SV Europeiska unionens officiella tidning CE 88/423

(2004/C 88 E/0430)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2621/03

från Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) till kommissionen

(2 september 2003)

Ämne: Bättre konsumentsäkerhet genom extra privat certifiering

Europeiska kommissionen lade nyligen fram ett förslag för översynen av ”den nya metoden”. I det sammanhanget vidtar kommissionen ytterligare åtgärder för att främja användningen av CE-märkning.

CE-märkningen sköts av tillverkaren som intygar att produkten uppfyller kraven i gällande EU-direktiv. För att skydda konsumenten från felaktiga eller till och med farliga produkter måste detta system med ”självcertifiering” bygga på tillräcklig marknadsövervakning i medlemsstaterna. Efter flera diskussioner i frågan har jag fått intrycket att det inte är säkert att marknadsövervakningen är lika bra i hela det nu växande EU.

Är kommissionen beredd att med tanke på dagens situation främja användningen av olika väletablerade privata märkningar, som görs av en oberoende tredje part efter en rad tester och produktionskontroller och som visar att produkten fungerar som den skall och är säker att använda?

Om så är fallet, varför visar sig det inte i översynen av ”den nya metoden” där kraven för extra privat certifiering är ännu högre? I många fall kommer inte europeiska privata certifieringsorgan att få använda sin märkning trots att det på grund av en bristande marknadsövervakning finns ett stort behov av expertis för att trygga konsumenternas säkerhet.

Vet kommissionen om att den nuvarande metoden kommer att leda till märkbar diskriminering mot europeiska privata certifieringsorgan, eftersom konkurrenterna i USA (t.ex. UL) eller andra länder utanför Europa fortfarande kommer att kunna använda sin märkning på produkter avsedda för den europeiska marknaden?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(7 oktober 2003)

CE-märkningen visar att en produkt uppfyller de krav som ställs på tillverkarna enligt gällande harmoniserade bestämmelser i de relevanta direktiven enligt den nya metoden (1). CE-märkningen innebär att tillverkaren försäkrar att produkten uppfyller alla tillämpliga gemenskapsbestämmelserna och att lämpliga förfaranden för bedömning av överensstämmelse följts. Märkningen är obligatorisk och ska ske innan en produkt som omfattas av systemet släpps ut på marknaden och tas i bruk, utom i de fall där särskilda direktiv ställer andra krav. Det är dock inte tillåtet att CE-märka en produkt som inte omfattas av ett direktiv som föreskriver att CE-märkning ska ske. Kommissionen har på grundval av ett brett samråd före publiceringen av meddelandet fastställt att det finns ett stort behov av att förtydliga och öka kunskaperna om vad CE-märket innebär och att belysa vilken ställning det har i förhållande till frivilliga produktmärken.

Enligt den övergripande metoden för certifiering och provning (”Global Approach to certification and testing”) (2) har särskilda moduler utarbetats för de olika faserna av förfarandena för bedömning av överensstämmelse. Med undantag för modul A, som avser en försäkran från tillverkaren, innebär alla moduler att en oberoende tredje part (”notified body”) måste delta i minst en fas i förfarandet. De svar som inkommit under samrådet har bekräftat effektiviteten hos detta särskilda system för förhandsbedömning som syftar till att säkerställa både flexibilitet för tillverkarna och säkerhet för användare och konsumenter när det gäller de produkter som omfattas av dessa bestämmelser.

Kommissionen har alltid betraktat effektiv marknadsövervakning som ett nödvändigt verktyg för genomförandet av direktiven enligt den nya metoden och har vid upprepade tillfällen framhållit betydelsen av att ha ett effektivt och samstämmigt system för marknadsövervakning i hela unionen. Vilken balans man bör ha mellan kontroller före respektive efter det att en produkt släpps ut på marknaden (förfaranden för bedömning av överensstämmelse respektive marknadsövervakning) beror på förutsättningarna inom de olika produktsektorerna. Det måste dock betonas att de erfarenheter som gjorts utanför EU tydligt visar att marknadsövervakningen sker oberoende av det system för bedömning av överensstämmelse som tillämpas och att det är lika nödvändigt även om man har ett system med allmän och obligatorisk certifiering som utförs av tredje part.

