ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0405/01

från Joaquim Miranda (GUE/NGL) till kommissionen

(15 februari 2001)

Ämne: Uppfyllelse av fiskeavtalet mellan Angola och Europeiska unionen

Den angolanska regeringen har planer på att upphäva fiskeprotokollet mellan Angola och Europeiska unionen genom att hänvisa till att kommissionen inte utbetalat de årliga ersättningar som fastställs i protokollet och inte heller uppfyllt bestämmelserna om inrättande av ett satellitövervakningssystem.

Ett sådant upphävande skulle få allvarliga politiska konsekvenser och ödesdigra följder för de fiskefartyg som fiskar i de angolanska farvattnen. Kan kommissionen mot denna bakgrund på ett detaljerat sätt redogöra för följande:

1. Vilka är orsakerna till att den årliga ersättningen inte utbetalats och till att de bestämmelser som fastställts om att inrätta ett satellitövervakningssystem inte uppfyllts?

2. Vilka följder får dessa omständigheter för förbindelserna med Folkrepubliken Angola?

3. Vilka följder får detta för medlemsstaternas flottor och vilka åtgärder har kommissionen planerat för att övervinna dessa svårigheter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(30 mars 2001)

1. Den första delbetalningen av den ekonomiska ersättningen skulle enligt protokoll (2000/2002) till avtalet mellan gemenskapen och Angola ha betalats den 30 november 2000.

Förhandlingarna inleddes i januari 2000 och efter tre förhandlingsomgångar slutfördes de först i juli 2000. Under diskussionsrundan i juli informerade kommissionen Angolas myndigheter om att det skulle bli svårt att verkställa några utbetalningar före 31 januari 2001, men Angola insisterade på att tidsfristen för utbetalning av ekonomisk ersättning i protokollet är fastställd till den 30 november 2000.

Det är inte gemenskapens fel att det finns problem med satellitsystemet. De uppgifter som gemenskapen sedan juli 2000 har begärt vid upprepade tillfällen, och som utgör systemets hörnsten (koordinater för Angolas exklusiva ekonomiska zon och kontaktpersoner vid Angolas center för fiskeövervakning), och utan vilka systemet omöjligen kan fungera, tillhandahölls av Angolas myndigheter först i januari 2001, och det i ett format som inte går att tillämpa direkt. Efter det att uppgifterna mottagits har nya kontakter tagits för att erhålla den information som behövs för att kunna använda systemet.

2. Trots att kommissionen har ansträngt sig till det yttersta gick det inte att undvika att utbetalningarna försenades, och allt har gjorts för att garantera en så smidig utveckling som möjligt av gemenskapens långsiktiga relationer med Angola i fråga om fiske.

3. Trots att Angola i slutet av januari 2001 förklarade för kommissionen att de var redo att skjuta upp protokollet så blev det aldrig uppskjutet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1030/01

från Bill Miller (PSE) till kommissionen

(30 mars 2001)

Ämne: Alkoholhaltiga drycker

Anser kommissionen att vin är en alkoholhaltig dryck?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 maj 2001)

Alkoholhaltiga drycker har inte definierats i gemenskapslagstiftningen. I rådets förordning (EG) nr 1493/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin(1) finns det i bilaga I en definition av vin. Det rör sig om den produkt som framställs uteslutande genom total eller partiell alkoholjäsning av krossade eller okrossade färska druvor eller av druvmust.

I bilaga I till kommissionens förordning (EG) nr 2204/1999 av den 12 oktober 1999(2) klassificeras vin av färska druvor (KN-nummer 2204) som en alkoholhaltig dryck (KN-nummer 22032206 och 2208) för tulltaxe- och statistiknomenklaturen och Gemensamma tulltaxan.

(1) EGT L 179, 14.7.1999.

