ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0355/00

från Ward Beysen (ELDR) till kommissionen

(14 februari 2000)

Ämne: Upphovsrättsdirektivet

Kommissionens förslag om att revidera direktivet om upphovsrätt och besläktade rättigheter är för närvarande uppe till diskussion i rådet. Förslaget erbjuder enorma fördelar, eftersom det nått fram till en balans mellan å ena sidan innehavarna av upphovsrätten och å andra sidan användarna och den tekniska industrin, men det kan också innebära en risk eftersom innehavarna av upphovsrätten får ett fullständigt tekniskt monopol. Vilka åtgärder avser kommissionen vidta för att förhindra att folk tvingas underordna sig tekniska system i undantagsfall, i synnerhet de fall i vilka kopiering är tillåten?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(28 mars 2000)

Förslaget till direktiv om harmonisering av vissa delar i upphovsrätten och närstående rättigheter i informationssamhället(1) syftar till att på gemenskapsnivå anpassa regelverket för upphovsrätt till att kunna möta de utmaningar som nya tekniker, produktionsformer och möjligheter att utnyttja verk utgör. Förslaget ingår i en globaliserad miljö och har också som mål att överföra den största delen av de internationella förpliktelserna från de fördrag som antogs 1996 under beskydd av Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten, den ena om upphovsrätt och det andra om framföranden och fonogram.

De avtalsslutande parterna har bland dessa förpliktelser kommit överens om en lagstiftning som försäkrar rättsligt skydd av tekniska åtgärder som rättsinnehavarna använder för att skydda sina verk mot olovliga handlingar. Förslaget till direktiv överför denna förpliktelse till gemenskapsnivå för att på så sätt försäkra en avvägd skyddsnivå i alla medlemsstater och tillåta en väl fungerande inre marknad.

Parlamentsledamoten känner till kommissionens ansträngningar att i förslaget försäkra en avvägning mellan de olika rättigheterna och intressena. Kommissionen är särskilt mån om en avvägning i fråga om begränsningen av räckvidden för skydd av tekniska åtgärder, då en medlemsstat har möjlighet till ett av undantagen i artikel 5 i förslaget. Medlemsstaterna är medvetna om problemet och man försöker att finna en tillfredsställande lösning inom rådets arbetsgrupp.

(1) EGT C 180, 25.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0976/00

från Ursula Schleicher (PPE-DE) till kommissionen

(22 mars 2000)

Ämne: Fortsättning av byggnadsarbetena i naturparken Sintra-Cascais i Portugal

I svaret på min skriftliga fråga E-1977/99(1) uppger Margot Wallström att kommissionen har registrerat det fall som jag lagt fram och uppmanat de portugisiska myndigheterna att reda ut frågan.

Vet kommissionen att de berörda byggnadsarbetena kommer att fortsätta i synnerhet i områdena Cabo Raso och Abano, trots att de behöriga nationella myndigheterna hävdar något annat? Arbetena har redan varit till stort förfång för naturparken, vilket alla kan se och vilket även de portugisiska medierna upprepade gånger har påpekat.

(1) EGT C 219 E, 1.8.2000, s. 57.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(19 april 2000)

Kommissionen kan informera parlamentsledamoten om att det aktuella fallet, nämligen genomförandet av byggprojekt i områdena Cabo Raso och Abano i naturparken Sintra/Cascais, vilken föreslagits som ett område av gemenskapsintresse av de portugisiska myndigheterna, har registrerats under nummer 1999/2275.

Efter att ha granskat fallet uppmärksammade kommissionen, genom ett brev av den 4 januari 2000, de portugisiska myndigheterna på de skyldigheter som följer av direktiven 92/43/EEG (livsmiljöer)(1) och 85/337/EEG (miljökonsekvensbedömning)(2). I brevet begärde kommissionen också in synpunkter från de portugisiska myndigheterna avseende deras bedömning av situationen. De portugisiska myndigheterna har inte svarat på kommissionens brev.

