ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 031 , 05/02/1999 s. 0145



SKRIFTLIG FRÅGA E-2505/98 från Jean-Yves Le Gallou (NI) till kommissionen (30 juli 1998) Ämne: Påföljder för Frankrike för brott mot gemenskapens miljölagar Skulle Europeiska kommissionen, med tanke på vikten av miljöhänsyn, kunna tillkännage förteckningen över och innehållet i de förfaranden som inletts mot Frankrike för brott mot gemenskapens miljölagstiftning?
SKRIFTLIG FRÅGA E-2157/98

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(13 juli 1998)

Ämne: Långvariga förseningar vid utbetalning av pension till försäkringstagare

Enligt uppgifter i pressen dras vissa försäkringskassor i Grekland med stora förseningar vad gäller utbetalning av pension till de pensionsberättigade. Ett exempel är försäkringskassan för metallarbetare där det kan ta sex år efter det att ansökan inlämnats innan pension betalas ut till försäkringstagarna. I gemenskapsstadgan om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter fastslås det klart och tydligt i artikel 24 att alla arbetstagare i Europeiska unionen vid sin pensionering skall kunna förfoga över medel som säkerställer en skälig levnadsstandard. Dessutom står det i artikel 5.3 att löner kan innehållas, beslagtas eller överföras endast i enlighet med nationell lagstiftning.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att lösa denna situation? Vilka rättsliga möjligheter har varje försäkrad person inom ramarna för EU att utkräva sin pension direkt efter pensioneringen? Anser kommissionen att man efter sex år och med den höga genomsnittliga inflationen i Grekland kan betala ut pensionen retroaktivt utan ränta?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(11 september 1998)

Hur pensionssystemet organiseras och fungerar, samt hur pensioner betalas ut, är ärenden i vilka medlemsstaterna är behöriga.

De enda tvingande EG-bestämmelserna som kan inverka på pensionssystemen är förordningarna om social trygghet för arbetstagare som flyttar inom gemenskapen(1) samt direktiven om likabehandling av kvinnor och män(2).

Eftersom dessa bestämmelser inte är aktuella i detta fall bör förseningen av pensionsutbetalningarna utredas i ljuset av den nationella lagstiftningen. Kommissionen kan inte ingripa i denna interna fråga.

Dessutom bör det noteras att EG-stadgan om grundläggande sociala rättigheter, som parlamentsledamoten åberopar, inte är tvingande.

(1) Förordningar (EEG) 1408/71 och 574/72. Den uppdaterade versionen av dessa förordningar har offentliggjorts i EGT L 28, 30.1.1997.

(2) Direktiv 79/7/EEG (EGT L 6, 10.1.1979.), 86/378/EEG (EGT L 225, 12.8.1986.) och 96/97/EG (EGT L 46, 17.2.1997.).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2610/98

från Jesús Cabezón Alonso (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Ämne: Överträdelseförfaranden inom social- och arbetslivsområdet

Hur många överträdelseförfaranden på grund av att införlivade gemenskapsdirektiv inom social- och arbetslivsområdet inte efterlevs har kommissionen inlett sedan 1996?

I fråga om vilka konkreta direktiv och mot vilka medlemsstater?

Hur har det gått till att konstatera att gemenskapsrätten inte tillämpats?

Vilka bestraffningar har utmätts?

I vilka fall har överträdelseförfarandet fått en medlemsstat att börja tillämpa lagstiftningen?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(11 september 1998)

Parlamentsledamoten hänvisas till Femtonde årsrapporten om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning(1), som innehåller de efterfrågade uppgifterna.

(1) KOM(98) 317 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2577/98

från Anita Pollack (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Ämne: Bilpriser

Vad gör kommissionen för att minska skillnader i bilpriser i medlemsstaterna med hänsyn till att en undersökning nyligen visat att bilarna i Förenade kungariket kan vara allt mellan 7 och 40 procent dyrare än i andra medlemsstater?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(14 september 1998)

Sedan 1993 har kommissionen övervakat skillnader i bilpriser inom gemenskapen i sin halvårsrapport om bilpriser(1). Denna publikation baserar sig på rekommenderade detaljhandelspriser, som tillverkarna översänder till kommissionen fr.o.m. den 1 maj respektive den 1 november om sina bästsäljande modeller inom gemenskapen.

