ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1223/01

från Jules Maaten (ELDR) till kommissionen

(26 april 2001)

Ämne: Fallet Vinh Binh Trinh i Vietnam

Känner kommissionen till fallet Vinh Binh Trinh, en nederländsk medborgare som 1998 dömdes för olagliga investeringar i Vietnam? Han greps och dömdes under minst sagt tvivelaktiga förhållanden.

Delar kommissionen min oro för att fall som Vinh Binh Trinhs kan skrämma bort andra potentiella europeiska investerare, och att de också kan påverka förbindelserna mellan Vietnam och Europeiska unionen till det sämre?

Tänker kommissionen uppmana de vietnamesiska myndigheterna att ompröva Vinh Binh Trinhs sak, såsom de förra året omprövade liknande fall som gällde kanadensiska, thailändska och laotiska investerare?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(18 juni 2001)

Kommissionen har fått information om att Vinh Binh Trinh dömdes i förstainstansrätten av folkdomstolen i Ba Ria Vung Tau till 13 års fängelse och höga böter för anklagelser om bestickning och kränkning av reglerna om markplanering och markskydd. Vinh Binh Trinh överklagade folkdomstolens beslut till högsta domstolen i Ho Chi Minh-staden. Målet prövades den 4 och 5 maj 1999, då domstolen fastställde beslutet från förstainstansrätten men samtidigt reducerade fängelsestraffet till 11 år. Vinh Binh Trinh beviljades borgen av medicinska skäl men underlät att inställa sig i Vung Tai-fängelset på utsatt datum den 30 september 1999. Han rapporteras ha flytt ur landet till Thailand.

Kommissionen kan inte kommentera hur målet sköttes. Kommissionen har förstått att Vinh Binh Trinh inledningsvis fick konsulär hjälp av den holländske generalkonsuln i Ho Chi Minh-staden och senare från den holländska ambassaden i Vietnam och att han har tillråtts att överväga möjligheterna att antingen att på nytt överklaga domen, vilket han har rätt att göra enligt artikel 242 i Vietnams strafflag, eller att ansöka om benådning av humanitära skäl. Ett överklagande måste lämnas in personligen och eftersom arresteringsordern mot honom fortfarande gäller skulle Vinh Binh Trinh omedelbart interneras om han återvände till Vietnam.

De andra fallen som nämns i frågan rör uppenbarligen personer som har frigivits i förtid i samband med en allmän amnesti för internerade fångar. Sådan amnesti gäller inte för personer som inte befinner sig i fängelset.

Kommissionen känner inte till om Vinh Binh Trinhs fall har påverkat europeiska investeringar i Vietnam eller relationerna mellan Vietnam och unionen. Kommissionen deltar tillsammans med andra givare regelbundet i den dialog som pågår mellan utländska investerare och Vietnams regering, där man diskuterar de olika problem som investerarna möter. Inom denna ram har oron över vissa korruptionsinslag i Vietnam tagits upp, och både investerare och givare har uttryckt sitt stöd för de ansträngningar som Vietnams regering gjort för att ta itu med problemet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1056/01

från Pat Gallagher (UEN) till kommissionen

(5 april 2001)

Ämne: Gemensamma fiskeripolitiken - havsfiske

Havsfiske är inte bara en sport, utan skapar även jobb och ger ett betydande bidrag till de regionala ekonomierna. Skulle kommissionen kunna tala om vilka planer den har för att ge denna sektor inom fiskeindustrin ökat erkännande och stöd inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(30 maj 2001)

Kommissionen har för närvarande inga planer vad gäller sportfiske till havs.

Den håller emellertid på att utarbeta återhämtningsplaner för kummel och torsk i gemenskapens vatten. Dessa planer kommer också att gagna andra viktiga bestånd som t.ex. kolja, vitling och sej. Om planerna ger önskad effekt kommer de ökande bestånden av dessa arter att innebära nya möjligheter för sportfisket till havs.

