SKRIFTLIG FRÅGA P-1004/98 från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Kommissionens planer i fråga om atomenergi i kandidatländerna i Östeuropa

1. Stämmer det att kommissionen ämnar bevilja mer anslag till atomenergi än till alla andra åtgärder sammanlagt inom miljöpolitiken vid utvidgningen österut? Hur ser den konkreta anslagsfördelningen ut?

2. Stämmer det att kommissionen har för avsikt att bevilja anslag från en ny ISPA-fond för avfallshantering vid de östeuropeiska reaktorerna? Vilka summor är det fråga om? Hur skall pengarna fördelas i praktiken?

3. Börjar inte kommissionen sin planering i galen ända? Är det inte både ekologiskt och ekonomiskt nödvändigt att först bevilja anslag till energibesparingsprogram och främjande av alternativa och förnybara energier, innan man kan planera och finansiera avfallshantering? Vad gör kommissionen för att stänga farliga reaktorer?

4. Vilka avsikter har kommissionen med avfallshanteringen? Är det inte dyrare och farligare med avfallshantering än att garantera säkerheten vid reaktorerna på ort och ställe? Kan inte anslagen utnyttjas effektivare på andra områden inom miljöskyddet?

5. Stämmer det att avfallshantering vid gamla reaktorer för närvarande lyder under den nationella kompetensen och att den inte omfattas av Euratomfördraget? Måste inte fördraget ändras på denna punkt innan kommissionen överhuvudtaget kan göra något? Anser kommissionen att också de medlemsstater som inte själva producerar atomenergi skall bidra till avfallshanteringen?

6. Håller inte kommissionen med om att ett främjande av alternativa och förnybara energier framför allt skulle gynna ekonomin i kandidatländerna, medan avfallshanteringen enbart stödjer den västliga atomindustrin? Stödjer inte kommissionen därigenom de västliga atomlobbyorganisationerna samt skadar den östeuropeiska ekonomin?

7. Stämmer det att kommissionen efter påtryckningar av Hans van den Brock gynnar atomenergi framom miljöskydd? Visar inte förseningen av kommissionens meddelande om miljöskyddet och utvidgningen österut att kommissionen inte fäster så stor uppmärksamhet vid miljöskyddet?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar (24 april 1998)

Beträffande punkterna 1 och 2 har kommissionen ännu inte angett fördelningen på de olika områdena av det förväntade ekonomiska stödet inom ramen för strategin inför anslutningen. Detta kommer att bero på de anordningar som görs för genomförandet av partnerskapen för anslutning med de enskilda ansökarländerna. När en tillfredsställande övergripande överenskommelse nåtts med de berörda länderna vilken beaktar de olika alternativens effekter på den framtida energipolitiken och när en korrekt uppskattning av storleken på erforderliga medel finns tillgänglig, kommer gemenskapen att närmare ange sitt deltagande i finansieringen. För de bägge åren 1998 och 1999 planeras ett anslag från Phare-programmet på 50 miljoner ecu årligen till multilaterala kärnenergiprojekt. Efter år 2000 kommer Phare att fortsätta att finansiera kärnsäkerhetsprojekt och det kan inte på förhand uteslutas att även projekt avseende radioaktivt avfall kommer att finansieras med miljödelen i Instrumentet för strukturpolitiken inför anslutningen (ISPA).

Beträffande punkterna 3 och 4 planeras det att stöd till nedläggning av anläggningar endast skall ges till de reaktorer som inte till rimlig kostnad kan anpassas till internationella säkerhetsnormer.

Beträffande punkt 5 kräver stöd till ansökarländerna för stängning av kärnreaktorer ingen ändring av Euratomfördraget. Det ankommer på de enskilda medlemsstaterna att besluta om de vill eller inte vill delta i stängningen av kärnreaktorer i de berörda länderna.

Beträffande punkterna 6 och 7 kommer kommissionen att på grundval av partnerskapen för anslutning ytterligare bistå vid införandet av förnyelsebara och alternativa energikällor som en del i en övergripande energipolitisk reform i de berörda länderna. Detta bör göra dem mindre beroende av kärnkraft och åtgärder på detta område kommer att gynna befolkningen och ekonomin i dessa länder. Samtidigt utgör stängningen av de minst säkra reaktorerna en betydande åtgärd för att förbättra miljöförhållandena.