Vad gäller Förenade kungariket har kommissionen funnit att de stora prisskillnader som noterats i de senaste rapporterna delvis har berott på det starka pundet snarare än på ändringar i de rekommenderade listpriserna. Dessutom beaktar tillverkarna i de enskilda medlemsstaterna i sin prispolitik de skatter som skall betalas i samband med bilköp. Detta medför att listpriserna före skatt tenderar att vara lägre i medlemsstater med höga skatter än i dem som saknar en särskild skatt på bilköp, exempelvis Förenade kungariket. Tillverkare fastställer också sina listpriser enligt ekonomiska överväganden, såsom efterfrågemönster och eftersträvade marknadsstrategier. Slutligen kan ett visst pristillägg uppstå på grund av att bilar utrustas med ratten på höger sida för den brittiska marknaden.

Kommissionen ingriper inte i tillverkarnas prispolitik, med undantag för fall av överträdelse av gemenskapens konkurrensregler. Inte heller har den som mål att bilkpriserna skall vara desamma på hela den gemensamma marknaden. En ökande öppenhet när det gäller priser, vilken bland annat främjas av kommissionens regelbundna rapporter om bilpriserna, får emellertid i allt ökande grad kunder att skaffa sina bilar i de medlemsstater där priser och andra köpvillkor är fördelaktigast. Denna frihet, som säkras genom bestämmelserna om detta i kommissionens förordning (EG) 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon(2), är i själva verket en viktig marknadsrelaterad omständighet som bidrar till en bättre harmonisering av priserna inom hela gemenskapen. För de medlemsstater som hör till euroområdet skulle införandet av den gemensamma valutan, på det sätt som föreskrivs i Fördraget om Europeiska unionen, eliminera valutarörelser, vilket tidigare har varit en av orsakerna till prisskillnader.

(1) IP/98/652, 10.7.1998; IP/98/154, 13.2.1998 och IP/97/640, 11.7.1997.

(2) EGT L 145, 29.6.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0246/98

från Thomas Mann (PPE) till kommissionen

(13 februari 1998)

Ämne: Diskriminerande skattelagstiftning i EU

Enligt artikel 10.1 första stycket i den tyska lagen om inkomstskatt utgör betalning av underhåll avdragsgilla kostnader om den frånskilda hustrun är bosatt i Tyskland. Är emellertid den före detta hustrun till en EU-medborgare (t.ex. en engelsman) bosatt i en annan medlemsstat (t.ex. i Förenade kungariket) ses betalning av underhåll, i enlighet med artikel 33a.1 i lagen om inkomstskatt, som extra utgifter, vilket utgör en stor skillnad i fråga om belopp.

Den 1 september 1997 utfärdades ett nytt tillägg till artikel 33a.1 där det sägs att villkoret för avdrag är att den skattepliktiga kan bevisa att den i utlandet bosatta personen som han betalar underhåll till är i behov av detta underhåll. Om den före detta hustrun bor i Tyskland krävs emellertid inget bevis; det enda bevis som då krävs är att mottagaren betalar skatt på underhållet.

Är detta ett fall av beskattningsrättslig diskriminering av unionens medborgare?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 maj 1998)

Frågeställaren tycks hänvisa till lagstiftning och administrativa föreskrifter som inte längre är tillämpliga på EU-medborgare.