Kommissionen väntar också på en rapport från Internationella havsforskningsrådet om bestånden av havsabborre i gemenskapens vatten, samt förslag på hur problemen på det här området skall kunna lösas. Efter att ha tagit del av rapporten kommer kommissionen att vidta de åtgärder som krävs.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1303/01

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(19 april 2001)

Ämne: Arbetstagarrättigheter för präster

Kan kommissionen ange vilka medlemsstater som inte tillämpar arbetstagarrättigheter på präster samt specificera vilka religioner som undantagen gäller?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(30 maj 2001)

Hur arbetslagstiftningen och arbetstagarrättigheterna tillämpas för präster varierar mycket mellan medlemsstaterna. I vissa fall omfattas inte prästerna av arbetslagstiftningen eftersom de inte har ställning som arbetstagare. I andra fall undantas kyrkor och trossamfund från vissa aspekter av arbetslagstiftningen. Dessutom ingår i en del lagar särskilda bestämmelser för kyrkor och trossamfund.

De bestämmelser som rör tillämpningen av arbetstagarrättigheterna för präster i medlemsstaterna är därför mycket komplicerade. Det finns ingen systematisk och detaljerad översikt över olika förhållanden. Det är därför inte möjligt att i varje enskilt fall ange vilka religioner som omfattas eller ej.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0563/01

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(27 februari 2001)

Ämne: Revisionsförklaring för generaldirektoratet för yttre förbindelser

Vid budgetkontrollutskottets möte den 7 februari 2001 meddelade kommissionsledamot Fischler att den exakta felfrekvensen 1999 för de ekonomiska transaktionerna inom generaldirektoratet för jordbruk uppgick till 3,06 procent.

I den anda av samarbete och öppenhet som råder mellan de europeiska institutionerna skulle jag vilja be den kommissionsledamot som har ansvaret för yttre förbindelser att ta fram motsvarande siffra för de ekonomiska transaktionerna inom detta generaldirektorat? Om det inte kan göras, vad är orsaken till detta?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P-0553/01, E-0554/01, E-0555/01, E-0556/01, E-0557/01, E-0558/01, E-0559/01, E-0560/01, E-0561/01, E-0562/01, E-0563/01, E-0564/01, E-0565/01, E-0566/01, E-0567/01, E-0568/01, E-0569/01 och E-0570/01 ingivet av Michaele Schreyer för kommissionen

(11 april 2001)

Kommissionen vill erinra ledamoten om att revisionsrätten inte anger någon felmarginal i sin revisionsförklaring till den allmänna budgeten, eftersom rätten anser att det skulle ge en alltför förenklad bild av kommissionens ekonomiska förvaltning om man grundade sig endast på denna indikator.

Därför beslutade revisionsrätten för tre år sedan att inte ange någon allmän felmarginal och att ändra revisionsförklaringens innehåll för att därmed ge den myndighet som beviljar ansvarsfrihet en mer utförlig, beskrivande framställning.

Revisionsrätten har vid flera tillfällen påpekat att angivande av en eventuell felmarginal på lägre nivå (till exempel per sektor eller generaldirektorat), framräknad från en allmän felmarginal, skulle vara helt missvisande. De transaktioner som revideras av rätten är alltför fåtaliga och det vore inte möjligt att fastställa en korrekt felmarginal på lägre nivå.

Följaktligen kan kommissionen inte lämna de begärda uppgifterna till parlamentsledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1435/01

från Ingo Friedrich (PPE-DE) till kommissionen

(17 maj 2001)

Ämne: Informationsbroschyrer för skyddshandskar

Informationsbroschyrerna för skyddshandskar i enlighet med EG-direktivet 89/686/EEG(1) som medföljer varje paket skyddshandskar har formulerats på ett synnerligen omfattande och innehållsmässigt komplicerat sätt.

Är det verkligen nödvändigt att uttrycka sig så omständligt, och dessutom i denna omfattning?

(1) EGT L 399, 30.12.1989, s. 18.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(28 juni 2001)

Skyddshandskar är personlig skyddsutrustning i den mening som avses i direktiv 89/686/EEG(1). Direktivets syfte är att sörja för fri rörlighet för sådan skyddsutrustning som skyddar användarnas hälsa och säkerhet. Begreppet användare bör förstås i vid mening och omfattar alla som använder skyddsutrustning, både i arbetet och på fritiden t.ex. i samband med hobbyverksamhet eller sport. Skyddsutrustning, i det här fallet skyddshandskar, skyddar mot en stor mängd olika risker (el, joniserande strålning, mekaniska risker, kemiska risker m.m.).