(2) EGT L 278, 28.10.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0526/01

från José Pomés Ruiz (PPE-DE) till kommissionen

(22 februari 2001)

Ämne: Mellanliggande mål för sysselsättningen

Vid Europeiska rådets möte i Stockholm skall man för första gången bedöma det förfarande som fastställdes vid Europeiska rådet i Lissabon, och där målet var att närma sig full sysselsättning år 2010. Det svenska ordförandeskapet föreslog på Ekofin-mötet den 19 januari 2001 i Bryssel möjligheten att uppställa mellanliggande mål för sysselsättningen, men har för närvarande inte fastställt vad dessa mellanliggande mål skulle bestå av.

Vad anser kommissionen om detta förslag?

Vilka kriterier (t.ex. mål för olika könsgrupper, åldersgrupper, verksamhetsområden, regioner, tidsperioder, m.m.) bör dessa mellanliggande mål omfatta för att bättre diagnostisera problemet och finna de bästa lösningarna i syfte att uppnå full sysselsättning vid den planerade tidpunkten?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(21 maj 2001)

För att senast 2010 uppnå full sysselsättning i Europa krävs att alla berörda aktörer gör bestämda och kontinuerliga ansträngningar. Kommissionen instämmer med ordförandeskapet i önskan om att åter bekräfta vårt åtagande när det gäller de strategier och mål som beslutades i Lissabon. Det är möjligt att göra väsentliga framsteg nu tack vare gynnsam makroekonomisk miljö, stark ekonomisk tillväxt, låg inflation och sunda offentliga finanser, som skapar de rätta betingelserna för att gå framåt.

Om vi skall uppnå full sysselsättning i slutet av detta decennium, kommer nya mellanliggande mål för den totala sysselsättningsgraden och den som gäller kvinnor att hjälpa till att fokusera de politiska insatserna och att övervaka framstegen. En öppen samordning på politisk nivå, grundad på allmänna kvantifierade mål med en given tidsfrist, har visat sig verkningsfull som ett politiskt instrument för att få de nationella myndigheterna och arbetsmarknadens parter att vidta konkreta åtgärder. Erfarenheten av Luxemburg-processen är ett gott exempel. Europeiska rådet i Lissabon godkände denna princip och utvidgade den till att gälla andra områden, t.ex. ekonomiska reformer, social trygghet och utbildning.

Kommissionens meddelande Att förverkliga Europeiska unionens möjligheter: Befästa och utvidga Lissabonstrategin(1) som antogs den 7 februari 2001 inför Europeiska rådets möte i Stockholm den 2324 mars 2001 går ett steg längre och uppmanar Europeiska rådet att sätta upp mellanliggande mål för sysselsättningsgraden inom gemenskapen till januari 2005 med 67 % totalt och 57 % för kvinnor.

Medlemsstaterna uppmanas också, enligt rådets beslut 2001/63/EG av den 19 januari 2001 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001(2), att sätta upp nationella mål i samråd med arbetsmarknadens parter för att höja sysselsättningsgraden för att bidra till gemenskapens mål att 2010 uppnå en total sysselsättningsgrad på 70 procent och mer än 60 procent för kvinnor och för att se till att antalet äldre (55-64) som fortfarande ingår i arbetskraften kraftigt ökar.

(1) KOM(2001) 79 slutlig.

(2) EGT L 22, 24.1.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0459/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(19 februari 2001)

Ämne: Mål 1-området Hainaut

Enligt kommissionen är det ännu för tidigt att uttala sig om antalet i West-Vlaanderen etablerade företag som ämnar flytta sitt säte till Hainaut för att få gemenskapsstöd för programplaneringsperioden 20002006. Under perioden 19941996 lär ett femtiotal företag från Flandern ha lyssnat till lockropen om utlokalisering till Hainaut.

