ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2477/99

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: LIFE-projekt

Genom programmet Life-Natura 1999 skall man finansiera ett projekt för miljösanering av sjön Lago di Alserio i Comoprovinsen.

Lokala miljöaktivister hävdar dock att

1. de handlingar GD XI presenterat i samband med projektets godkännande inte motsvarar verkligheten i det berörda området, och att de bifogade kartorna inte är uppdaterade,

2. områden av högt miljövärde inte har tagits med bland de områden som miljöskyddas i det regionala naturreservatet Valle del Lambro där sjön Lago di Alserio ligger, och

3. det konsortium som förvaltar naturreservatet Valle del Lambro, och som får del av finansieringsstödet, skulle ersättas av en annan ledning.

Kan kommissionen

a. kontrollera om handlingarna i ärendet stämmer överens med verkligheten i det område där projektet skall genomföras?

b. Frysa finansieringen av projektet för miljösanering av Lago di Alserio genom Life-Natura 1999, i väntan på att ovan nämnda kontroller utförts?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 januari 2000)

LIFE-Natur-projektet Actions of environmental restoration of Alserio Lake (Åtgärder för miljösanering av Alserio-sjön), som finansierades under 1999 syftar till bevarande av ett område av gemenskapsintresse, Lago di Alserio, med referensnummer IT2020005 (515 hektar yta), som föreslagits i enlighet med artikel 4 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(1).

Kommissionen har kontrollerat att projektområdets gränser överensstämmer med Lago di Alserio och att projektet därför är förenligt med de kriterier som fastställs i rådets förordning (EG) nr 1404/96 av den 15 juli 1996 om ändring av förordning (EEG) nr 1973/92 om inrättande av ett finansiellt instrument för miljön (LIFE)(2).

Kommissionen känner till att vissa delar av området av gemenskapsintresse inte har tagits med i naturreservatet och därför inte kommer att omfattas av reservatets förvaltningsplaner. Trots detta har man, i syfte att uppnå god samordning, även tagit med sammanställningen av en förvaltningsplan för hela området av gemenskapsintresse i projektet, denna plan kommer att antas formellt av myndigheterna innan projektet slutförs.

Kommissionen har inte heller några skäl att tvivla på övriga uppgifter i projektförslaget. Projektansökan har granskats och setts över mycket noga innan det slutliga beslutet fattades. Kommissionen anser därför inte att det finns skäl att genomföra ytterligare undersökningar eller att frysa den utlovade samfinansieringen.

(1) EGT L 206, 22.7.1992.

(2) EGT L 181, 20.7.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2683/99

från Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Konkurrenslagstiftning och den spanska elsektorn

I oktober meddelade den spanska regeringen att om inte stödet för att täcka kostnaderna för övergången till en avreglerad marknad för elföretagen godkändes skulle elräkningarna höjas för konsumenterna. Nyligen gav den organisation som representerar elföretagen uttryck för samma idé i ett försök att stärka antagandet om att dessa åtgärder, som kommissionen håller på att granska såsom statligt stöd, är positiva.

Detta uttalande är inte bara svårbegripligt, utan det visar också att företagen, trots att avregleringen i elsektorn har godkänts, har en dominerande ställning vilket ger dem möjlighet att tillsammans med regeringen sätta sina priser utan att beakta konkurrenterna, eftersom några sådana inte existerar.

Anser kommissionen att dessa uttalanden från den spanska regeringen och elföretagen är ett bevis för att det inte finns någon konkurrens i den spanska elsektorn?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(25 februari 2000)

Den spanska regeringen har till kommissionen anmält sina planer att ge ekonomisk ersättning till företag inom elsektorn för att hjälpa dem att anpassa sig till den konkurrens som blir följden av avregleringen av sektorn i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el(1).

Kommissionen granskar för närvarande anmälan. Eftersom granskningen ännu inte är avslutad, kan kommissionen inte meddela sina slutsatser.

