SKRIFTLIG FRÅGA E-0404/01

från Johannes Blokland (EDD), Michiel van Hulten (PSE) och Albert Maat (PPE-DE) till kommissionen

(15 februari 2001)

Ämne: Europeiskt beslut om katastrofplan för återställande av torskbestånden i Nordsjön (14 februari 1 maj)

Är kommissionen medveten om att Internationella havsforskningsrådet anser att den åtgärd som föreslagits inte kommer att leda till något minskat tryck på fiskbestånden, utan bara till att exploateringstrycket på dem förflyttas till andra områden? Har kommissionen gjort någon uppskattning av de skador som kommer att orsakas på fiskbestånd och ekosystem i de områden där exploateringstrycket kommer att öka? Om så är fallet: hur stora kommer skadorna att bli? Om kommissionen inte gjort någon sådan uppskattning: varför har kommissionen i så fall inte gjort det?

Har kommissionen vid sitt val av vilka områden som skall stängas för fiske utgått endast från de torskmängder som inrapporterats av ett antal fiskeflottor under 1999? Har kommissionen också tänkt på att den föreslagna åtgärden kommer att resultera i att bara en liten del av de historiska lekområdena för torsk stängs för fiske? Om så är fallet: varför har denna katastrofåtgärd begränsats till att gälla bara de fiskeplatser som föreslagits? Om kommissionen inte tagit detta i beaktande: varför inte?

Torskens lektid i södra Nordsjön infaller mellan januari och mars (enligt uppgifter från Cefas). Tycker inte kommissionen att katastrofåtgärden för området börjar gälla alltför sent (14 februari 2001) och fortsätter att gälla alltför länge (fram till 1 maj 2001)?

Den nederländska ministern G. H. Faber har framlagt två alternativ: att allt torskfiske skall upphöra för en viss tid framöver och att Nederländerna för en bestämd tid framöver skall upphöra med fisket. Dessa alternativ vore ägnade att i betydande grad minska exploateringstrycket inom fisket. Vartdera alternativet har tillbakavisats av kommissionen. Varför det?

Väntar sig kommissionen att katastrofplanen skall bilda ett väsentligt inslag i kommissionens fleråriga plan för återställande?

Tycker kommissionen det är acceptabelt att fiskeflottan från en viss medlemsstat starkt missgynnas i relation till fiskeflottorna från andra medlemsstater som, mot bakgrund av sina fångstkvoter, svarar för mera av torskfångsterna?

Anser kommissionen att fiskebranschen i Nederländerna borde komma i fråga för stödåtgärder nu när dess förluster uppgår till 40 miljoner euro? Om så är fallet: hur bör detta ske? Om så inte är fallet: varför inte?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 mars 2001)

Kommissionen och medlemsstaterna enades om en katastrofplan för återhämtning av torskbestånden efter att ha diskuterat andra tänkbara alternativ. Kommissionen och medlemsstaterna har hela tiden varit medvetna om möjligheten att omfördela fiskeansträngningarna. Det har inte gjorts någon vetenskaplig utvärdering av följderna av en sådan omfördelning. Forskarna kunde inte göra en sådan utvärdering på den tid som fanns att tillgå och det är tveksamt om det hade varit möjligt att göra det på ett tillfredsställande sätt ens om det hade funnits mera tid.

Avstängningen fastställdes för att två huvudmål skulle kunna uppnås: det första var att fullvuxen torsk skulle skyddas under sin lektid, det andra var att avstängningen skulle leda till en minskad upptagsintensitet inom torskkvoterna, vilket i sin tur skulle förhindra att kvoterna överskreds under året.

De områden där torsken traditionellt leker är relativt välkända, men leken sker inte i alla områden varje år, och definitionen av lekområdena har gjorts på grundval av traditionell kännedom snarare än vetenskaplig kartläggning. Vidare är det möjligt att vissa gamla lekområden inte längre är aktuella. Varken forskarna eller fiskenäringens företrädare har kunnat informera kommissionen och medlemsstaterna om de troliga lekområdena för torsk 2001. Mot denna bakgrund skulle kommissionen ha velat stänga av hela Nordsjön, åtminstone under torskens lektid, för alla fiskemetoder som sannolikt ger fångst av torsk. Medlemsstaterna kunde inte godta detta, och man kom därför överens med medlemsstaterna och slutligen med Norge, som är medförvaltare av detta bestånd, att ett område skulle stängas av under torskens lektid. Detta område valdes på grundval av uppgifter från kvadrater på 30 × 30 sjömil i Nordsjön som visade de största torskfångsterna under perioden 19971999. Uppgifterna täckte ungefär 85 % av de registrerade landningarna av torsk. Resterande 15 % av uppgifterna kunde inte lokaliseras till kvadraterna på 30 × 30 sjömil. Även i detta fall skulle kommissionen ha velat ha en mer omfattande avstängning, men ett antal kvadrater med stora torskfångster stängdes inte av för att det skulle gå att fiska bland annat plattfisk.

Kommissionen håller med om att tillgängliga vetenskapliga data tyder på att torskens lek i södra Nordsjön slutar tidigare än i de norra delarna, men avstängningen i söder kortades inte därför att den skulle kunna bidra till att sänka upptagningsintensiteten inom kvoterna.

Nederländernas förslag att stänga Nordsjön antingen för allt bottenfiske eller eventuellt för allt fiske med bomtrål godtogs inte av övriga medlemsstater. Förslaget innebar dessutom att fisket skulle stoppas under fyra veckor. Kommissionen hade velat ha ett längre fiskestopp.

Inför framtiden kommer katastrofplanen att ses över med utgångspunkt från erfarenheterna.

Den biologiska bakgrunden till den nuvarande avstängningen innebär att det är nästintill omöjligt att uppnå en fullständig och påvisbar proportionalitet i behandlingen, men kommissionen anser ändå inte att någon medlemsstat har drabbats oproportionerligt.

Med hjälp av Fonden för fiskets utveckling kan medlemsstaterna kompensera fiskesektorn när planer för återhämtning av bestånd införs, förutsatt att de är vetenskapligt och ekonomiskt motiverade. Enligt artikel 16 c i rådets förordning (EG) nr 2792/1999 av den 17 december 1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn(1) får ekonomisk ersättning ges vid tillfälligt upphörande av verksamheten som följer av att sådana planer införs. Ersättning får även betalas ut till beredningsindustrin om denna är beroende av tillgång till en resurs som omfattas av återhämtningsplanen.

(1) EGT L 337, 30.12.1999.