SKRIFTLIG FRÅGA E-3469/01

från Daniela Raschhofer (NI) till kommissionen

(14 december 2001)

Ämne: Diskussion med kommissionsledamoten Verheugen i Strasbourg den 14 november 2001

I samband med att kommissionens ordförande Prodi och kommissionsledamoten Verheugen med ansvar för utvidgningen den 14 november 2001 i Strasbourg lade fram den interimistiska rapporten om den aktuella situationen i fråga om utvidgningen riktades en rad frågor till den sistnämnde med anledning av Europeiska revisionsrättens kritik mot Phare- och Tacis-programmen.

Revisionsrätten har i sin rapport riktat kritik mot att det fortfarande inte finns några interna kriterier för utvärdering av vilka resultat Phare- och Tacis-programmen fört med sig i fråga om bättre säkerhet vid kärnkraftverken i de central- och östeuropeiska länderna och OSS-länderna. Tillfrågad om hur han ställde sig till kritiken från revisionsrätten svarade Verheugen att han inte kände till de påståenden som gjorts gällande. Ändå har hans egen tjänstegren utarbetat svaret på detta kapitel i revisionsrättens årsrapport för 2001 (punkt 5.48) och i detta svar konstaterar kommissionen följande: I detta sammanhang anser kommissionen att det inte så som revisionsrätten fortfarande kräver borde behövas formella EU-normer för bedömning av hur effektiva kommissionens Phare- och Tacis-program är, om anslutningsförhandlingarna kan fortsätta utan att sådana normer med nödvändighet tillämpas.

I samband med detta uttalande anhåller jag om att kommissionen skall besvara följande frågor:

1. Kan man utgå ifrån att informationsgången och kommunikationerna mellan kommissionsledamoten och hans egen tjänstegren inte fungerar optimalt och att kommissionsledamoten av denna anledning inte känt till kritiken från revisionsrätten?

2. Om inte: kan man då anta att kritiken från revisionsrätten inte tillmäts någon större betydelse från kommissionsledamotens sida?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(26 februari 2002)

Kommissionen lade fram sina återkommande rapporter till parlamentet den 13 november 2001(1). Samma dag, men under en annan punkt på dagordningen och för andra deltagare, lade revisionsrätten fram sin årsrapport för 2000 till parlamentet. Den aktuella frågan behandlades i kapitel 5 i revisionsrättens rapport, under rubriken Yttre förbindelser, och inte i kapitel 6, Utvidgning. Årsrapporten 2000 hänför sig vidare till en period före omfördelningen av ansvarsområdena i kommissionen och överföringen av ansvaret för Phare-programmet för kärnsäkerhet till generaldirektoratet för utvidgning.

Kommissionen lägger stor vikt vid revisionsrätten och dess roll och ansvar inom den institutionella ramen. Kommissionen eftersträvar stadigvarande att lämna uttömmande svar på revisionsrättens iakttagelser och att genomföra dess rekommendationer.

Redan i sitt omedelbara muntliga svar på den fråga som togs upp under ovannämnda debatt belyste kommissionen det grundläggande problemet bakom de förhållanden som revisionsrätten tagit upp. Gemenskapen har aldrig utarbetat harmoniserade säkerhetsnormer för utnyttjandet av kärnenergi. Tvärtom har rådet vid upprepade tillfällen betonat att inga behörigheter när det gäller säkerheten i samband med kärnenergiproduktion bör överföras från nationell nivå till gemenskapsnivå. Trots denna bestämda ståndpunkt har medlemsstaterna uppmanat kommissionen att främja kärnsäkerheten i länderna i Central- och Östeuropa och i de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen.

Phare- och Tacis-bistånd på kärnenergiområdet kan därför inte mätas efter icke-befintliga gemensamma gemenskapskriterier utan endast utformas och utvärderas på grundval av de bästa internationella tekniska och vetenskapliga råd och säkerhetsmetoder som finns tillgängliga. Dessutom gör kommissionen ständiga ansträngningar under genomförandefasen att ytterligare precisera logiska kriterier för att bibehålla och förbättra effektiviteten i det ekonomiska biståndet trots de svårigheter som uppstår till följd av medlemsstaternas ståndpunkt.

Det kan inte råda något allvarligt tvivel om att situationen när det gäller kärnsäkerhet i länderna i Central- och Östeuropa och i de oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen har förbättrats väsentligt sedan 1989 tack vare de samlade ansträngningarna från alla berörda parter.

(1) KOM(2001) 700 slutlig.