SKRIFTLIG FRÅGA E-0113/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(1 februari 2001)

Ämne: Personer som slår larm (3): Att uppmuntra till att utnyttja möjligheten att kontakta OLAF genom att i praktiken visa att detta är snabbt och effektivt

1. Skulle kommissionen kunna bekräfta att man efter överläggningar mellan avdelningarna och ett sammanträde med kommissionens ledamöter har beslutat stryka en del ur texten i kommissionär Kinnocks ursprungliga förslag som gällde ett förslag till ändring i tjänsteföreskrifterna (ny text som skulle fogas in i artikel 22 b, punkt 1 d) fastän just detta stycke gav möjlighet för personer som slår larm att utöver att vända sig till kommissionens ordförande, ministerrådet, revisionsrätten och Europaparlamentet om detta krävs även vända sig till andra instanser (i den engelska texten: or to such other person as the official can demonstrate was justified)?

2. Håller kommissionen med mig om att man genom att utesluta den rättighet som omnämns i punkt 1 ovan har genomfört en ändring som innebär att skyddet för personer som slår larm inskränks och att detta alltså enbart är till deras nackdel? Varför fattade kommissionen detta beslut?

3. Kan kommissionen föreställa sig att en begränsning av de kanaler som står till buds för att påpeka fakta som upptäckts inom och utom en förvaltningsorganisation kan väcka intrycket att bestämmelserna i praktiken syftar till att inskränka möjligheterna att slå larm om misstänkta missförhållanden, eftersom den i detta avseende mest effektiva kanalen, nämligen offentligheten och den offentliga debatten utesluts?

4. Är kommissionen beredd att trots detta verka för en förbättrad jämvikt vad gäller att väga olika intressen mot varandra genom att minska ingreppen angående möjligheterna för personer som slår larm, och istället kraftfullt uppmuntra till frivilligt utnyttjande av den särskilt i detta syfte inrättade instansen, OLAF, genom att i praktiken visa att detta är snabbt och effektivt?

5. Är kommissionen beredd att tolka principen om att betrakta en person som oskyldig till dess att motsatsen bevisats, som anförs i svar 2000/C374-E/001 av den 3 oktober 1999 på frågor från ledamoten i Europaparlamentet, Sacrédeus, på ett sådant sätt att inte några onödiga hinder uppstår när det gäller att ta informationer som ger anledning till oro på allvar?

6. Är kommissionen beredd att förstärka de kompletterande åtgärderna för att skydda berörda personer mot mobbning, degradering och uppsägning?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(11 april 2001)

1 3. Kommissionen har övervägt möjligheten att i berättigande fall avslöja oegentligheter för andra personer än de som anges i rapporten. Kommissionen valde dock inte denna möjlighet utan föredrog i stället preciserade rapporteringskanaler.

Kommissionen anser att ett klart fastställande av vem man skall vända sig med upplysningar eller för att rapportera om skälig misstanke är den bästa garantin för att misstankar om allvarliga missförhållanden utreds korrekt, åtgärder vidtas i befogade fall och sekretesskraven beaktas när det krävs enligt fördraget.

Sådana bestämmelser gagnar de anställda eftersom de klarlägger vem som har ansvaret för sådan rapportering och vilka medel som då får användas. Genom att ange att rapporter om förmodade förseelser skall lämnas till de högst ansvariga personerna i institutionerna, anser kommissionen att det blir lättare att vidta effektiva åtgärder mot allvarliga brott samtidigt som det finns skydd mot olika former av avslöjanden som bryter mot rättsliga skyldigheter såsom sekretesskrav och allmänna rättsgrundsatser eller som hindrar effektivt åtal mot skyldiga.

Kommissionens föreslag kommer inte att inskränka möjligheterna (och skyldigheterna) att slå larm om förmodade oegentligheter utan, tvärtom, öka möjligheterna och sannolikheten att lämpliga åtgärder vidtas när förmodade rättsöverträdelser har bekräftats av en utredning.

Kommissionen anser att offentliggörande och allmän debatt är av stor betydelse, men att olämpligt avslöjande inför allmänheten skulle kunna störa de rättsliga och disciplinära förfaranden som misstankar om förseelser kan leda till.

4. Kommissionen har offentliggjort en rapport och kommer att anta en slutgiltig ståndpunkt först när alla kommentarer noggrant har granskats. Under tiden och även framöver är de anställda skyldiga att rapportera oegentligheter.

5. Principen om att man anses oskyldig tills motsatsen bevisats måste iakttas i alla undersökningar av misstänkta förseelser. I kommissionens rapport iakttas denna viktiga medborgerliga rättighet utan att onödiga hinder läggs i vägen för seriös behandling av information om anklagelser om förseelser.

6. Kommissionen hänvisar till svaret i punkt 2 i den skriftliga frågan E-0112/01(1).

(1) Se s. 121.