ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0080/99

från Susan Waddington (PSE) till kommissionen

(27 januari 1999)

Angående: Reglering av underhållningstelefontjänster för vuxna

Det har kommit till min kännedom att satellittevebolag i okodade sändningar, som kan tas emot i Förenade kungariket och andra medlemsstater, gör reklam för telefontjänster med höjd avgift som är avsedda för vuxna och i Förenade kungariket är underkastade rättslig reglering. Som ett direkt resultat av denna reklam får vissa abonnenter osedvanligt höga telefonräkningar, oftast på grund av att familjemedlemmar har ringt upp sådana telefontjänster utan abonnentens vetskap eller tillåtelse. När abonnenten inte kan betala dessa krav, som ofta är betydande på grund av mängden internationella samtal med höjd avgift, stängs telefonen av.

Är okodad reklam över gränserna för sådana tjänster tillåten? Om så är fallet, skulle kommissionen kunna tänka sig att lägga fram förslag till reglering av sådan reklam på den inre marknaden så att den når fram endast till den vuxna publik för vilken den är avsedd?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(20 april 1999)

Direktivet om gränslös television (rådets direktiv 89/552/EEG, ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997, om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television(1)) utgör den lagstiftningsram som skall tillämpas när det gäller TV-sändningar inom gemenskapen.

Kommissionen är medveten om den påverkan som pornografiskt material kan tänkas ha på minderåriga. När det gäller TV-sändningar finns i direktivet fastställda gemensamma minimiregler för skydd av minderåriga (artikel 22).

Beträffande förbudet att producera, sända och inneha denna typ av material står det medlemsstaterna fritt att tillämpa inhemsk lagstiftning med hänsyn till samhällsmoralen, den allmänna ordningen eller allmänhetens hälsa, i enlighet med EG-fördragets regler om fri rörlighet för varor och tjänster, artiklarna 36 och 56. Detta förutsatt att förbuden inte utgör ett sätt att utöva godtycklig diskriminering eller ett förtäckt handelshinder medlemsstater emellan.

Åtgärder på gemenskapsnivå kan endast övervägas om det fordras en tillnärmning av medlemsstaternas nuvarande regler inom detta område med hänsyn till den inre marknadens upprättande och funktion. Kommissionen känner inte till några omständigheter som motiverar en åtgärd men är intresserad av ytterligare information om sådan finns att få.

(1) EGT L 202, 30.7.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0229/99

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(3 februari 1999)

Angående: CE-märkning

CE-märkningssystemet har nyligen kritiserats. Kan kommissionen därför ange om den samtycker till att tillverkare/importörer bör åläggas att rapportera genom att till sin nationella myndighet (eller till den nationella myndigheten i den medlemsstat som mottager de importerade varorna) inkomma med tekniska uppgifter som skall fingranskas innan produkten marknadsförs?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(11 mars 1999)

Produkter som omfattas av de direktiv som antagits enligt den nya metoden för teknisk harmonisering och tekniska normer(1) bör endast släppas ut på marknaden om de är förenliga med de grundläggande kraven i relevanta direktiv, inbegripet de om säkerhet. Bedömningen av produkters förenlighet med de direktiv som antagits enligt den nya metoden skall genomföras av tillverkaren eller importören, i enlighet med förfarandena i direktiven, och med hjälp av anmälda organ (oberoende tredje parter) om så specificeras. EG-märkningen är en bekräftelse från tillverkaren på att denna process har genomförts.

Den tekniska dokumentationen är en del i denna process. Den sköts av tillverkaren, men måste finnas tillgänglig för de nationella myndigheterna när så krävs.

Kommissionen anser inte att det är önskvärt att teknisk dokumentation systematiskt anmäls till myndigheterna. För det första skulle det skapa betydande extraarbete för tillverkare och medlemsstater. För det andra måste dokumentationen granskas systematiskt, om anmälan skall vara meningsfull. Det är inte troligt att detta skulle kunna uppnås utan stora resursökningar och med risk för förseningar i marknadsföringen av produkterna, vilket skulle minska konkurrenskraften. Det skulle också strida mot principen om att ansvaret för förenlighetsbedömningen ligger hos tillverkaren.

