ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1354/00

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(4 maj 2000)

Ämne: Forskning om Estanisalao Sánchez Calvos verk

Hundra år efter den ansedde asturianske filosofen och lingvisten Estanislao Sánchez Calvos jordevandring, är hans verk och undervisning fortfarande hågkomna i centraleuropeiska intellektuella kretsar, i synnerhet i Tyskland.

Med hänsyn till hur aktuell hans tanke är inom ramen för europeisk språkforskning, förefaller det av stort intresse att främja en så omfattande studie som möjligt över denne ansedde Avilésare, i syfte att utröna vilka av hans intellektuella dimensioner som vunnit gehör inom den nya lingvistiken, vars plats i den intellektuella verkligheten i vår union Europeiska unionen själv har betonat.

Med hänsyn till nyttan av en fördjupad studie om det lingvistiska och filosofiska inflytandet som denne asturianske intellektuell har haft i europatanken av idag, kan kommissionen främja denne med sitt beskydd och samarbete?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(14 juni 2000)

Kommissionen har möjlighet att främja kulturella initiativ genom att ge såväl moraliskt som ekonomiskt stöd.

Stöd kan ges till de evenemang som uppfyller kommissionens kriterier. Det skall gälla ett enskilt europeiskt evenemang som rör ett ämne som har nära anknytning till gemenskapens prioriteringar. Evenemanget får inte innebära några ekonomiska åligganden

för kommissionen, och får inte heller anordnas i vinstsyfte. Det får inte förekomma några inslag som är anstötliga för medlemsstaterna, och det får i regel inte gälla en publikation. Ansökan skall riktas till en ledamot av kommissionen och lämnas in till kommissionens kontor eller delegationer.

Initiativet kan också eventuellt vara berättigat till bidrag från ett gemenskapsprogram. Ansökan görs i så fall i samband med en förslagsinbjudan som publiceras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Initiativet skall då uppfylla de urvals- och tilldelningskriterier som anges i förslagsinbjudan. Kultur 2000-programmet (Europaparlamentets och rådets beslut nr 508/2000/EG av den 14 februari 2000(1)) är den främsta kanalen för gemenskapens kulturstöd.

(1) EGT L 63, 10.3.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0776/00

från Christoph Konrad (PPE-DE) till kommissionen

(16 mars 2000)

Ämne: Subventionering av priserna på bensinstationerna vid den nederländska gränsen

1. Känner kommissionen till att man med hjälp av statlig subventionering sänkt bränslepriserna i två etapper (en etappvis sänkning 0-10 km och 10-20 från gränsen) vid den nederländska gränsen till Tyskland?

2. Hur bedömer kommissionen det faktum att bränslepriserna till följd av subventioneringen i vissa fall är lägre än partihandlarnas inköpspris på den tyska sidan?

3. Stämmer det att subventionerna avskaffades den 1 mars 2000?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(10 maj 2000)

1. Kommissionen har redan fattat ett beslut vad gäller det stöd som parlamentsledamoten tar upp.

Den 3 juni 1998 inledde kommissionen ett förfarande enligt artikel 88.2 (f.d. artikel 93.2) i EG-fördraget rörande det statliga stöd som Nederländerna beviljat till förmån för nederländska bensinstationer utefter den tyska gränsen.(1) Den fattade beslut den 20 juli 1999.(2)

I beslutet fastslås att stödet till 450 bensinstationer vid den tyska gränsen är oförenligt med den gemensamma marknaden och måste betalas tillbaka. Stödet till 183 mindre bensinstationer omfattas av regeln om stöd av mindre betydelse och utgör därför inte stöd.

För ytterligare detaljer hänvisar kommissionen till de offentliggjorda texterna.

2. Kommissionen kan endast (som i detta fall) fastställa att stödet är oförenligt med den gemensamma marknaden om det snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Kommissionen har noterat den snedvridning av konkurrensen som parlamentsledamoten hänvisar till i sitt beslut och har tagit den i beaktande.

