SKRIFTLIG FRÅGA E-1043/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(3 april 2001)

Ämne: Kommissionens strategi för att styra arbetstagares rörlighet i unionen enligt politiken för utveckling och sysselsättningsskapande åtgärder i de minst gynnade områdena

Strax före Europeiska rådets konferens i Stockholm, har källor inom kommissionen förklarat att det är nödvändigt att styra arbetskraftens rörlighet inom Europeiska unionen med anledning av bristen på arbetskraft på områdena för ny teknologi, en brist som idag uppgår till 800 000 personer, och som kan komma att uppgå till 1,5 miljoner under kommande år, enligt Anna Diamantopoulou, kommissionär för sysselsättning och sociala frågor.

Anser inte kommissionen att försöket att lösa detta problem bara genom att öka rörligheten för arbetstagare, i stället för att göra det genom att främja ekonomisk utveckling och sysselsättning i de minst gynnade regionerna, kommer att främja en icke önskvärd migration mot storstadsregionerna, med följden att det resterande europeiska territoriet blir avfolkat? Strider inte detta mot den regionala politik och den sysselsättningspolitik som Europeiska unionen för, som ska främja de regioner som har de lägsta inkomsterna per invånare?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(6 juni 2001)

Syftet med kommissionens strategi för de nya europeiska arbetsmarknaderna, i enlighet med kommissionens meddelande till rådet av den 28 februari 2001 Nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för alla(1) och såsom den lades fram för Europeiska rådet i Stockholm, är att kartlägga de förändringar som sker på de europeiska arbetsmarknaderna och att vidta aktiva åtgärder med stöd till kompetensutveckling och till geografisk rörlighet. Kompetensbrist eller flaskhalsar inom vissa sektorer, särskilt när det gäller informations- och kommunikationsteknik, kräver en långsiktig strategi för utveckling av rätt sorts kunskaper för människor, men kompetensbristen och flaskhalsarna kan även motverkas på kortare sikt genom en aktiv politik som främjar rörlighet. Principen om arbetstagarnas fria rörlighet är en grundläggande rättighet som är fastlagd i EG-fördraget. I praktiken återstår dock fortfarande åtskilliga hinder för de arbetstagare som vill utnyttja denna rättighet, och följaktligen även för de arbetsgivare som vill rekrytera arbetskraft i Europa. För att lägga grunden till handlingsplanen har kommissionen meddelat att man vill göra de europeiska arbetsmarknaderna öppna och tillgängliga för alla senast 2005. Kommissionen håller på att inrätta en särskild högnivågrupp för kompetens och rörlighet som kommer att rapportera om sitt arbete till kommissionen i slutet av detta år.

Vid Europeiska rådets möte i Stockholm kom man överens om att moderniseringen av arbetsmarknaderna och arbetskraftens rörlighet behövde uppmuntras i syfte att åstadkomma mer flexibilitet i samband med förändringar genom att undanröja befintliga hinder. Europeiska rådet enades därför om att förslaget till Europaparlamentets och rådets rekommendation om rörlighet inom gemenskapen för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning, unga volontärer, lärare och utbildare(2) skulle antas senast i juni 2001 och att medlemsstaterna samtidigt skulle genomföra den handlingsplan för rörlighet som antogs vid Europeiska rådets möte i Nice. Europeiska rådet enades även om att kommissionen skulle arbeta tillsammans med nationella och lokala myndigheter, arbetsförmedlingar och andra relevanta aktörer, för att senast i slutet av 2001 kunna bedöma möjligheten att inrätta en central informationsplats för rörlighet i Europa, särskilt genom att förse arbetsförmedlingarna med en alleuropeisk databas för arbeten, meritförteckningar och utbildningsmöjligheter. Detta åtagande att utarbeta en databas för arbeten och utbildning, som skall kopplas samman på europeisk nivå, tillgodoser de förväntningar som Europeiska rådet i detta avseende uttryckte i Lissabon i mars 2000, och som också redan ingår i riktlinjerna för sysselsättningen för 2001(3).

Utvecklingen av de nya arbetsmarknaderna och de ökade möjligheter som arbetstagarna har att dra nytta av rätten till fri rörlighet måste ses som ett komplement till de ansträngningar som görs för att stödja de lokala ekonomierna och skapandet av arbetstillfällen i mindre utvecklade regioner. Europeiska gemenskapens åtagande i detta avseende genom de olika strukturfonderna är självklart, särskilt när det gäller regional utveckling, jordbruksreformer, sysselsättning och utbildning samt infrastruktur. I olika regioner skapas det sysselsättningsmöjligheter som inte bara ökar sysselsättningen bland invånarna i lokalsamhällena utan även kan attrahera arbetstagare från andra regioner eller medlemsstater. I gränsregioner, där utbuden av arbetskraft kompletterar varandra, kommer dessutom de färre hindren för rörligheten att bidra till den lokala utvecklingen genom ett ökat antal pendlande arbetstagare.

(1) KOM(2001) 116 slutlig.

(2) KOM(1999) 708 slutlig.

(3) Rådets beslut 2001/63/EG av den 19 januari 2001 - EGT L 22, 24.1.2001.