Jag skulle gärna vilja få besked av kommissionen om:

1. vilka företag det handlar om

2. varför dessa företag från West-Vlaanderen etablerat sig i Hainaut, mot bakgrund av att gemenskapen särskilt intresserar sig för sådana fall där ett företag byter etableringsort och har fått offentligt stöd, antingen på sin gamla eller nya etableringsort?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0408/01 och E-0459/01 ingivet av Michel Barnier för kommissionen

(18 maj 2001)

Inom ramen för ett mål 1-program, t.ex. det som gäller för provinsen Hainaut i Belgien, kan stöd till företag ges endast i samband med investeringar som genomförs i det geografiska programområdet. Om ett företag har sitt säte i eller utanför programområdet är irrelevant för huruvida företagets investeringar berättigar till stöd från programmet eller ej. Kommissionen anser därför att den undersökning av byten av etableringsort som parlamentsledamoten föreslår inte är en bra metod för att bedöma eventuella verkningar av mål 1-programmet för Hainaut.

Programmets effekt när det gäller lokalisering av anläggningar för produktion eller tjänster framgår bara om man tittar på företagens beslut att göra investeringar i programområdet. Beslut om investeringar styrs emellertid av många faktorer. Det är högst troligt att det skulle vara svårt, om inte omöjligt, att på mikroekonomisk nivå avgöra vilken betydelse ett mål 1-program har i sådana beslut. Dessutom måste man ta hänsyn till motverkande effekter eftersom stora områden i provinsen West-Vlaanderen är stödberättigande under mål 2-programmet Kustgebied-Westhoek.

Hur som helst skulle det vara förhastat att redan nu fundera över om Hainaut-programmet för 20002006 kommer att leda till att investeringar flyttas från West-Vlaanderen till Hainaut. Denna fråga kan behandlas först när en större del av programmet har genomförts.

Beträffande programperioden 19941999 kommer kommissionen att vända sig till myndigheterna i Vallonien med en begäran om en förteckning över de företag som har sitt säte i West-Vlaanderen och som har fått investeringsstöd inom ramen för mål 1-programmet för Hainaut under perioden 19941999.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1069/01

från Harlem Désir (PSE) till kommissionen

(26 mars 2001)

Ämne: Överträdelser av direktiv 91/308/EG om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar

Vad tänker kommissionen göra för att undersöka de uppgifter som presenteras i boken Révélations, utgiven av Les Arènes i Frankrike i mars 2001, som handlar om allvarliga överträdelser av gemenskapslagstiftningen, i synnerhet av direktiv 91/308/EG(1) från juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar?

Vad tänker kommissionen göra när det visar sig att ett företag från tredje land, Menatep, som är inblandat i förskingringen av IMF:s fonder i Ryssland, har kunnat öppna ett hemligt konto hos clearinghuset Clearstream som har sitt säte i Luxembourg, liksom andra bankföretag från tredje land har kunnat göra, t.ex. Banque Colombienne? Det är tydligt att belopp som väsentligt överstiger det tak som anges i artikel 3 i direktiv 91/308/EG har förts över till konton hos Clearstream från företag som inte ger några garantier, utan att detta väckt misstankar, och att överföringar har gjorts till skatteparadis som av OECD anses som icke samarbetsvilliga.

(1) EGT L 166, 28.6.1991, s. 77.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(2 maj 2001)

Kommissionen skall kontrollera att medlemsstaterna införlivar gemenskapsdirektiven på ett korrekt sätt och att de även tillämpas korrekt av medlemsstaternas offentliga myndigheter. Det är däremot de nationella myndigheternas uppgift att kontrollera att enskilda och företag korrekt tillämpar den nationella lagstiftning genom vilken direktiven genomförs.

Luxemburg har på ett korrekt sätt införlivat rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar och enligt vad kommissionen erfar tillämpas det korrekt och i hög grad av de nationella myndigheterna. De tar bland annat hänsyn till kraven om kamp mot korruption som av de luxemburgska myndigheterna betraktas som ett brott i samband med penningtvätt. I väntan på ratificeringen av OECD:s konvention om kamp mot utländska tjänstemäns korruption vid internationella transaktioner har myndigheterna vidtagit nödvändiga åtgärder för att se till att det finansiella systemet i Luxemburg effektivt bekämpar denna typ av brott.