Kommissionen anser att problem med produkter som inte uppfyller kraven bäst hanteras genom bättre information till tillverkarna och importörerna om deras skyldigheter samt bättre övervakning av marknaden.

Direktivens krav, samt ett klargörande av skyldigheterna beträffande marknadsövervakning, fastställs i en handledning som snart skall publiceras. Övervakningen av marknaden åligger medlemsstaterna, som torde ha de medel som krävs för att kunna se till att skyldigheterna enligt gemenskapslagstiftningen respekteras, inbegripet konsumentsäkerheten. Kommissionen har också åtagit sig vissa initiativ för marknadsövervakning enligt handlingsplanen för den inre marknaden(2). Ett sådant initiativ är det pågående programmet om ömsesidiga besök mellan medlemsstater, som skall identifiera svagheter och främja förbättringar i medlemsstaternas system för marknadsövervakning.

(1) Rådets resolution av den 7 maj on a new approach to technical harmonisation and standards, EGT C 136, 4.6.1985.

(2) KOM(97) 184 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0868/99

från Joan Vallvé (ELDR) till kommissionen

(7 april 1999)

Angående: Stöd från Urban-initiativet till stadsplaneringsprojekt i Valencia

Kommunen Valencia har antagit en särskild plan för skydd och reformering av stadsdelen Cabaynal-Canyamelar (tidigare fiskeläge) i Valencia, vilken inbegriper en förlängning till havet av Avenida Blasco Ibáñez. Detta stadsplaneringsprojekt innebär att stadsdelen delas mitt itu och att mer än 1 500 bostäder som utgör exempel på populär modernistisk arkitektur rivs. Detta bostadsområde har kulturmärkts.

Anser kommissionen att det stöd som regionen Valencia får genom Urban-initiativet är förenligt med ett stadsplaneringsprojekt som tar så lite hänsyn till byggnadsstrukturen i en av Valencias mest framstående stadsdelar?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(30 april 1999)

Enligt programmet "Urban-España" för perioden 1994-1999 deltar kommissionen i finansieringen av projektet "Revitalizacion del barrio de Velluters" i den historiska stadsdelen "Ciutat Vella" i Valencia. Projektet syftar till integrerad utveckling av stadsdelen genom insatser för att förbättra infrastruktur och miljö, genom insatser för att utveckla den ekonomiska strukturen samt genom anslag till social upprustning och utbildning.

På grundval av de uppgifter som kommissionen har är den stadsplan som parlamentsledamoten nämner, "Plan especial de protection y reforma interior del barrio de Carbanyal-Canyamelar", en helt annan åtgärd, både när det gäller lokalisering och innehåll, än den som ingår i Urban-initiativet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0226/99

från Sören Wibe (PSE) till kommissionen

(3 februari 1999)

Angående: Sekretessregler i ECBS

I kommissionens granskning av hur länderna klarat konvergenskraven ansåg man bl a att den svenska riksbanken måste ändra sina sekretessregler för att banken skulle uppfylla de krav som ställs av ECBS-systemet.

Sedan dess har den svenska riksbanken gått i rakt motsatt riktning. Man publicerar nu omedelbart protokollen från sina sammanträden och direktionens medlemmar får fritt diskutera penningpolitiska frågor och framföra sina personliga uppfattningar rörande dessa förhållanden.