3. Den nederländska regeringen har informerat kommissionen om att stödordningen avskaffades den 1 februari 2000.

(1) EGT C 307, 7.10.1998, s. 10.

(2) EGT L 280, 30.10.1999, s. 87.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0587/00

från Mark Watts (PSE) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Hållbar europeisk transportpolitik

Vad anser kommissionen om den naturliga motsättningen mellan en önskan att se de ekonomiska fördelarna med ett snabbt genomförande av de transeuropeiska näten och viljan att på ett korrekt sätt behandla de miljörelaterade frågorna?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(13 april 2000)

I artikel 6 (f.d. artikel 3c) i EG-fördraget krävs att miljöskyddskraven skall integreras i utformningen och genomförandet av gemenskapens politik och verksamhet, särskilt i syfte att främja en hållbar utveckling. Integrering av miljöhänsyn anbefalls också i enlighet med artikel 2 i gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet(1) (TEN-T) antaget av parlamentet och rådet genom medbeslutande 1996. I denna artikel fastställs att nätet skall utvecklas för att säkerställa en varaktig framkomlighet för personer och varor samtidigt som det bidrar till förverkligandet av gemenskapens mål, särskilt vad gäller miljö och konkurrens, samt bidra till att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Dessutom fastställs i artikel 2 att utvecklingen av nätet skall inbegripa samtliga transportslag med beaktande av deras komparativa fördelar och medge ett optimalt utnyttjande av befintlig infrastrukturkapacitet.

I riktlinjerna fastställs 2010 som tidsgräns för att färdigställa TEN-T. Kommissionen arbetar med medlemsstater och alla berörda för att säkerställa att detta mål uppfylls och att därigenom långsiktiga hållbara fördelar uppnås för gemenskapens medborgare och företag. I tillämpliga fall skall projekt av gemensamt intresse för utvecklingen av TEN-T vara föremål för miljökonsekvensbedömning i enlighet med gemenskapslagstiftningen. Kommissionen har också antagit ett förslag till ett direktiv om bedömning av vissa planers och programs inverkan på miljön(2). Rådet nådde enhälligt politiskt samförstånd vid första behandlingen av detta föreslag i december 1999. Kommissionen anser att användandet av strategiska miljöbedömningar från de tidigaste skedena av planeringsförfarandena som innebär beaktande av olika alternativ för utveckling av strategi och infrastruktur i hög grad skulle kunna öka integreringen av transport- och miljöhänseenden och hjälpa till att minska behovet av miljöåtgärder på projektnivå.

Kommissionen överväger för närvarande hur dessa frågor bäst kan föras fram i sin rapport om översynen av riktlinjerna för TEN-T som kommer att läggas fram för rådet och parlamentet denna sommar.

(1) EGT L 228, 9.9.1996.

(2) EGT C 83, 25.3.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1903/00

från Marietta Giannakou-Koutsikou (PPE-DE) till kommissionen

(16 juni 2000)

Ämne: Fallet Adnan Oktar

Vetenskaps- och forskningsstiftelsen Science Research Foundation (SRF) är en icke-statlig organisation som inrättats enligt lag 743 och lag 903 och som verkat i Istanbul sedan 1990. Adnan Oktar är hedersordförande för SRF. Tillsammans med nittio andra blev han arresterad den 12 november 1999 och har alltsedan dess befunnit sig i fängsligt förvar, i avvaktan på att rättegången skall slutföras. Omkring klockan tre på natten gjorde polisen ett massivt tillslag mot 48 hus och som ett resultat av detta omhändertogs alla ovannämnda personer, bland dem Adnan Oktar. Utgående från vad vi fått veta inträffade ett flertal brott mot de mänskliga rättigheterna i samband med detta tillslag och likaså brukades våld både vid arresteringarna och efteråt. Polisen hävdar att denna icke-statliga organisation sysslar med brottslig verksamhet. Tidigare har Adnan Oktar stått anklagad vid två andra tillfällen, men vardera gången har han frikänts. Rättegången mot Oktar pågår. Då de anhållna hördes för första gången den 7 april 2000 yrkade allmänna åklagaren på att de anhållna medlemmarna av SRF skulle försättas på fri fot eftersom det inte fanns minsta tillstymmelse till bevis mot dem. Den 2 juni 2000 kommer de anhållna att höras för andra gången.