För närvarande har kommissionen därför ingen anledning att tro att de luxemburgska myndigheterna inte strikt ingriper om de, i det fall som parlamentsledamoten nämner, anser det nödvändigt med en fördjupad utredning. Vid utövandet av sina befogenheter kommer kommissionen att kontrollera att gemenskapsrätten tillämpas korrekt och att vidta åtgärder om så krävs.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0988/01

från Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) till kommissionen

(30 mars 2001)

Ämne: Europeisk byrå för luftfartssäkerhet (EASA)

I slutet av förra året lade kommissionen fram ett förslag till förordning om inrättande av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, EASA. EU:s femton medlemsstater är dock även medlemmar i Internationella civila luftfartsorganisationen, ICAO, vilket innebär att den text som inrättar EASA inte får strida mot dessa staters åtaganden enligt Chicagokonventionen.

Jag vill därför fråga kommissionen om den vid utarbetandet av förslaget till förordning:

1. Har kontrollerat om bestämmelserna i denna förordning strider mot bestämmelserna i Chicagokonventionen?

2. Har gjort några preliminära överenskommelser med ICAO?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(10 maj 2001)

Syftet med det förordningsförslag(1) som frågeställaren avser är att överföra medlemsstaternas ansvar för luftsäkerhet och luftfartens miljöförenlighet till gemenskapen för att garantera en enhetlig skyddsnivå över hela inre marknaden. I detta sammanhang måste gemenskapen självklart se till att de internationella åtaganden som medlemsstaterna gjort i fråga om internationell civil luftfart respekteras, i första hand Chicagokonventionen.

Kommissionens förslag omfattar följande två viktiga element:

Dels införs genom förslagets artiklar 5 och 6 de normer som antagits av Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO) i gemenskapsrätten på de områden där gemenskapen till en början kommer att ha genomförandebefogenheter (certifiering av luftfartsprodukter). I samband med att gemenskapens befogenheter utvidgas, i enlighet med artikel 7, måste man sedan se till att detta införlivande av normer fortsätts. På så sätt kan länder utanför gemenskapen som är parter till Chicagokonventionen vara säkra på att luftfartsprodukter som certifierats i gemenskapen uppvisar en minst lika god säkerhetsnivå och miljökompatibilitet som vad som föreskrivs i ICAO:s normer.

Dels fastställs i förslagets artikel 4.2 att tillämpningen av de berörda bestämmelserna och de rättsakter som antagits för tillämpning av dessa inte påverkar de rättigheter som länder utanför gemenskapen har på grund av gällande internationella konventioner, t.ex. Chicagokonventionen. Därför garanteras det att certifikat och tillstånd som utfärdats av länder utanför gemenskapen och som överensstämmer med ICAO:s normer godkänns för flygning över gemenskapens territorium och landning på medlemsstaternas flygplatser som omfattas av EG-fördraget.

Mot denna bakgrund anser kommissionen att dess förslag är förenligt med internationell rätt. De kontakter som ägt rum med företrädare för ICAO avseende detta ärende ger ingen anledning att förmoda att förslaget skulle vara oförenligt med Chicagokonventionen.

(1) Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om fastställandet av gemensamma bestämmelser på luftfartsområdet och inrättandet av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, KOM(2000) 595 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1926/01

från Joachim Wuermeling (PPE-DE) till kommissionen

(29 juni 2001)

Ämne: Införlivandet av rådets direktiv 93/16/EEG av den 5 april 1993 med nationell rätt

Enligt artikel 211 i EG-fördraget skall kommissionen övervaka tillämpningen av bestämmelserna i fördraget. I systemet Celex ingår endast ofullständiga och delvis oriktiga eller föråldrade uppgifter om hur direktiv 93/16/EEG(1) (om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis) skall införlivas med nationell rätt. Kan kommissionen ge upplysningar om vilka åtgärder medlemsstaterna vidtagit för att införliva direktiv 93/16/EEG med nationell rätt och ställa till förfogande den aktuella texten i samband med dessa införlivanden?

