ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3582/98

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: Förbud mot att använda antibiotika i djurfoder

Enligt vetenskapliga resultat som nyligen diskuterades på en internationell läkarkongress i Köpenhamn är okontrollerad användning av antibiotika för att göda och behandla djur och fisk ett allvarligt hot mot människors immunsystem och människors hälsa.

Kan kommissionen, mot bakgrund av att konsumenternas hälsa är en högt prioriterad fråga för EU, säga om den har för avsikt att omgående vidta åtgärder för att förbjuda användning av antibiotika i djurfoder?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(4 februari 1999)

I slutsatserna från Världshälsoorganisationens konferens i oktober 1997 i Berlin framhålls att fenomenet antibiotikaresistenta bakterier skall anses som ett allvarligt, komplicerat och internationellt problem. Denna syn delas av Ekonomiska och sociala kommittén, Internationella byrån för epizootier och konferensen om det mikrobiella hotet i Köpenhamn i september 1998.

Rådet och kommissionen har för sin del vid jordbruksministrarnas möte den 14 december 1998 förklarat att det är av yttersta vikt att hindra att antibiotikaresistens utvecklas inom humanmedicinen. Denna förklaring förstärker yttrandet från kommissionen och rådet vid socialministrarnas möte den 12 november 1998.

Det är denna allmänna oro för antibiotikaresistens som i kombination med säkerhetsprincipen har lett till att rådet den 17 december 1998 antog det förslag(1) som lades fram av kommissionen angående förbud mot fyra typer av antibiotika som tillåts i foder för att dessa och andra typer av antibiotika i samma familj endast skall användas inom humanmedicinen.

På begäran av kommissionen skall ordföranden i Vetenskapliga kommittén lämna ett allmänt yttrande i frågan om antibiotikaresistens med hänsyn till dessa ämnens användning inom human- och veterinärmedicinen, som foder och på det fytosanitära området.

(1) KOM(98) 763 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2694/98

från Iñigo Méndez de Vigo (PPE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Skogsbränder i Barcelona

De skador som orsakats av elden går inte att beräkna. Hittills har 17 000 hektar skog och 9 000 hektar odlingar och snårskog förstörts förutom de skador som åsamkats 2 000 boskapsdjur och ett stor antal lantgårdar.

Är kommissionen medveten om det allvarliga i situationen? Har kommissionen tänkt ut någon strategi för att lindra effekterna av bränderna? Ämnar kommissionen utarbeta någon plan för att eventuellt plantera ny skog på de områden som härjats? Vilken typ av gemenskapsfonder skulle i så fall kunna utnyttjas för detta ändamål?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(29 oktober 1998)

Kommissionen bekymrar sig särskilt om skyddet av skogsbeståndet och har uppmärksamt följt rapporteringen om de stora bränder som under sommaren drabbat skogarna i unionens södra delar. Dessa bränder vållar såväl sak- som personskador. De utgör också ett allvarligt hot mot en varaktig utveckling för nästan halva det europeiska skogsbeståndet.

Gemenskapens program för att förebygga skogsbränder skärptes 1997 och utgör en solid ram för stöd till medlemsstaternas förebyggande insatser. Här skapas garantier för att skogsåtgärder med gemenskapsstöd, som beskogning, i brandhotade områden skall vara förknippade med skyddsåtgärder. För perioden 1992-98 har kommissionen beviljat stöd på 84 miljoner ecu till 700 projekt för förebyggande av skogsbränder, vilka framlagts av medlemsstaterna. Inom ramen för ständiga kommittén för skogsbruk sker denna insats i nära samråd med medlemsstaterna och med särskild hjälp av gemenskapens informationssystem för skogsbränder. Detta har blivit ett utmärkt hjälpmedel för att övervaka och bedöma de förebyggande insatserna från kommissionens och medlemsstaternas sida. Budgetmyndigheternas drastiskt minskade anslag riskerar dock att äventyra effektiviteten hos just denna insats.