Vid sitt möte den 21 mars 2000 beslutade kommissionen att handlägga ärendet i enlighet med artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget eftersom man ansåg att genomförandet av projekten i fråga inte var förenligt med bestämmelserna i ovan nämnda direktiv.

(1) EGT L 206, 22.7.1992.

(2) EGT L 175, 5.7.1985.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0315/00

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(11 februari 2000)

Ämne: Det grekiska jordbruksministeriets program för indragning av fiskeflottor

Genom beslut 274407/8-2-99 har det grekiska jordbruksministeriet gått in för att ekonomiskt understödja ett program för definitiv indragning av fiskefartyg. Detta program skall samfinansieras med gemenskapsmedel och nationella medel (75 % med medel ur det finansiella instrumentet för utveckling av fisket och 25 % med medel från jordbruksministeriet). Men trots detta gör den grekiska staten ändå ett avdrag på 25 % av den slutgiltiga stödsumman.

Kan kommissionen upplysa mig om huruvida den känner till ovannämnda avdrag och tala om vilka åtgärder den ämnar vidta ifall den grekiska regeringen fortsätter att följa en sådan här praxis som med all säkerhet omkullkastar den additionalitetsprincip som styr genomförandet av de program som finansieras ur gemenskapens stödramar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(20 mars 2000)

När det gäller definitivt upphörande med fiske fastställs i rådets förordning (EG) nr 2468/98 av den 3 november 1998 om kriterier och förfarande för gemenskapens strukturstöd inom fiskeri- och vattenbrukssektorn och för beredning av avsättning av dess produkter, dels de maximala stöden enligt skalor för bruttoregisterton (BRT) bruttoton (BT) och åldern på de indragna fartygen och dels den finansiella stödsatsen. Gemenskapens delfinansiering skall vara minst 50 % och högst 75 % av det beviljade stödet.

De grekiska myndigheterna inom jordbruksministeriet fastställer vid genomförandet av åtgärder för definitiv utmönstring av fiskefartyg de bidrag som skall beviljas inom ramen för de tröskelvärden som anges i förordningen samtidigt som fördelningen mellan gemenskapen och medlemsstaten på 75 % respektive 25 % bibehålls.

I det aktuella fallet förvaltas sålunda de offentliga medlen i enlighet med bestämmelserna i förordning (EG) nr 2468/98 för även om de utbetalade bidragen är lägre än de tröskelvärden som anges i gemenskapsförordningen, bidrar Grekland med sin andel på 25 %.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0854/00

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(21 mars 2000)

Ämne: Diskriminering av EU-medborgare i italienska banker

Är kommissionen medveten om att italienska banker uppbär en avgift för överföring av pengar från ett konto inom euroområdet till ett italienskt kontor eller för inbetalning, om överföringen eller inbetalningen görs av en EU-medborgare som inte är bosatt i Italien? Denna avgift uppbärs inte av EU-medborgare bosatta i Italien. Anser inte kommissionen att detta är ett brott mot gemenskapslagstiftningen som garanterar att alla EU-medborgarna skall behandlas på ett likvärdigt sätt?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(2 maj 2000)

I Europaparlamentets och rådets direktiv 97/5/EG av den 27 januari 1997 om gränsöverskridande betalningar(1) som trädde i kraft den 14 augusti 1999 finns bestämmelser om öppenhet och insyn i samband med gränsöverskridande betalningar. Bland annat redogörs för hur kostnaderna för överföringen skall fördelas, vilket gör det möjligt att undvika dubbeldebitering. Om inget annat har överenskommits mellan beställaren och det sändande institutet, sker överföringen genom OUR transfer, dvs. alla kostnader för hela transaktionen debiteras beställaren och mottagaren behöver inte betala någonting. Kostnader som åläggs på annat sätt än vad som anges i direktivet kan krävas direkt från banken av beställaren.

Kommissionen har för närvarande inga uppgifter om att italienska banker har som allmän praxis att ta ut avgifter för gränsöverskridande betalningar till konton som innehas av EU-medborgare som inte är bosatta i Italien. Om ledamoten har uppgifter om en sådan praxis är kommissionen beredd att ytterligare undersöka och driva dessa frågor.