För att användarens händer skall skyddas i tillräckligt hög grad krävs en adekvat beskrivning av handskarna. I praktiken innebär det att de uppgifter som tillverkaren anger i sina instruktioner skall göra det möjligt för användarna att välja, använda och vårda skyddshandskarna på rätt sätt för den avsedda användningen och med tanke på de risker som är aktuella. Därför är det befogat att instruktionerna för personlig skyddsutrustning innehåller relevant information med precis terminologi och precisa tekniska anvisningar.

Av denna anledning anges i direktiv 89/686/EEG i bilaga 2, punkt 1.4 att tillverkarens instruktioner, som tillverkaren skall utarbeta och tillhandahålla när personlig skyddsutrustning släpps ut på marknaden, skall innehålla all nödvändig information om följande:

- Förvaring, användning, rengöring, underhåll, service och desinfektion.

- De prestanda som noterats vid typprovningen i samband med fastställandet av skyddsnivåer.

- Lämpliga skyddsklasser för olika risknivåer och motsvarande användningsbegränsningar.

- Lämpliga tillbehör.

- Kassationsdatum.

- Lämpligt transportemballage.

- Betydelsen av aktuell märkning.

(1) Rådets direktiv 89/686/EEG av den 21 december 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om personlig skyddsutrustning, ändrat genom rådets direktiv 93/68/EEG av den 22 juli 1993, (EGT L 220, 30.8.1993, s. 1), rådets direktiv 93/95/EEG av den 29 oktober 1993, (EGT L 276, 9.11.1993, s. 11), samt Europaparlamentets och rådets direktiv 96/58/EG av den 3 september 1996, (EGT L 236, 18.9.1996, s. 44).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0938/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(28 mars 2001)

Ämne: Snabbare betalning av räkningarna ställda till kommissionen

Ett danskt TV-program kallat Eurokraterna som sändes i svensk television 11 februari 2001 handlade bland annat om de långa handläggningstiderna för betalning av räkningar ställda till kommissionen för olika projekt som genomförts. Enligt TV-programmet betalas inte fyra av tio räkningar i tid. Ett exempel i programmet gällde en räkning som inlämnades till kommissionen för ett miljöprojekt i Irland. Åtta personer anställda på kommissionen kontrollerade räkningen och det tog 60 dagar innan den betalades.

Många småföretag har fordringar innestående hos kommissionen och tvingas vänta alltför länge på betalning. Det är också ett problem att så många anställda i kommissionen används till att kontrollera varje räkning som lämnas in.

Vad ämnar kommissionen göra för att skapa rutiner som leder till att man betalar räkningarna snabbare och att det inte går åt så mycket personalresurser för att kontrollera räkningarnas korrekthet?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(3 juli 2001)

Kommissionen satte 1991 som mål att betalning skulle ske inom 60 dagar efter mottagandet av en korrekt faktura. Sedan 1997 betalar kommissionen dröjsmålsränta.

År 2000 betalades 74 procent av fakturorna inom 60-dagarsfristen. Kommissionens målsättning är att 95 procent av betalningarna skall ske inom denna frist senast 2002 (se åtgärd 10 i del II i vitboken Reformen av kommissionen från 1 mars 2000(1)).

Kommissionen har tagit upp frågan om betalningsfrister vid flera tillfällen, senast i juli 2000. Då beslutade vi att vidta ett antal åtgärder för att skynda på betalningen av fakturor. Varken kommissionen eller utomstående konsulter har dock pekat ut alltför många inblandade tjänstemän som en orsak till försenade betalningar.

Vissa av kommissionens åtgärder kommer emellertid att leda till att rutinerna förenklas och att antalet anställda som sysslar med kontroll av fakturor minskas.

Bland åtgärderna kan nämnas:

- Tydligare avtalsvillkor. Detta innebär att man fastslår de element som skall ingå i avtal, och vidare att man i de tekniska bilagorna exakt anger vad motparten förväntas leverera till kommissionen i varje skede av projektet, vilket kan fastställas av båda parter.