(1) EGT L 165, 7.7.1993, s. 1.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(3 september 2001)

Till att börja med vill jag påpeka att informationen i Celex klart anger att den dokumentation om nationella genomförandeåtgärder som ges kan vara ofullständig och inte nödvändigtvis garanterar att överensstämmelse med alla krav enligt gemenskapsrätten uppnås.

För det andra är det direktiv som parlamentsledamoten hänvisar till (direktiv 93/16/EEG)(1) ett direktiv som konsoliderar fyra direktiv som i sin tur antagits efter de grundläggande läkardirektiven 75/362/EEG(2) och 75/363/EEG2. Medlemsstaterna behövde därför inte genomföra några ytterligare åtgärder för att genomföra detta direktiv som inte innebar några grundläggande nya skyldigheter. Hänvisningar kan därför göras - under ovan nämnda förutsättningar - till de nationella genomförandeåtgärder som vidtagits i samband med de tidigare direktiven.

Direktiv 93/16/EEG har även ändrats flera gånger(3).

Läkardirektiven har i stort sett genomförts i alla femton medlemsstater, vissa specifika problem kvarstår dock. Med anledning av detta har kommissionen inlett överträdelseförfaranden mot Tyskland (1999/2065), Österrike (1998/4293, 1998/4296) och Frankrike (1998/4265) eftersom dessa på olika områden inte följer ovannämnda direktiv.

För alla direktiv gör kommissionen en utvärdering av de nationella genomförandeåtgärder som skall rapporteras till kommissionen. Kommissionen för dock inget omfattande, fortlöpande register över alla genomförandeåtgärder som vidtagits. Information om utvecklingen av lagstiftningen i medlemsstaterna byts ut på flera olika sätt, bl.a. genom möten med kommittéer och nationella representanter.

(1) EGT L 165, 7.7.1993.

(2) EGT L 167, 30.6.1975.

(3) Direktiv 97/50/EG, EGT L 291, 24.10.1997. Direktiv 98/21/EG, EGT L 119, 22.4.1998. Direktiv 98/63/EG, EGT L 253, 15.9.1998. Direktiv 1999/46/EG, EGT L 139, 2.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0689/01

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(8 mars 2001)

Ämne: Situationen i Angola

I den icke-statliga organisationen Läkare utan gränsers rapport Angola: Förespegling av normalitet döljer manipulation, våld och en försummad befolkning från november 2000, läggs vittnesmål från fördrivna civila angolaner fram, och den tar upp de fördrivnas dåliga hälsotillstånd, att 76 procent av befolkningen saknar tillgång till hälsovård samt farorna i arbetet med och svårigheterna att få in humanitär hjälp utifrån på grund av regeringens förbud.

Dödstalen för barn under fem år är 292 promille, och den genomsnittliga livslängden har sjunkit från 47 år 1970 till 42 år för närvarande.

FN tycks ha övergett principen om lika tillgång till humanitär hjälp för parterna i konflikten.

Om dessa uppgifter stämmer, vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att förbättra situationen?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(16 maj 2001)

Kommissionen är medveten om att det humanitära läget i Angola är allvarligt och har aktivt bidragit till att lindra befolkningens lidande. Trots att det skedde en förbättring av läget under den senare delen av 1999 och 2000, när regeringen lyckades få kontroll över en betydande del av territoriet, har det varit fortsatta problem med säkerheten och tillgängligheten och det har inte skett något betydande genombrott för att vända på utvecklingen när det gäller den humanitära krisen.

