ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2098/99

från Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) till kommissionen

(19 november 1999)

Ämne: En medlemsstats underlåtenhet att uppfylla rekommendationerna från Internationella konventionen för bevarande av tonfisk i Atlanten om frysning av fiskeansträngningen

Den irländska tonfiskeflottan (Thunnus Alalunga) bestod 1997 av elva fartyg utrustade med drivgarn enligt uppgifter i kommissionens arbetsdokument SEK(1998) 447 av den 17 mars 1998. Den förteckning kommissionen har över fartyg med tillstånd att fiska tonfisk med drivgarn och andra fiskeredskap visar att nämnda flotta under 1999 ökade till 18 fartyg utrustade med drivgarn och 16 med andra fiskeredskap. Denna ökning utgör inte bara en uppenbar överträdelse av förordning (EG) nr 1239/98(1) av den 8 juni 1998 om ändring av förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna (som föreskriver förbud mot användningen av drivgarn), utan även en allvarlig överträdelse av rekommendationen från Internationella konventionen för bevarande av tonfisk i Atlanten, som kommissionen (inför nämnda internationella organ) åtog sig att följa, att inte öka fiskeansträngningen under perioden 1993-1995. Att kommissionen fortfarande inte har införlivat denna rekommendation i det interna regelverket innebär inte att EU:s medlemsstater inte är skyldiga att följa den, vilket klart och tydligt uttrycktes av den före detta generaldirektören för GD XIV Cavaco i ett meddelande om Nordostatlantiska fiskerikommissionens rekommendationer. Jag vill därför ställa följande frågor till kommissionen:

Vad tänker kommissionen göra för att förhindra att den irländska fiskeflottans fiskeansträngning av tonfisk ökar?

Hur tänker man tvinga nämnda medlemsstat att följa förordning (EG) nr 1239/98 och rekommendationerna från Internationella konventionen för bevarande av tonfisk i Atlanten? Vilka sanktioner kommer att utfärdas mot den berörda medlemsstaten för de allvarliga och upprepade överträdelserna av gemenskapsbestämmelserna och de internationella bestämmelserna, och för att den utsätter tonfiskbestånden för risk i strid med nämnda rekommendationer?

När tänker kommissionen införliva rekommendationerna från Internationella konventionen för bevarande av tonfisk i Atlanten i gemenskapens regelverk, så att denna lucka inte kan utnyttjas som förevändning för att öka fiskeansträngningen?

(1) EGT L 171, 17.6.1998, s. 1.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(9 december 1999)

Parlamentsledamoten ombeds ta del av de svar som lämnats på de skriftliga frågorna P-1537/99(1) och P-2067/99(2).

Kommissionen är i färd med att utarbeta förslag till förordningar i avsikt att införliva rekommendationerna från Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbestånden i Atlanten (ICCAT) och andra multilaterala organisationer för förvaltning av tonfiskbestånden. Dessa förslag till förordningar torde komma att antas av kommissionen i januari 2000.

(1) EGT C 170 E, 20.6.2000.

(2) Se sida 82.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2853/99

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Strategi för utflyttning av det multinationella bolaget Ford

Utflyttningen av multinationella företag fortsätter i Portugal och denna verksamhet drabbar arbetstagarna. Ett av de färskaste exemplen gäller det multinationella bolaget Ford som inom ramen för sin omstruktureringspolitik har för avsikt att lägga ner fabriken i Azambuja, sälja den till Opel och upphöra med att montera modellen Transit i Portugal under det första kvartalet av år 2000. Mer än 300 arbetstillfällen står på spel.

Jag ber kommissionen informera mig om vilka åtgärder den ämnar vidta för att sätta stopp för denna strategi från Fords sida och för att skydda sysselsättningen för arbetstagarna.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(16 mars 2000)

Kommissionen beklagar visserligen de negativa sociala följderna som Fords beslut angående fabriken i Azambuja i Portugal innebär, men vill erinra parlamentsledamoten om att kommissionen inte kan ingripa i sådana företagsbeslut som det som parlamentsledamoten nämner, förutom i de fall där gemenskapsrätten inte har respekterats.

I dagsläget (och i parlamentsledamotens fråga) tyder ingenting på detta.

Kommissionen vill i alla fall erinra om att minst tre direktiv kan visa sig tillämpliga i fallet, nämligen rådets direktiv 98/59/EG av den 20 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar(1), rådets direktiv 77/187/EEG av den 14 februari 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av verksamheter(2) samt rådets direktiv 94/45/EG av den 22 september 1994 om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare(3).