- Förenkling av ekonomiska och formella bestämmelser i avtalen. Detta innebär att de ekonomiska klausulerna förenklas och en minskning av antalet verifikationer för fakturorna vid avtal som helt eller delvis bygger på ersättning i efterhand. Det kan ske genom att schablonbelopp fastställs för en del utgiftskategorier, till exempel resekostnader.

- Ökad användning av informationsteknik, bland annat ett gemensamt system för registrering av fakturor och för övervakning av betalningsprocessen.

(1) KOM(2000) 200 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0867/01

från John McCartin (PPE-DE) till kommissionen

(22 mars 2001)

Ämne: Radongasnivåer i skolor och hem i Irland

Känner kommissionen till en undersökning som nyligen genomförts av Radiological Protection Institute of Ireland (ung. radiologiska skyddsinstitutet i Irland) som visar att 25 procent av irländska skolor och 91 000 hem i hela Irland uppvisar höga nivåer av radongas, vilket äventyrar allmänhetens säkerhet.

Kan kommissionen svara på om den irländska regeringens misslyckande med att vidta effektiva åtgärder för att avhjälpa denna risk är ett brott mot europeisk miljölagstiftning?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(15 maj 2001)

Irlands Radiological Protection Institute har genomfört en omfattande undersökning av radongasnivåerna i hem och skolor. Den ena delen av undersökningen avslutades 1999 och den andra kommer att avslutas under 2001. Undersökningen visar att referensnivån på 200 becquerel per kubikmeter (Bqm-3) överskrids i 8,8 % av de irländska hemmen, och i minst ett klassrum i 23 % av de irländska skolorna.

Den irländska regeringen har helt och hållet följt kommissionens rekommendation 90/143/Euratom av den 21 februari 1990 om skydd av befolkningen mot radonexponering inomhus(1). I denna förordning införs en referensnivå på 400 Bqm-3 för att man skall överväga saneringsåtgärder och ett gränsvärde på 200 Bqm-3 för framtida byggnadsverk.

Medlemsstaterna är inte skyldiga att ingripa i sådana här situationer; det är de enskilda hushållens ansvar att vidta åtgärder. Irland har emellertid infört ett bidragssystem för att hjälpa hushållen finansiera de åtgärder som krävs för att avhjälpa radonproblemet i hemmen. Förhoppningen är att dessa ekonomiska bidrag till hushållen avsevärt skall förbättra situationen.

(1) EGT L 80, 27.3.1990.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1748/01

från José García-Margallo y Marfil (PPE-DE) till kommissionen

(15 juni 2001)

Ämne: Villar Mir y EnBW-koncernens övertagande av Hidrocantábrico

Villar Mir y EnBW-koncernens övertagande av Hidrocantábrico hotar att stärka den gemensamma dominerande position som råder på elproduktionsmarknaden på det spanska fastlandet. Denna stärkta gemensamma dominerande position skulle kunna resultera i väsentliga störningar av konkurrensen på denna marknad.

Övertagandet påverkar dessutom konkurrensen på de regionala och lokala eldistributions- och elförsäljningsmarknader där Hidrocantábrico är närvarande, vilka alla uppvisar karaktärsdrag typiska för en sluten marknad och inte utgör en väsentlig del av den gemensamma marknaden.

Anser kommissionen, med tillämpning av artikel 9.3 b i förordning 4064/89(1), att det är behöriga spanska myndigheter som måste fatta ett beslut i frågan för att tillse att den nationella konkurrenslagstiftningen tillämpas, dvs. konkret artikel 14 ff. i lag 16/1989 av den 17 juli om konkurrensskydd och kungligt dekret 1080/1992 som genomför denna lag?