Går denna öppenhet att behålla om Sverige går med i EMU och om Sveriges Riksbank alltså införlivas i ECBS-systemet eller måste Sverige, som kommissionen tidigare ansåg, skärpa bankens sekretessregler?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(10 mars 1999)

I konvergensrapporten av den 25 mars 1998(1) uttryckte inte kommissionen den specifika åsikten att den nuvarande lagstiftningen i Sverige beträffande Riksbankens sekretessregler skulle vara oförenlig med bestämmelserna i EG-fördraget. Kommissionen konstaterade i konvergensrapporten att det lagförslag som då förelåg inte säkerställde Riksbankens fullständiga integration med Europeiska centralbankssystemet (ECBS). För att fullt ut integreras skulle det krävas att ett antal bestämmelser i Riksbankens stadgar anpassades samt att vissa av Riksbankens förfaranden och arbetsmetoder ändrades. Detta lagförslag antogs i slutet av 1998 utan ändringar. Kommissionen anser att en aspekt av de nationella centralbankernas integration med ECBS är att medlemsstaterna är skyldiga att följa sekretessreglerna enligt artikel 38 i ECBS:s stadgar.

(1) KOM(98) 1999 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0203/99

från Mark Killilea (UPE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Sälar

I april 1997 lade Bord Iascaigh Mhara, det irländska fiskeriverket, för GD XIV fram en rapport om det fysiska växelspelet mellan gråsälar och fiskeutrustning. Rapporten utarbetades med ekonomiskt stöd från kommissionen.

Kan kommissionen ange om den har spridit rapporten till fiskeriorganisationer eller till medlemsstaternas departement med ansvar för fiskerifrågor?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(9 mars 1999)

Kommissionen finansierar så många forskningsprojekt att det är svårt att skicka ut rapporter från alla. Kopior av rapporterna kan dock alltid erhållas från kommissionen på begäran.

Kommissionen anser att dessa forskningsresultat bör göras tillgängliga för så många som möjligt. Sammanfattande rapporter från forskningsprojekt som (del)finansierats av kommissionen har därför lagts ut på Internet.

Ett av kraven för att få forskningsanslag från kommissionen är också att mottagaren sprider resultaten så mycket som möjligt, t.ex. genom ansedda vetenskapliga tidskrifter eller andra kanaler. Detta krav gäller också det projekt som drivits av det irländska fiskeriverket.

För mer information om rapporten hänvisar vi till det svar som kommissionen gav på Er muntliga fråga H-72/99 under frågestunden i samband med parlamentets sammanträdesperiod i februari 1999(1).

(1) Parlamentets sammanträdesprotokoll (februari 1999).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0539/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Konservindustrin för fiske- och vattenbruksprodukter i Europeiska unionen

Under sammanträdesperioden i juni 1998 diskuterade och godkände Europaparlamentet betänkandet om konservindustrin för fiske- och vattenbruksprodukter i Europeiska unionen (A4-0137/98)(1). I slutsatserna till betänkandet förklarade Europaparlamentet att sardinindustrin är av stor ekonomisk betydelse för flera av gemenskapens regioner och noterade att denna sektor befinner sig i en krissituation, som kräver att man snarast vidtar följande skyddsåtgärder:

"Genomförande av en kampanj på gemenskapsnivå, utrustad med nödvändiga medel, för att främja konsumtionen av sardiner och produkter som sardinkonserver och sardinpastej, eftersom dessa produkter har ett högt näringsvärde."

Kan kommissionen ange vilka åtgärder man vidtagit för att följa upp Europaparlamentets uppmaning i syfte att avhjälpa den allvarliga krisen inom sardinkonservsektorn?

(1) EGT C 210, 6.7.1998, s. 295.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0138/99

från Antoinette Spaak (ELDR) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: Fri rörlighet för personer - begravning

Innebär principen om fri rörlighet för personer också att EU-medborgarna har rätt att välja i vilken medlemsstat de vill begravas eller kremeras?

Har det skett någon harmonisering på EU-nivå av lagstiftningen om kremering?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(18 mars 1999)

Till att börja med vill kommissionen upplysa Antoinette Spaak om att det inte finns några harmoniseringsregler på gemenskapsnivå om kremering.

Att sådana regler saknas innebär dock inte att medborgare som utövat sin rätt till fri rörlighet inte skulle kunna begravas i en annan medlemsstat än den där de befann sig när döden inträdde, antingen det rör sig om en önskan från den avlidne eller dennes närmaste.

