SKRIFTLIG FRÅGA E-3895/00

från Robert Goebbels (PSE) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Att öppna kommissionens tjänster för konkurrensutsättning

Kommissionen har som mål att angripa offentliga monopol och se till att alla verksamheter med ensamrätt underkastas konkurrensutsättningens hårda lagar.

Jag undrar därför varför kommissionen ännu inte har vågat tillämpa dessa metoder på sina egna tjänster? Varför låter inte kommissionen sig inspireras av de ädla principerna i sitt nyligen framlagda förslag om bestämmelser för offentliga tjänster i kollektivtrafiken genom att var femte år konkurrensutsätta alla tjänster som utförs av kommissionen för att, uttryckt med samma fikonspråk som kommissionen använder, förbättra arbetsresultatet och öppenheten, erbjuda förbättrad service, kontrollera kostnadsutvecklingen och garantera bästa möjliga kvalitet?

Skulle inte privata aktörer till och med vara bättre på att handha de ärenden som kommissionen har ansvar för, genom att exempelvis klara av att hålla de betalningsvillkor på 30 dagar som fastställts i direktiv 2000/35/EG(1), medan kommissionen i sina egna bestämmelser generöst nog beviljar sig själv 60 dagars betalningsvillkor, villkor som gemenskapsförvaltningarna oftast inte klarar av att hålla?

(1) EGT L 200, 8.8.2000, s. 35.

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(6 april 2001)

Kommissionen strävar efter att använda sina resurser på ett effektivare sätt genom att koncentrera sig på sin kärnverksamhet och utarbeta en lämplig externaliseringspolitik. De kriterier som parlamentsledamoten nämner - förbättra arbetsresultaten och öppenheten, kontrollera kostnadsutvecklingen samt erbjuda förbättrad service - är just de grundläggande principer som ligger bakom kommissionens arbete med översynen av tilldelningen och användningen av resurserna.

Vissa uppgifter - i synnerhet genomförandet av gemenskapsprogram - kan tänkas bli externaliserade om detta är ett praktiskt genomförbart och effektivt sätt att uppnå specifika resultat utan att förlora kontrollen. Den lämpligaste formen för externalisering måste väljas. Kommissionen har noggrant övervägt olika tänkbara modeller för externalisering och har rapporterat till parlamentet och rådet om detta arbete. Såsom angavs i meddelandet om överensstämmelse mellan personalresurser och kommissionens uppgifter(1) arbetar kommissionen med genomförbarhetsstudier och kostnads- och intäktsanalyser inom några områden där externalisering är tänkbar. Delar av kommissionens interna verksamhet, till exempel bevakning och personalmatsalar, sköts av externa företag sedan flera år tillbaka.

Externaliseringen har dock sina begränsningar inom gemenskapssystemet, främst inom området för institutionernas allmänna behörighet, det vill säga den verksamhet som måste bedrivas direkt av institutionerna. Den institutionella struktur som skapades genom EG-fördraget, såsom det har tolkats av EG-domstolen, ålägger varje institution att ta ansvar för direkt genomförande av de uppgifter som den uttryckligen anförtrotts och där den har egna beslutsbefogenheter.

Utanför detta område får kommissionen externalisera verksamhet med hjälp av instrument, som varierar beroende på de uppgifter det rör sig om: delegering till gemenskapsorgan, decentralisering till nationella myndigheter eller externalisering till privata företag.

Myndighetsutövning får endast överlåtas på offentliga organ, inom av kommissionen fastställda gränser och under dess tillsyn. En analys av nackdelar och fördelar måste ske på förhand. I analysen skall hänsyn tas till rätts- och budgetregler och att dessa följs, närheten till berörda parter, gemenskapens synlighet och behovet av att behålla intern kompetens samt slutligen kommissionens kostnader för att förbereda, övervaka och kontrollera operationen. Delegering av uppgifter får inte begränsa kommissionens handlingsutrymme. Uppgifterna - i synnerhet de som är kopplade till budgetens genomförande - måste utföras i enlighet med offentligrättsliga principer, särskilt legalitet, öppenhet och oberoende, och med allmänhetens bästa för ögonen. Ansvarskedjan mellan kommissionen och de organ som utsetts måste finnas kvar och kommissionen måste kunna behålla insynen i de uppgifter som delegerats eller decentraliserats.

Ingenting hindrar emellertid att man överlåter uppgifter till den privata sektorn, om de inte innefattar självständigt beslutsfattande och endast innebär att tekniskt bistånd lämnas till institutionen. Som exempel kan nämnas behandling av rena faktauppgifter eller tillhandahållande av tjänster till konsumenter. Att på detta sätt anlita utomstående gör det möjligt för kommissionen att använda sig av kunskaper som inte finns tillgängliga inom institutionen och låta utföra uppgifter som inte lämpligen kan skötas av gemenskapsorgan.

I kommissionens förslag till omarbetning av budgetförordningen, vilket antogs den 26 juli 2000,(2) sägs: Kommissionen får inte delegera uppgifter som rör genomförandet av budgeten till externa privaträttsliga organ eller motsvarande, såvida dessa inte har anförtrotts uppgifter som faller inom offentlig förvaltning under den berörda statens garanti.

I Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/35/EG av den 29 juni 2000 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner(3) anges ingen betalningsfrist på 30 dagar för alla handelstransaktioner inom den privata sektorn. Tvärtom har både den offentliga och den privata sektorn fortfarande rätt att avtala om betalningsfrister i sina affärsrelationer. En betalningsfrist på 30 dagar gäller endast om inget annat avtalats. Kommissionen har inte beviljat sig själv något privilegium jämfört med den privata sektorn.

Kommissionen är medveten om att vår respekt för betalningsfrister lämnar mycket övrigt att önska. Vi har tagit itu med denna fråga vid flera tillfällen, senast i juli 2000 när vi antog riktlinjer för att öka andelen betalningar som sker inom 60 dagar. Kommissionen betalar ränta om betalning inte sker i tid.

(1) SEK(2000) 2000/3.

(2) KOM(2000) 461 slutlig.

(3) EGT L 200, 8.8.2000.