Mot bakgrund av att Turkiet är ett kandidatland för anslutning skulle jag vilja veta om kommissionen känner till detta fall och, såvida kommissionen anser att här föreligger ett brott mot de mänskliga rättigheterna, vilka åtgärder kommissionen ämnar vidta för att förhindra en upprepning av sådant som förevarit i detta fall.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Verheugen

(7 juli 2000)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga E-1020/00 från Manisco(1).

(1) EGT C 26 E, 26.1.2001, s. 144.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0507/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(28 februari 2000)

Ämne: Mätning av regional levnadsstandard

I sitt svar på skriftlig fråga E-2223/99(1) redogjorde kommissionen för unionens reala bruttonationalprodukt per capita och reala bruttoregionprodukten per capita. Anser kommissionen att dessa siffror är den bästa måttstocken för regional levnadsstandard? Finns det något sätt att ta hänsyn till inkomst som tjänas in i en region av en person som är bosatt i en annan till exempel en person som pendlar från sitt hem i sydöstra England till jobbet i London och ta fram uppgifter som bygger mer på personlig inkomst än bruttoregionprodukt?

(1) EGT C 203 E, 18.7.2000, s. 150.

Svar avgivet av Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(3 april 2000)

Bruttonationalprodukten (BNP) utgörs av det produktionsvärde som genereras av inhemska produktionsenheter. Produktionsvärdet är lika med summan av de inkomster (löner, hyror och vinster) som skapas under produktionens gång. Regional BNP är följaktligen en sammmanställd indikator på produktionen inom en region och lämpar sig väl som ett mått på regionernas ekonomiska utvecklingsnivå.

Det stämmer emellertid att produktionsintäkterna ej är lika med medborgarnas disponibla inkomster; skillnaden beror på pålagor och överföringar. Dessutom beräknas regional BNP för produktionsstället medan disponibel inkomst skall beräknas för hushållens hemort.

Kommissionen förfogar ännu ej över uppgifter om hushållens disponibla inkomster på regional nivå. Inom ramen för den översyn av Europeiska systemet för samlade ekonomiska beräkningar (SEC), som företogs 1995, fastlades emellertid de metodiska principer, som erfordras för att utarbeta regionala beräkningar om hushållen. Detta arbete, som genomfördes under medverkan av de nationella statistikorganen, kommer från och med år 2001 att ge tillgång till uppgifter inom detta område. Dessa uppgifter kommer att offentliggöras regelbundet, något som för användarna kommer att bereda tillgång till ytterligare en indikator för mätaning av regionala skillnader.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0944/00

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(29 mars 2000)

Ämne: Förnybar energi

Kan kommissionen ange hur långt den har kommit i sin bedömning av den danska regeringens planer på att införa så kallade VE-bevis (VE = förnybar energi)? Konsumenterna skall uppenbarligen tvingas att köpa VE-bevis i förhållande till sin elförbrukning, vilket är intill förväxling likt en ny form av beskattning. Är det kommissionens bedömning att det är fråga om en skatt för de danska konsumenterna?

Kan kommissionen vidare ange om CO2-avgiften på vindkraftverk, som för övrigt inte ger upphov till CO2, är förenlig med EU:s gällande bestämmelser?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(10 maj 2000)

Kommissionen håller på att slutföra bedömningen av den danska regeringens planer på att införa så kallade VE-bevis för elektricitet som framställs ur förnybara energikällor. Ett beslut kommer inom kort.