Förebyggande åtgärder mot skogsbränder, liksom även beskogningsåtgärder, ingår också i vissa regionala utvecklingsprogram med stöd från utvecklingssektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ). Emellertid ingår inte Barcelona i Kataloniens mål 5b-område, varför utvecklingssektionen inte kan bidra med ekonomiskt stöd till strukturinsatser som t.ex. beskogning.

Att återställa arealer som drabbats av skogsbränder ingår däremot i stödinsatser från Sammanhållningsfonden, i enlighet med standardvillkoren i berörd förordning. Detta förutsätter dock att föreslagna åtgärder har ett uttryckligt miljösyfte och att berörd mark inte är jordbruksmark. Initiativ till att ansöka om stöd för sådana projekt måste tas av de spanska myndigheterna.

Det bör nämnas att Sammanhållningsfonden sedan 1995 beviljat stöd för en rad projekt för återplantering av skogar och bekämpande av markerosion. Dessa berör alla de viktigaste spanska avrinningsområdena och inbegriper projekt som främst handlar om förebyggande av skogsbränder och återställande av arealer som drabbats av skogsbränder. Dessa projekt genomförs under gemensamt ansvar av de autonoma regionerna och det spanska miljöministeriet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4110/98

från Bartho Pronk (PPE) till kommissionen

(14 januari 1999)

Angående: EU-registreringsskyltar i Schweiz

1. Omfattar utkastet till avtal mellan Europeiska unionen och Schweiz bestämmelser om ömsesidigt erkännande av registreringsskyltar som utfärdats av Europeiska unionens medlemsstater respektive av Schweiz?

2. Om så inte är fallet, anser kommissionen inte att turister från EU kan komma att riskera böter i Schweiz eftersom de schweiziska myndigheterna skulle kunna fortsätta att med hot om bötesstraff kräva att turister också måste ha ett nationalitetsmärke, förutom den nationella registreringsskylten från sitt land (försedd med EU-stjärnorna)? Detta nationalitetsmärke används över huvud taget inte längre i normal trafik mellan EU:s medlemsstater.

3. Vad avser kommissionen att göra i ärendet?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(9 mars 1999)

1. Det finns ingen bestämmelse om erkännande från schweizisk sida av registreringsskyltar, som utfärdats av medlemsstaterna och som uppfyller kraven i bilagan till rådets förordning (EG) 2411/98 av den 3 november 1998 om erkännande vad gäller trafik inom gemenskapen av nationalitetsmärke för den medlemsstat i vilken motorfordon och släpvagnar till motorfordon är registrerade(1).

2. Rådets förordning innehåller bestämmelser om erkännande vad gäller trafik inom gemenskapen av nationalitetsmärke för den medlemsstat i vilken motorfordon och släpvagnar till motorfordon är registrerade(2).

Förordningen omfattar dock inte bestämmelser om fordon från gemenskapen som trafikerar vägar i tredje länder som Schweiz. Därför kan de schweiziska myndigheterna i princip kräva att det ellipsformiga självhäftande märket som föreskrivs i artikel 37 i Wienkonventionen används.

3. Kommissionen har kontaktat de schweiziska myndigheterna och anmodat dessa att erkänna nationalitetsmärket i linje med bestämmelserna i förordning (EG) 2411/98. Medlemsstaterna kommer att informeras så snart kommissionen har fått svar från de schweiziska myndigheterna.

(1) EGT L 299, 10.11.1998, s. 1.

(2) EGT L 299, 10.11.1998, s. 1.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 370 , 21/12/1999 s. 0007



SKRIFTLIG FRÅGA E-3069/98 från David Bowe (PSE) till kommissionen (9 oktober 1998) Angående: Primater Vilken är kommissionens politik och praxis för att använda EU:s medel till finansiering av experiment på primater? För vilka totala summor har EU finansierat experiment på primater under vart och ett av följande år: 1996, 1997 och 1998 (fram till nu)? För hur många primater gäller dessa belopp?
SKRIFTLIG FRÅGA E-3853/98

från James Nicholson (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Avskaffande av försäljning av tullfria varor

Har kommissionen företagit någon undersökning om antalet arbetstillfällen som kommer att försvinna till följd av avskaffandet av försäljning av tullfria varor inom Europeiska unionen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(17 mars 1999)

Kommissionen och Ekofin-rådet ombads av Europeiska rådet i Wien att före mars i år undersöka de sysselsättningsproblem som kan bli följden av 1991 års beslut att avskaffa den skattefria försäljningen för resenärer inom gemenskapen.

