SKRIFTLIG FRÅGA E-2475/99

från María Sornosa Martínez (PSE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Nivå på dioxinutsläpp från förbränningsanläggningar i Europeiska unionen

Många av de förbränningsanläggningar för hushållsavfall som fungerar i de olika medlemsstaterna fortsätter att släppa ut dioxin- och furanmängder som överskrider de gränsvärden som Europeiska unionen rekommenderat. Enligt den första spanska utredning som gjorts om dessa utsläpp och som nyligen offentliggjordes av Consejo Superior de Investigaciones Científicas (högsta rådet för vetenskaplig forskning) uppgår utsläppsmängderna vid vissa förbränningsanläggningar för avfall till 1,08 nanogram per kubikmeter trots att den av EU rekommenderade utsläppsnivån är 0,1 nanogram per kubikmeter.

För närvarande kan man inte påstå att samtliga medlemsstaters regeringar skulle påskynda tillämpningen av Sevesodirektivet, vilket betyder att många anläggningar för avfallsförbränning fortfarande överskrider de gränsvärden som EU har rekommenderat.

Europeiska kommissionen har för avsikt att i slutet av 1999 lägga fram ett nytt direktiv om operativa kriterier för alla typer av förbränningsanläggningar. Detta direktiv kommer att fastställa mycket stränga villkor när det gäller gränsvärden för utsläpp av nyckelföroreningar i atmosfären. Världshälsoorganisationen (WHO) har upprepade gånger påtalat de faror för folkhälsan som alltför stora utsläpp av furan och dioxiner orsakar. Mot denna bakgrund ställs kommissionen följande frågor:

Har kommissionen för avsikt att vända sig till de olika regeringarna för att uppmana dem att på sina områden som helhet respektera gemenskapsrekommendationerna om dioxin- och furanutsläpp som härrör från förbränningsanläggningar för fast avfall och sålunda utan dröjsmål tillämpa bestämmelserna i Sevesodirektivet?

Vilka mekanismer eller stöd har kommissionen tagit i bruk för att garantera att förbränningsanläggningar som fungerar på gemenskapens territorium är anpassade till de maximala utsläppsnivåer som EU rekommenderar?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(19 januari 2000)

För närvarande finns det tre rättsakter som syftar till begränsning av utsläppen från förbränningsanläggningar. Rådets direktiv 94/67/EG av den 16 december 1994 om förbränning av farligt avfall(1), rådets direktiv 89/369/EEG av den 8 juni 1989 om förhindrande av luftförorening från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar(2) och 89/429/EEG av den 21 juni 1989 om minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar(3) täcker förbränning av hushållsavfall. I framtiden skall all tre rättsakter upphävas och ersättas med ett enda direktiv, i vilket gränsvärdet för utsläpp av dioxiner sätts vid 0,1 nanogram giftekvivalenter per kubikmeter. Rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår(4), det s.k. Seveso-direktivet, syftar i princip till minskning av risken för stora olyckor i industrianläggningar, och omfattar inga utsläppsgränsvärden.

Den 25 november 1999 antog rådet en gemensam ståndpunkt om direktivet om förbränningsanläggningar. Det slutliga antagandet förväntas äga rum under hösten år 2000. Det föreslagna gränsvärdet för dioxin kommer att gälla för befintliga anläggningar fem år efter det att direktivet antas, dvs. förmodligen under sommaren år 2005.

När övergångsperioden gått ut kommer kommissionen att tillämpa alla åtgärder som finns att tillgå enligt EG-fördraget för att se till att direktivet genomförs och efterlevs på ett korrekt sätt.

(1) EGT L 365, 31.12.1994.

(2) EGT L 163, 14.6.1989.

(3) EGT L 203, 15.7.1989.

(4) EGT L 10, 14.1.1997.