SKRIFTLIG FRÅGA E-2869/01

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(17 oktober 2001)

Ämne: Gemenskapsgodkännande av det spansk-marockanska avtalet om arbetskraft

Den 25 juli 2001 undertecknade Spanien och Marocko i Madrid ett avtal om arbetskraft, vilket har inneburit ett mycket betydande framsteg inom ramen för de båda ländernas förbindelser på arbetsmarknadens område.

Avtalet om marockansk arbetskraft i Spanien kommer att reglera förhållandet för migrerande arbetstagare från Marocko som är medborgare i sagda stat och har tillstånd att förvärvsarbeta för annans räkning i Spanien.

Anser kommissionen, med hänsyn till avtalets inverkan på resten av gemenskapens arbetsmarknad, att avtalets formella struktur är förenlig med gemenskapens regelverk inom detta område och rättar sig efter det formella rättsligt system som samtliga medlemsstater bör iaktta, för att garantera att gemenskapsrätten tillämpas enhetligt i samtliga EU:s medlemsstater?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(14 december 2001)

Förhållandena mellan gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Marocko å den andra regleras genom Europa-Medelhavsavtalet, som undertecknades av parterna i februari 1996 och trädde i kraft i mars 2000(1).

Avdelning VI i avtalet innehåller ett antal bestämmelser på det sociala området. Särskilt fastställs det i artikel 64 att marockanska medborgare som är anställda i medlemsstaterna skall få samma behandling som medlemsstatens egna medborgare när det gäller arbetsvillkor, löner och uppsägning. Avtalet innehåller emellertid inga bestämmelser om marockanska medborgares tillträde till sysselsättning. Detta förblir en fråga för varje medlemsstat.

Kommissionen har inte haft tillfälle att i detalj studera det spansk-marockanska avtalet om arbetskraft(2) av den 25 juli 2001 som parlamentsledamoten hänvisar till. Vid första påseende ser det emellertid ut som om avtalet ger upphov till frågor om dess förenlighet med de principer som har fastlagts i rådets resolution av den 20 juni 1994 om begränsning av rätten till inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare till medlemsländerna för anställning(3).

I ovanstående resolution var medlemsstaterna eniga om att medlemsstaternas nationella politik när det gäller tredjelandsmedborgares tillträde till eller tillstånd att förbli på deras territorium för anställning skall styras av vissa principer som inte får urholkas av medlemsstaterna i den nationella lagstiftningen.

Dessa principer som styr medlemsstaternas politik inbegriper den allmänna regeln att medlemsstaterna bara får ta hänsyn till ansökan om tillträde till deras territorium när erbjudande om anställning inte kan tillgodoses av arbetskraft inom gemenskapens arbetsmarknad (företräde åt gemenskapens arbetskraft, punkt C i). Det är fortfarande möjligt att förenkla tillträdet under befintliga bilaterala avtal med sådana länder utanför gemenskapen som har nära förbindelser med en medlemsstat, men medlemsstaterna har åtagit sig att omförhandla dessa avtal för att de skall stämma överens med resolutionen (stilleståndsklausul, punkt C vii).

Det finns inget i ordalydelsen i det spansk-marockanska avtalet om arbetskraft av den 25 juli 2001 som antyder att man måste göra en utvärdering som visar att de spanska lediga platserna inte kan fyllas med arbetskraft inom gemenskapen innan man erbjuder platserna till marockanska medborgare. Detta kan vara i strid med den ovan nämnda principen om företräde åt arbetskraft inom gemenskapen, särskilt som detta avtal har slutits efter antagandet av resolutionen av den 20 juni 1994 (tidsfristen fastställs i punkt C vii i resolutionen).

Ovan nämnda resolution är ett politiskt åtagande från medlemsstaternas sida och inte juridiskt bindande. Det finns därför ingen rättslig grund för individuella arbetstagare, egenföretagare eller gemenskapsinstitutioner som vill väcka talan. När Amsterdamfördraget trädde i kraft 1999 fick kommissionen behörighet att föreslå bindande gemenskapslagstiftning på invandringsområdet. Den 11 juli 2001 antog kommissionen därför ett förslag till direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som anställda eller egenföretagare(4). I detta förslag finns flera inslag från 1994 års resolution, inklusive principen om att tredjelandsmedborgare endast kan få tillträde till gemenskapens arbetsmarknad när erbjudande om anställning inte kan tillgodoses av arbetskraft inom gemenskapens arbetsmarknad.

(1) EGT L 70, 18.3.2000.

(2) Offentliggjord i BOE (Bolletin Official Español), nr 226, 20.9.2001, s. 35091-35093.

(3) Antagen under den tidigare artikel K.1 i Fördraget om Europeiska unionen, EGT C 274, 19.9.1996.

(4) KOM(2001) 386 slutlig.