Kommissionen har inte nyligen utfört någon annan undersökning av konkurrensen inom elsektorn i Spanien. Kommissionen kan därför inte besvara parlamentsledamotens fråga.

(1) EGT L 27, 30.1.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2209/99

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(29 november 1999)

Ämne: Strukturfondsanslag per capita

I sitt svar på fråga E-1558/99(1) angav kommissionen att Luxemburg erhöll 0,04 procent, vilket är den lägsta andelen bland de 15 medlemsstaterna.

Om kommissionen hade gjort sig besväret att läsa frågan, hade den sett att frågan handlade om relativt välstånd per capita. Skulle kommissionen nu vilja besvara frågan om Luxemburg, den rikaste medlemsstaten räknat per capita, är det land som får de största anslagen ur strukturfonderna per capita? Om så är fallet, hur motiverar kommissionen det?

(1) EGT C 170 E, 20.6.2000, s. 34.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(6 januari 2000)

För nästa programplaneringsperiod 20002006 får Luxemburg ett stöd på 31,23 euro per invånare och år (1999 års priser) från strukturfonderna. Om medlemsstaterna sätts upp i fallande ordning efter stöd per invånare hamnar Luxemburg på tolfte plats, vilket alltså innebär att landet inte får det högsta stödet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2809/99

från Sebastiano Musumeci (UEN) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Penningtvätt

Vissa italienska banker och banker i andra europeiska länder har etablerat kontakter till så kallade off shoreländer. Dessa länder deltar inte i undersökningar om penningtvätt, och vissa EU-länder, t.ex. Luxemburg, slår mycket noga vakt om banksekretessen.

Kan kommissionen uppge:

- vilka medel som står till dess förfogande i kampen mot penningtvätt,

- om man inom ramen för den nya regeringskonferensen planerar att kräva att banksekretessen skall avskaffas i de EU-länder som för närvarande slår vakt om den?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(25 februari 2000)

Kampen mot penningtvätt innehåller inslag både från den första och den tredje pelaren.

Under den första pelaren har samtliga medlemsstater genomfört rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar(1). Kommissionen har överlämnat två rapporter(2) till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av detta direktiv. Huvudkravet är att banker och andra finansinstitut måste anmäla alla fall av misstänkt penningtvätt till de behöriga myndigheterna. I sådana fall måste man bortse från banksekretessen.

I juli 1999 lade kommissionen fram ett förslag(3) om att uppdatera och utvidga direktivet från 1991.

Under den tredje pelaren har man också tagit flera initiativ mot penningtvätt, framförallt i samband med genomförandet av handlingsplanen för bekämpande av den organiserade brottsligheten(4) som godkändes vid Europeiska rådets möte i Amsterdam 1997.

När det gäller så kallade skatteparadis uppmanas medlemsstaterna i rekommendation nr 30 i handlingsplanen att undersöka hur åtgärder kan vidtas och skapa ett ändamålsenligt försvar mot den organiserade brottslighetens användning av finanscentrum och offshore-inrättningar. För att detta arbete skall drivas framåt har universitetet i Trento (Italien) fått i uppdrag att göra en studie som samfinansieras via Falcone-programmet. Slutrapporten väntas inom kort.

Man bör också nämna det omfattande arbete som för närvarande utförs av Finansiella aktionsgruppen mot penningtvätt (Financial action task force on money laundering FATF)(5). Gruppen har av G7-länderna fått i uppdrag att identifiera de länder och territorier (både skatteparadis och andra, vilket även kan inkludera aktionsgruppens egna medlemmar) som inte samarbetar tillräckligt i den allmänna kampen mot penningtvätt. Arbetet kommer att omfatta en världsomfattande granskning av alla viktigare finansiella centrum enligt vissa kriterier (bl.a. överdriven sekretess). FATF planerar att offentliggöra en lista över sådana länder och territorier i juni 2000.

(1) EGT L 166, 28.6.1991.

(2) KOM(1995) 54 slutlig och KOM(1998) 401 slutlig.

(3) KOM(1999) 352 slutlig.