(1) EGT L 395, 30.12.1989, s. 1.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(31 juli 2001)

Den 1 juni 2001 beslutade kommissionen att inleda en fullständig närmare granskning av spanska Group Villar Mirs och Energie Baden-Württembergs (EnBW) planerade gemensamma förvärv av spanska Hidroeléctrica del Cantábrico S.A. (Hidrocantábrico). Kommissionen hyser allvarliga tvivel om den planerade transaktionens förenlighet med den gemensamma marknaden, eftersom förvärvet skulle kunna befästa den gemensamma dominerande ställningen på den spanska elmarknaden. Kommissionen kommer också att undersöka i vilken utsträckning den dominerande ställningen för Electricité de France (EdF), som är delägare i EnBW, kan komma att förstärkas. Den spanska regeringen har begärt att ärendet skall hänskjutas till spanska myndigheter, men eftersom kommissionen inleder en ingående granskning behöver den inte fatta ett beslut om myndigheternas begäran i detta skede av förfarandet (artikel 9 i koncentrationsförordningen(1)).

Kommissionen skall fatta ett slutgiltigt beslut inom fyra månader efter dagen för förfarandets inledning.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer, EGT L 395, 30.12.1989 (svensk specialutgåva, tillägg, s. 16), senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 1310/97 av den 30 juni 1997, EGT L 180, 9.7.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0915/01

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(28 mars 2001)

Ämne: Undersökning av Braga stadsområde

I den portugisiska tidningen Diário do Minho av den 17 juni 1998 ingick följande text: Europeiska kommissionen ämnar undersöka Braga stadsområde inom ramen för ett program för att öka kunskaperna om livskvaliteten i städerna. Initiativet omfattar 58 europeiska städer och har som mål att samla information för att dra upp riktlinjerna för en stadspolitik och förmedla bättre kunskap om städerna.

Utvärderingen, som skulle ta ett år i anspråk, skulle göras av European Economic Research and Advisory Corsortion.

Jag skulle därför vilja fråga kommissionen följande: Vilket var resultatet av utvärderingen av de portugisiska städerna som enligt tidningen var Braga, Lissabon och Porto?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(21 maj 2001)

Kartläggningen av situationen i städerna innebar att man samlade in indikatorer på livskvaliteten, och genomfördes av kommissionen i 58 av Europas största städer.

Resultaten av kartläggningen och en jämförelse mellan de städer som omfattades publicerades i april 2000 och finns att läsa på följande webbplats: http://www.inforegio.cec.eu.int/urban/audit.

I Portugal var det mycket riktigt Lissabon, Porto och Braga som omfattades av kartläggningen. Uppgifter om de tre städerna finns under rubriken Search by city på ovan nämnda webbplats och kan jämföras med uppgifter om andra städer under rubriken Search by domain. Dessa uppgifter finns bara på engelska.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1623/01

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(12 juni 2001)

Ämne: Kurortsbehandling i gruvschakt och frågan om sådan behandling skall erkännas såsom terapi

I Tyskland och Österrike, men också redan i ett flertal kandidatländer (t.ex. Slovenien, Tjeckien, Slovakien och Ungern) har kurortsbehandling i gruvschakt redan erkänts som en form av vård och sjukkassorna övertar följaktligen terapikostnaderna.

Kan Europeiska kommissionen ge besked om:

- vilken betydelse kommissionen tillmäter denna form av terapi,

- huruvida driften av sådana terapicentra i framtiden också kommer att ekonomiskt stödjas och främjas genom Europeiska unionens gemenskapsprogram?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(23 juli 2001)

Kommissionen har begränsad behörighet på hälso- och sjukvårdsområdet. Att erkänna behandlingen i gruvschakt och låta sjukvårdsförsäkringen stå för kostnaderna hör under medlemsstaternas ansvar att organisera och finansiera hälso- och sjukvårdssystemen (se artikel 152 i EG-fördraget).

Det folkhälsoprogram som för närvarande diskuteras av parlamentet och rådet innehåller bestämmelser om utbyte av framgångsrika metoder och särskilda hälsoinsatsers kostnadseffektivitet. Förslaget kan utgöra en ram för diskussioner om behandlingars och metoders kostnadseffektivitet, men det slutgiltiga beslutet om användning kommer att ligga kvar hos medlemsstaterna.

