SKRIFTLIG FRÅGA E-2515/99

från Mikko Pesälä (ELDR) till kommissionen

(22 december 1999)

Ämne: Beaktande av förädlingsprojekt i förslaget om lin

Det av kommissionen förberedda förslaget till EU:s nya förordning om linfiber är problematiskt ur Finlands synvinkel eftersom det föreslår att produktionen av fiberlin skall kvoteras i enlighet med tidigare nationella odlingsmängder. I Finland har fiberlin tidigare odlats i liten skala.

Man har först nyligen börjat odla fiberlin i Finland och därför har odlingsmängderna varit små under de senaste åren, endast cirka tusen hektar per år. För närvarande genomgår det finländska jordbruket strukturförändringar där gårdarna är tvungna att lägga om som sin produktionsinriktning och finna nya lönsamma produktionsformer. Som ett lovande alternativ ses fiberlin, som i egenskap av växt väl passar in i de finländska förhållandena. Skördarna per hektar är hos oss av samma storleksordning som på de bästa odlingsområdena i EU och därför förväntas fiberlinodlingen öka betydligt i framtiden. Ur de finländska linproducenternas synvinkel vore en kvotering det värsta som kunde inträffa i detta skede. För närvarande byggs det i Finland åtminstone tre nya förädlingsanstalter för fiberlin. Sammanlagt behöver dessa anstalter som råvara åtminstone 12 00012 500 hektar linne. Om kommissionens nya linförordning förverkligas i sin nuvarande form, fråntar det möjligheterna för den inhemska odlingen att expandera, och under dessa omständigheter är de nya fabrikerna tvungna att verka beroende av importerade råvaror. Då finns det inte heller realistiska förutsättningar att vidareutveckla den finländska linindustrin.

Förslagets krav om att defibrerade ämnen skulle få innehålla endast fem procent agn är dessutom för strängt för Finlands produktion av isoleringsylle. Även kommissionens stödförslag

går hårt åt Finland, då vi med fiberlinet skulle lida av sädens låga referensskördar eftersom subventionerna delvis skulle uträknas på grundval av dem. Olika tillverkningsstöd har planerats för långa och korta fibrer, men definitionen av skillnaderna mellan fiberslagen är trots allt oklar och användningsändamålet i stor utsträckning det samma.

Hur beaktar kommissionen det faktum, att de nuvarande definitionerna inte på ett uttömmande sätt kan särskilja långa och korta fibrer från varandra? Vad ämnar kommissionen göra för att även i Finland skapa goda förutsättningar för odling och förädling av fiberlin? Hur avser kommissionen säkerställa odlingens och förädlingens utveckling och dess möjligheter som en del av det finländska jordbruket?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(20 januari 2000)

Sektorn för spånadslin och hampa kännetecknas sedan ett flertal år av en stark ökning av de besådda arealerna, men varken produktionen eller marknadens faktiska efterfrågan på dessa produkter har ökat på ett jämförbart sätt. Stödordningen har destabiliserats genom att lin och hampa odlas till låg kostnad och med låg avkastning, vilket sker praktiskt taget enbart på grund av möjligheten att erhålla stöd.

Under de senaste åren har ett antal lagstiftningsåtgärder vidtagits i syfte att förstärka kontrollerna och undvika spekulativ odling. När det gäller arealernas utveckling står det dock klart att dessa bestämmelser inte har givit avsett resultat. De har främst inneburit att lagstiftningen blivit mer komplicerad.

Avsikten med det reformförslag(1) kommissionen presenterat är att sanera sektorn, samtidigt som hänsyn tas till de senaste årens tekniska utveckling inom sektorn, särskilt när det gäller användningsområden. Den föreslagna ordningen är avsedd dels att säkerställa fortsatt traditionell produktion av långa fibrer för textilanvändning och dels att möjliggöra annan ekonomiskt hållbar avsättning och finna stabila marknader. De finländska linproducenterna kommer således att ha möjlighet att utveckla sin odling i den mån deras produktion är anpassad till marknaden. Sådan odling som sker endast på grund av den höga stödnivån kommer däremot att förhindras.

Förslaget är alltså avsett att innebära en anpassning till de nya produktionsmarknaderna för lin och hampa, med hänsyn även till nödvändigheten av att genomföra den förenkling och budgetdisciplin som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken för många andra sektorer. Det är under dessa omständigheter nödvändigt att införa budgetstabilisatorer för att undvika bedrägeriartade ökningar av de stödberättigande kvantiteterna och därigenom förhindra kraftiga ökningar av gemenskapsutgifterna. Med hänsyn till det nämnda behovet av budgetdisciplin bör stabilisatorerna beräknas på grundval av siffror som i möjligaste mån motsvarar de faktiska produktionsnivåerna snarare än på grundval av svårbedömbara expansionsförväntningar.

När det gäller skillnaderna mellan långa och korta linfibrer, vars respektive marknader är klart åtskilda, anges i förslaget att kriterierna för att skilja dem åt skall fastställas i de tillämpningsföreskrifter kommissionen senare kommer att införa. Införlivandet av de tekniska definitionerna i lagstiftningen sker lämpligare genom en förordning med tillämpningsföreskrifter, eftersom denna lättare kan ändras för att anpassas till eventuell teknisk utveckling inom sektorn.

(1) KOM(1999) 576 slutlig.