De tyska skattereglerna ändrades genom 1996 års skattelag på ett sådant sätt att enligt § 1a första stycket första punkten i lagen om inkomstskatt (EStG) är underhåll som betalas till före detta makar som bor i en annan medlemsstat nu också avdragsgilla som särskilda utgifter enligt § 10 första stycket första punkten i EStG. För att beviljas ett sådant skatteavdrag måste man kunna uppvisa ett intyg utfärdat av den behöriga skattemyndigheten om att betalningen av underhåll har deklarerats för beskattningen. I de fall som omfattas av § 1a i EStG krävs det inget bevis enligt § 33a i EStG på behovet av underhåll. Betalning av underhåll till en före detta make som bor i en annan medlemsstat likställs således ur skattesynpunkt med betalning av underhåll till en före detta make som bor i Tyskland.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1542/98

från Gianni Tamino (V) till kommissionen

(19 maj 1998)

Ämne: Korsfästning av duva i Orvieto på pingstdagen

Enligt en levande folklig tradition i Orvieto skall en duva, symbolen för den Helige ande, på pingstdagen korsfästas på ett hjul med fyrverkerier som rullar längs en stålvajer från den helige Franciskus kyrka (djurens skyddshelgon) till domkyrkoporten, bland folkmassans rop och de smällare och raketer som fästs vid hjulet. Duvan kommer ofta fram till domkyrkan död eller döende och det tillstånd den befinner sig i innebär ett gott eller dåligt förebud för staden.

Denna ociviliserade ceremoni välsignas av stadens biskop och stöds av regionen Umbrien och Europeiska unionen, vilket påtalas i den broschyr som ges ut i samband med denna tillställning.

Trots upprepade protester från olika djurskyddsorganisationer (Djurens vänner, LAV, ENPA och Världsnaturfonden) som är verksamma på platsen, kommer även i år en duva att offras i vidskepelsens namn.

Anser kommissionen att denna tradition är förenlig med nödvändigheten av ett djurskydd som för övrigt erkändes under den regeringskonferens som ledde till Amsterdamfördraget; på vilka grunder stödjer man detta initiativ; innebär detta inte att EU:s rykte fläckas och hur skall det i så fall förhindras?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(19 juni 1998)

Som kommissionen redan har meddelat vid flera tillfällen beklagar den djupt alla former av grymhet mot djur och har i sina förslag angående djurens välfärd ständigt försökt att sörja för att högsta möjliga välfärd skall åstadkommas.

Gemenskapen har bestämmelser om djurskydd för husdjur (djurhållning, transport och slakt) samt försöksdjur. Dessa bestämmelser uppdateras emellanåt så att man kan ta hänsyn till den senaste utvecklingen och de senaste vetenskapliga rönen.

Genom ett protokoll som fogas till Amsterdamfördraget åläggs kommissionen och medlemsstaterna att fullt ut ta hänsyn till djurens välfärd i fråga om jordbruk, transport, inre marknad och forskning. I protokollet betonas emellertid att religiösa riter, kulturella traditioner och regionalt arv skall respekteras också i fortsättningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2181/98

från Jan Mulder (ELDR) till kommissionen

(10 juli 1998)

Ämne: BSE och hur denna sjukdom inkräktat på de drabbade ländernas möjligheter att exportera djur och animalieprodukter

Förekomsten av BSE i vissa av EU:s medlemsstater har haft avsevärda negativa konsekvenser för de drabbade ländernas möjligheter att exportera djur och animalieprodukter. Så har det gått till exempel för Nederländerna där de två fallen av BSE 1997 alltjämt utgör ett hinder för att den traditionella exporten till vissa länder skall kunna komma i gång på nytt.

1. Kan kommissionen ge besked om vilken politik kommissionen tillämpar för att hjälpa de länder som drabbats att få i gång sin traditionella export på nytt och eventuellt hitta nya möjligheter för exporten?

2. Kan kommissionen ge besked om vilken politik kommissionen tillämpar inför internationella forum för att fastställa bestämmelser om att en klar riskanalys skall finnas med i beslutsunderlaget då begränsningar för handeln uppställs?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 september 1998)

Kommissionen är medveten om att många tredje länder för närvarande tillämpar oberättigade restriktioner vid import av djur och animalieprodukter från vissa medlemsstater och motiverar detta med att det förekommer bovin spongiform encefalopati (BSE) i de berörda medlemsstaterna. Kommissionen anstränger sig till det yttersta, både i bilaterala diskussioner med berörda länder och i behöriga internationella organisationer, för att gemenskapens export inte skall drabbas av sådana restriktioner.