(1) EGT L 225, 12.8.1998.

(2) EGT L 61, 5.3.1977 (direktiv reviderat genom direktiv 98/50/EG EGT L 201, 17.7.1998).

(3) EGT L 254, 30.9.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1857/99

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(14 oktober 1999)

Ämne: Exportbidragsbegränsningar

Om kommissionen önskar begränsa exportbidragens storlek, varför skrotar den då inte sina mycket krångliga förslag och helt enkelt minskar bidragssatserna? Effekten skulle bli minskade bidrag samtidigt som de nuvarande systemen och förfarandena skulle kunna verka som tidigare.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 november 1999)

För det första förstår kommissionen inte vilka förslag parlamentsledamoten syftar på genom uttrycket mycket krångliga förslag.

För det andra finns det en rad olika jordbruksprodukter som berättigar till exportbidrag och det är kommissionen som ansvarar för att fastställa beloppen för dessa stöd. Å ena sidan tar kommissionen hänsyn till situationen på den inre marknaden och avsättningsmöjligheterna på världsmarknaden. Å andra sidan får inte det tak överskridas som fastställs i det avtal som ingicks som ett resultat av Uruguayrundan och det utrymme som finns i budgeten måste på bästa sätt utnyttjas.

Som en följd av de beslut som fattas inom ramen för Agenda 2000 under det första halvåret 1999, kommer behovet av exportbidrag att minska under den närmaste framtiden för en rad viktiga jordbruksprodukter som spannmål, mjölk, nötkött, griskött samt fjäderfäkött. Gemenskapen är, med hänsyn tagen till Agenda 2000, beredd att i samband med Världshandelsorganisationens nästa millenierunda fortsätta förhandlingarna om en minskning av exportsubventionerna, förutsatt att alla sådana subventioner behandlas på lika villkor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2081/99

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(12 november 1999)

Ämne: Studie om den asiatiska och ryska finanskrisens effekter på modebranschen

Den 15 januari 1999 antog parlamentet en resolution om den internationella finanskrisens ekonomiska och sociala effekter på europeiskt näringsliv (B4-0024/1999(1)), i vilken kommissionen uppmanades att lägga fram en detaljerad rapport om de ekonomiska och sociala effekter som den nya konkurrensen inneburit för de olika sektorerna inom den europeiska ekonomin, särskilt när det gäller produktion och sysselsättning.

Den 2 juli lade kommissionen fram en rapport om den ovannämnda krisens effekter på EU:s handel med textilier och konfektionsartiklar, men i rapporten nämndes inget om modebranschen, i synnerhet läder- och skoindustrin.

Har kommissionen för avsikt att, med tanke på denna försummelse, snart lägga fram den del av rapporten, som behandlar denna viktiga sektor?

(1) EGT C 104, 14.4.1999, s. 191.

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(2 december 1999)

Som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar, ingick inte läder- och skoindustrin i studien om den asiatiska krisens effekter på EU:s handel med textil- och beklädnadsvaror. Det visade sig vara betydligt svårare att genomföra en studie om den asiatiska krisens effekter på dessa sektorer, eftersom det i regel inte finns någon övervakningsmekanism för handel med dessa varor, vilket det gör för handel med textil- och beklädnadsvaror. Sådana mekanismer är bra hjälpmedel i statistiska sammanhang. Ovannämnda studie, som var fritt tillgänglig på Internet, inriktades huvudsakligen på importutvecklingen i fråga om vissa handelspartner till följd av krisen.

Med tanke på att den ekonomiska tillväxten i Sydostasien har ökat under de senaste månaderna tycks det för närvarande inte finnas några skäl att utöka studien. Om en liknande krissituation skulle uppstå i framtiden skulle eventuella studier kunna omfatta även läder- och skoindustrin.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2057/99

från Pat Gallagher (UEN) till kommissionen

(5 november 1999)

Ämne: Femte ramprogrammet (energi)

Kan kommissionen tala om vilka åtgärder som tagits för att uppnå det mål som Europaparlamentet ställt upp för förnybar energi?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(23 november 1999)

I kommentarerna till 1999 års budget för det femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration begärde budgetmyndigheten, på parlamentets

initiativ, att 60% av anslagen för icke-nukleär energi skulle gå till förnybar energi, varav 75% skulle anslås till demonstrationsprojekt för förnybar energi. Kommissionen håller med om att det finns ett akut behov av att stödja demonstation av lösningar som gynnar användningen av innovativa förnybara energikällor och vill så vitt det är praktiskt möjligt följa uppmaningen i kommentarerna.

