SKRIFTLIG FRÅGA E-1172/02

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(24 april 2002)

Ämne: Arbets- och semestertider för kommissionens tjänstemän

Kommissionen torde ha ingått arbetsavtal med ett flertal fackförbund. Har det i alla dessa avtal föreskrivits enhetliga arbets- och semestertider och enhetliga bestämmelser för övertid eller beror dessa på de enskilda avtal som ingåtts med vart och ett förbund? Med hur många förbund ingår kommissionen avtal och hur många fackföreningsfunktionärer avlönar kommissionen?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(10 juli 2002)

De bestämmelser för den normala arbetstiden, semester och övertid som gäller för tjänstemän styrs inte av kollektivavtal. De fastställs genom tjänsteföreskrifterna som är en del av gemenskapslagstiftningen och genomförandebestämmelserna för dessa.

Sedan den 1 oktober 1986 är arbetstiden för heltidsarbetande tjänstemän formellt fastställd till 37,5 timmar i veckan. Även om man strävar efter att följa detta innebär arbetsuppgifternas karaktär och tjänstens intresse i praktiken att många av kommissionens anställda arbetar betydligt mer än så.

Tjänstemän har rätt till 24 dagars semester per kalenderår(1), plus ytterligare en till sex dagar(2) beroende på ålder och lönegrad samt högst sex resdagar(3). En tjänsteman kan också beviljas särskild ledighet på vissa villkor.

För anställda i lönegrad C eller D kan övertid kompenseras med ledighet eller ersättning(4). Vissa avdelningar har i praktiken egna arrangemang för kompensation för övertid, men inom ramen för bestämmelserna.

Kommissionens beslut för personal fattas först efter samråd med representativa fackföreningar, eller, i förekommande fall, med personalkommittén. Därför fattades till exempel kommissionens beslut om flexibel arbetstid först efter samråd med fackföreningarna(5).

Den 4 april 2001(6) ingick kommissionen efter förhandlingar med fackföreningar ett nytt avtal om tillgängliga resurser för personalrepresentationen. Avtalet har undertecknats av sex representativa fackföreningar. I avtalet föreskrivs bland annat att det högsta antalet tjänster som är tillgängliga för fackföreningar minskas från 21 till 12. Stödet till valda representanter i personalkommittén har stärkts. Tillvägagångssättet liknar nu det som tillämpas i flera offentliga förvaltningar i medlemsstaterna.

Efter kommissionens beslut av den 5 december 2001 håller ett annat avtal, det s.k. ramavtalet, på att förhandlas med sju fackföreningar för att modernisera kommissionens förbindelser med tjänstemännens fackföreningar, som i stor utsträckning har grundats på ett avtal som ingicks för nästan 30 år sedan, nämligen 1974. I samma beslut godkände kommissionen formellt de allmänna bestämmelserna för de samrådsförfaranden, (operativa regler), och de bestämmelser om stridsåtgärder som hade fastställts redan tidigare, efter förhandlingar med representativa fackföreningar. Dessa förbättringar har redan börjat tillämpas.

Kommissionen betalar inte lön till personal som anställs direkt av fackföreningarna. Enligt de upplysningar som står till kommissionens förfogande är det bara en av de representativa fackföreningarna som använder personal utifrån och den tjänsten finansieras genom medlemsavgifter.

Enligt avtalet om resurser mellan kommissionen och fackföreningarna har de fackföreningar som ingått avtalet rätt att förfoga över 12 utstationerade tjänstemän liksom specificerade och begränsade finansiella medel som bland annat kan användas för att täcka avtal med tillfälligt anställda vid kommissionen. I enlighet med avtalet arbetar för närvarande 12 tjänstemän och fyra tillfälligt anställda för fackföreningar. Enligt avtalet är det också möjligt för tjänstemän att för klart fastställda perioder och klart definierade uppgifter befrias från sina vanliga arbetsuppgifter, och just nu är fem tjänstemän officiellt befriade från sina arbetsuppgifter (varav en på deltid) och väntar på att antingen återgå i tjänst eller på att slutgiltiga beslut skall fattas angående deras förflyttning till personalkommittén.

Slutligen får fackföreningar på några arbetsplatser med liten personalstyrka fortfarande stöd på tillfällig basis och beviljat av lokala chefer för att utöva sin verksamhet. Detta är inte längre förenligt med det allmänna avtalet och kommer att avvecklas.

(1) Tjänsteföreskrifterna, art. 57.

(2) Kommissionens beslut av den 13 januari 1967.

(3) Tjänsteföreskrifterna, bilaga V.

(4) Tjänsteföreskrifterna, art. 56 och bilaga VI.

(5) Administrativt meddelande nr 672, 25 april 1991.

(6) Kommissionens beslut av den 15 juni 2001.