SKRIFTLIG FRÅGA E-1480/98 från Bartho Pronk (PPE) och Ria Oomen-Ruijten (PPE) till kommissionen (13 maj 1998)

Ämne: Försäkring mot olycksfall på arbetsplatsen inom förordning (EEG) nr 1408/71

Genom stiftelsen Nederlands-Duitse Bouwexport har jag underrättats om klagomål angående att nederländska byggföretag som sänt ut arbetskraft till Tyskland där måste betala premier för en försäkring mot olycksfall på arbetsplatsen (Unfallversicherung) samtidigt som de även måste erlägga dylika premier i Nederländerna. Särskilt för mindre företag är detta mycket kostsamt.

1. Anser kommissionen att dessa dubbla avgifter strider mot europeisk lagstiftning och då i synnerhet förordning nr. 1408/71/EEG ((EGT L 149, 5.7.1971, s. 2. ))?

Om kommissionen instämmer i ovanstående när tänker man då inskrida mot denna praxis?

2. Känner kommissionen till om det även i andra medlemsstater förekommit liknande klagomål?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (22 juni 1998)

1. Enligt de upplysningar som parlamentsledamöterna lämnar verkar det som om den behöriga tyska institutionen för försäkring mot olycksfall i arbetet nekar att erkänna att arbetstagarna i fråga sänts till Tyskland i enlighet med förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen. Enligt artikel 14.1 i förordning (EEG) nr 1408/71 skall en arbetstagare som sänds till en annan medlemsstat av ett företag fortsätta att omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat från vilken han sänds ut, under förutsättning att arbetet inte väntas vara längre än tolv månader. Den behöriga tyska institutionen godtar dock inte den E 101-blankett som utfärdats av den behöriga nederländska institutionen för att styrka att arbetstagarna fortsätter att omfattas av den nederländska sociala trygghetslagstiftningen och måste betala avgifter till det nederländska systemet. Institutionen verkar anse att ovan nämnda artikel 14.1 inte kan tillämpas eftersom det företag som sänder ut arbetstagarna huvudsakligen bedriver sin verksamhet i Tyskland.

Artikeln är dock inte formulerad på så sätt att den uttryckligen ställer detta villkor. Det verkar som om verksamheten i den ursprungliga medlemsstaten skall vara befintlig och påtaglig utan att några andra villkor kan ställas. Vidare anser kommissionen att den behöriga institutionen inte har rätt att ensidigt avslå E 101-blanketten som, vid en första anblick, verkar ha utfärdats i enlighet med reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71 och rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpningen av förordning (EEG) nr 1408/71 ((EGT L 74, 27.3.1972. )), utan att först kontakta den institution som utfärdat blanketten i fråga. Kommissionen har tagit kontakt med tyska myndigheter för att meddela sina synpunkter och förhöra sig om deras åsikt.

2. Kommissionen vill också uppmärksamma parlamentsledamöterna på att ett liknande problem håller på att behandlas av domstolen inom ramen för ett förhandsavgörande i mål C-202/97 (Fitzwilliam). Detta mål gäller en behörig nederländsk institutions vägran att erkänna den E 101-blankett som utfärdats av en irländsk institution i fråga om utsända irländska arbetstagare inom jordbruket i Nederländerna. Även här motiverades avslaget med att arbetstagarna i företaget Fitzwilliam huvudsakligen arbetar i Nederländerna.