I direktiven enligt den nya metoden och direktivet om allmän produktsäkerhet (3) ställs krav på att medlemsstaterna vidtar alla åtgärder som behövs för att se till att produkterna kan släppas ut på marknaden och användas endast om de inte innebär någon fara för människors hälsa och säkerhet eller andra intressen som omfattas av de tillämpliga direktiven, när de konstruerats, installerats och underhålls på rätt sätt och används för det avsedda ändamålet. Detta innebär att medlemsstaterna är skyldiga att organisera och genomföra marknadsövervakning på ett effektivt sätt och i tillräcklig omfattning för att man ska kunna upptäcka produkter som inte följer bestämmelserna. Kommissionen har varit mycket aktiv på detta område och har uppmanat medlemsstaterna att stärka det administrativa samarbetet mellan berörda nationella tillsynsorgan och anpassa kontrollen av efterlevnaden. Kommissionen har också stött initiativ som syftar till att göra informationsutbytet effektivare och har inlett projekt om marknadsövervakning över gränserna där såväl medlemsstaterna som kandidatländerna deltar.

Beträffande förhållandet mellan CE-märkning och ytterligare frivilliga märken anser kommissionen fortfarande att frivilliga märken kan användas om de har en annan funktion än CE-märkningen, om man inte riskerar att skapa förvirring avseende CE-märkets innebörd eller form och om de inte gör CE-märket mindre läsbart eller synligt. CE-märket är inte ett kommersiellt kvalitetsmärke för konsumenten, utan ett administrativt märke som riktar sig till de nationella tillsynsorganen. Det är tänkt att fungera som ett ”EU-pass” för produkter som uppfyller alla krav enligt gällande harmoniserade bestämmelser i de tillämpliga direktiven enligt den nya metoden, i syfte att garantera fri rörlighet för dessa varor inom och utanför EES-området (där CE-märkningen är erkänd). Kommissionen har inte fått kännedom om något fall där privata certifieringsorgan nekats att använda sina märken.

När det gäller privata frivilliga certifieringsmärken som kan accepteras jämte CE-märket på de villkor som anges ovan har kommissionen alltid ansett att man i princip måste låta marknaderna avgöra om det finns efterfrågan på sådana märken. Kommissionen anser inte att det finns en tillräcklig rättslig grund eller ett särskilt behov av att ”främja användningen” av frivilliga märken. Förekomsten av en mängd olika nationella privata certifieringsmärken förefaller vara ett tydligt tecken på att certifieringsorganen tillgodoser behoven på de olika marknaderna i detta avseende. Kommissionen överväger nu att inleda en undersökning om privata frivilliga märken inom ramen för dess strategi för den inre marknaden.

(1) Rådets direktiv 89/686/EEG av den 21 december 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om personlig skyddsutrustning, EGT L 399, 30.12.1989 Rådets direktiv 90/384/EEG av den 20 juni 1990 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om icke-automatiska vågar, EGT L 189, 20.7.1990. Rådets direktiv 93/42/EEG av den 14 juni 1993 om medicintekniska produkter, EGT L 169, 12.7.1993. Rådets direktiv 96/48/EG av den 23 juli 1996 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg, EGT L 235, 17.9.1996. Europaparlamentets och rådets direktiv 98/79/EG av den 27 oktober 1998 om medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik, EGT L 331, 7.12.1998.

(2) Rådets resolution av den 21 december 1989 om en övergripande metod för bedömning av överensstämmelse, EGT C 10, 16.1.1990.

(3) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/95/EG av den 3 december 2001 om allmän produktsäkerhet, EGT L 11, 15.1.2002.