Gemenskapens ståndpunkt försvarades med eftertryck vid t.ex. mötet med Internationella byrån för smittsamma husdjurssjukdomar i Paris i maj 1998. När det gäller BSE är det OIE som är referensorganisationen för antagandet av normer, riktlinjer och rekommendationer som erkänts i WTO-avtalet om tillämpning av sanitära och fytosanitära åtgärder (SPS-avtalet). Detta avtal har betydelse för den internationella handeln med levande djur och animalieprodukter och däri krävs att hälsoåtgärder som påverkar det internationella handelsutbytet skall grundas på vetenskapliga principer. En viktig roll spelar härvidlag den bedömning av riskerna för människors, djurs och växters liv eller hälsa, som allt efter omständigheterna skall göras i enlighet med bestämmelserna i artikel 5 i SPS-avtalet.

Kommissionen kommer att fortsätta sina ansträngningar för att tillse att de länder som importerar djur eller animalieprodukter från gemenskapen respekterar SPS-avtalet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1963/98

från Joaquim Miranda (GUE/NGL) till kommissionen

(30 juni 1998)

Ämne: Transeuropeiska höghastighetsnät

Portugals perifera läge inom Europeiska unionen skulle redan i sig motivera omfattande investeringar i järnvägsnätet i syfte att lindra denna situation. De investeringar som håller på att genomföras eller som planerars på detta område kommer emellertid att genomföras i andra länder - i synnerhet i Spanien inom ramen för det transeuropeiska höghastighetsnätet. Sålunda kommer Portugals perifera läge ytterligare att stärkas ifall nämnda nät inte snabbt och på ett välstrukturerat sätt utvidgas till Portugal.

Mot bakgrund av att man inte känner till någon plan som skulle tyda på att nätet skulle utvidgas till Portugal: Vilka planer existerar för att integrera Portugal i det transeuropeiska höghastighetsnätet? När skulle detta ske? Hur skulle nätet kopplas till förbindelser som genomförs i andra länder? Vad är orsaken till dröjsmålen på detta område? Har den portugisiska regeringen lagt fram någon ansökan i detta sammanhang?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(30 juli 1998)

Portugal inbegrips i höghastighetsnätet i riktlinjerna för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet(1). Två linjer beskrivs; en nord-sydlig mellan Lissabon och Porto och en som förbinder den nord-sydliga linjen med det spanska systemet via Madrid.

Det faktum att dessa förbindelser inbegrips i höghastighetsnätet tyder på att de kommer att byggas för en högsta hastighet av minst 250 km/h. Kommissionen har emellertid ingen ytterligare teknisk information om uppförande eller utformning. De spanska myndigheterna planerar att öppna sin del av den nya förbindelsen mellan Madrid och Frankrike omkring 2004.

Beträffande förbindelsen Lissabon-Porto lämnar gemenskapen stöd, särskilt för de genomförbarhetsstudier som bör vara genomförda senast år 2000.

(1) EGT L 228, 9.9.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1495/98

från Heinz Kindermann (PSE) , Jan Mulder (ELDR) , Jan Sonneveld (PPE) och Robert Sturdy (PPE) till kommissionen

(13 maj 1998)

Ämne: Tillgång på läkemedel för hästar

1. Kommissionen känner säkert till att hästveterinärer har allt större svårigheter att få tag på veterinärmedicinska produkter som är godkända för hästar, och att behandlingskvaliteten därför försämras och djurens väl äventyras.

Följaktligen känner kommissionen säkert också till de fall då det inte finns någon produkt som är godkänd i det egna hemlandet och hästveterinärerna, om de vill fortsätta behandlingen av de hästar som är under deras omvårdnad, tvingas använda produkter som importerats från andra medlemsstater eller använda produkter som är godkända i deras egen medlemsstat, men inte för hästar. Båda dessa alternativ är illegala.

