SKRIFTLIG FRÅGA E-3083/98

från Pedro Marset Campos (GUE/NGL) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Erkännande av maskinisters och teknikers behörighet för visning av biograffilm och videoband i offentliga lokaler inom EU

Unionens medlemsstater har olika bestämmelser för maskinisters och teknikers yrkesbehörighet att visa biograffilm och videoband.

1. Känner kommissionen till hur situationen är för de maskinister och tekniker som visar biograffilm och videoband i EU:s medlemsstater?

2. Kan kommissionen informera om huruvida biomaskinister i alla medlemsstater, utom Spanien, får yrkesbehörighet efter att ha genomgått tillämpliga kurser, en behörighet som erkänns av andra medlemsstater inom EU, så att de kan utöva sitt yrke i vilken annan medlemsstat som helst?

3. Vet kommissionen om att spanska biomaskinister inte har någon yrkesbehörighet som erkänns på europeisk nivå, till skillnad från vad som gäller i övriga EU-länder? Kan kommissionen förklara detta?

4. Anser inte kommissionen, såsom fördragens förvaltare, att denna situation är diskriminerande för de spanska biomaskinisterna och inte står i överensstämmelse med andan i unionsfördragen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(14 december 1998)

Det ömsesidiga erkännandet av examensbevis och andra meriter för arbete som biografmaskinist och liknande yrken omfattas av gemenskapens generella ordning för erkännande av examensbevis. Denna ordning grundar sig på två direktiv. Genom rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988(1) infördes en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier. Detta direktiv kompletterades sedermera av rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992(2) om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning. Beroende på nivån faller utbildningarna till biografmaskinist och liknande yrken under endera av dessa båda direktiv.

Enligt den generella ordningen för erkännande av examensbevis skall, i princip, en person som är fullt meriterad att utöva ett yrke i en medlemsstat även kunna utöva detta yrke i en annan medlemsstat. Regeln är alltså att examensbevis skall erkännas. Emellertid finns det vissa undantag. Detta är fallet i synnerhet när den utbildning som personen har skaffat sig i ursprungsmedlemsstaten innehåller ämnen som i väsentlig grad skiljer sig från dem som ingår i den examen som erfordras i värdmedlemsstaten. Då har värdmedlemsstaten rätt att begära att den sökande fullgör en anpassningstid eller genomgår ett lämplighetsprov (s.k. kompensationsåtgärder).

De båda direktiven gäller s.k. reglerade yrken. Med reglerade yrken menas att man enligt lag måste ha ett visst examensbevis för att få utöva dessa yrken. Om det för att få arbeta som biografmaskinist eller liknande i en viss medlemsstat krävs ett behörighetsbevis utfärdat av en myndighet i medlemsstaten i fråga, då handlar det i denna medlemsstat otvivelaktigt om ett reglerat yrke såsom detta definieras i direktivet. Om det i en annan medlemsstat finns krav på behörighetsbevis för att få utöva detta yrke handlar det likaså om ett reglerat yrke, och då måste examensbeviset från ursprungsmedlemsstaten beaktas. Behörighetsbeviset måste då följaktligen granskas av myndighet, i enlighet med direktivets regler. Den sökande har rätt att få svar inom fyra månader och ett eventuellt negativt beslut måste motiveras och kunna överklagas i domstol. Att erkännande vägras i enlighet med direktivets principer kan endast äga berättigande för det fall att det föreligger en väsentlig skillnad.

Det finns ingen förteckning över examina som utan vidare undersökning skall godkännas av övriga medlemsstater. Varje ansökan skall i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen granskas separat. Följaktligen kan man inte tala om behörighets- och utbildningsbevis som erkänns "på europeisk nivå". Det bör även påpekas att kommissionen inte har för avsikt att införa enhetliga krav inom detta område. Varje medlemsstat skall själv få fastställa regler för yrken som utövas inom landets gränser. Kommissionens roll (med stöd av direktiven 89/48/EEG och 92/51/EEG samt rättspraxis) består i att se till att yrkesbehörigheter blir ömsesidigt erkända trots eventuella skillnader mellan olika nationella behörighetssystem.

När yrket i fråga inte är reglerat står det envar fritt att utöva det - det krävs alltså inte något examensbevis. I dessa fall behöver den inflyttade inte begära att få sitt examensbevis erkänt av en myndighet i medlemsstaten.

Till sist, kommissionen förfogar inte över några specifika uppgifter om biografmaskinister och liknande yrken eller om hur dessa yrken är reglerade i de olika medlemsstaterna. Denna information kan erhållas på det nationella planet från respektive departement i varje land. Det är emellertid på sin plats att påpeka att vilka regler som än gäller så måste ovan angivna principer följas. Förutsatt att det inte finns något giltigt undantag har en fullt meriterad biografmaskinist (eller någon med ett liknande yrke) rätt att, genom de förfaranden för erkännande som föreskrivs i direktiven, få sitt examensbevis erkänt, så att vederbörande kan utöva sitt yrke i valfri medlemsstat. Mot denna bakgrund och med hänsyn till det problem som frågeställaren tar upp är kommissionens roll först och främst att se till att det inte förekommer någon form av diskriminering.

(1) EGT L 19, 24.1.1989.

(2) EGT L 209, 24.7.1992.