Forskning om behandlingarnas effektivitet kan bedrivas inom ramen för programmet om livskvalitet och förvaltning av de levande resurserna (bioresurserna) inom femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1244/01

från Francesco Fiori (PPE-DE), Generoso Andria (PPE-DE), Renato Brunetta (PPE-DE), Raffaele Costa (PPE-DE), Marcello Dell'Utri (PPE-DE), Giuseppe Gargani (PPE-DE), Giorgio Lisi (PPE-DE), Francesco Musotto (PPE-DE), Giuseppe Nisticò (PPE-DE), Guido Podestà (PPE-DE), Amalia Sartori (PPE-DE) och Stefano Zappalà (PPE-DE) till kommissionen

(26 april 2001)

Ämne: Det italienska radio- och TV-bolaget RAI

Kan kommissionens ordförande och kommissionen besvara följande frågor:

- Har Radio Televisione Italiana (RAI) någonsin mottagit något slags medel från kommissionen?

- Har dessa medel använts för utsändningar av informationsinslag eller program?

- Har dessa sänts ut och i så fall när?

- Respekterar programmen de principer som gäller för RAI som koncessionshavare inom ramen för offentliga tjänster av betydande nationellt intresse?

- Anser kommissionen inte att all eventuell finansiering bör dras in i samband med de kränkningar av principen om lika villkor där RAI för närvarande spelar en framträdande roll?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1123/01 och E-1244/01 ingivet av Viviane Reding för kommissionen

(5 juni 2001)

Det viktigaste gemenskapsprogrammet inom den audiovisuella sektorn är Media Plus, som trädde i kraft den 1 januari 2001. Programmet är en efterföljare till programmen Media och Media II, som genomfördes under åren 19912000.

Enligt dessa program beviljas gemenskapsbidrag enbart till oberoende producenter och distributörer. Begreppet oberoende bedöms med avseende på anbudsgivarens eller bidragsmottagarens eventuella band med offentliga eller privata radioTV-företag.

Varken offentliga eller privata radioTV-företag är berättigade till gemenskapsbidrag genom Media. RAI har således inte erhållit gemenskapsmedel genom dessa program.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1566/01

från Pervenche Berès (PSE) till kommissionen

(29 maj 2001)

Ämne: Skattediskriminering på grund av etableringsort

Om vetenskapliga, humanitära eller specialiserade organisationer enligt den lokala lagstiftningen skall undantas från arvskatt, och en myndighet i en av Europeiska unionens medlemsstater då vägrar att bevilja en organisation som bedriver sin verksamhet i medlemsstaten detta undantag, därför att denna är etablerad i en annan medlemsstat i EU, strider detta mot Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(5 juli 2001)

Den situation frågeställaren beskriver kan strida mot EG-fördraget i den mån vägran kan leda till att skapa en situation som är till nackdel för vissa organisationer med jämförbar verksamhet beroende på deras verksamhetsort.

Situationen bör granskas på grundval av mer utförlig information för att kommissionen skall kunna bedöma om den strider mot EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0748/01

från Nicholas Clegg (ELDR) till rådet

(15 mars 2001)

Ämne: Hur frågor tas upp inom WTO:s förfaranden för tvistlösning (artikel 133-kommitténs beslut)

När det inom artikel 133-kommittén fattas ett beslut att en fråga skall tas upp inom WTO:s förfaranden för tvistlösning, protokollförs då de enskilda detaljerna av beslutet skriftligen? Om inte: varför inte? Om sådana protokoll finns, kan allmänheten då få ta del av dem? Om inte: varför inte?

Svar

(13 juli 2001)

1. Rådet erinrar om att beslut om den gemensamma handelspolitiken i enlighet med artikel 133 i fördraget skall fattas av rådet på grundval av förslag eller rekommendationer från kommissionen.

2. Dessutom vill rådet göra den ärade parlamentsledamoten uppmärksam på att resultaten av överläggningarna inom artikel 133-kommittén återges skriftligen i rådets generalsekretariats dokument och att allmänhetens tillgång till rådets handlingar regleras av rådets beslut 93/731/EG av den 20 december 1993, ändrat genom rådets beslut 96/705/EG av den 6 december 1996 och 2000/527/EG av den 14 augusti 2000, där det finns föreskrifter om i vilka fall sekretess skall råda, särskilt i fråga om ärenden av kommersiell och industriell natur.