Kommissionen är dock medveten om att trots bestämmelserna i direktivet förekommer fortfarande dubbeldebitering i Italien vid gränsöverskridande betalningar oavsett om beställaren eller mottagaren är bosatt eller inte i Italien. Sådan praxis går emot gemenskapslagstiftningen och frågan drivs vidare om fallet blir känt.

Det faktum att Italien ännu inte har uppfyllt sin skyldighet att införliva direktivet om gränsöverskridande betalningar innebär inte att bestämmelserna i direktivet inte skall iakttas. Enligt domar från EG-domstolen kan en klagande i nationella domstolar hänvisa till ett tillräckligt tydligt direktiv, som ännu inte införlivats i nationell lagstiftning vid den tidpunkt som anges i direktivet.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 97/5/EG av den 27 januari 1997 om gränsöverskridande betalningar, EGT L 43, 14.2.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0397/00

från Doris Pack (PPE-DE) till kommissionen

(15 februari 2000)

Ämne: FIBT:s rättigheter att göra anspråk på reklamplatser på hjälm, tävlingsdräkt och redskap (bobsleigh)

FIBT (Fédération Internationale de Bobsleigh et de Tobogganing) med säte i Milano, Italien har i sina internationella bestämmelser för tävlingar i världscupen samt i EM och VM bestämt att egendom som tillhör idrottsmän, föreningar eller nationella förbund tillhör FIBT.

Bobsleigh-sporten utövas på elitnivå i regel professionellt. Utrustning och redskap tillhör normalt idrottsmännen, deras föreningar eller de nationella idrottsförbund som stödjer idrottsmännen.

I punkt 1.13.3.2 i sina internationella bestämmelser förklarar FIBT att en yta på 50 cm2 på varje sida samt på den undre tredjedelen av bobens front inklusive ytan på de främre sidoavbärarna skall vara FIBT-Property vilket innebär att man åsidosätter idrottsmännens, föreningarnas eller de nationella förbundens rättigheter till sin egendom.

FIBT försvårar för idrottsmän, föreningar eller nationella förbund att erhålla medel från sponsorer och inskränker deras frihet vad gäller näringsverksamhet.

Till kommissionen riktas således följande fråga. Står FIBT:s bestämmelser enligt vilka denna organisation gör anspråk på reklamplats på idrottsmännens hjälm, tävlingsdräkt och redskap i strid med EG-rättens utveckling beträffande professionell idrott?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(28 mars 2000)

Det är svårt för kommissionen att ge ett definitivt svar på grundval av uppgifterna i parlamentsledamotens fråga. För att göra en bedömning av huruvida ett idrottsförbunds bestämmelser är konkurrensbegränsande i förhållande till konkurrensreglerna krävs full kännedom om fakta, det ekonomiska och juridiska ramverket, branschens kännetecken samt den relevanta marknaden.

Under alla omständigheter måste frågan om vem som har rätt att förfoga över reklamplats avgöras enligt nationell lagstiftning. Om lagstiftningen i olika medlemsstater inte skulle ge Fédération internationale de bobsleigh et de tobogganing (FIBT) rätt att förfoga över reklamplats, måste man därefter granska om de bestämmelser som parlamentsledamoten nämner innebär avtal eller liknande som är förbjudna enligt artikel 81 (tidigare artikel 85) i EG-fördraget eller om de kan innebära missbruk av dominerande ställning enligt artikel 82 (tidigare artikel 86) i EG-fördraget. För en sådan bedömning behövs uppgifter som kommissionen för närvarande inte förfogar över och som skulle kunna göra det möjligt för kommissionen att kontrollera huruvida bestämmelserna påverkar handeln mellan medlemsstaterna eller huruvida FIBT, om vi förutsätter att förbundet handlar i egenskap av företag, innehar en dominerande ställning på en väsentlig del av den gemensamma marknaden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0686/00

från Bárbara Dührkop Dührkop (PSE) till kommissionen

(9 mars 2000)