Kommissionen har nu utfört denna undersökning och har också utrett olika möjligheter för att minska eventuella sysselsättningsproblem, bland annat en begränsad förlängning av den skattefria försäljningen.

Undersökningsresultaten redovisas i ett meddelande som kommissionen antog den 17 februari 1999(1). Av kommissionens analys framgår att effekterna på sysselsättningen troligen blir begränsade, både geografiskt och branschmässigt. De negativa konsekvenserna för sysselsättningen på kort sikt kan på medellång sikt vändas i en nettoökning av antalet arbetstillfällen.

Kommissionen kommer att lägga fram meddelandet för rådet och parlamentet. Rådet diskuterade frågan vid mötet den 15 mars 1999.

(1) Meddelande från kommissionen till rådet om sysselsättningsaspekterna av beslutet att avskaffa den skattefria försäljningen för resenärer inom gemenskapen (KOM(99) 65 slutlig, 17.2.1999). .
SKRIFTLIG FRÅGA E-3845/98

från Susan Waddington (PSE) till kommissionen

(22 december 1998)

Angående: Polio och andra sjukdomar vilkas uppkomst kan förhindras med vaccin

1990 års världsmöte för barn uppskattade att två miljoner barn dör årligen i sjukdomar vilkas uppkomst kan förhindras med vaccin, såsom polio.

Vilket stöd ger unionen Världshälsoorganisationens program som har till syfte att utrota dylika sjukdomar? Hur stort har unionens bidrag varit till sådana program sedan 1990?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(24 februari 1999)

Gemenskapen deltar aktivt i finansieringen av den första strategin i det globala programmet för utrotning av polio, genom stöd till primärvårdsinrättningar i 32 länder i Afrika söder om Sahara (mer än 250 miljoner euro) samt genom strukturanpassningsstödprogram, vilka säkerställer finansiering av prioriterade hälsovårdsbudgetposter (mer än 458 miljoner euro).

På särskild begäran av de nationella myndigheterna kan gemenskapen finansiera en del ytterligare kostnader i samband med det globala programmet för utrotning av polio. I detta fall måste dessa kostnader tas med i den nationella hälsovårdsbudgeten.

Gemenskapen stöder även i samarbete med Världshälsoorganisationens regionkontor för Afrika upprättandet av ett nätverk för epidemiologisk övervakning i västra Afrika (med en budget på 500 000 euro), vilket utgör ett viktigt bidrag till den fjärde strategin i det globala programmet för utrotning av polio.

Gemenskapen tillhandahåller redan ett betydande stöd till vaccinationsåtgärder, huvudsakligen i Afrika, genom att säkerställa försörjningen med prioriterade vaccin, särskilt poliovaccin, och genom att utveckla och förbättra vaccinationsåtgärder inom primärvårdsinrättningar. Ett särskilt program rörande stöd för att öka oberoende när det gäller vaccinationsverksamheten i åtta länder söder om Sahara (9,5 miljoner euro) håller på att utarbetas. Detta program har till syfte att utöka vaccineringen av barn och unga kvinnor, samt att minska staternas beroende av extern finansiering för det utökade vaccinationsprogrammet, särskilt genom att arbeta för att vaccinering tas med som en budgetpost i de nationella sjukvårdsbudgetarna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3277/98

från Maartje van Putten (PSE) till kommissionen

(22 oktober 1998)

Angående: Pipeline Tchad-Kamerun

Under den senaste konferensen mellan AVS-länderna och EU tillkännagav kommissionsledamot Pinheiro att Europeiska investeringsbanken har tillfrågats av regeringarna i Tchad och Kamerun om ekonomiskt stöd till ett projekt i Exxons regi för pipelines mellan de båda länderna. Enligt en företrädare för GD VIII (som uttalade sig om projektet på en presskonferens på uppmaning av parlamentsledamot Telkämper) stöder kommissionen politiskt detta projekt starkt.

