SKRIFTLIG FRÅGA E-1004/00

från Karin Riis-Jørgensen (ELDR) till kommissionen

(31 mars 2000)

Ämne: Olaglig begränsning av arbetskraftens fria rörlighet

För att bli godkänd som auktoriserad turistguide i Italien måste man uppfylla olika krav, enligt följande:

- Man skall klara en särskild italiensk examen, som hålls med oregelbundna intervaller vilket innebär att man kan få vänta i 1015 år innan nästa provtillfälle.

- En del av provet består av ett skriftligt prov i det italienska språket. Kraven är mycket hårda och många av de utländska guiderna talar visserligen flytande italienska, men de skriver inte lika bra som de nationella guiderna. Kravet att kunna skriva italienska är inte relevant, eftersom guiderna ofta guidar på sitt eget modersmål.

- Om man klarar denna examen har man rätt att utöva yrket i den stad eller region där man har gjort provet. Därmed kan inte guider följa sällskap på rundresa i landet.

Anser kommissionen att denna form av examen och utfärdande av auktoriseringar är förenlig med gemenskapens bestämmelser om arbetskraftens fria rörlighet?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 maj 2000)

I Italien måste man för att få arbeta som turistguide ha en behörighet som motsvaras av den nivå som anges i rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG(1). Enligt detta direktiv har medborgare från en EU-medlemsstat med full behörighet att utöva ett yrke i ursprungsmedlemsstaten rätt att utöva samma yrke i en annan medlemsstat. Värdmedlemsstaten kan kräva att sökande genomgår en anpassningstid eller ett lämplighetsprov om väsentliga skillnader föreligger mellan den sökandes utbildning och de krav som ställs i värdlandet.

Italien har införlivat direktivet genom ett dekret som antogs 1994 (Decreto Legislativo 2 maggio 1994, n. 319). Enligt detta dekret kan sökande behöva genomgå en anpassningstid eller avlägga ett lämplighetsprov innan behörigheten erkänns (den sökande kan själv välja det alternativ som passar bäst) om väsentliga skillnader föreligger mellan vederbörandes utbildning och den utbildning som krävs enligt nationell lagstiftning. De sökande kan hävda sina rättigheter enligt detta dekret som överensstämmer med EG-rätten.

Såvitt kommissionen vet hålls lämplighetsprov regelbundet för sökande som har valt detta alternativ. Proven hålls på italienska, men syftet är att bedöma den sökandes yrkeskunskaper på de områden som är nödvändiga för att vederbörande skall kunna utöva yrket (arkeologi eller konsthistoria) och inte språkkunskaperna. Den sökande kan under alla förhållanden välja mellan att avlägga ett lämplighetsprov eller att genomgå en anpassningstid som inte omfattar något skriftligt prov.

När det gäller vilket geografiskt område som auktorisationen omfattar vill kommissionen påminna parlamentsledamoten om att den sökande enligt direktivet har rätt att utöva yrket på samma villkor som de som gäller för värdmedlemsstatens medborgare. Detta innebär att en auktorisation som har utfärdats för italienska medborgare enligt de regler som gäller för att få utöva yrket i Italien inte är mer omfattande än den auktorisation som utfärdas för EU-medborgare inom ramen för systemet för ömsesidigt erkännande, i den mån den endast gäller i den region där auktorisationen har utfärdats. Huruvida auktorisationen kan utökas till att även gälla i andra regioner styrs av den nationella lagstiftningen, som är lika för alla EU-medborgare. De särskilda lokala kulturella och historiska aspekterna på detta område torde kunna motivera särskilda regionala bestämmelser. Kommissionen anser därför att inga klara överträdelser av EG-rätten föreligger.

(1) EGT L 30, 9.2.1995 (senaste lydelsen) (svenskt direktiv saknas).