I den första förslagsinfordringen för Energi-programmet (energidelen i det särskilda programmet för forskning, teknisk utveckling och demonstration om energi, miljö och hållbar utveckling) betonades förnybar energi starkt. I själva verket täcktes praktiskt taget samtliga förnybara sektorer av infordringen, inom programmets begränsningar.

Även om det slutliga beslutet om 1999 års projekt ännu inte formellt har antagits, kan det redan nu sägas att den andel projekt som ägnas åt förnybar energi samt demonstration av förnybar energi i den disponibla budgeten för delprogrammet om icke-nukleär energi kommer att ligga mycket nära det mål som anges i budgetkommentarerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1393/99

från Bernd Lange (PSE) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Subventionering av företaget Vion VvaG

I juli 1999 kommer försäkringsbolaget HDI Haftpflichtverband der Deutschen Industrie att gå samman med Versicherung HUK-Coburg från Bayern. Den försäkringsförening som uppkommer som ett resultat därav skall heta Vion VvaG. Den nya firman kommer att ha Coburg som sitt juridiska säte. Beslutet om att förlägga sätet dit fattades på grund av de omfattande finansiella stödåtgärder som beviljas av delstaten Bayern i en omfattning som inte är känd.

1. Känner Europeiska kommissionen till att delstatsregeringen i Bayern stödjer VionVvaG finansiellt? Om så är fallet: hur stort är i så fall det stöd som delstaten Bayern ger?

2. Har de subventioner och stödåtgärder som beviljas av Bayern anmälts till kommissionen som statligt stöd?

3. Är sådana subventioner förenliga med den europeiska konkurrenslagstiftningen och lagstiftningen om statligt stöd, särskilt artikel 87?

Kompletterande svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(5 november 1999)

Kommissionen har nu fått information om att HDI Haftpflichtverband der Deutschen Industrie och HUK-Coburg inte kommer att gå samman till Vion Vvag och att inget statligt stöd har utbetalats.

I och med dessa upplysningar kommer kommissionen inte att undersöka frågan vidare.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1627/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(15 september 1999)

Ämne: Åtgärder för att stödja risodlingen i Grekland

I förordning 2072/98(1) inrättades två huvudsakliga zoner för odling av ris i Grekland. Resultatet av genomförandet av förordningen under 1998 blev att man inte betalade ut något stöd till odlarna i zon b, där den fastställda kvoten hade överträtts, trots det faktum att den totala kvoten om 24 891 hektar som hade fastställts för Grekland inte hade överträtts.

Eftersom systemet med regionalisering av områdena i kombination med de extremt höga medansvarsböterna i fall av överträdelse har försatt risodlarna i en särskilt ogynnsam situation undrar jag om kommissionen har för avsikt att godkänna en möjlighet att överföra kvoter från en zon till en annan på samma sätt som med durumvete? Vilka andra åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta (införa högre totaltak eller kvoter per län, kontroll av omfattande och okontrollerad import från tredje land) för att stödja risodlingen?

(1) EGT L 265, 30.9.1998, s. 4.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Franz Fischler

(11 oktober 1999)

På begäran av de grekiska myndigheterna har artikel 6 i rådets förordning (EG) nr 3072/95 om den gemensamma organisationen av marknaden för ris(1), ändrats så att den nationella basarealen för Grekland delas in i två basarealer:

I. Thessaloniki, Serres och Phtiotide22 330 ha.

II. Övriga regioner 2 561 ha.

Som parlamentsledamoten påpekar har i basareal II, Övriga regioner, den besådda arealen (5 180 ha) väsentligt överstigit basarealen (2 561 ha) och kompensationsbetalningen har således, i enlighet med artikel 6.5 i förordning (EG) nr 3072/95, minskats med 100%.

Efter en begäran nyligen från de grekiska myndigheterna undersöker kommissionen nu möjligheten att föreslå rådet en ändring av artikel 6 i förordning (EG) nr 3072/95 i avsikt att låta regionerna Kavala och Aitolien-Akarnanien, som för närvarande ingår i areal II (övriga regioner), ingå i basarealen I.

Detta bör minska risken att arealen för övriga regioner överskrids.