Har kommissionen för avsikt att fortsätta att politiskt stödja projektet mot bakgrund av de miljörelaterade och sociala problem som detta kommer att medföra och som inte har uppmärksammats tillräckligt i Exxons miljökonsekvensanalys och förvaltningsplan, enligt de studier som har gjorts av Världsbankens expertpanel och den holländska regeringens ansvariga för miljökonsekvensanalys? Har kommissionen vidare för avsikt att rekommendera gemenskapsstöd till projektet i någon form, såsom genom Europeiska utvecklingsfonden eller Europeiska investeringsbanken?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(16 november 1998)

Kommissionen har inte för avsikt att föreslå att gemenskapen skall finansiera pipelinen för olja från Tchad till hamnen i Kribi (Kamerun).

Kommissionen anser för övrigt att man inte bör hindra det extremt fattiga Tchad att exploatera sin enda källa till större inkomster.

Kommissionen anser alltså att man bör inta en positiv hållning i frågan och i stället intensifiera dialogen med myndigheterna i Tchad om hur man skall kunna skydda miljön samt hälsan hos de människor som berörs av oljeutvinningen, hur en rimlig del av oljeinkomsterna skall kunna återföras till byarna i det område där oljan utvinns, hur dessa byars rättigheter skall kunna skyddas samt allmänt sett hur oljeinkomsterna skall kunna användas på bästa sätt i kampen mot fattigdomen.

Vad Europeiska investeringsbanken (EIB) beträffar vill kommissionen påminna om att det är en oberoende institution som fattar självständiga beslut. Enligt de uppgifter som står till kommissionens förfogande överväger EIB dock möjligheten att tillsammans med andra finansiella institut (bl.a. Världsbanken) medverka i finansieringen av pipelinen. EIB kommer dock att noga överväga projektets konsekvenser, bl.a. de sociala följderna och miljöeffekterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4063/98

från Jaime Valdivielso de Cué (PPE) till kommissionen

(13 januari 1999)

Angående: Meddelanden

Den 26 november 1998 meddelade Europeiska kommissionen att den avslutat tre undersökningar av mobiltelefonoperatörer, bland dessa Telefónica España, eftersom dessa operatörer sänkt sina avgifter för kommunikation mellan fasta telefoner och mobiltelefoner.

Kan kommissionen uppge när dessa prissänkningar kommer att gälla för användarna i Spanien?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(16 februari 1999)

Kommissionen inledde 1998 en ingående granskning av vissa samtrafikavgifter som tillämpas av teleoperatörer i gemenskapen för att utröna om dessa teleoperatörer har satt avgifterna på en nivå som tyder på missbruk av dominerande ställning eller diskriminering. Kommissionen inledde i samband med detta två ärenden som avsåg företaget Telefónica de España. Det första avsåg de priser Telefónica tar ut av Airtel för att terminera detta företags mobilsamtal på sitt fasta nät. Kommissionen drog slutsatsen att dessa priser kunde vara alltför höga eller diskriminerande. Det andra ärendet avsåg Telefónicas intäkter från samtal från sitt fasta nät till ett mobilnät. Resultaten av kommissionens granskning gav vid handen att det belopp som Telefónica tillbakahåller översteg det riktvärde som inrättats av kommissionen.

I november 1998 beslutade kommissionen efter att ha granskat de relevanta uppgifter som lämnats av Telefónica att avsluta det första ärendet. Kommissionens granskning avsåg samtrafikavgifter mellan operatörer och inte de avgifter som tas ut av slutkonsumenterna. Det är en del av de relevanta mobiloperatörernas affärsstrategi att bestämma hur kostnadsbesparingen till följd av de nya termineringsavgifterna kommer att komma användarna till del. När en tredje mobiloperatör tas i drift i Spanien kommer i vilket fall som helst de båda befintliga operatörerna att tvingas förbättra villkoren för sina kunder.

