SKRIFTLIG FRÅGA E-0511/98

från Dominique Souchet (I-EDN) till kommissionen

(2 mars 1998)

Ämne: Förbud mot drivgarnsfiske

Det är höjt över allt tvivel att fångster av misstag sker vid användningen av drivgarn i Östersjön. De upplysningar som samlats in av det internationella havsforskningsrådet Ciem visar att dessa fångster omfattar ett flertal fågelarter (sillgrissla och tordmule) och havslevande däggdjur (sälar och tumlare). Bland de havslevande däggdjuren förekommer arter av vilka bestånden inom dessa områden kraftigt gått ned (tumlare och knubbsäl). Dessutom är bestånden av icke odlad lax i Östersjön hotade.

Anser kommissionen utifrån dessa upplysningar att det är logiskt att förbjuda drivgarn på över 2,5 km i Atlanten (utanför kustområdena) alltmedan drivgarn på 21 km tillåts i Östersjön?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0503/98, E-0505/98, E-0507/98, E-0509/98 och E-0511/98 ingivna av Emma Bonino för kommissionen

(21 april 1998)

Kommissionens förslag från 1994(1) omfattade Östersjön. Den har inte fått parlamentets samtycke till förslaget. Allmänt har det i rådet inte varit möjligt att få en kvalificerad majoritet, bland annat på grund av att Baltikum inkluderats. Det brittiska ordförandeskapet avser dock att lansera en kompromisslösning som inte omfattar Östersjön, utan som i stället blir föremål för en speciell förordning. Mot bakgrund av hur situationen utvecklats och nya uppgifter sedan 1991 anser kommissionen att detta inte är orimligt. Faktiskt beror de bifångster, och särskilt de som parlamentsledamoten anför, egentligen på andra fiskeredskap som stora drivgarn, ett redskap som används i mittzonen, medan de anförda redskapen egentligen är kustredskap. Vad för övrigt gäller kärnfrågan, nämligen arten lax, är kommissionen verkligt bekymrad över dess utveckling. Den har dock med tillfredsställelse noterat införandet av en räddningsplan för vildlaxbestånden i Östersjön som vederbörligen beaktar alla de problem som hotar denna fiskeresurs.

Vad gäller en eventuell särbehandling av kustvattnen, och specifikt de 12 sjömilen, vill kommissionen påminna om att dessa inte alls nämndes i dess förslag. Om för övrigt parlamentets resolution (A-0009/94) förutsåg en sådan möjlighet, så avser vad kommissionen vet den brittiske ordföranden inte längre att införa några bestämmelser, som skiljer mellan innanför och utanför de 12 sjömilen.

Däremot anser kommissionen fortfarande, att det inte är önskvärt att fisket med stora drivgarn får fortsätta. Att ge fritt spelrum åt denna fisketeknik skulle innebära både ekologiska och socioekonomiska risker, som kommissionen har analyserat i meddelandet till rådet, utarbetat 1994 (KOM(94) 50 slutlig). Att öppna upp för denna teknik skulle alltså vara felaktigt av försiktighetsskäl och strida mot en dominerande önskan inom gemenskapen, som kommit till uttryck vid diskussionerna i både parlamentet och rådet. Att reservera denna fiskeflottsteknik för en eller vissa medlemsstater skulle å andra sidan vara orättmätigt. Kommissionen anser emellertid fortfarande att man måste organisera en omställning av berörda nättrålare. Fisket av tonfisk är faktiskt fortfarande öppet men för annan teknik än stora drivgarn. Flyttrålen spelar här en viktig roll för de franska tonfiskfartygen. Allmänt är kommissionen förvissad om att det krävs stöd för att främja en övergång till annan teknik än stora drivgarn.

Vad gäller situationen i Medelhavet har kommissionen med glädje sett att de italienska myndigheterna infört en bestämmelse, som fått rådets enhälliga stöd, och som just gäller en omställning av italienska "spadare." Kommissionen har kunnat glädja sig åt de framsteg som sedan 1997 skett på kontrollområdet, men önskar en ytterligare utveckling.

Kommissionen är ännu inte i stånd att utvärdera de faktiska resultaten av den italienska diversifieringsplanen för den fiskeflotta, som fiskar med stora drivgarn, eftersom denna plan sträcker sig över flera år med 1999 som slutår. Det är dock omöjligt att dra några slutsatser vad gäller försvinnandet av detta segment av den italienska fiskeflottan. I vilket fall som helst har genomförandet av omställningsplanen för "spadare" bromsats på grund av en osäkerhet beträffande hur omställningsbidragen förhåller sig till det italienska skattesystemet.

(1) KOM(94) 131 slutlig.