(1) EGT L 329, 30.12.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1651/99

från Nelly Maes (Verts/ALE) till kommissionen

(22 september 1999)

Ämne: Diskriminering av brevduvesporten i gränsområdet mellan Belgien och Nederländerna

Sedan femtio år saknar belgiska utövare av brevduvesporten möjlighet att delta i brevduvetävlingar på andra sidan gränsen. Brevduveägare i Nederländerna kan inte delta i tävlingar i Belgien och vice versa. Detta leder till stort förtret hos nederländare som bor i gränstrakterna och som vill delta i tävlingar i Belgien och vice versa.

Det kan ifrågasättas om denna bestämmelse inte står i strid med artikel 59 i fördraget. Eftersom brevduvesporten inte är erkänd som officiell sport av Internationella Olympiska Kommittén kan bestämmelsen uppenbarligen inte anses som diskriminering av sportutövare.

För den populära brevduvesporten är denna princip oacceptabel. Arrangerande av brevduvetävlingar har emellertid också en ekonomisk sida. Anmälningsavgift måste erläggas vid tävlingar. Därmed anser jag att det finns grund för min protest mot denna bestämmelse, eftersom det utgör diskriminering enligt artikel 59 att nederländare som inte får delta i tävlingar i Belgien.

Detta förbud grundas heller inte på hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Artikel 59 är inte bara tillämpar på myndigheter utan omfattar även kollektiva bestämmelser om tillhandahållande av tjänster.

Delar kommissionen min uppfattning att ett sådant förbud står i strid med artikel 59 och bör upphävas?

I en tid då Europa blir alltmer enhetligt förefaller mig denna diskriminering av en omtyckt sport i ett gränsområde fullständigt omotiverad.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Frederik Bolkestein

(4 november 1999)

Enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till arrangeras brevduvetävlingar av föreningar, och det beror på var utövarna är bosatta för att dessa kan ansluta sig till en brevduvesportsförening i Belgien eller Nederländerna.

I den mån som brevduvesporten har en ekonomisk sida är artikel 49 (f.d. artikel 59) av EG-fördraget tillämplig i detta fall.

Begränsningen i tillträde till brevduvetävlingar på grundval av var den berörda personen är bosatt verkar inte strida mot artikel 49 i EG-fördraget.

Det har nämligen kommit till kommissionens kännedom att kriteriet om bosättning för medlemskap i en brevduveförening syftar till att hålla räkning på det avstånd som duvorna tillryggalägger. Därför verkar det som om även brevduveägare inom Belgien eller Nederländerna endast kan ansluta sig till föreningar i den egna regionen.

I enlighet med domstolens etablerade rättspraxis(1) står EG-fördraget inte i motsatsförhållande till bestämmelser som fastslås av icke-ekonomiska skäl där den aktuella sportens särdrag beaktas.

Formerna för brevduvetävlingar som har samband med verksamhetens särdrag förefaller således inte vara oförenliga med artikel 49 i EG-fördraget.

(1) Se i första hand Bosmanmålet av den 15 december 1995, mål C-415/93.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2077/99 från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen. Tillämpningen av direktiv 89/48/CE i Grekland.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 170 E , 20/06/2000 s. 0144 - 0144



SKRIFTLIG FRÅGA E-2077/99 från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen (12 november 1999) Ämne: Tillämpningen av direktiv 89/48/CE i Grekland EG-domstolen fällde den 23 mars 1995 en dom över Grekland mål C-365/93 eftersom landet underlåtit att genomföra gemenskapens direktiv 89/48/EEG(1) om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst 3 års studier. Eftersom det, på basis av vad som framgår av de klagomål som flera medborgare framfört, förefaller som om DIKATSA, det statliga grekiska organ som handhar erkännandet av dylika examensbevis, inte följer direktivet ifråga vill jag fråga kommissionen om huruvida Grekland genomför det beslut som EG-domstolen fattat, och om så inte är fallet undrar jag vilka åtgärder kommissionen tänker vidta för att se till att den grekiska lagstiftningen anpassas till gemenskapslagstiftningen? (1) EGT L 19, 24.1.1989, s. 16. Svar avgivet på kommissionens vägnar av Frederik Bolkestein (30 november 1999) Eftersom Grekland inte har rättat sig efter domstolens dom av den 23 mars 1995 väckte kommissionen den 10 december 1997 än en gång talan gällande underlåtenhet att genomföra rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, denna gång med en begäran om vite. Domstolsförhandlingen ägde rum den 20 oktober 1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1700/99

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(29 september 1999)

Ämne: Införlivande av direktiv 93/104/EG om arbetstid

Eftersom direktiv 93/104/EG(1) om arbetstid inte införlivats i den luxemburgska lagstiftningen har detta lett till att arbetstagarna inom vissa ekonomiska sektorer, i synnerhet hotell- och restaurangbranschen, är tvungna att arbeta mer än vad som fastställts på europeisk nivå.