Dessutom föreskrivs i Telefónicas samtrafikserbjudande vilket nyligen godkändes av den spanska regeringen att samma termineringsavgifter som gäller för samtal som originerar från fasta nätoperatörer även skall gälla för samtal som originerar från mobila operatörer. Detta torde minska avgifterna som tas ut av de mobila operatörerna avsevärt. Kommissionen kan emellertid inte uttala sig om i vilken utsträckning eller när dessa prissänkningar kommer att inträffa för slutkonsumenterna eftersom detta beror på konkurrenssituationen på marknaden och beslutas av företagen som erbjuder dessa tjänster.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3697/98

från Lyndon Harrison (PSE) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Import av farliga elektriska varor från Kina

Är kommissionen medveten om att farliga elektriska apparater som är gjorda av oseriösa tillverkare i Kina avsätts i Europa trots Kinas försök att förhindra detta? I synnerhet utgör farliga elektriska vattenkokare med eftergjorda säkerhetskomponenter som saluförs i Europeiska unionen en fara såväl för konsumenter som egendom.

Kan kommissionen vidta åtgärder för att säkerställa att direktiven om EG-märkning och lågspänning genomförs till fullo? Detta skulle lösa problemet och ge de kinesiska tillverkarna, som inte efterlever bestämmelserna, liksom de europeiska importörerna en klar signal om att sådana produkter inte är acceptabla i Europa.

Kan kommissionen dessutom erkänna de insatser som Kina och i synnerhet provinserna Guan Dong och Zhe Jiang har gjort för att stänga de fabriker som tillverkar dessa farliga produkter och förstöra deras lager och verktyg?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(18 december 1998)

Elektriska vattenkokare omfattas av rådets direktiv 73/23/EEG av den 19 februari 1973 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser(1) (lågspänningsdirektivet). Enligt direktivet är det medlemsstaternas ansvar att se till att endast säkra elektriska produkter släpps ut på marknaden.

För att se till att lågspänningsdirektivet tillämpas på ett riktigt och enhetligt sätt och skydda tilltron till CE-märkningssystemet har kommissionen skapat strukturer för att samordna arbetet mellan gemenskapens marknadskontrollmyndigheter.

Främst har en arbetsgrupp för administrativt samarbete inom elsäkerhetsområdet bildats. Arbetsgruppens syfte är att underlätta informations- och erfarenhetsutbyte mellan myndigheter och därigenom underlätta att marknadskontrollen följs av effektiva ingripanden. Farliga elektriska vattenkokare med eftergjorda delar diskuterades vid arbetsgruppens sammanträden i maj och november 1998. Medlemsstaternas myndigheter uppmanades att vidta lämpliga åtgärder för marknadskontroll. Kommissionen kommer att uppmärksamt följa utvecklingen i denna fråga.

Kommissionen känner vidare till ett antal fall där medlemsstaterna vidtagit åtgärder mot farliga produkter i enlighet med lågspänningsdirektivet. Rutiner för informationsutbyte mellan medlemsstaterna har införts och kommer till användning. Kommissionen överväger tillsammans med medlemsstaterna att effektivisera dessa rutiner ytterligare och bland annat öka kännedomen om ingripanden.

Vad beträffar de åtgärder som vidtagits av de kinesiska myndigheterna, särskilt i provinserna Guan Dong och Zhe Jiang, för att förhindra tillverkning av farliga produkter, är de föremål för kommissionens granskning och de kommer att tas upp vid framtida överläggningar i Beijing.

(1) EGT L 77, 26.3.1973.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3482/98

från Marialiese Flemming (PPE) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Säkerhetskriterier för kärnkraftverk i ansökarländerna i före detta östblocket

Det är känt att vissa kärnkraftverk i ansökarländerna i före detta östblocket befinner sig i ett katastrofalt skick. Vissa av dem har av en expertkommission inom EU bedömts vara omöjliga att sanera. Enligt uppgift har kommissionen för närvarande inga planer på att lägga fram något direktiv om enhetliga säkerhetsstandarder i Europa.

