SKRIFTLIG FRÅGA E-2782/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Antidumpningsåtgärder mot stålprodukter från tredje land

När kommissionsledamot Leon Brittan avgick hade han konstigt nog inte fattat det tillbörliga beslut om att införa tillfälliga antidumpningstullar på import av varmvalsat bredband från Bulgarien, Indien, Iran, Nordafrika, Taiwan och Jugoslavien, trots att kommissionens efterforskningar visat att importen skadade den europeiska stålindustrin. Han överlät istället till den nya kommissionen att

fatta det slutgiltiga beslutet sex månader senare. Den ökade importen ifrån ovannämnda länder skapade ett överskottslager som ständigt fick säljas av. Detta medförde att de europeiska stålproducenternas inkomster sjönk från 1718 % i början av 1998 till 3 % i slutet av året och 10 % de första månaderna 1999.

Kommissionsledamoten undersökte år 1998 i dess helhet och drog slutsatsen att den sammantagna skadan i slutet av året var liten. Enligt artikel 6.1 i beslut nr 2277/96/EKSG(1) gäller dock följande: För att säkerställa att undersökningsresultaten blir representativa skall en undersökningsperiod väljas som i fråga om dumpning normalt skall omfatta en period om minst sex månader omedelbart innan förfarandet inleds. Om vi följer bokstaven och andemeningen i detta beslut blir slutsatsen att skadan för den europeiska stålindustrin var enorm. (Från att 1998 ha uppgått till 1718 % sjönk de europeiska stålproducenternas inkomster till 10 % de första månaderna 1999). Man borde därför omedelbart ha vidtagit antidumpningsåtgärder eftersom reglerna föreskriver att sådana måste vidtas senast nio månader efter det att undersökningen inletts.

Kan kommissionen mot denna bakgrund svara på följande frågor:

1. På vilka grunder fortsatte man att tillämpa denna strategi?

2. Iakttogs föreskrifterna i artikel 6 i beslut nr 2277/96/EKSG om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska kol- och stålgemenskapen?

3. Har kommissionen för avsikt att vidta definitiva antidumpningsåtgärder inom den föreskrivna perioden på sex månader med början den 8 oktober 1999?

(1) EGT L 308, 29.11.1996, s. 11.

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(22 februari 2000)

Kommissionen skulle vilja framhålla att en parallell antisubventionsundersökning avseende Indien, Sydafrika och Taiwan inleddes utöver det antidumpningsförfarande beträffande import av vissa valsade platta produkter av järn eller olegerat stål med ursprung i Bulgarien, Indien, Iran, Förbundsrepubliken Jugoslavien, Sydafrika och Taiwan som parlamentsledamoten nämner.

Inom ramen för dessa förfaranden drog kommissionen på grundval av de uppgifter som förelåg i september 1999 den preliminära slutsatsen att resultatet av analysen inte var entydigt, och att det skulle krävas ytterligare bevis för väsentlig skada innan några åtgärder kunde vidtas. Under de omständigheterna kunde det vid den tidpunkten dvs. inom tidsgränsen för införande av preliminära åtgärder inte fastställas att skada förelåg. Man beslutade till följd härav att fortsätta undersökningen och inhämta ytterligare uppgifter.

Av den icke entydiga bild av läget som man hade i september 1999 framgick å ena sidan att priserna och vinsterna (på årsbasis) hade stigit under perioden 1997 till 1998, och å andra sidan att importen hade ökat och att andra till gemenskapsindustrins ekonomiska situation relaterade faktorer hade försämrats.

Artikel 6.1 i antidumpningsgrundbeslutet och artikel 11.1 i antisubventionsgrundbeslutet utesluter möjligheten att ändra undersökningsperiodens längd efter det att en undersökning inletts. Alla berörda parter i de båda förfarandena var medvetna om att den klagande industrin i sitt klagomål hade valt en ettårsperiod (1998) som undersökningsperiod. Detta ifrågasattes aldrig. I dessa fall skulle varje ändring av undersökningsperiodens längd ha låtit ana manipulering som skulle stå i strid med ett objektivt genomförande av förfarandena. Kommissionen fortsatte och fullföljde hur som helst efter det att tidsgränsen för införande av preliminära åtgärder hade löpt ut sin undersökning, och analyserade de ytterligare uppgifter den mottagit.

Denna kompletterande analys utfördes i synnerhet på kvartalsbasis, enligt huvudsakliga produktkategorier och enligt typ av försäljningskontrakt. Därvid fastställdes att industrins ekonomiska

situation hade försämrats kraftigt under undersökningsperioden. Lönsamheten, försäljningsvolymerna, försäljningspriserna, produktionen m.m. hade under den andra halvan av undersökningsperioden en så negativ utveckling att det måste betecknas som väsentlig skada. Det visade sig dessutom att den ogynnsamma situationen bestod under 1999.

De ytterligare uppgifterna gav också konkreta förklaringar till varför det uppstod en tidsfördröjning mellan ökningen av den dumpade och subventionerade importen och inledningen av försämringen av gemenskapsindustrins ekonomiska situation under undersökningsperioden. Kommissionen drog slutsatsen att inga andra faktorer än dumpad och subventionerad import hade orsakat skadan.

Bedömningen av samtliga berörda intressen på gemenskapsmarknaden visade att det inte förelåg några tvingande skäl att inte införa åtgärder.

Kommissionen beslutade på grundval av detta att inom ramen för de förfaranden som avses ovan införa slutgiltiga antidumpnings- respektive utjämningsåtgärder(1).

(1) Kommissionens beslut nr 283/2000/EKSG av den 4 februari 2000 (antidumpningsåtgärd) Kommissionens beslut nr 284/2000/EKSG av den 4 februari 2000 (antisubventionsåtgärd) (EGT L 31, 5.2.2000).