Vad är kommissionen beredd att göra för att återupprätta läkemedelsarsenalen för hästveterinärer?

2. Delar kommissionen vår åsikt att fritidshästar, med tanke på det begränsade antal sådana hästar som slaktas varje år inom gemenskapen, inte bör betraktas som livsmedelsproducerande djur och att folkhälsan skulle kunna skyddas genom en fastställd vänteperiod före slakten (till exempel tre månader) om sådana hästar trots allt skulle slaktas och komma in i livsmedelskedjan? En sådan försiktighetsperiod skulle vara tillräcklig för att säkerställa att eventuella restämnen av produkter som använts under djurets liv skulle ha minskat till nivåer under vad som kan väcka oro hos konsumenten.

Är kommissionen beredd att under sådana förhållanden göra åtskillnad mellan fritidshästar och hästar som föds upp för köttproduktion, och acceptera att veterinärmedicinska produkter skulle kunna användas för fritidshästar då inga maximigränser för restämnen har fastställts för hästar?

3. Trots de åtgärder som finns för att öka antalet veterinärmedicinska produkter som är tillgängliga för mindre vanliga arter eller användning i mindre omfattning, har veterinärer ett allt mindre urval av produkter som är godkända för sådana arter eller sådan användning. Är kommissionen beredd att undersöka vilka ytterligare åtgärder som skulle kunna vidtas för att öka antalet sådana produkter, och ta fram bestämmelser av samma typ som åtgärderna för sådana läkemedel som är nödvändiga för behandling av människor som lider av sällsynta sjukdomar (orphan drugs)?
SKRIFTLIG FRÅGA E-1456/98

från Felipe Camisón Asensio (PPE) till kommissionen

(11 maj 1998)

Ämne: Humleodling i provinsen León i Spanien

Det är allmänt känt att den areal som används för odling av humle i provinsen León i Spanien har minskat avsevärt sedan 1985 och av de ursprungliga 2 000 hektaren utnyttjas numera endast hälften.

Denna situation får genom att arbetstillfällen går förlorade allvarliga sociala konsekvenser i ett område som är hårt drabbat av problem kopplade till arbetslösheten. Att ytterligare försöka minska odlingsarealen för humle skulle därför oundvikligen förvärra dessa oönskade sociala konsekvenser.

Det har också lagt fram tillräckliga bevis för att denna odling inte kan ersättas med något verkligt lönsamt alternativ som skulle kunna erbjuda en lösning på det allt allvarligare problem som skulle bli följden av ytterligare minskningar.

Varför används inte den odlade ytan 1985 som referens- och utgångspunkt för möjliga nedskärningar med tanke på att det sedan 1985 redan har genomförts stora och helt tillräckliga minskningar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(23 juni 1998)

Som ett svar på parlamentsledamotens fråga bör det påpekas att de tillfälliga särskilda åtgärderna för humlesektorn som rådet antog den 25 maj 1998 och som gäller tillfällig träda eller röjning av odlingar, är helt frivilliga i de humleproducerande medlemsstaterna som själva får bestämma om de vill tillgripa dem eller ej på sitt territorium.

År 1997 har valts som referensår för dessa åtgärder eftersom priserna på den fria marknaden, särskilt för tysk humle (som utgör 80 % av gemenskapens produktion) har sjunkit till en mycket låg nivå som klart ligger under genomsnittet för de senaste 20 åren.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1266/98

från Ernesto Caccavale (UPE) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Förvirring i regelverket för odling av fiberhampa

Den italienska lagen om drogbekämpning förbjuder odling av cannabis indica (T.U. 309/1990).

Enligt ledande toxikologer varierar innehållet av tetrahydrocannabinol (THC) i indisk hampa mellan 3,4 och 4,8 %.

Det är välkänt att THC-innehållet kan variera mycket beroende på väder och klimat även inom samma hampsort.