(4) EGT C 251, 15.8.1997.

(5) FATF är den mest betydande organisationen i världen när det gäller kampen mot pengar som kommer från kriminell verksamhet. Den skapades av G7-länderna 1989 och har för närvarande 28 medlemmar, däribland kommissionen och samtliga medlemsstater i unionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2472/99

från Brian Simpson (PSE) till rådet

(16 december 1999)

Ämne: Ett gemensamt område för flygtrafikreglering som omfattar hela EU

Är rådet medvetet om att de genomsnittliga flygförseningarna beräknas öka till 50 minuter på grund av rådets oförmåga att nå en överenskommelse om ett gemensamt område för flygtrafikreglering med en kapacitetsplan som omfattar hela EU?

Instämmer inte rådet i att denna situation är oacceptabel och att medlemsstaterna försummar resenärer och flygbolag vilket de bör åtgärda snarast?

Svar

(13 mars 2000)

Rådet delar den ärade parlamentsledamotens bekymrade inställning. I sin resolution av den 19 juli 1999(1) har det redan framhållit att situationen med konstaterade förseningar i flygtrafiken är till skada för dennas effektivitet inom gemenskapen, vilket leder till allvarliga olägenheter för passagerarna och kan medföra en ytterligare belastning på miljön. Efter att med tillfredsställelse ha hälsat de insatser som görs av Europeiska organisationen för luftfartssäkerhet (Eurocontrol) i fråga om effektivare ledning av flygtrafiken i Europa har rådet uppmanat medlemsstaterna att intensifiera sitt agerande på nationell nivå samt kommissionen att lägga fram ett meddelande med sikte på att minska förseningarna och trängseln i det europeiska luftrummet.

Till följd av denna resolution har kommissionen för rådet vid dess möte den 910 december 1999 lagt fram ett samlat meddelande i frågan som syftar till att inrätta en enda europeisk himmel. Rådet har närmare bestämt noterat kommissionens avsikt att sätta in en arbetsgrupp på hög nivå med de ansvariga för flygtrafikens ledning i medlemsstaterna som skall göra det möjligt att kontrollera användningen av civilt och militärt luftrum, med vederbörligt beaktande av slutanvändarnas intressen.

Rådet avvaktar kommissionens rapport om resultatet av överläggningarna i denna arbetsgrupp på hög nivå för att kunna diskutera den vid sitt möte i juni 2000.

(1) EGT C 222, 4.8.1999, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2349/99

från Roger Helmer (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: EU:s bidragsmedel

Vilket förfarande används vid ersättning till de mellanhänder (privata företag som har avtal med Europeiska kommissionen) som förvaltar EU:s bidragsmedel?

Hur stor procentandel av medlen utgör i genomsnitt denna ersättning?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(25 februari 2000)

De organ som inom ramen för ett privaträttsligt avtal ger kommissionen teknisk eller administrativ hjälp för att förvalta gemenskapsmedel kan få ersättning på två sätt: antingen genom en fast summa som täcker alla tjänster och då inga ytterligare kostnader kan faktureras kommissionen (förutom kostnader för eventuella granskningar som begärts av kommissionen), eller också betalning för utförda tjänster som eventuellt kan innehålla fasta belopp. I detta fall kan vissa ersättningsbara kostnader också tas upp (resor, materialkostnad, allmänna kostnader och revisionskostnader).

Betalningen för de utförda tjänsterna beräknas utifrån den detaljerade beskrivning som finns i bilagan till avtalet och inom de beräknade budgetramarna. All betalning sker på grundval av en originalfaktura. Kostnadsersättning sker på grundval av styrkande originalhandlingar eller bestyrkta kopior.

När det i specifikationerna anges att uppdragstagaren har rätt att anlita externa och oberoende experter ersätts expertkostnaderna med ett fast belopp per varje faktisk arbetsdag. Uppdragstagaren måste se till att experterna uppfyller samma villkor som den egna personalen. Uppdragstagaren skall också skicka en kopia till kommissionen av de avtal som undertecknats med experterna och försäkra att den uppgivna arbetstiden stämmer med verkligheten.

