SKRIFTLIG FRÅGA E-1867/00

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(9 juni 2000)

Ämne: Sviterna efter Tjernobyl Sviterna efter Tjernobyl

De statistiska uppgifter som det ukrainska hälsoministeriet har lagt fram är skrämmande: tre och en halv miljon personer, av dem hälften barn, har insjuknat på grund av radioaktiv strålning 14 år efter katastrofen i Tjernobyl. Antalet anställda som avlidit efter att ha sanerat de drabbade områdena har stigit till 52 000.

Fem miljoner människor exponerades för radioaktiv strålning, och av dem har endast 15 000 evakuerats.

1. Kan komissionen bedöma hur länge den radioaktiva strålningen kommer att fortsätta skörda offer bland befolkningen?

2. Är de uppgifter som den mottagit från de ukrainska myndigheterna korrekta?

3. Finns det några projekt och initiativ för att få slut på dessa tragiska följder och eliminera de risker som härrör från att det f.d. kärnkraftverket står kvar?

4. Kommer frågan om kärnsäkerhet att behandlas i samband med anslutningsförhandlingarna?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(31 juli 2000)

Såväl kommissionen, medlemsstaterna som resten av det internationella samfundet har alltsedan olyckan inträffade visat solidaritet med offren och ett djupt engagemang när det gäller att ta itu med följderna av den värsta kärnkraftsolyckan genom tiderna.

Enligt den senaste rapporten från FN:s vetenskapliga strålningskommitté (UNSCEAR), som publicerades i början av juni, har det förekommit omkring 1 800 fall av sköldkörtelcancer hos barn som utsattes för strålning vid tidpunkten för Tjernobylolyckan, och om den nuvarande trenden håller i sig kan fler fall dyka upp. Den vetenskapliga strålningskommittén anser att det just nu inte finns några bevis för någon större inverkan på allmänhetens hälsotillstånd som kan härledas från strålningen. Det finns inga bevis för en ökning av antalet cancer- eller dödsfall eller icke-maligna sjukdomar som härrör från exponering för joniserande strålning. Risken för leukemi, en form av cancer med kort latensperiod, som omedelbart efter olyckan var den sjukdom som fruktades mest, verkar inte ha ökat. Strålningen efter Tjernobylolyckan kommer förmodligen inte få några allvarligare följder för hälsan hos den övervägande delen av befolkningen. Man bör dock komma ihåg att det bor omkring sju miljoner personer i de kontaminerade områdena och att sjukdomsfrekvensen i dessa områden är betydligt högre än i de okontaminerade områdena, vilket möjligen också är ett resultat av oro och stress. Tjernobylolyckan har även haft en enorm ekonomisk inverkan på landet efter det att Ukraina blev en oberoende stat har ungefär 20 % av landets BNP gått till följderna av olyckan.

Efter olyckan slöt gemenskapen och Oberoende staters samvälde 1992 ett avtal om internationellt samarbete kring följderna av Tjernobylolyckan för att förstå och hantera den joniserande strålningens effekter inom områdena hälsa, miljö och nödberedskap. Budgeten för detta var ca 40 miljoner euro. Dessa forskningsinsatser fortsatte under det fjärde ramprogrammet om kärnklyvning och INCO Copernicus (20 miljoner euro). Flera av de projekt som genomfördes inom dessa program, framför allt inom radiobiologi och cancer-epidemiologi, är fortfarande igång. Lokalbefolkningen kan dra direkt nytta av en del av dessa projekt, t.ex. projektet för behandling av olycksoffer som var till oerhört stor hjälp för saneringspersonalen som utsattes för mycket strålning. En stor del av befolkningen i de tre länderna har kunnat dra nytta av forskningsprojekten för diagnostisering av sköldkörtelcancer hos barn och vuxna och optimering av behandlingen. För tillfället är det färre projekt som stöds inom detta forskningsområde, främst på grund av att många områden befinner sig i en konsolideringsfas.

1994 tog gemenskapen initiativ till att föreslå Ukraina en handlingsplan för att stänga kärnkraftverket i Tjernobyl och istället erbjuda ett ökat samarbete för att kunna bistå landet i förberedelsen och genomförandet av ett sådant beslut. Denna handlingsplan togs upp av de sju mest industrialiserade staterna i världen (G7-gruppen) och ett samförståndsavtal om stängning av Tjernobyl år 2000 undertecknades i december 1995 av den ukrainska regeringen, G7-länderna och kommissionen. Ett mycket aktivt samarbetsprogram inleddes inom områdena reform av kraftsektorn, energiinvesteringar, kärnsäkerhet och sociala konsekvenser.

Totalt sett har gemenskapen anslagit omkring 240 miljoner euro till Tjernobyl och Tjernobyl-relaterade projekt sedan reaktorn exploderade 1986. Anslaget har delats upp på tre områden: utvecklandet av den nya inkapslingen av enhet 3, utvärdering och behandling av de hälso- och miljökonsekvenser som katastrofen har haft samt stöd vid avvecklingen av kärnkraftverket och utvecklandet av alternativa energikällor.

Dessutom utlovade kommissionen under den senaste givarkonferensen i Berlin den 5 juli ett nytt bidrag på 100 miljoner euro till fonden för inkapsling av Tjernobylreaktorn. Enskilda medlemsstater har också givit stora bidrag till fonden för inkapsling av reaktorn.

Den 5 juni tillkännagav president Leonid Kutjma att den sista enheten som är i drift kommer att stängas definitivt den 15 december 2000. Detta beslut och tidpunkten för stängningen är i linje med Ukrainas långvariga åtagande gentemot G7-länderna. Det är ett betydande genombrott vilket kommer att röna stor uppskattning i hela det internationella samfundet.

I samband med utvidgningen har kommissionen bedömt kärnsäkerheten som en oerhört viktig fråga i utvidgningsförhandlingarna med kandidatländerna. Kommissionen gav i juli 1997 ut rapporten Agenda 2000 En förstärkt och utvidgad union, i vilken frågan om kärnsäkerhet i kandidatländerna i Central- och Östeuropa sattes i ett politiskt perspektiv. I detta dokument sägs det tydligt att unionen måste skydda nuvarande och framtida medborgares liv och hälsa. Detta innebär att kandidatländerna bör samarbeta fullt ut i ansträngningarna att få upp kärnsäkerhetsnivån i dessa länder till internationell standard. Denna princip har varit vägledande i alla förhandlingar med kandidatländerna. Mot denna bakgrund har kommissionen tagit med en utvärdering av kärnsäkerheten i sina årliga länderrapporter som handlar om framstegen som gjorts i dessa länder.