Systemet fungerar så att elproducenter som använder förnybara energikällor får ett antal bevis för sin sammanlagda produktion. Konsumenterna måste köpa bevis för en viss andel av sin elkonsumtion. De som producerar dyrare elektricitet från förnybara energikällor kompenseras därmed till eller över marknadspriset på el. VE-bevisen kommer att kosta 0:100:27 danska kronor per kilowattimme elektricitet. Skyldigheten att köpa bevisen kommer att öka totalpriset för konsumenterna, vilket ledamoten anser kan jämställas med en ny skatt till allt utom namnet. Kommissionen noterar att pengarna för bevisen inte skall gå till statsbudgeten, varför det inte är frågan om beskattning. Systemet är snarare att jämföra med en skatteliknande avgift, där pengar samlas in för att finansiera ett särskilt projekt eller ett visst mål och sedan kommer vissa företag till godo, i det här fallet elproducenter som använder förnybara energikällor. Kommissionen vill framhålla att de danska producenterna av förnybar energi idag får direkta statsstöd, som finansieras via skatter.

Att en åtgärd får effekter som liknar en konsumtionsskatt influerar inte i sig kommissionens bedömning av hur åtgärden påverkar konkurrensen och den inre marknaden. Bara när åtgärderna tillämpas inkonsekvent och gynnar vissa företag eller viss varuproduktion kan kommissionen ingripa, med stöd av artikel 87.1 i EG-fördraget (tidigare artikel 92).

Den danska koldioxidskatten på bränslen och elektricitet grundas på koldioxidhalten i bränslet. För elektricitet grundas skattesatsen på koldioxidhalten i kol, eftersom de flesta danska elverk är koldrivna. Med en skattesats på 100 danska kronor per ton koldioxid som släpps ut vid koldriven elframställning blir elskatten 0:10 danska kronor per kilowattimme. Vindkraftverk och andra elverk som använder förnybara energikällor och släpper ut väldigt litet eller ingen koldioxid får idag ut samma belopp som kompensation för skatten. Under de närmaste åren kommer kompensationen att ersättas av minimipriset på VE-bevisen, som också är 0:10 danska kronor per kilowattimme. På så sätt kompenseras de berörda elverken även i fortsättningen för koldioxidskatten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0365/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(14 februari 2000)

Ämne: Stöd till företag som kommer från medlemsstaterna och har intressen utomlands

Anser kommissionen att företag som har intressen utomlands och får stöd av vissa medlemsstater har en orättvis fördel jämfört med företag från länder som inte erbjuder något sådant stöd? Kan kommissionen ge detaljerade upplysningar om hur mycket var och en medlemsstat bidrar med för att stödja de utländska intressena hos företag från den egna medlemsstaten?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(10 april 2000)

Frågeställaren avser eventuellt stöd från vissa medlemsstater till företagsintressen utomlands. Om sådana åtgärder verkar ge mottagarna ekonomiska fördelar och om de dessutom endast gäller för vissa företag eller vissa typer av verksamhet och kan snedvrida handeln inom gemenskapen, kan de mycket väl omfattas av fördragets föreskrifter om statligt stöd.

Kommissionen antog nyligen ett beslut om en strängare syn på stöd till stora företags direktinvesteringar i utlandet (se kommissionens beslut av den 14 oktober 1998 om ett stöd som Österrike avser att bevilja LiftgmbH(1).

Kommissionen kan tyvärr inte förse frågeställaren med närmare upplysningar om hur mycket de enskilda medlemsstaterna bidrar med som stöd till företagens utländska intressen.

(1) EGT L 142, 5.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1172/00

från Marialiese Flemming (PPE-DE) till kommissionen

(12 april 2000)

Ämne: Åldersdiskriminering på hälsoområdet

I Amsterdamfördraget fastställdes för första gången ett förbud mot diskriminering på grund av ålder (artikel 13 i EG-fördraget). Men det finns några medlemsstater i vilka vissa, ofta dyra, behandlingsmetoder och operationer inte ersätts för personer över en viss ålder.

Har kommissionen exakta uppgifter om den konkreta situationen i de enskilda medlemsstaterna i fråga om åldersdiskriminering på hälsoområdet?