En intern undersökning som gjordes 1997 av ett antal slumpvis utvalda kontor för tekniskt bistånd visade att betalningen till dessa mellanhänder i genomsnitt motsvarade nära 30 % av de medel som de hjälpte till att förvalta och 3,8 % av de aktuella programmens totala budget. Dessa uppskattningar måste dock preciseras för att man skall kunna sätta in procenttalen i rätt sammanhang. Uppgifterna om betalningen till dessa mellanhänder baseras mer på åtagandebemyndiganden än betalningsbemyndiganden, vilket kan innebära en övervärdering av den faktiska kostnaden. De åtaganden som ingåtts för avtalen med dessa organ täcker ofta perioder som är längre än 12 månader och används alltså för att betala tjänster i samband med förvaltningen av medel för kommande budgetår. Andelen utbetalningar från medel för ett visst budgetår kan följaktligen överskattas.

Vissa av de kontor för tekniskt bistånd som ingick i undersökningen sysslade inte huvudsakligen med förvaltningen av gemenskapsstöd utan utförde snarare tjänster i samband med genomförandet av programmen, t.ex. kontroll och övervakning av programmet, anordnande av konferenser och seminarier, spridning av information om programmet eller insamlande och behandling av uppgifter. Andelen utbetalningar från medlen som förvaltas av dessa mellanhänder kan därför tyckas relativt hög.

Det planeras ingen särskild åtskillnad mellan de medel som skall användas för gemenskapsstöd och andra medel.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2707/99

från Ian Hudghton (Verts/ALE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Fiske Flottans storlek och fleråriga utvecklingsprogram

Kan kommissionen sörja för att en jämförande undersökning genomförs beträffande de metoder som används för att beräkna flottans storlek och de olika medlemsstaternas genomförande av fleråriga utvecklingsprogram?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(27 januari 2000)

I de fleråriga utvecklingsprogrammen för alla medlemsstaters fiskeflottor fastställs kapacitetsmål i tonnage och maskinstyrka som mäts enligt rådets förordning (EEG) nr 2930/86 av den 22 september 1986 om definition av fiskefartygs egenskaper(1).

Förordning (EEG) nr 2930/86 har ändrats genom rådets förordning (EG) nr 3259/94(2) och genom kommissionens beslut nr 95/84/EG(3) vilket betyder att ett fiskefartygs tonnage skall anges i enheten bruttotonnage så som det definieras i 1969 års London-konvention. Fartyg som har en längd på 24 meter eller mera mellan perpendiklarna bör redan nu mätas i bruttotonnage. Bruttotonnaget för fartyg med en total längd på minst 15 meter men under 24 meter mellan perpendiklarna skall gradvis mätas om till bruttotonnage före utgången av 2003. Bruttotonnaget för fiskefartyg med en total längd på mindre än 15 meter skall fastställas genom en förenklad formel baserad på fartygets längd, bredd och djup.

Myndigheten för havsfiske i Förenade kungariket har efter en anbudsinfordran fått i uppdrag att utvärdera hur dessa bestämmelser tillämpas i varje medlemsstat. Dess slutrapport kommer att läggas fram för kommissionen under det första kvartalet 2000.

Metoden för att mäta maskinstyrka håller för närvarande också på att ses över. Kommissionen har anlitat Europeiska standardiseringskommittén för att se på olika alternativ. Gemenskapen prioriterar nu detta arbete som kan leda till ytterligare ändringar av förordning (EEG) nr 2930/86.

(1) EGT L 274, 25.9.1986.

(2) EGT L 339, 29.12.1994.