Genom Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd (ECHO), Världslivsmedelsprogrammet (WFP) och EuropeAid är Europeiska gemenskapens stöd för närvarande inriktat på både livsmedel och annat stöd till fördrivna befolkningsgrupper med särskild tyngd på de svårt krigsdrabbade centrala och östliga provinserna. Vidare har kommissionen för avsikt att fortsätta att stödja alla områden i landet så länge som säkerhetsförhållandena medger och att låta den humanitära hjälpen vara förenad med stöd för en övergång till rehabilitering och utveckling.

Kommissionen undersöker hälsoläget för de fördrivna befolkningsgrupperna framför allt genom ett antal pågående åtgärder. Kommissionen är en av huvudparterna i Angolas hälsosektor och över 60 % av medlen från ECHO som tilldelades Angola år 2000 användes för att möta de akuta hälsobehoven hos den angolanska befolkningen. Kommissionen påminner om att unionens politiska mål när det gäller Angola fastställts i rådets gemensamma ståndpunkt av den 19 juni 2000(1) (2000/391/GUSP). Denna ståndpunkt berör den fråga som parlamentsledamoten tar upp genom att uppmana till att hjälporganisationerna garanteras säkert och obegränsat tillträde till internflyktingar i enlighet med internationellt överenskomna humanitära principer. Kommissionen i samarbete med medlemsstaterna har manat på regeringen att ta sig an de mer överhängande frågorna. För att förbättra befolkningens villkor verkar det vara särskilt viktigt att återupprätta lokala myndigheter och att åter öppna vägar.

(1) EGT L 146, 21.6.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1350/01

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(7 maj 2001)

Ämne: Genomförande av Seveso-II-direktivet

Vilka åtgärder har de enskilda medlemsstaterna vidtagit för att genomföra de delar av Seveso-II-direktivet som avser den fysiska planeringen av markanvändning? Har kontrollerna nu till fullo införts i varje medlemsstat?

Är de kontroller över planeringen av markanvändning som införts i medlemsstaterna baserade på en nationellt definierad standard eller har det gjorts på lokal grundval?

Om kontroller har införts, är de baserade på riskbedömning av varje plats? Har den metod som använts för att mäta avstånden offentliggjorts?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(5 juli 2001)

Kommissionen är just i färd med att granska hur det s.k. Seveso II-direktivet(1) tillämpas i medlemsstaterna. För närvarande väntar överträdelseförfaranden på att avgöras i EG-domstolen. Det gäller fem medlemsstater som inte alls har lämnat information eller som har lämnat ofullständig information om hur de tillämpar direktivet (Belgien, Tyskland, Irland, Österrike och Portugal).

Tillämpningen av bestämmelser om planering av markanvändning kräver, som inom många andra områden, att åtgärder vidtas på regional nivå. Vidare måste olika samlingar av lagar och andra författningar gås igenom för varje medlemsstat. Därför har granskningen av hur direktivet tillämpas ännu inte hunnit bli klar. I de flesta medlemsstater bestäms planeringen av markanvändning på lokal nivå, dock under vägledning eller tillsyn på riks- eller regionnivå. Skulle det visa sig att det finns medlemsstater som inte fullt ut har börjat tillämpa kraven i artikel 12 i Seveso II-direktivet, kommer överträdelseförfaranden så småningom att inledas mot dem.

Kommissionen har i intimt samarbete med medlemsstaterna tagit fram en handledning för att underlätta genomförandet av Seveso II-direktivet om planering av markanvändning och verka för att det tillämpas på ett enhetligt sätt inom hela gemenskapen. Handledningen kom ut 1999 och kan beställas från byrån för allvarliga olyckshändelser som inrättats vid kommissionens gemensamma forskningscenter. (Se webbplatsen http://mahbsrv.jrc.it/GuidanceDocs.html).

(1) Rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (EGT L 10, 14.1.1997).