftverk och en nitratfabrik.

De värsta föroreningarna är luftburen aska och svaveldioxid, vilket enligt en nyligen utförd studie av Aristotelesuniversitetet i Thessaloniki har fått till följd att antalet fall av kronisk bronkit, sjukdomar i övre och nedre luftvägarna samt ögonsjukdomar har ökat.

Kommissionen tillfrågas huruvida de direktiv som gäller luftburna partiklar och svaveldioxid respekteras, och om inte, vilka åtgärder den avser att vidta för att de ansvariga grekiska myndigheterna skall iaktta gemenskapslagstiftningen och skydda folkhälsan och miljön?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (25 mars 1998)

Rådets direktiv 80/779/EEG av den 15 juli 1980 om gränsvärden och vägledande värden för luftkvalitet med avseende på svaveldioxid och svävande partiklar ((EGT L 229, 30. 8.1980. )) (ändrat genom 89/427/EEG ((EGT L 201, 14. 7.1989. ))) innehåller gränsvärden för svaveldioxid och partiklar i atmosfären med tanke på skydd för människans hälsa och miljön. Enligt direktivet måste medlemsstaterna övervaka halten svaveldioxid och partiklar i atmosfären och vidta lämpliga åtgärder för att garantera att halterna inte överskrider gränsvärdena. Om gränsvärdena överskrids måste medlemsstaterna anmäla detta till kommissionen tillsammans med orsaken och de åtgärder som har vidtagits för att undvika nya överskridelser.

Det finns inga bevis på att Grekland skulle bryta mot direktiv 80/779/EEG. Kommissionen publicerar en årlig sammanfattande rapport om direktivets tillämpning och rapporten sänds direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat. Från 1992/1993 till 1995/1996 har det inte funnits rapporter om att gränsvärdet för svaveldioxid skulle ha överskridits. Dock överskreds gränsvärdet för stoft en gång under 1992/1993 och 1995/1996 och två gånger 1993/1994 och 1994/1995.

Gemenskapen håller för närvarande på att ta fram ny lagstiftning gällande luftkvaliteten. I rådets direktiv 96/62/EG ((EGT L 296, 21.11.1996. )) av den 27 september 1996 om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten etableras en ram för luftkvalitetspolitiken i Europa, avsedd att undvika, förebygga och minska de skadliga effekterna på människors hälsa och miljön. Direktivet inbegriper också en tidtabell för förslag från kommissionen för följdlagstiftning där det fastställs luftkvalitetsstandarder för tolv enskilda föroreningar.

Kommissionen har lagt fram ett förslag till följddirektiv ((EGT C 9, 14. 1.1998. )) i vilket det fastställs värden för hälsobaserade luftkvalitetsgränser för svaveldioxid, kväveoxider, partiklar och bly samt sista dag för när gränserna måste nås. I fall där föroreningshalten är över en given nivå måste medlemsstaterna upprätta och genomföra en detaljerad åtgärdsplan för hur gränsvärdet kan uppnås inom angiven tid. Man hoppas nå en gemensam ståndpunkt om följddirektivet under det brittiska ordförandeskapet. Gränsvärdena enligt direktivet 80/779/EEG fortsätter gälla till de datum fram till vilka de nya gränsvärdena måste uppnås.

Det finns också ett antal gemenskapsdirektiv som tillämpas i fråga om luftföroreningar från bestämda industrier. Rådets direktiv 88/609/EEG av den 24 november 1988 om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar ((EGT L 336, 7.12.1988. )) gäller förbränningsanläggningar för energiproduktion med en termisk matning som överstiger 50 megawatt (MW). Avsikten är att minska utsläppen av svaveldioxid, kväveoxider och partiklar från dessa stora förbränningsanläggningar genom en kombination av bestämmelser gällande globala utsläpp från existerande anläggningar (tak) och krav som gäller för nya anläggningar (gränsvärden för utsläpp).

Som existerande anläggningar definieras sådana som har tagits i drift före den 1 juli 1987. För dessa anläggningar, som betraktas helhetsmässigt i varje medlemsstat, har fastställts nationella tak för svaveldioxid och kväveoxider och dessa tak måste uppfyllas enligt en fastställd tidtabell (1993, 1998, 2003). För nya anläggningar (där ursprunglig driftslicens för konstruktion eller drift har beviljats efter den 1 juli 1987) måste licensen innehålla villkor gällande huvudsakligen uppfyllandet av utsläppsgränserna för svaveldioxid, kväveoxider och stoft.

Rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC) ((EGT L 257, 10.10.1996. )) täcker alla förbränningsanläggningar med en nominell termisk matning över 50 MW och industriell produktion av kväveoxider, salpetersyra och kvävebaserade gödningsämnen. Gruvdrift nämns inte uttryckligen även om direktivet täcker ¨annan därmed förknippad verksamhet som tekniskt sett är knuten till de verksamheter som bedrivs på platsen och som kan påverka utsläpp och föroreningar.¨.

Målet med IPPC är att nå ett samordnat synsätt i fråga om att förhindra och övervaka föroreningar. Genom direktivet påläggs de industriella operatörerna en grundläggande skyldighet att se till att alla lämpliga preventiva åtgärder vidtas mot förorening, särskilt genom att tillämpa bästa tillgängliga teknik (Best Available Techniques, BAT). Från oktober 1999 (för nya eller modifierade anläggningar) och oktober 2007 (för existerande anläggningar) måste alla anläggningar som omfattas av direktivet vara föremål för ett tillståndsförfarande. Tillstånden måste innehålla villkor, inklusive utsläppsgränser grundade på BAT men med beaktande av den berörda anläggningens tekniska egenskaper, dess geografiska läge och de lokala miljöförhållandena. Ytterligare åtgärder måste vidtas efter behov för att uppfylla de miljökvalitetsstandarder som anges i gemenskapens lagstiftning.