I en sådan situation kommer teorin att tillämpas praktiskt via det nationella regelverket, som bör innebära att principen om fri rörlighet och skydd av i sammanhanget berättigade allmänintressen (såsom folkhälsan) jämkas samman.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0303/99

från Carlos Robles Piquer (PPE) till kommissionen

(17 februari 1999)

Angående: Europeiska hedersmedborgare

När titeln som europeisk hedersmedborgare infördes nyligen aktualiserades behovet av en förordning för att bland annat reglera de privilegier och immuniteter som kan tillkomma de personer som tilldelas titeln, liksom dem som utfört särskilda tjänster för Europeiska unionen.

Det är nödvändigt att nu levande och kommande generationer på ett lämpligt sätt erkänner de personer som utmärkt sig i detta historiska värv och som gjort sig förtjänta av något mer än bara en kylig hågkomst.

Inser kommissionen att det är den som måste ta initiativet till en sådan förordning?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(23 mars 1999)

Kommissionen anser inte att titeln "europeisk hedersmedborgare" kräver lagstiftning och avser inte att föreslå någon sådan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0321/99

från John McCartin (PPE) till kommissionen

(19 februari 1999)

Angående: Nöt- och kalvköttsexport från EU

Kan kommissionen ange hur mycket nöt- och kalvkött som får exporteras från Europeiska unionen enligt de gällande WTO-bestämmelserna, hur mycket av denna kvot som hittills exporterats under innevarande år och och hur stora exportbidrag som betalades för detta nöt- och kalvkött?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(9 mars 1999)

Under det innevarande GATT-året (1998-99) får gemenskapen exportera 1 025 852,6 ton nötkött (uttryckt i slaktvikt) med exportbidrag. I denna mängd ingår också en överskjutande kvantitet från föregående år på 78 052,6 ton.

Enligt de ansökningar om exportlicens som lämnats in har 388 157 ton nötkött (slaktviktsekvivalenter) anmälts för export till och med januari 1999. Sammanlagt motsvarar detta exportbidrag på 338 430 589,6 euro.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0081/99

från Anita Pollack (PSE) till kommissionen

(27 januari 1999)

Angående: Register över förorenad mark

Finns det något register över förorenad mark inom EU? Om inte, skulle kommissionen kunna uppmana medlemsstaterna att samla uppgifter till ett sådant register, som också skulle omfatta kandidatländerna?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(9 mars 1999)

Kommissionen kan informera frågeställaren om att ingen lagstiftning som specifikt behandlar markskydd har antagits på gemenskapsnivå.

Europeiska miljöbyrån har offentliggjort en rapport från det europeiska ämnescentret för markfrågor, enligt vilken det finns många hundra förorenade områden i gemenskapen. Ett förorenat område kan ge upphov till förorening av grundvattnet, hälsorisker för personer som arbetar inom området och för allmänheten samt begränsningar i fråga om den framtida markanvändningen.

Det finns inte för närvarande någon förteckning på gemenskapsnivå över förorenade områden. Ämnescentret för markfrågor, som ingår i det system som inrättades genom rådets förordning (EEG) 1210/90 av den 7 maj 1990 om inrättande av Europeiska miljöbyrån och Europeiska nätverket för miljöinformation och miljöövervakning(1), planerar att utarbeta en sådan förteckning under de kommande två åren, för att förbättra tillförlitligheten hos uppgifterna i befintliga nationella program och därmed möjliggöra insamling av jämförbara uppgifter på europeisk nivå. På grundval av detta skulle det kunna göras en bredare bedömning av hur stora de förorenade områdena är, i hur hög grad de är förorenade och i vilken mån en sanering har åstadkommits, samt en bedömning av huruvida ytterligare åtgärder behövs.

Denna verksamhet kommer att genomföras i samarbete med miljöinstitutet vid Gemensamma forskningscentret i Ispra, som framför allt kommer att bidra till utarbetandet av indikatorer för förorenade områden i Europa.

