SKRIFTLIG FRÅGA E-3547/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(7 januari 2002)

Ämne: Ökning av de brottsligheten genom en ökning av antalet stadsinvånare utan känt namn, nationalitet, bostadsadress och inkomstkälla

1. Delar kommissionen kommunledningarnas bedömning i storstäderna i EU:s medlemsstater att de senaste åren en allt större del av de personer som mer eller mindre permanent uppehåller sig i städerna är personer vilkas namn, nationalitet, bostadsadress och inkomstkällor är okända?

2. Kan kommissionen bekräfta att Schengenavtalet om en restriktiv tillståndspolitik för personer från länder utanför EU inte verkar leda till en minskning av antalet okända i storstäderna, utan framför allt har till följd att där bor allt fler personer permanent som känner sig tvungna att göra allt för att hålla sin identitet okänd och därför avstår från att begära asyl?

3. Förorsakas denna ökning av antalet för myndigheterna okända invånare även av bristen på lagliga inkomstkällor och inrättningar för dem som inte har något giltigt uppehållstillstånd eller som vid förlust av uppehållstillstånd inte verkar lämna landet utan endast försvinner spårlöst?

4. I vilken utsträckning är enligt er åsikt bristen på lagliga inkomster för denna växande befolkningsgrupp en källa till illegala verksamheter, handel med förbjudna varor, inbrott och rån?

5. Kan ni bekräfta att det särskilt är invånare i kandidatländerna som i avvaktan på 2004 i allt större utsträckning flyttar till städerna inom EU, och att detta i allt större utsträckning görs av människor som kommer från etniska minoriteter som har svårt att hävda sig gentemot den etniska majoriteten i sin stat som till exempel turkar från Bulgarien, romer från Centraleuropa, albaner från områden utanför Albanien och ungrare från de områden som avstods av Ungern 1918?

6. Ser kommissionen möjligheter att återgå till det gamla tillståndet, där det var självklart att invånarnas identitet och inkomstkälla, oberoende av om de är inhemska eller kommer från ett annat land, är kända för de berörda myndigheterna så att normala regler gäller även för dem med avseende på inrättningar, skatt, säkerhet och straffbarhet?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(7 mars 2002)

Det är omöjligt att med säkerhet uppskatta antalet olagliga invandrare som bor i unionens största städer. Det tycks, utifrån legaliseringsprogram som genomförts under de senaste åren, att många av dessa personer är kända av myndigheterna (personer som har stannat kvar i landet när deras ursprungliga visering gått ut) och har ett arbete. Undersökningar nyligen visar att antalet personer från kandidatländerna som arbetar lagligt i unionen är relativt lågt jämfört med den totala arbetsstyrkan inom unionen (ungefär 300 000 plus personer som är beroende av dem = 0,2 % av unionens arbetsstyrka). Vidare finns det ett okänt odokumenterat antal personer från Central- och Östeuropa som arbetar, ofta tillfälligt, i medlemsstaterna. Dessa personer överträder bestämmelserna genom att ändra syftet med sin vistelse eller stanna längre än den tremånaders visering de har för fri vistelse. Det saknas uppgifter om dessa personers etniska ursprung.

Även de åtgärder medlemsstaterna har vidtagit inom unionen hittills otvivelaktigt har haft effekt, anses ytterligare steg vara nödvändiga för att bekämpa den olagliga invandringen och vistelsen. Kommissionen har därför översänt ett meddelande till rådet och Europaparlamentet om en gemensam politik om olaglig invandring(1), som innehåller en handlingsplan med lämpliga åtgärder. Som begärdes vid Europeiska rådet i Laeken den 14 och 15 december 2001 är rådet redo att anta sin egen handlingsplan som i stor utsträckning baseras på detta meddelande.

Dessutom kommer kommissionen snart att utfärda ett meddelande om en integrerad och enhetlig strategi för gränskontroll och gränsledning som kommer att bygga på det nuvarande regelverket för de yttre gränserna. I detta meddelande kommer man att skissa på hur man ytterligare kan öka kapaciteten att på ett effektivt sätt ta itu med de utmaningar som ställs vid unionens yttre gränser på grund av den olagliga invandringen och de kriminella nätverkens aktiviteter. För att minska antalet olagliga invandrare, som inte kan identifieras och därför inte heller återsändas till sitt ursprungsland, har kommissionen också föreslagit en bedömning om det är möjligt att genomföra ett europeiskt viserings- och identifieringssystem för att skapa ett lämpligt instrument för att säkerställa en korrekt möjlighet för korta vistelser och ett återvändande efter det att viseringen har löpt ut. Europeiska rådet har redan uppmanat rådet att vidta de nödvändiga åtgärderna för att inrätta ett sådant system i slutsatserna, punkt 40 och 42 från Europeiska rådets möte i Laeken i december 2001.

En annan stor fråga, som måste behandlas i samband med olaglig vistelse, är att tillgången på svart arbete inom unionen. Möjligheten att arbeta på den svarta arbetsmarknaden skapar en betydande attraktionskraft för olagliga invandrare. Därför måste lämpliga påföljder åläggas personer som anställer olagliga invandrare. Dessa påföljder måste framför allt inriktas på de ekonomiska fördelar dessa personer får genom att anställa olagliga invandrare.

Kommissionen tror att genomförandet av den politik som redan lagts fram och framför allt en öppnare politik om den lagliga invandringen, som beskrivs i kommissionens meddelande om till rådet och Europaparlamentet om en invandringspolitik för gemenskapen(2), kopplad till den samordning av politiken som är utformad för att minska attraktionsfaktorerna i ursprungsländerna, ett förbättrat och förstärkt kontrollsystem vid unionens yttre gränser och en större ansträngning att tillämpa arbetslagstiftningen i medlemsstaterna, kommer att leda till en minskning av fenomen olaglig invandring och olaglig vistelse.

(1) KOM(2001) 672 slutlig.

(2) KOM(2000) 757 slutlig.