SKRIFTLIG FRÅGA P-3092/00

från Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) till kommissionen

(25 september 2000)

Ämne: Bötespraxis i EU

I Finland är botens belopp i proportion till den bötfälldas betalningsförmåga på så sätt att dagsboten är en viss del av den bötfälldas dagsinkomster. Dagsbotens belopp är en sextiondedel av den bötfälldas nettoinkomster. Med nettoinkomst avses den genomsnittliga månatliga inkomsten på grundval av senast verkställda beskattning, från vilken man avdrar i förordning stadgade skatter och avgifter samt ett fast grundavdrag.

Boten utdöms i dagsböter vars minimiantal är en och maximiantal 120 dagsböter. Botens helhetsbelopp är dagsbotens antal multiplicerad med dagsbotens penningbelopp. Lagen innehåller ingen bestämmelse om botens maximala penningbelopp. I praktiken kan ett överstigande av den högsta tillåtna hastigheten med cirka 30 kilometer i timmen leda till böter på hundratusentals mark. Böter av denna storleksklass är i ingen som helst proportion till de penningbelopp som i rättspraxis utdöms för våldsbrott. I våldsbrott är det fråga om intrång i en annan människas fysiska integritet. I situationer där överhastighet inte innebär grovt äventyrande av trafiksäkerheten skall förseelsen och det straff som utdöms på grundval därav vara i skälig proportion till varandra.

I medlemsstaterna tillämpas olika bötespraxis. I vissa länder har man på ett klart sätt fastställt den dagsbotens maximala antal samt det maximala penningbeloppet av en dagsbot. Vid fastställandet av dagsboten tar man i betraktande bland annat den bötfälldas inkomster, egendom och underhållsskyldighet.

Är kommissionen medveten om att medborgarna behandlas orättvist när det gäller böter för överhastighet i jämförelse med övriga brott? Har kommissionen gjort en utredning om medlemsstaternas olika bötespraxis? Hur ställer sig kommissionen till oproportionerligt höga böter? Har kommissionen planer på att harmonisera bötespraxis när det gäller böter för överhastighet?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(23 oktober 2000)

Kommissionen anser generellt sett att böter skall stå i proportion till hur allvarligt det brott är för vilket böterna utdöms, men det måste erkännas att det är mycket svårt att i enskilda fall bedöma huruvida detta kriterium har uppfyllts eller inte. Olika medlemsstater kan ha olika värderingar och vad som anses rimligt i en medlemsstat kan anses orimligt i en annan.

Kommissionen är medveten om att det finns stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller böter för fortkörning. På unionsnivå finns ingen lagstiftning i vilken det fastställs vilka maximibelopp som kan utdömas i sådana fall. Straffen för trafikförseelser harmoniseras inte genom unionens konvention om kördiskvalifikationer upprättad på grundval av artikel K.3 i Fördraget om Europeiska unionen som antogs av rådet den 17 juni 1998(1). Detta är ett område där medlemsstaterna ensamma har behörighet.

Vid Europeiska rådets särskilda möte i Tammerfors i oktober 1999 om skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, identifierades prioritetsområden för tillnärmning av straff. I punkt 23 i slutsatserna krävs att man skall anta lagstiftning som innehåller hårda straff för människohandel och ekonomiskt utnyttjande av migranter. I punkt 48 i slutsatserna begränsas, åtminstone till en början, försöken att komma överens om gemensamma straff till ett antal sektorer av särskild betydelse. Böter för fortkörning på allmän väg hör inte till dessa.

(1) EGT C 216, 10.7.1998.