(3) EGT L 67, 25.3.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2537/99

från Michiel van Hulten (PSE) till kommissionen

(4 januari 2000)

Ämne: Stöd till amerikanska jordbrukssektorn

I artikeln Amerika geeft akkerbouw meer steun dan de EU (Amerika ger mer stöd än EU till åkerbruk) i jordbrukstidningen Agrarische Dagblad av den 14 oktober 1999 avslöjade en tjänsteman vid kommissionen att Förenta staterna under jordbruksåret 19992000 kommer att betala ut mer i jordbruksstöd än Europeiska unionen. I Förenta staterna kommer prisstödet att uppgå till ungefär 20 miljarder dollar per år.

Kan kommissionen ange vilka typer av stöd som Förenta staterna betalar ut till sin jordbrukssektor och vilka siffror kommissionstjänstemannen bygger sitt uttalande på?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(31 januari 2000)

Den amerikanska jordbruksbudgeten för 1999 och 2000 ligger på 63 respektive 69 miljarder euro, vilket är mer än 50 % av kostnaden för EU:s gemensamma jordbrukspolitik. Man ska dock komma ihåg att en stor del av pengarna från denna budgetpost bara indirekt kommer producenterna till godo. Olika åtgärder på livsmedels-, och konsumentområdet svarade exempelvis i 1999 års jordbruksbudget för 35 miljarder euro, men dessa pengar gynnade de amerikanska bönderna bara på så sätt att de ökade konsumtionen av vissa livsmedel som nästan uteslutande kommer från amerikanska jordbruk.

Under kalenderåret 1999 uppgick den federala regeringens direktutbetalningar till de amerikanska bönderna till 22,5 miljarder euro, motsvarande 11 000 euro per farm, vilket är dubbelt så mycket som den genomsnittlige jordbrukaren i EU får.

Stödet till de amerikanska bönderna utgörs framför allt av betalningar enligt Agricultural Market Transition Act (AMTA), och dessa består dels av direktstöd till bönderna baserat på deras historiska produktion, dels av utjämningsbidrag (loan deficiency payments) som täcker upp skillnaden mellan marknadspriset och det förutfastställda belopp per bushel som ger rätt till federalt stöd (loan rate).

Under 1998 och 1999 kompletterade den amerikanska regeringen dessa befintliga stöd med två krispaket på sammanlagt omkring 15 miljarder euro, och dessa pengar fördelades utifrån de uppgifter som fanns tillgängliga i AMTA-systemet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2394/99

från Raffaele Costa (PPE-DE) till rådet

(13 december 1999)

Ämne: Tunneln genom Tendapasset

- Tunneln genom Tendapasset är den enda passagen över Alperna mellan södra Piemonte och Frankrike.

- Under de senaste tio åren har tunneln flera gånger stängts av på grund av ras eller rasrisk, eftersom taket och valven är så utsatta och utslitna.

- Trafiken har försenats och framkomligheten begränsats kraftigt.

- Tunneln byggdes 1876 och det tycks mycket svårt att reparera den under normala förhållanden och med vanliga metoder.

- Tunneln ligger på hög höjd och riskerna för trafikolyckor är stora, liksom problemen att evakuera människor då en trafikolycka inträffat.

- Den som väljer denna väg måste köra många svåra sträckor, som är särskilt besvärliga för tunga fordon och som dessutom är på hög höjd.

- Det har funnits flera förslag om snabbare vägalternativ i detta område mellan Frankrike och Italien, men alla förslag har fördröjts och ibland blivit liggande flera månader utan att några framsteg gjorts.

Vad anser rådet i denna fråga, och vad har det för planer för tunneln genom Tendapasset och/eller alternativa vägförbindelser? Skall man bygga en ny tunnel, och i så fall på ny höjd, eller renovera den befintliga? Vad anser rådet om södra Piemontes vägförbindelser mellan Frankrike och Italien i allmänhet?

Svar

(13 mars 2000)

Med anledning av de olyckor som nyligen inträffat i Tauern-tunneln och Mont-Blanc-tunneln, har rådet diskuterat de problem som uppstår vid transporter över Alperna. Rådet har rekommenderat att förebyggande operativa åtgärder planeras på europeisk nivå för att öka säkerheten för medborgare som reser i Europa. Rådet har därför uppmanat kommissionen att lägga fram förslag så att rådet kan utfärda rekommendationer för förbättrad säkerhet i tunnlarna och fortsatt utveckling av strängare och enhetliga säkerhetsnormer på europeisk nivå.

