SKRIFTLIG FRÅGA E-0935/02

från Paul Rübig (PPE-DE) till kommissionen

(9 april 2002)

Ämne: Gränsöverskridande transport av avlidna inom EU

Transporter av avlidna, som dött i något annat land än sitt ursprungsland, regleras inom EU av Berlinkonventionen (1937) och Strasbourgkonventionen, vilken utarbetats av Europarådet 1973. Dessa föreskrifter är emellertid inte längre på sin plats, eftersom de utgår från kontroller vid gränserna och inte tar hänsyn till att det inrättats ett område med en inre marknad i Europa. Dessutom förorsakar de dryga merkostnader, dels till följd av att formaliteterna inte förenhetligats och dels på grund av de produkter som de ställer krav på (inre kista av zink). Det går inte att förklara för de anhöriga att man kan transportera stoftet av en avliden till exempel från Wien till Bregenz (510 km) utan någon zinkkista,

medan en sådan kista däremot är påbjuden för en transport från Salzburg till Freilassing (10 km). I det här sammanhanget är det inte alls fråga om att ingripa i nationella bestämmelser för begravningsväsendet, utan endast om att nå fram till enhetliga föreskrifter för transporter av avlidna från ett land till ett annat inom Europa.

Vilka åtgärder tänker Europeiska kommissionen vidta för att det inte skall vara svårare att transportera avlidnas stoft över gränserna än inom något enskilt medlemsland?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0923/02, E-0935/02, E-1122/02 och E-1133/02ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(8 maj 2002)

Kommissionen hänvisar till sitt gemensamma svar på de skriftliga frågorna E-0073/02 från Michael Cashman, E-0087/02 från Cristiana Muscardini, E-0210/02 från Piia-Noora Kauppi, E-0344/02 från Eija-Riitta Anneli Korhola, E-0346/02 från Marjo Matikainen-Kallström, E-0407/02 från Nicole Thomas-Mauro och E-0679/02 från Marialiese Flemming(1). För att underlätta redovisas kommissionens ståndpunkt nedan.

Kommissionen är medveten om att gränsöverskridande liktransporter är en känslig och svår fråga som kan orsaka mycket lidande för den avlidnes familj.

Kommissionen känner till ett antal fall, som nyligen belysts genom skriftliga frågor, där man stött på svårigheter vid hemtransport av en avliden från en medlemsstat till en annan. Kommissionen har emellertid inte några uppgifter eller någon statistik som skulle kunna ge en överblick över hur omfattande detta problem är.

I samband med detta ämne uppstår en rad frågor, och vissa rör några av gemenskapens politikområden, t.ex. transport, hälsa, fri rörlighet osv. Det verkar dock inte som om gemenskapen har någon klar behörighet som täcker alla dessa aspekter. De bestämmelser som styr hur avlidna personers kvarlevor skall transporteras fastställs i den internationella överenskommelsen i Berlin (1937, nr 4391 i Nationernas förbunds traktatsamling) och genom den överenskommelse om transport av avlidna som träffades i Europarådet i september 1973. Under alla omständigheter bör man dock framhålla att medlemsstaterna som lagstiftar om transport av avlidna, i enlighet med domstolens rättspraxis, måste tillämpa alla krav på icke-diskriminerande basis. Alla undantag som medges av folkhälsoskäl måste stå i överensstämmelse med domstolens rättspraxis.

Kommissionen kommer mot bakgrund av ovanstående att följa dessa frågor noggrant, men planerar för närvarande inte några särskilda åtgärder.

(1) EGT C 160 E, 4.7.2002, s. 178.