Ämne: Statligt stöd som den spanska regeringen beviljat elsektorn

Tänker kommissionen godkänna det stöd på 1,3 biljoner pesetas som beviljats de spanska elföretagen för övergången till en fri marknad?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(18 april 2000)

Som ett led i liberaliseringen av elmarknaden och till följd av Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el(1), har de spanska myndigheterna avsatt ungefär 1 300 000 miljoner ESP som kompensation för kostnaderna för övergång till fri konkurrens. Den 29 januari 1999 anmälde

de spanska myndigheterna dessa åtgärder enligt artikel 24.1 i ovannämnda direktiv, i vilket det anges att de medlemsstater, i vilka driftåtaganden eller driftgarantier som getts före ikraftträdandet av detta direktiv inte kan uppfyllas till följd av bestämmelserna i detta direktiv, kan ansöka om en övergångsordning, vilken kan beviljas av kommissionen, med beaktande av bl.a. storleken på systemet i fråga, systemets grad av sammanlänkning och elbranschens struktur. Kommissionen skall underrätta medlemsstaterna om dessa ansökningar innan den fattar beslut, med beaktande av respekten för sekretess. Detta beslut skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. De spanska myndigheterna anmälde samtidigt dessa åtgärder enligt villkoren i artikel 88.3 (f.d. artikel 93) i EG-fördraget (statligt stöd).

Den 8 juli 1999 beslutade kommissionen att dessa åtgärder inte omfattades av artikel 24 i direktivet, utan borde undersökas mot bakgrund av reglerna för statligt stöd och särskilt artikel 87.3 c (f.d. artikel 92) i EG-fördraget(2). De spanska myndigheterna framförde en ogiltighetstalan mot detta beslut, som för närvarande väntar på ett avgörande från domstolen(3).

Kommissionen undersöker också om ärendet är ett icke-anmält stöd, eftersom åtgärden började gälla innan den anmälts enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. Kommissionen kommer att fatta ett beslut så snart som möjligt.

(1) EGT L 27, 30.1.1997.

(2) EGT L 319, 11.12.1999.

(3) Ärende C-369/99, Spanien mot kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0274/00

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(7 februari 2000)

Ämne: Användande av köpkraftsparitet (PPP) i regionalpolitiken

I sitt svar på fråga E-2218/99(1) anser kommissionen att användandet av PPP i gemenskapens rättsakter, i synnerhet i de som gäller regionalpolitiken, är helt korrekt och speglar rådande praxis och framlägger det faktum att denna metod är godkänd av OECD och FN.

Eurostats rådgivande kommitté för ekonomiska och sociala frågor kom vid sitt fjärde seminarium om regional information till den europeiska regionalpolitikens tjänst, hållet i Rennes i januari 1998, emellertid fram till följande: Storleken på BNP och på skillnaderna mellan regionerna varierar beroende på om man använder euron eller PPP som mätinstrument, i synnerhet som det används nationella PPP-mått trots att det råder stora skillnader mellan regioner i en och samma medlemsstat.

Lägger inte kommissionen när det gäller användandet av PPP i gemenskapens rättsakter större vikt vid Eurostats rådgivande kommittés åsikt än vid internationella institutioners användande av denna indikator i helt andra syften och med andra mål och följder?

(1) EGT C 219 E, 1.8.2000, s. 124.

Svar avgivet av Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(28 mars 2000)

Vid avslutningen av det fjärde seminariet Regional information i den europeiska regionalpolitikens tjänst, som hölls i Rennes i januari 1998, klargjordes noggrant i slutsatserna från Europeiska rådgivande kommittén för statistik på det ekonomiska och sociala området (CEIES) att storleken på BNP och på skillnaderna mellan regionerna varierar beroende på om man använder euron eller PPP som mätinstrument, i synnerhet som det används nationella PPP-mått trots att det råder stora skillnader mellan regioner i en och samma medlemsstat.

I rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1) fastställs i artikel 3 att de regioner som omfattas av mål 1 skall motsvara nivå II-regioner i Nomenklaturen för statistiska territoriella enheter (NUTS II) vars bruttonationalprodukt (BNP) per invånare mätt i köpkraft och beräknad på de senaste tre årens siffror, som finns tillgängliga den 26 mars 1999, är lägre än 75 % av gemenskapens genomsnitt.