Vilka initiativ planerar kommissionen att ta för att få ansökarländerna i före detta östblocket att anpassa sina säkerhetsstandarder för kärnkraftverk till västeuropeisk nivå? Hur tänker kommissionen säkerställa att enhetliga säkerhetsstandarder kommer till stånd i det fall dessa länder ansluts till unionen när inga direktiv om detta har utfärdats. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att de kärnkraftverk, som av ovannämnda expertkommission har bedömts vara omöjliga att sanera, skall stängas så snart dessa länder ansluts till Europeiska unionen?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar

(6 januari 1999)

Behörigheten och ansvaret för säker utformning, konstruktion och drift av en kärnkraftsanläggning ligger hos den medlemsstat inom vars jurisdiktion anläggningen ligger. Gemenskapens regelverk på området för kärnsäkerhet grundar sig på Euratomfördraget, särskilt avdelning II kapitel 3 (hälsoskydd). Under årens lopp har emellertid ett säkerhetstänkande vuxit fram som är gemensamt för alla medlemsstater och grundar sig på en gemensam förståelse för de problem som användningen av kärnenergi ger upphov till och en likartad syn på säkerheten som den högst prioriterade frågan.

För att höja säkerhetsnivån i de östeuropeiska länderna har kommissionen genom gemenskapens biståndsprogram bidragit till inrättandet av och verksamheten vid starka, kompetenta och oberoende kärnsäkerhetsmyndigheter och bistått kraftverksoperatörerna med åtgärder för att öka säkerheten. I sitt meddelande(1) till rådet och parlamentet har kommissionen redogjort närmare för de föreslagna åtgärderna för att nå målet avseende en hög nivå för kärnsäkerheten i dessa länder.

I Agenda 2000(2) och i de beslut rörande partnerskapen för anslutning som antagits av rådet redogörs för kommissionens ståndpunkt i fråga om reaktorer som inte kan moderniseras. De tidsplaner för stängning av sådana reaktorer som med vissa förbehåll överenskommits med de berörda regeringarna måste respekteras. Detta gäller Bohunice V1 i Slovakien, Ignalina i Litauen och reaktorerna 1-4 i Kozloduy i Bulgarien.

(1) KOM(98) 134.

(2) KOM(97) 2000 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3131/98

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Användning av olagliga drivgarn vid pelamidfiske

Fiskare från Burela i Lugo i Spanien har anmält att fiskeflottor från andra medlemsstater, särskilt Irland, vid fiske av ryggstrimmig pelamid använder olagliga drivgarn som är längre än 2,5 kilometer och därigenom står i strid med gemenskapslagstiftningen.

Kan kommissionen omedelbart informera om huruvida den är medveten om att fiskare använder drivgarn vars längd överskrider den enligt lagen tillåtna?

Kan kommissionen informera om vilka flottor och fartyg som använt sig av sådana olagliga nät?

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit och vilka avser den att vidta mot sådana olagliga aktiviteter?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(13 november 1998)

Förbudet mot tonfiskfiske med drivgarn kommer inte att träda ikraft förrän den 1 januari 2002. Begränsningarna för fiskeåret 1998 och tidigare år gäller enligt rådets beslut främst den tillåtna nätlängden. Kommissionen har med stort allvar ägnat sig åt att tillse att dessa bestämmelser följs och har varje år framlagt en rapport för parlamentet, där den sammanfattat resultaten av sina observationer. Enligt dessa har sedan 1995 efterlevnaden varit tillfredsställande vad gäller begränsningen att nätlängden får vara högst 2,5 kilometer.

För innevarande år har kommissionen ännu inte tillräckligt med uppgifter om medlemsstaternas kontrollverksamhet. Enligt tillgängliga uppgifter har det dock kunnat konstateras att minst en fiskare överträtt nätlängds-bestämmelserna. Så snart den har tillräckligt med information, kommer kommissionen liksom tidigare år att sammanställa en slutlig årsrapport.

Det åligger medlemsstaterna att inskrida mot överträdelser av gällande bestämmelser. Kommissionen kommer även i fortsättningen att bevaka hur bestämmelserna om drivgarnsbruket efterlevs och i sinom tid tillse att även förbudet efterlevs.