När det gäller den specifika fråga som den ärade parlamentsledamoten ställer, tillkommer det inte rådet att uttala sig om en situation som faller under de nationella myndigheternas ansvar. Rådet avvaktar kommissionens förslag.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2733/99

från Carlo Fatuzzo (PPE-DE) till rådet

(13 januari 2000)

Ämne: Diskriminerande italiensk lag mot funktionshindrade som är äldre än sextiofem år

I artikel 13 i Amsterdamfördraget föreskrivs det att unionen skall bekämpa all diskriminering på grund av ålder.

Är rådet medvetet om att italiensk lag artikel 19 i lag nr 118 av den 30 mars 1971 och ändringar av denna föreskriver möjligheten till livslångt ekonomiskt stöd till

gravt funktionshindrade personer på villkor att de lämnar in en ansökan om detta innan de fyller 65 år? De personer som uppfyller alla övriga villkor men lämnar in ansökan efter det att de har fyllt 65 år utesluts alltså från denna möjlighet. Är rådet medvetet om det faktum att äldre italienare som uppfyller de krav på funktionshinder som ställs i lagen, på detta sätt utsätts för diskriminering på grund av den ålder de har när de lämnar in ansökan om stöd, och att frågan om huruvida de kommer att få detta stöd eller inte avgörs på detta sätt?

Tänker rådet uppmana Italien att avskaffa denna lag snarast?

Svar

(10/11 april 2000)

Enligt artikel 13 i EG-fördraget har rådet rätt att vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.

Kommissionen har nyligen för rådet lagt fram ett förslag till direktiv om att upprätta en allmän ram för lika behandling när det gäller sysselsättning och arbete. Detta förslag till direktiv innehåller vissa bestämmelser om diskriminering på grund av ålder. Frågan om den typ av bidrag som den ärade parlamentsledamoten nämner omfattas av förslaget till direktiv är ännu inte avgjord. Detta förslag behandlas för närvarande i rådet och har alltså ännu inte antagits. Eftersom det rör sig om ett ramdirektiv ger det dock medlemsstaterna ett visst handlingsutrymme vid tillämpningen.

I varje fall känner den ärade parlamentsledamoten säkert till att det inte ankommer på rådet att avskaffa någon nationell lag. Det är kommissionen som skall se till att medlemsstaterna följer gemenskapsrätten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2560/99

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(11 januari 2000)

Ämne: Rent havsvatten

Kan kommissionen redogöra för de senaste uppgifterna om hur rent havsvattnet är vid de största badorterna i Europeiska unionen, och samtidigt redogöra för motsvarande uppgifter för vart och ett av de senaste fem åren?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 januari 2000)

Skyldigheten att varje år lämna in rapporter enligt rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten(1) innebär att kvaliteten på medlemsstaternas badvatten måste bedömas varje badsäsong.

I direktivet krävs att uppgifterna senast den 31 december skall rapporteras till kommissionen av den ansvariga myndigheten i medlemsstataten. Kommissionen samlar in alla dessa uppgifter för sin årliga rapport som läggs fram före nästa badsäsong runt mitten av maj. Uppgifterna för 1999 års badsäsong kommer därför att läggas fram i maj år 2000.

De senast tillgängliga uppgifterna är för tillfället de från 1998 års badsäsong. Hänvisningarna från den årliga pappersrapporten är följande: Kvaliteten på badvatten (1998 års badsäsong), maj 1999 EUR 18831. Denna information finns också på servern Europa på internet http://europa.eu.int/water/water-bathing/index_html. Atlasen på internet-sidan visar statusen för kvaliteten för varje enskild badplats sedan 1992.

(1) EGT L 31, 5.2.1976.