(1) EGT L 120, 11.5.1990.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0086/99

från Manuel Escolá Hernando (ARE) till kommissionen

(27 januari 1999)

Angående: Privatfinansiering av sträckan Madrid-Zaragoza-Barcelona för höghastighetståg

Europeiska kommissionen uppger i sitt meddelande om partnerskap mellan den privata och offentliga sektorn inom projekt för transeuropeiska transportnät att sträckan mellan Madrid, Zaragoza och Barcelona för höghastighetståg skulle kunna finansieras genom ett sådant offentligt-privat partnerskap, dvs. den privata sektorn skulle ges rätt att delta i finansieringen av projektet. Denna modell skulle i praktiken kunna innebära att projektarbetet kunde inledas och genomföras på en kortare tid än planerat, eftersom genomförandet av projektet inte endast skulle vara beroende av befintliga ekonomiska anslag ur statsbudgetarna.

Har kommissionen vidtagit åtgärder i detta syfte? Har den spanska regeringen inför kommissionen visat tecken på intresse för att ta i bruk denna modell för samverkan mellan offentliga och privata initiativ för att genomföra detta projekt?

Har kommissionen undersökt möjligheten att utvidga denna typ av avtal till de övriga projekt för planering av transportnät mellan olika medlemsstater i unionen som inte ingår bland de 14 prioriterade projekten, t.ex. väg- eller järnvägsprojekt som gör det möjligt att passera Pyrenéerna?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(19 april 1999)

I kommissionens meddelande till rådet och parlamentet om offentlig-privata partnerskap i transeuropeiska transportnätprojekt(1) nämndes att antal projekt som möjliga offentlig-privata partnerskap. Dessa inbegrep projekt som inte fanns med på förteckningen över de fjorton projekt som prioriterades för utveckling inom ramen för de transeuropeiska transportnäten. Kommissionen fortsätter att diskutera dessa projekt med medlemsstaterna, vilket den åtog sig att göra, och att uppmuntra regeringarna att använda sig av offentlig-privata partnerskap för infrastrukturprojekt där så är möjligt och lämpligt.

Hittills har det inte kommit in någon begäran från de spanska myndigheterna om medfinansiering ur budgeten för transeuropeiska nät eller andra stadsutvecklingsfonder av ett projekt som inbegriper offentlig-privata partnerskap.

(1) KOM(97) 453 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0745/99

från Anita Pollack (PSE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Fiske och hållbarhet

Säkerställer kommissionen att bidrag från Pesca används för att stödja naturvårdens mål? Om inte, varför?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(23 april 1999)

Det operativa programmet Pesca finansierar inte direkt någon naturvårdande verksamhet, eftersom detta inte är dess syfte, men ett visst antal Pesca-åtgärder har ändå en positiv inverkan på bevarandet av naturresurserna.

Man kan särskilt nämna skydd av överexploaterade arter och marina ekosystem genom stöd till en spridning av fiskeansträngningen till nya arter och nya områden samt stöd till pilotprojekt för studier av fiskeansträngningens inverkan och kartläggning av havsbotten. Andra projekt är stöd till anpassning och utrustning till extensiva vattenbruksmetoder med liten miljöpåverkan (nya metoder för avfallsåtervinning och extensiv musselodling) samt utbildning av fiskarna när det gäller en hållbar förvaltning av fisket.

Pesca ger således goda möjligheter dels till finansiering av nyskapande projekt i syfte att förena målen för sektorns ekonomiska bärkraft med skyddet av fiskeresurserna och de marina ekosystemen, och dels till försök med nya strategier för en hållbar förvaltning av fisket och vattenbruket.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0271/99

från Manuel Escolá Hernando (ARE) till kommissionen

(17 februari 1999)

Angående: Överföring av vattenresurser och stöd från sammanhållningsfonden

Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer har nyligen gett ut en publikation om utvärdering av vattenområden i Spanien och Portugal.