I slutsatserna från detta seminarium fastslogs att Det tycks som om det föreslagna urvalskriteriet för att avgöra vilka regioner, som skall vara stödberättigade enligt mål 1 i agenda 2000 (BNP per invånare i köpkraftsstandard (PPS) på NUTS II-nivå) huvudsakligen motiveras av praktiska skäl, att å ena sidan är BNP offentliggjord och tillgänglig, men å den andra har PPS visat sig vara stabilare än växelkurserna i det förflutna mldr En viktig fråga inställer sig, nämligen om det finns andra än mer övertygande kriterier. Detta tycks i praktiken vara osannolikt.

För närvarande beräknar kommissionen ej regionala köpkraftspariteter (PPP), men överväger möjligheten att pröva dem.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0092/00

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(26 januari 2000)

Ämne: Järnvägsbana för höghastighetståg mellan norra Portugal och Galicien

Det har i galiciska medier vid upprepade tillfällen meddelats att man utreder möjligheterna att anlägga en bana för höghastighetståg, efter beslut från en kommitté med företrädare för Portugals norra region och de galiciska myndigheterna. Utredningen finansieras till 50 procent av EU. Enligt den spanska regeringens svar till BNG (det galiciska nationella blocket) i kongressen förefaller det som om planerna inte sträcker sig längre än till anläggning av linjer som klarar en hastighet på 160 km i timmen, vilket stämmer väl överens med uttalanden från en talesman från den portugisiska regeringen om att den portugisiska regeringen har prioriterat ner linjen för höghastighetståg mellan Corunha och Sétubal och endast har planerat linjen Porto-Lissabon, med förbindelse till Madrid.

Kan kommissionen bekräfta att det förhåller sig så, och ange varför linjen mellan Galicien och Portugal kommer att få en begränsad kapacitet att klara höga hastigheter? När planerar man att arbetena kommer att vara slutförda och att järnvägen, som är av mycket stor betydelse för gränsområdena i de båda länderna, kommer att tas i bruk?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0088/00, E-0092/00 och E-0093/00 ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(13 mars 2000)

På det nuvarande stadiet i överläggningarna i arbetet med att förbereda en revidering av Europaparlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet(1), känner kommissionen inte till några nya konkreta projekt för höghastighetståg i Spanien. De belopp som frågeställaren nämner gäller

främst ombyggnad av konventionella järnvägslinjer till Galicien för att tågen skall kunna komma upp i hastigheter närmare 200 km/h på sträckan Madrid-Monforte de Lemos, samt ombyggnad av konventionella järnvägslinjer till Orense och Santiago och till La Coruña, Vigo och Porto (Portugal).

Vad beträffar den utredning om en utbyggnad av Atlantkorridoren Vigo-Porto som frågeställaren nämner kan kommissionen bekräfta att den under 1999 medfinansierade utredningen till 50 %. Utredningen har två huvudsyften: att få igång satsningar på transportinfrastrukturen i området (Galicien och norra Portugal) genom att ta fram en lämplig modell samfinansiering mellan den offentliga och privata sektorn, samt att bidra till en successiv integrering av de infrastrukturella näten för mark-, sjö- och lufttransporter och samtidigt garantera en hållbar rörlighet för personer och egendom. Utredningen beräknas vara klar 2001.

(1) EGT L 228, 9.9.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0490/00

från Glenys Kinnock (PSE) och Ioannis Souladakis (PSE) till kommissionen

(24 februari 2000)

Ämne: Sexhandel i Kosovo

Känner kommissionen till de reportage som förekommit i media om att sexhandel med kvinnor från fattiga delar av Östeuropa äger rum i Kosovo?

Kan kommissionen ange vilka insatser den skulle stödja för att stoppa handeln och det lidande den ger upphov till?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(17 mars 2000)

Kommissionen känner till och är oroad av rapporterna om att det förekommer handel med kvinnor i sexuellt utnyttjandesyfte till, via och från Kosovo. Det förefaller som om Kosovo inte enbart vore ursprungsområde utan även transiterings- och bestämmelseområde.

Vad gäller läget i Kosovo deltar kommissionen aktivt inom ramen för stabilitetspakten för Sydosteuropa. Inom arbetsgrupp III om rättsliga och inrikes frågor och rådets sektorsövergripande arbetsgrupp om den organiserade brottsligheten pågår ett arbete i syfte att bekämpa den organiserade brottsligheten i Kosovo och den angränsande regionen. En stor del i detta arbete rör människohandel i sexuellt utnyttjandesyfte.

När det gäller den människohandel som bedrivs via och från Kosovo till medlemsstaterna och kandidatländerna kommer kommissionen att fortsätta stödja åtgärder och projekt inom ramen för STOP- och DAPHNE-programmen. Kommissionen kommer också att lägga fram lagförslag i syfte att åstadkomma en tillnärmning av medlemsstaternas straffrättsliga lagar om människohandel, däribland utfärdandet av tillfälliga uppehållstillstånd för de offer för denna handel som är beredda att vittna. Dessutom deltar kommissionen aktivt i det internationella samarbetet för bekämpning av människohandel i ett större sammanhang. Det sker bl.a. inom G8-gruppen med de åtta mest industrialiserade länderna, Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE), Europarådet och Förenta nationerna (FN) (t.ex. utkastet till konvention om transnationell organiserad brottslighet och tre tilläggsprotokoll, av vilka ett rörande människohandel).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1087/00

från Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) till kommissionen

(7 april 2000)

Ämne: Särskilda problem inom den italienska konserveringsindustrin

Med hänsyn till den studie om gemenskapsindustrins försörjningsbehov av tonfiskfiléer och med beaktande av att det i dess slutsatser anges att sagda industris konkurrensproblem beror på strukturella problem hos vissa italienska företag (prisstruktur), önskas följande uppgifter av kommissionen:

Vad har fått kommissionen att anse att ett strukturellt problem hos vissa företag kan lösas genom kommersiella åtgärder som vidtas utan någon åtskillnad och som kommer att hämma resten av gemenskapsindustrins konkurrenskraft, så som kommissionen föreslog i sitt förslag till förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter?

Håller kommissionen med om studiens resultat?

Avser kommissionen att vidta några strukturella åtgärder som kan hjälpa omstruktureringen av företagen i fråga och gynna deras konkurrenskraft?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(16 maj 2000)

Kommissionen delar inte parlamentsledamotens åsikt om att problemen med konkurrenskraften inom gemenskapens tonfiskindustri begränsas till strukturproblem som avser vissa italienska företag. Den uppmanar i detta avseende parlamentsledamoten att åter noggrant gå igenom den studie som på kommissionens begäran genomförts i frågan. Denna framhåller aktuella och eventuella strukturella svagheter för alla företag inom gemenskapen.

Det är uppenbart att endast strukturåtgärder, där besluten i första hand fattas av de ekonomiska operatörerna själva, är i stånd att på lång sikt återupprätta konkurrenskraften för dessa företag. Kommissionen är beredd att stödja dessa åtgärder på villkor att de omfattas av strukturprogrammen i de medlemsstater som har intressen i fiskeindustrin. Under tiden kan konjunkturåtgärder som de som sedan 1977 årligen antas av rådet, genom att det inrättas en kvot för tonfiskfiléer, utgöra en lösning som uppskattas av gemenskapens konserveringsindustri. På detta sätt har under 1997 kvoten för tonfiskfiléer utnyttjats till 56 % av Spanien och till 44 % av Italien.

I enlighet med de svar som redan har getts på de skriftliga frågorna E-756/00 till E-761/00 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna(1), kan kommissionen generellt samtycka till innehållet i denna studie eftersom den lägger fram en bra analys av de fakta, utmaningar och strategiska alternativ som berör sektorn i sin helhet.

(1) EGT C 26 E, 26.1.2001, s. 104.