Eftersom det är omöjligt att skilja de olika sorterna med hjälp av morfologiska och botaniska egenskaper, har Italiens högsta domstol, i brist på specifika regler, beslutat om en riktlinje inom straffrätten, enligt vilken en växt betraktas som cannabis indica om halten av THC överskrider 0,3 %, med hänvisning till EEG:s regelverk som medger stöd till odling av fiberhampa på villkor att fröet intygas komma från en sort listad i bilaga till EEG 1164/89(1) med genomsnittlig halt under 0,3 %.

Denna riktlinje från Högsta domstolen (som inte tar hänsyn till att de italienska fibersorterna i vissa typer av väder och klimat kan nå upp till 1 % THC-halt), har tillämpats av polisen och har i praktiken medfört att odlingen har lagts ner och att de flesta italienska sorterna har gått förlorade, samt att produktions- och distributionsnätet har utplånats, med allvarliga skador på ekonomin och miljön.

Ett återinförande av fiberhampa i Italien och speciellt de traditionella sorterna av italiensk fiberhampa framhålls enhälligt som ytterst viktigt för miljön och ekonomin i stora delar av vårt land.

Kan kommissionen ange vilka initiativ man är beredd att ta för att få slut på den felaktiga hänvisningen till gemenskapslagstiftningen, när man för straffrättsliga ändamål utvärderar odlingar som intygas komma från traditionella italienska fibersorter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 juni 1998)

Gemenskapsrätten innehåller stränga krav i flera avseenden när det gäller villkor för stöd till hampa.

Den föreskriver faktiskt att stödet begränsas till certifierat utsäde av de sorter där halten av narkotiska ämnen gör att halten av tetrahydrocannabinol (THC) inte överskrider 0,3 %. I detta syfte har en gemenskapsförteckning upprättats över de sorter som uppfyller detta kriterium och för vilka detta kan påvisas genom en kemisk kvantitativ bestämning enligt gemenskapens metod. Denna förteckning omfattar för närvarande 18 sorter däribland de italienska sorterna "Carmagnola", "CS" och "Fibranova". Dessutom krävs att de officiella etiketterna till det använda utsädet skickas in liksom att skörden äger rum efter fröbildningen.

Kommissionen har tidigare fastslagit att ett nationellt förbud mot odling av hampa inte är förenligt med den gemensamma organisationen av marknaden. En medlemsstat är dock fri att vidta de åtgärder som den anser nödvändiga för rättsliga ändamål så länge som dessa åtgärder inte gör det omöjligt att odla hampa.

Enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till har hampa odlats i Italien i liten omfattning de senaste åren: 3 hektar 1994, 20 hektar 1995 och 10 hektar 1996.

(1) EGT L 121, 29.4.1989, s.4.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2592/98

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(1 september 1998)

Ämne: Respekt för kvalitetsbestämmelserna vid utförande av offentliga arbeten i Grekland

I en rapport från det ansvariga organet för kvalitetskontroll av offentliga arbeten i Grekland (ESPEL) konstateras det, när det gäller regionala utvecklingsprojekt som medfinansierats av den andra gemenskapsstödramen, omfattande överträdelser av kvalitetsbestämmelserna och till den grad att man i vissa fall riskerar att vara tvungen att göra om projekten från början.

Eftersom bristen på respekt för kvalitetsbestämmelserna allvarligt äventyrar det korrekta utförandet av arbetena inom de tids- och budgetramar som fastställts, kan kommissionen säga

1. om kommissionen eller den berörda medlemsstaten förfogar över påtryckningsmedel mot de företagare, som är ansvariga för utförandet av arbetena och som bevisligen har brutit mot kvalitetsbestämmelserna,

2. om det finns förfaranden som möjliggör ett offentliggörande av namnen på de företag som registrerats för överträdelser av detta slag och att de i framtiden utestängs från entreprenadtilldelning vid liknande projekt?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Monika Wulf-Mathies

(7 oktober 1998)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-2120/98 från Trakatellis(1).

(1) EGT C 354, 19.11.1998, s. 131.