I denna publikation föreslår konsultföretaget Montgomery Watson (MWL) att man skall utföra olika studier, bl.a. en studie av överföring av vatten mellan avrinningsområdena i den spanska staten och en annan studie av finansiering av vattenkraftsprojekt och utveckling av riktlinjer som gör det möjligt för EU att stödja utvecklingen av mångfunktionella vattenkraftverk. Bland de åtgärder som omedelbart bör vidtas nämns även infrastruktur för att binda samman avrinningsområden. Mot denna bakgrund ställs följande frågor?

Har kommissionen genomfört eller gett någon i uppdrag att genomföra någon av de studier som MWL föreslår?

Anser kommissionen det vara nödvändigt att studera möjligheten att binda samman avrinningsområdet kring Ebro med andra avrinningsområden?
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 370 , 21/12/1999 s. 0133



SKRIFTLIG FRÅGA E-0873/99 från James Nicholson (PPE) till kommissionen (8 april 1999) Angående: Konver II-initiativet - Nordirland Hur mycket pengar har anslagits för Nordirland inom ramen för Konver II-initiativet under innevarande programperiod?
SKRIFTLIG FRÅGA P-0355/99

från Giacomo Leopardi (PPE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Spärr för tandläkarutbildning vid universiteten i Italien

De italienska universitet som erbjuder tandläkarutbildning har under de tre senaste åren skrivit in för många studenter. Trots att dessa inte klarat inträdesprovet för universitetsutbildningen har de överklagat det faktum att de nekats tillträde och den regionala förvaltningsdomstolen gav dem då ett provisoriskt tillstånd att skriva in sig. Därmed sköts den slutliga bedömningen upp till dess att dom avgivits i ärendet.

För att uppfylla direktiv 78/686/EG(1) och 78/687/EG(2) om ömsesidigt erkännande av examensbevis införde presidentdekret nr 135 från 1980 en tandläkarutbildning vid universiteten (odontoitraia e protesi dentaria) i Italien. I dekretet föreskrevs bl.a. antalet studenter och inträdesvillkoren för denna utbildning. Med hänvisning till gemenskapskrav erkände författningsdomstolen genom dom 383/98 möjligheten att spärra en universitetsutbildning.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att upprätthålla det fastställda antalet inskrivningar och skydda de som klarat inträdesprovet till universitetsutbildningen för att garantera att dessa får möjlighet att genomföra sin utbildning i enlighet med europeiska standarder för att därmed få sina examensbevis vederbörligen erkända i EU:s medlemsstater?

Kan kommissionen kontrollera att ovan nämnda universitetsutbildningar verkligen är tillgängliga samt undersöka hur de italienska universitetsrektorerna har beräknat förhållandet mellan antal studieplatser och antal studenter för att motivera valet av en spärrad utbildning?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(18 mars 1999)

Den fråga om begränsad antagning till tandläkarutbildning som Giacomo Leopardi dryftar ligger, under förutsättning att ingen diskriminering på grund av nationalitet förekommer, helt och hållet under nationell behörighet och faller därmed utanför gemenskapsrätten.

(1) EGT L 233, 24.8.1978, s. 1.

(2) EGT L 233, 24.8.1978, s. 10.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0537/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Konservindustrin för fiske- och vattenbruksprodukter i Europeiska unionen

Under sammanträdesperioden i juni 1998 diskuterade och godkände Europaparlamentet betänkandet om konservindustrin för fiske- och vattenbruksprodukter i Europeiska unionen (A4-0137/98)(1). I slutsatserna till betänkandet förklarade Europaparlamentet att sardinindustrin är av stor ekonomisk betydelse för flera av gemenskapens regioner och noterade att denna sektor befinner sig i en krissituation, som kräver att man snarast vidtar följande skyddsåtgärder:

"Beviljande av nödvändiga medel för perioden 2000-2006 för att underlätta omstruktureringen av sektorn, utöver de anslag som avsatts inom ramen för de nuvarande strukturfonderna."

Kan kommissionen ange vilka åtgärder man vidtagit för att följa upp Europaparlamentets uppmaning i syfte att avhjälpa den allvarliga krisen inom sardinkonservsektorn?

(1) EGT C 210, 6.7.1998, s. 295.