SKRIFTLIG FRÅGA E-2894/98

från Wilmya Zimmermann (PSE) till kommissionen

(28 september 1998)

Angående: Problem vid genomförandet av artikel 8 ff. i EG-fördraget (unionsmedborgarskap, fri rörlighet)

Flera medlemsstaters utlänningslagar står med sina inskränkningar kraftigt i strid med målen i artikel 8 i EG-fördraget. I jämförelse med de olika ländernas egna medborgare missgynnas ofta kvinnliga utländska medborgare när det gäller uppehållsbestämmelser, sociala bestämmelser och arbetsrättsliga bestämmelser.

Vad gör kommissionen beträffande medlemsstaternas utlänningslagar för att undanröja hindren för den fria rörligheten?

Svar avgivet av Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 december 1998)

Principen om varje unionsmedborgares rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier fastställs i artikel 8a i EG-fördraget. Denna rätt gäller om inte annat följer av de begränsningar och villkor som fastställs enligt EG-fördraget och den sekundärrätt som antagits för att genomföra detta.

För att se vilka effekter som införandet av unionsmedborgarskapet i fördraget har fått, bad kommissionen i januari 1996 expertgruppen på hög nivå för fri rörlighet för personer, som leds av Simone Veil, att fastställa vilka problem som fortfarande finns på detta område samt att göra en utvärdering och lägga fram förslag till lösningar. Expertgruppen lade fram sin rapport i mars 1997 och den har även överlämnats till parlamentet. Två månader senare lade kommissionen fram sin andra rapport om unionsmedborgarskap(1) med en uppföljning av hur unionsmedborgarskapet har tillämpats i praktiken. I juni 1997 antog kommissionen en handlingsplan för den inre marknaden(2), som undertecknats av Europeiska rådet i Amsterdam, med förslag som rör rätt till bosättning, sociala rättigheter och arbetskraftens rörlighet.

Sedan dess har kommissionen aviserat en rad åtgärder som finns angivna i detalj i ett meddelande till rådet och parlamentet(3) av den 1 juli 1998. En rad nya initiativ med syfte att underlätta den fria rörligheten för personer inom gemenskapen och stärka medborgarnas rättigheter aviserades också i det meddelandet. Dessa initiativ rör inresa och bosättning, tillgång till sysselsättning, sociala och familjerelaterade frågor, skattemässig och ekonomisk ställning, kulturella rättigheter, den särskilda situationen för medborgare i tredje land och skydd för enskildas rättigheter.

Vad beträffar lagstiftningen om socialt skydd och arbetsrätten antog kommissionen 1997 en handlingsplan för fri rörlighet för arbetstagare(4). Där framgår hur samarbetet skall utvecklas och ansvaret stärkas samt hur kunskaperna om rätten till fri rörlighet skall förbättras och spridas. I detta ingår även att förbättra det administrativa samarbetet och formerna för information, att upprätta särskilda kontaktpunkter för arbetstagare, att effektivisera samarbetet mellan arbetsmarknadens parter och att förbättra och sprida kunskaperna om rätten till fri rörlighet.

Därutöver har kommissionen redan lagt fram förslag om en revidering av rådets förordning (EEG) 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen(5) och rådets direktiv 68/360/EEG av den 15 oktober 1968 om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer(6).

(1) KOM(97) 230 slutlig.

(2) CSE(97)1 slutlig.

(3) KOM(98) 403 slutlig.

(4) KOM(97) 586 slutlig.

(5) EGT L 257, 19.10.1968.

(6) EGT L 257, 19.10.1968.