Är kommissionen beredd att vidarebefordra dessa uppgifter till Europaparlamentet?

Anser kommissionen att det i varje medlemsstat måste garanteras att människor oavsett ålder har rätt att få alla former av medicinsk behandling, och att kostnaderna för denna skall täckas av relevant socialförsäkring?

Vilka åtgärder tänker kommissionen i sådana fall tillgripa för att bekämpa åldersdiskriminering på hälsoområdet? Och hur bör dessa genomföras konkret i medlemsstaterna?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(8 juni 2000)

Det är medlemsstaterna själva som har ansvaret för att organisera sina sociala trygghetssystem, inbegripet hälso- och sjukvårdssystem, och för att bestämma villkoren för berättigande till förmåner enligt dessa system. Kommissionen har föreslagit en samlad strategi för modernisering av den sociala tryggheten(1) som grundar sig på fyra viktiga mål. Ett av målen är att säkerställa en högkvalitativ och hållbar hälso- och sjukvård, och detta har fått stöd av rådet(2).

När det gäller uppgifter hänvisas parlamentsledamoten till kommissionens rapport om den sociala tryggheten i Europa 1999, som innehåller aktuell information om utvecklingen inom medlemsstaternas hälso- och sjukvårdssystem(3), samt till det ömsesidiga informationssystemet om social trygghet i medlemsstaterna (MISSOC)(4). Kommissionen har dock inte några mer ingående uppgifter om de förmåner eller behandlingar som ges äldre eller andra särskilda grupper inom medlemsstaternas hälso- och sjukvårdssystem.

I meddelandet Mot ett Europa för alla åldrar Att främja välfärd och solidaritet mellan generationerna,(5) betonar kommissionen dock att tillgången till behandling måste förbättras för människor i alla åldrar och för äldre, och att man måste säkerställa en adekvat tillgång på högkvalitativ vård för mycket gamla och svaga människor.

Kommissionen har också lyft fram frågan om diskriminering när det gäller tillgång till offentliga tjänster, inbegripet hälso- och sjukvård, i förslaget till handlingsprogram för att bekämpa diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung, religion eller tro, funktionsnedsättning, ålder eller sexuell läggning(6).

(1) KOM(1999) 347 slutlig.

(2) EGT C 8, 12.1.2000.

(3) KOM(2000) 163 slutlig.

(4) Webbplats: http://europa.eu.int/comm/employment_social/soc-prot/missoc98/english/f_main.htm.

(5) KOM(1999) 221 slutlig.

(6) KOM(1999) 567 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1062/00

från Karl von Wogau (PPE-DE) till kommissionen

(4 april 2000)

Ämne: Inreseskatt för sport- och fritidsbåtar i grekiskt vatten

Känner kommissionen till att Grekland sedan den 14 januari 2000 uppbär inreseavgifter vid sidan av de normala hamnavgifterna för sport- och fritidsbåtar som inte ständigt är stationerade i grekiska hamnar?

I enlighet med bestämmelserna i artikel 11 i den grekiska lagen 2743/1999 kräver exempelvis hamnförvaltningen i Chios en skatt på 2 000 drakma/meter för sport- och fritidsbåtar som är längre än 7 meter, då yachten för första gången anlöper en grekisk hamn. Skatten gäller i 30 dagar. Om båten lämnar grekiskt vatten före 30 dagar och sedan på nytt anlöper en grekisk hamn, blir båtägaren till och med tvungen att betala upp 15 000 drakma/meter. Om man bryter mot lagen blir man tvungen att betala böter på mellan 200 000 och 5 000 000 drakma.

Anser kommissionen att avgifterna är förenliga med den fria rörligheten inom unionen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(6 juni 2000)

Den information som kommissionen förfogar över är inte fullständig och har för närvarande inte fullständigt kunnat kontrolleras eftersom Grekland ännu inte uppmanats att lämna sina synpunkter.

