SKRIFTLIG FRÅGA E-3825/98

från Gérard Caudron (PSE) till kommissionen

(22 december 1998)

Angående: Avgifter på betalning i euro

Införandet av euron är ett historiskt steg för Europeiska unionen.

De flesta medborgarna verkar vara positiva till den gemensamma valutan, både på grund av dess förväntade betydelse för ekonomin och dess praktiska funktion i vardagslivet.

Vissa finansinstitut verkar dock ha för avsikt att ta ut en avgift för varje köp som betalas med euro om det görs utanför den medlemsstat i vilken finansinstituten har sitt säte. Detta gäller oavsett hur man betalar, med checkhäfte eller bankkort.

Om detta blir praxis, kommer det att leda till att själva nyttan med euro kan ifrågasättas. De starka argumenten för införandet av euron beror på att den gemensamma valutan avhjälper all osäkerhet när det gäller växlingsavgifter i samband med en vara som har köpts utanför det land där den är tillverkad.

Har kommissionen för avsikt att vidta åtgärder mot dessa initiativ som påverkar själva meningen med euron?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(25 mars 1999)

Kommissionen håller fullständigt med parlamentsledamoten om att ett av huvudargumenten för att införa den gemensamma valutan var att avskaffa växelkursrisken. Detta har uppnåtts genom den oåterkalleliga låsning av omräkningskurserna mellan de deltagande medlemsstaternas valutor som trädde i kraft den 1 januari 1999.

Parlamentsledamoten är utan tvivel medveten om att kommissionen utfärdade sin rekommendation 98/286/EG(1) om bankavgifter för omräkning till euro i april 1998. Kommissionen offentliggjorde även den 8 december 1998(2) en första utvärdering, vilken tyder på att bankerna i hela euroområdet har för avsikt att tillämpa rekommendationen. Detta innebär att bankerna inte kommer att ta betalt för att redenominera konton från den nationella valutaenheten för den enskilda deltagande medlemsstaten till euroenheten (t.ex. från franska franc till euro i Frankrike), eller för att räkna om betalningar mellan euron och den nationella valutaenheten eller omvänt. Enligt rekommendationen kan bankerna inte heller ta ut andra avgifter för tjänster i euroenheten än för annars identiska tjänster i den nationella valutaenheten. Detta är ett viktigt och betydelsefullt bidrag till allmänhetens förtroende för övergången till euron.

Varken rekommendationen eller införandet av euron innebär att bankerna måste upphöra att ta betalt för de tjänster de tillhandahåller. Att genomföra gränsöverskridande betalningar, vare sig de utförs genom check, kort eller kreditöverföring, är en tjänst som bankerna har rätt att ta betalt för. Enligt rekommendationen skall det dock ges tydlig information i samband med alla omräkningar och växlingar genom att det tydligt anges att de låsta omräkningskurserna tillämpats och skilt från dessa varje annat slag av uttagna avgifter.

Innan euron infördes var det möjligt för bankerna att, åtminstone delvis, dölja avgifter för tjänster såsom sedelväxling i den (rörliga) växelkurs som tillämpades. Bankerna kunde med andra ord låta kunderna betala skillnaden, eller "spreaden", mellan deras köp- och säljkurs för en valuta. Tillämpningen av en "spread" var ett dolt sätt att ta betalt som kommissionen länge har uppmanat bankerna att upphöra med.

I och med införandet av euron kan bankerna inte längre räkna in sina avgifter inom en "växelkursspread" för transaktioner som omfattar de deltagande medlemsstaternas valutaenheter. Detta beror på det grundläggande kravet att de låsta omräkningskurserna skall tillämpas för alla omräkningar och växlingar mellan de deltagande medlemsstaternas valutaenheter. Bankerna var därför tvungna att ändra sitt sätt att ta betalt från och med senast den 1 januari 1999.

Den 12 februari 1999 skrev kommissionen till de viktigaste europeiska bankförbunden och bad dem att lämna jämförande information om avgiftsnivån före och efter införandet av euron.

Den 5 februari 1999 utfärdade kommissionen ett pressmeddelande i vilket bankerna uppmanades att ytterligare förtydliga informationen genom att offentliggöra uppgifter om förändringarna av den totala avgiftsnivån (före och efter införandet av euron) för växling av sedlar från euroområdet och för gränsöverskridande checker, överföringar och kortbetalningar. Bankerna i euroområdet ombads att lämna in en lägesrapport till kommissionen före den 31 mars 1999 via sina sammanslutningar på europeisk nivå. Kommissionen har nyligen även inlett undersökningar av eventuella överträdelser av konkurrensreglerna från bankernas sida. Kommissionen kommer att hålla parlamentet underrättat om resultaten av dessa rapporter och undersökningar. Kommissionen förväntar sig dock att den totala nivån för dessa avgifter kommer att sjunka eftersom de kostnader som är förknippade med växelkursrisk inte längre kommer att belasta bankerna och eftersom den ökade öppenheten kommer att leda till en intensifierad konkurrens mellan de finansiella instituten. Kommissionen delar parlamentets oro över att den feedback och de analyser som inledningsvis kommit från vissa banker i vissa medlemsstater tyder på motsatsen.

Vad gäller kreditöverföringar erkänner kommissionen att det fortfarande existerar betydande skillnader i avgiftsnivå mellan gränsöverskridande och inhemska transaktioner. Kommissionen anser att övergångsperioden fram till införandet av sedlar och mynt i euro utgör ett lägligt tillfälle att skapa förutsättningar för att åtgärda de höga kostnaderna för gränsöverskridande överföringar. Det innebär att på ett effektivt sätt avhjälpa svagheterna i infrastrukturen för gränsöverskridande betalningar och att undanröja andra strukturella hinder för internationell konkurrens. Detta kräver att särskilt de finansiella instituten inser den politiska betydelsen av och de affärsmässiga möjligheter som talar för ökade investeringar i gränsöverskridande sammankopplingar mellan olika inhemska detaljistbetalningssystem. Förutom att utöva moraliska påtryckningar har de offentliga myndigheterna på såväl nationell nivå som gemenskapsnivå även en roll att spela vad gäller att minska de administrativa krav som innebär ett ytterligare bekymmer för bankerna när de skall utföra transaktionerna i fråga. Det är kommissionens bestämda avsikt att vara en katalysator för denna utveckling och den avser att under våren 1999 offentliggöra ett meddelande om politiken beträffande betalningssystem i den ekonomiska och monetära unionen. I meddelandet kommer en detaljerad ram att anges i syfte att uppnå målet att skapa ett enda betalningsområde.

Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/5/EG av den 27 januari 1997 om gränsöverskridande betalningar(3), vilket skall genomföras av medlemsstaterna senast den 14 augusti 1999, kommer situationen delvis att förbättras genom att det föreskrivs tydlig information om avgifter, ett förbud mot dubbla avgifter och en garanti om återbetalning om överföringen inte framgångsrikt utförts inom en viss period. Kommissionen uppmanade den 8 februari 1997 medlemsstaterna att uppfylla sitt åtagande att genomföra direktivet inom den föreskrivna tidsfristen, eftersom förseningar enligt kommissionens uppfattning inte kunde accepteras.

Kommissionens pressmeddelande IP/99/90 från den 5 februari 1999 innehåller ytterligare information i dessa frågor.

(1) EGT L 130, 1.5.1998.

(2) Tillgänglig på Internet på http://europa.eu.int/comm/dg15.

(3) EGT L 43, 14.2.1997.