SKRIFTLIG FRÅGA E-1534/99

från Jan Mulder (ELDR) till rådet

(8 september 1999)

Ämne: Tillämpning av förordningen om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser

Såsom rådet torde känna till har det nyligen släppts ut på marknaden i Förenade kungariket under handelsnamnet Benecol olika produkter (bland annat margarin, lättmargarin och ost) till vilka det tillsatts stanoler avsedda att sänka kolesterolhalten. Tillverkaren av dessa nya produkter har hänvisat till att det tidigare i Finland godkänts och saluförts en margarinprodukt som det också tillsatts stanoler till och hävdat att förordning (EEG) nr 258/97(1) om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser därför inte skall tillämpas.

1. Anser rådet att kommissionen vid bedömningen av produkter som tidigare har släppts ut på marknaden och som omfattas av förordning (EG) nr 258/97 bör veta hur godkännandet av dessa produkter är utformat i medlemsstater som godkänt dem och hur omfattande detta godkännande är? Gör det någon skillnad i detta sammanhang om godkännandet hänför sig till en produkt eller en ingrediens?

2. Kan rådet undersöka om kommissionen hade tillgång till detta godkännande vid bedömningen av om förordning (EG) nr 258/97 skall tillämpas på den ursprungliga Benecol-margarinprodukten eller på den kolesterolsänkande ingrediensen? Vad framgår av godkännandet om skillnaden mellan produkten och ingrediensen?

3. Vilka kvantitativa kriterier måste utsläppandet på marknaden av en bestämd produkt uppfylla för att förordning (EG) nr 258/97 inte skall vara tillämplig utgående från att produkten i någon större utsträckning används som människoföda inom gemenskapen?

4. Vilka kvalitativa kriterier måste en bestämd produkt uppfylla för att förordning (EG) nr 258/97 inte skall vara tillämplig på grund av att produkten tidigare saluförts inom gemenskapen? Måste produkten ha samma sammansättning som en produkt som i någon större utsträckning saluförts tidigare eller får sammansättningen ändras? Om det senare är fallet: vilka ändringar får då företas? Får den ingrediens som ingått i den ursprungliga produkten också användas i andra produkter utan att förordning (EG) nr 258/97 skall tillämpas? Utgående från vilka kriterier skall denna fråga besvaras?

5. Anser rådet att det är kommissionens uppgift att undersöka i vad mån de margarin-, lättmargarin- och ostprodukter som nu släppts ut på marknaden i Förenade kungariket avviker från den ursprungliga margarinprodukten? Om inte, hur långt sträcker sig kommissionens undersökningsskyldighet?

6. Kan rådet ge besked om kommissionen antingen formellt eller informellt blivit tillfrågad om ett utlåtande om förordning (EG) nr 258/97 inte skall tillämpas på de nya Benecolprodukterna? Om svaret är ja: vilket utlåtande avgav kommissionen då och vad byggde dess utlåtande på?

(1) EGT L 43, 14.2.1997, s. 1.

Svar

(2 december 1999)

Rådet påminner den ärade parlamentsledamoten om att det i Amsterdamfördraget bekräftas att konsumentpolitiken är ett område där Europeiska gemenskapen kan och bör tillföra ett mervärde. I artikel 153.1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen fastställs gemenskapens mål i frågan, särskilt med tanke på sambandet med hälso- och sjukvårdspolitiken och främjandet av konsumenternas rätt till information.

I detta sammanhang meddelar rådet som svar på den ärade parlamentsledamotens frågor att förordning 258/97, som han hänvisar till, endast gäller de livsmedel och livsmedelsingredienser som redan hade saluförts innan den trädde i kraft och vilka hittills inte i någon större utsträckning har använts för konsumtion inom gemenskapen (artikel 1.2 i förordningen). I detta fall gäller det förfarande för den första utvärderingen som anges i artikel 6.

Det åligger kommissionen och särskilt Ständiga livsmedelskommittén (se artikel 1.3 i förordningen) att genom kommittéförfarandet bestämma om ett livsmedel eller en livsmedelsingrediens omfattas av förordningen samt att, i princip från fall till fall, fastställa kvalitetskraven för dem för att bestämma om de omfattas av förordningen eller inte.

Det bör dessutom betonas att det i artikel 1 i förordning 258/97 inte görs någon skillnad mellan livsmedel och livsmedelsingredienser, vilket har betydelse särskilt vid fastställandet av innehållet i och räckvidden för godkännandet i den berörda medlemsstaten.

Rådet föreslår slutligen den ärade parlamentsledamoten att vända sig direkt till kommissionen för de frågor som inte har besvarats, eftersom de faller under dess behörighet.