Med förbehåll för ovanstående ser denna avgift helt och hållet ut att vara en avgift med motsvarande verkan som tullar på import, vilket står i strid med artiklarna 23 och 25 (f.d. artiklar 9 och 12) i EG-fördraget.

Den utlösande händelsen förefaller ha varit den omständighet att en mer än sju meter lång fritidsbåt utan stadigvarande hemvist i Grekland kommit in på grekiskt vatten. Uppenbarligen utgör denna avgift således en kostnad som ensidigt drabbar gemenskapsvaror (i detta fall fritidsbåtar) när dessa passerar gränsen. Om så är fallet täcker sådan avgift definitionen för en avgift med motsvarande verkan som tullar på import.

Avgiften förefaller inte heller omfattas av de tre undantag som medger att en avgift omfattas av definitionen för en avgift med motsvarande verkan (tillhörighet till ett allmänt system med inhemska avgifter; som motprestation för en viss tjänst som de facto och enskilt tillhandahålls den för tjänsten betalningsskyldige, till ett belopp som står i proportion till tjänsten i fråga; avgift som tas ut genom kontroller som utförs för att uppfylla de åligganden som följer av gemenskapslagstiftningen.

Eftersom det är tveksamt om dessa inträdesavgifter överensstämmer med gemenskapens lagstiftning kommer kommissionen att ta kontakt med Grekland för att klargöra situationen. Kommissionen kommer att ta de kontakter som krävs för att inhämta alla detaljer beträffande de omständigheter som parlamentsledamoten åberopar. Kommissionen kommer vid behov att handlägga ärendet inom ramen för det förfarande som anges i artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1063/00

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(4 april 2000)

Ämne: Eid-el-Kabir-ritualen en ringaktning av EU-direktiv och fransk lagstiftning

Kommissionen känner säkert till att den religiösa fårslakten vid den årliga Eid-el-Kabir-festivalen i Paris är brutal och olaglig.

Det är uppenbart att ritualen inte endast står i strid med fransk rätt, utan även med rådets direktiv 93/119/EG(1) som särskilt förbjuder ritualmässig slakt utomhus. Därutöver utsätts djuren före slakt ofta för grymt plågeri och misshandel, vilket strider mot artikel 3 i direktiv 93/119/EG.

1. Varför har kommissionen hittills inte vidtagit några åtgärder i egenskap av väktare av EU-fördragen och EU-lagstiftningen?

2. När kommer kommissionen att inleda ett förfarande om fördragsbrott mot Frankrike (enligt artikel 226) på grundval av att landet inte genomfört direktiv 93/119/EEG?

(1) EGT L 340, 31.12.1993, s. 21.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(11 maj 2000)

Det är medlemsstaternas skyldighet att se till att gemenskapens lagstiftning följs och att slakt och avlivning av djur sker i enlighet med bestämmelserna i rådets direktiv 93/119/EG av den 22 december 1993 om skydd av djur vid tidpunkten för slakt eller avlivning.

Kommissionen får information om hur djuren behandlas i dessa sammanhang. Den bristande slakthuskapaciteten i vissa franska städer verkar vara en orsak till de erfarenheter som gjorts när det gäller behandlingen av djur under festivalen.

Kommissionen anser att de franska myndigheterna måste hitta en praktisk lösning på problemet med slakthuskapaciteten. Det är emellertid inte godtagbart att djur behandlas så att de lider vid fasthållning och slakt.

Behovet av förbättrade arrangemang har påpekats för de franska myndigheterna, som före festivalen gav en försäkran om att flera åtgärder skulle vidtas. Myndigheterna skulle bland annat stå i nära kontakt med de olika islamiska religiösa och kulturella grupperna och aktivt engagera dem i en diskussion om hur situationen skulle kunna förbättras för att uppnå bättre djurskydd och hygien.

Nu när festivalen är avslutad förväntas de franska myndigheterna inkomma med en officiell rapport innan kommissionen, om det är nödvändigt, vidtar ytterligare åtgärder, till exempel inleder ett förfarande enligt artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget.