SKRIFTLIG FRÅGA E-3337/02

från Christine De Veyrac (PPE-DE) till kommissionen

(26 november 2002)

Ämne: Erkännande av examensbevis fri rörlighet för musiker

Det ser ut som om musiker har svårt att utverka erkännande av en utbildning de fått i en annan medlemsstat.

Som exempel kan nämnas att en fransk musiker och konservatorieelev inte med tanke på förvärvandet av sitt examensbevis kan dra någon nytta av de kurser hon gått i Belgien.

Långt ifrån att värdesättas kommer alltså den erfarenhet som en musiker förvärvat utomlands att bli till hinders för vederbörandes karriär.

I en situation där kommissionen firat den miljonte Erasmusstuderanden förefaller det som om somliga undervisningsämnen fortfarande lämnas obeaktade och att studerande inom olika former av konst missgynnas jämfört med andra studerande. Har musiken kommit att glömmas bort inom programmet Erasmus?

I en situation där kommissionen arbetar med en reform av det allmänna systemet för erkännande av yrkeskvalifikationer är det av vikt att det system som gäller för studerande fungerar lika bra som systemet för arbetstagare.

Kan kommissionen ge besked om vilka åtgärder kommissionen ämnar vidta för att alla medborgare skall ha samma utgångsläge samt för att främja rörligheten inom unionen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 januari 2003)

Enligt den information som kommissionen förfogar över är de enda reglerade musikyrkena organist och körledare (Storbritannien) och lärare i orkestermusik (Italien). Kommissionen har ingen kännedom om de specifika problemen med erkännande av yrkeskvalifikationer för dessa yrken. Musikeryrket i allmänhet är inte reglerat i någon medlemsstat. Direktiv 89/48/CEE(1) och 92/51/CEE(2) om ömsesidigt erkännande av examensbevis är således inte tillämpliga på musikeryrket. Dessa direktiv är bara tillämpliga när en medborgare från en medlemsstat vill utöva ett lagreglerat yrke i en annan medlemsstat, dvs. ett yrke som enligt lagar och andra författningar kräver ett examensbevis. I de fallen måste examensbeviset från hemlandet erkännas innan personen får utöva yrket. Men om det inte krävs något examensbevis är det inte nödvändigt med något ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer.

Syftet med rådets och Europaparlamentets förslag till direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer(3) är i huvudsak att konsolidera och förenkla de gällande reglerna för erkännande av yrkeskvalifikationer. Dessutom innehåller förslaget vissa nya inslag, bl.a. ökad avreglering av tjänster, mer automatiskt erkännande på grundval av gemensamma plattformar samt förbättrade upplysnings- och biståndsmekanismer för migrerande medborgare.

Det är medlemsstaterna som ansvarar för det akademiska erkännandet av examensbevis och kvalifikationer, som syftar till att ge dem som har examensbevis och kvalifikationer möjlighet att genomgå en utbildning. Denna typ av erkännande omfattas för närvarande inte av gemenskapsbestämmelserna. De nationella myndigheterna har rätt att kräva ett akademiskt erkännande av de kvalifikationer som förvärvats i en annan medlemsstat. De kan också fastställa vilka bestämmelser och förfaranden som ska gälla för denna typ av erkännande. Dock måste de iaktta artikel 12 i EG-fördraget som förbjuder alla direkt eller indirekt diskriminering på grund av nationalitet.

Erkännandet av studietider inom ramen för Erasmus-programmet är inte samma sak som det akademiska erkännandet av kvalifikationer. Inom ramen för Erasmus utbytesverksamhet förutsätter erkännandet en överenskommelse mellan de två deltagande institutionerna om att den del av studierna som Erasmus-studenten bedriver vid den ena institutionen ska

erkännas av den andra. Enligt Erasmus-programmets regler ska alla utbildningsämnen behandlas lika när det gäller tilldelningen av Erasmus-stipendier. Kommissionen är medveten om att vissa ämnen är populärare än andra i Erasmus utbytesverksamhet. Men de nationella Erasmus-kontoren uppmuntras att främja utbyte inom mindre populära ämnen och till mindre efterfrågade studieorter.

(1) Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, EGT L 19, 24.1.1989.

(2) Rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG, EGT L 209, 24.7.1992.

(3) KOM(2002) 119 slutlig.