I vilket skede befinner sig situationen nu? Vilka åtgärder har vidtagits för att förmå de luxemburgska myndigheterna att införliva direktivet i sin lagstiftning och följa gemenskapens lagar?

(1) EGT L 307, 13.12.1993, s. 18.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Anna Diamantopoulou

(4 november 1999)

De luxemburgska myndigheterna har meddelat kommissionen sina nationella åtgärder för att genomföra direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa fall. Kommissionen håller för närvarande på att göra en grundlig undersökning av denna lagstiftning. En rapport om genomförandet av direktiv 93/104/EG i medlemsstaterna skall presenteras i början av 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1463/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Det kanadensiska fiskelagen C-27

Kommissionen har erkänt att den kanadensiska fiskelagen C-27 inte är förenlig med den internationella lagstiftningen. Denna lag har inte ändrats under den parlamentariska behandlingen, vilket EU begärt upprepade gånger. Inte heller har man under det förra toppmötet mellan EU och Kanada, som hölls i juni, gjort några framsteg i detta allvarliga ärende och de gränsöverskridande aspekterna i den kanadensiska fiskelagstiftningen kvarstår, vilket enligt kommissionens svar på min tidigare fråga, som föregick toppmötet (E-0942/99)(1), är av mycket stor betydelse för gemenskapen.

Kan kommissionen informera om vilka nya åtgärder man tänker vidta som svar på den kanadensiska oviljan att lösa denna allvarliga tvist, som så länge den inte är löst förhindrar goda förbindelser mellan EU och Kanada?

(1) EGT C 348, 3.12.1999, s. 145.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Franz Fischler

(26 oktober 1999)

Gemenskapens oro för den kanadensiska lagstiftning (fiskelagen C-27) som gör det möjligt för Kanada att tillämpa Förenta nationernas avtal från 1995 om gemensamma fiskbestånd och ständigt vandrande arter har blivit en av de viktigaste frågorna i samtalen mellan gemenskapen och Kanada. Efter toppmötet mellan EU och Kanada i juni 1999 ledde detta till ökade kontakter med Kanada på både expert nivå och politisk nivå. Under processens gång har avsevärda framsteg gjorts. Kanada har överlämnat skriftliga klargöranden om räckvidden av den extraterritoriella lagstiftningen från 1994 och den nyligen antagna lagstiftningen. Kanada har dessutom skriftligen bekräftat att den nya lagstiftningens villkor anses överensstämma med FN-avtalets villkor och att den följdenligt kommer att tillämpas. Eftersom dessa uttalanden bemöter gemenskapens oro på ett tillfredsställande sätt kan de känsligaste politiska frågorna avslutas. Därför underrättades Kanada i en verbalnot den 30 september 1999 om gemenskapens tolkning av dessa politiska frågor och om kommissionens förbehåll beträffande vissa andra extraterritoriella aspekter av den kanadensiska fiskerilagstiftningen. Det kanske blir nödvändigt att i det senare fallet ta upp några olösta rättsliga frågor av teknisk art när kommissionens analys av de underordnade kanadensiska tillämpningsföreskrifterna har avslutats. Kommissionen kommer därför snart att sammanträffa med kanadensiska experter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1742/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(1 oktober 1999)

Ämne: Byggandet av ett kärnkraftverk i det jordbävningsdrabbade området Akköy i Turkiet

Den senaste förödande jordbävningen med en styrka om 7,4 på richterskalan i nordöstra Turkiet och förra årets jordbävning i Adana, som uppmättes till 6 på richterskalan, har framkallat ny djup oro för vad som kan hända vid en framtida jordbävning i det seismiska området runt Akköy, där Turkiet har för avsikt att bygga ett kärnkraftverk. Detta område ligger bara 27 kilometer från den aktiva sprickan Ecemis. Det är förvisso välkänt att EU inte har någon befogenhet att delta då man väljer placeringsort för kärnreaktorer, men det dämpar inte oron hos invånarna i Turkiet och dess grannländer vad gäller riskerna för att en kärnkraftsolycka skall inträffa på grund av de särskilt stora riskerna för jordbävningar i området.

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att övertyga Turkiet om att man bör ta fram andra lösningar på energiproblemet? Vilka initiativ tänker kommissionen ta?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Günter Verheugen

(11 november 1999)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-1423/99 från Antonios Trakatellis(1).

(1) Se sida 9.