ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2666/98

från Gerhard Hager (NI) till rådet

(1 september 1998)

Angående: Förbindelserna mellan rådet och Europaparlamentet

De båda tidigare ordförandeländerna har anteciperat Amsterdamfördraget och utökat Europaparlamentets samrådsbefogenheter när det gäller tredje pelaren.

1. Hur kommer det nya presidiet att hantera denna praxis?

2. Hur ställer sig presidiet till kravet att företrädare för rådet skall närvara och ha rätt att uttala sig i rådets namn under diskussionerna i Europaparlamentets utskott?

3. För att få sammanhang och kontinuitet i Europaparlamentets arbete skulle det vara en fördel om varje presidium lade fram en skriftlig slutrapport om sitt arbete. Vad anser rådet om detta förslag?

Svar

(27 november 1998)

Rådet avser att på samma sätt som hittills fortsätta att tillämpa artikel K 6 första och andra stycket i Fördraget om Europeiska unionen (FEU) i fråga om information, samråd och beaktande av Europaparlamentets synpunkter. I detta sammanhang kommer det österrikiska ordförandeskapet, i likhet med de två föregående ordförandeskapen, att samråda med Europaparlamentet om utkast till juridiskt bindande rättsakter på de områden som omfattas av avdelning VI i FEU.

När det gäller närvaron av företrädare för rådet vid möten i parlamentsutskott erinras det om att ordförandeskapet för rådet regelbundet infinner sig inför parlamentsutskott för att där diskutera de ämnen som omfattas av avdelning VI i FEU.

Rådet vill erinra om att en sammanfattning av dess åtgärder inom ramen för avdelning VI i FEU kommer att läggas fram för Europaparlamentet vid slutet av 1998 i samband med den årliga debatt som liksom tidigare år kommer att hållas i enlighet med artikel K 6. För övrigt läggs det varje år för Europaparlamentet fram en rapport om Europeiska unionens framsteg, särskilt på området rättsliga och inrikes frågor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2536/98

från André Fourçans (PPE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Hur de europeiska finansiella marknaderna fungerar

Införandet av euron kommer att leda till ett allt närmare samarbete mellan de finansiella marknaderna i Europa. Den nyligen meddelade alliansen mellan börserna i London och Frankfurt är ett första bevis på detta.

I detta nya system, som kommer att införas steg för steg, anser kommissionen att man måste eftersträva en mer långtgående harmonisering av reglerna för de europeiska finansmarknaderna, eller är det kommissionens uppfattning att det skulle vara lämpligt att inrikta sig mot att skapa en europeisk kontrollinstitution av samma slag som Security and Exchange Commission i USA?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(13 oktober 1998)

Införandet av euron kommer mycket snabbt att leda till en ökad samordning av de institutionella marknaderna för finansiella tjänster. Denna förändring kommer att drivas framåt av beslutet att bedriva penningpolitik genom penningmarknadsinstrument, sammankopplingen av de nationella penningmarknaderna i realtid genom Target och de nationella myndigheternas beslut att emittera ny offentlig skuld i euro och att redenominera befintlig offentlig skuld från och med 1999. Avlägsnandet av växelkursrisker och valutamatchningsregler kommer också att få viktiga följder för aktiemarknaderna samt för företagens lånebeteende och investeringsbeteendet.

Kommissionen är ändå medveten om att införandet av euron kommer att göra de återstående bristerna och kryphålen i den inre marknaden för finansiella tjänster mera tydliga. För att kunna utnyttja alla fördelarna av införandet av euron är det nödvändigt att marknaderna för finansiella tjänster fungerar friktionsfritt. För att säkerställa detta kommer kommissionen i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Cardiff i juni 1998 att lägga fram ett åtgärdsprogram för att förbättra den inre marknaden för finansiella tjänster. I detta program kommer man att granska effektiviteten i genomförandet av den nuvarande lagstiftningen, identifiera svagheter som kan tänkas kräva en ändrad lagstiftning och att lägga fram huvudinjerna i kommissionens ståndpunkt vad gäller moderniseringen av lagstiftningen på området finansiella marknader. Denna strategiska granskning kommer att stödja sig på en omfattade mängd uppgifter från aktörer på marknaden, representativa organ, lagstiftnings- och tillsynsorgan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2622/98

från Niels Sindal (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Försäljning av farmaceutiska specialiteter

I direktiv 75/319/EEG(1) åläggs medlemsstaterna att garantera att tillverkning av farmaceutiska specialiteter endast sker av dem som har tillstånd. Detta tillstånd krävs dock inte för beredning, uppdelning och ändring av förpackning eller emballage om det uteslutande utförs i samband med detaljleverans av farmaceuter på apotek.

Detta har fått den danska socialstyrelsen att utfärda ett generellt förbud mot att öppna förpackningar med farmaceutiska specialiteter, däribland storförpackningar. Frågan är om själva öppnandet av förpackningar med farmaceutiske specialiteter verkligen skall uppfattas som tillverkning av medicin?

Anser inte kommissionen att direktiv 75/319/EEG ger farmaceuter på apotek en generell rätt att öppna dessa specialitetsförpackningar?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(1 oktober 1998)

Enligt artikel 16 i rådets direktiv 75/319/EEG av den 20 maj 1975 om tillnärmning av bestämmelser som fastställts genom lagar eller andra författningar och som gäller farmaceutiska specialiteter(2) skall medlemsstaterna kräva ett särskilt tillstånd för tillverkning, procedurer för uppdelning, förpackning eller emballering av läkemedel. Genom undantag krävs inget sådant tillstånd när dessa procedurer utförs i samband med utlämnande till enskilda genom farmaceuter på apotek.

Enligt rådets direktiv 92/27/EEG av den 31 mars 1992 om märkning av humanläkemedel och om bipacksedlar(3) måste alla läkemedel som utbjuds till försäljning undantagslöst förses med en märkning och en bipacksedel som uppfyller kraven i direktivet. En faramceut som öppnar en förpackning med farmaceutiska specialiteter får därför till kunder endast lämna ut de utplockade läkemedlen om de försetts med en märkning och en bipacksedel i enlighet med direktiv 92/27/EEG. Detta krav har som följd att en farmaceut som inom ramen för sin yrkesutövning öppnar en förpackning visserligen inte gör något olagligt, men stöter på stora praktiska svårigheter.

(1) EGT L 147, 9.6.1975, s. 13.

(2) EGT L 147, 9.6.1975.

(3) EGT L 113, 30.4.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2246/98

från Allan Macartney (ARE) till kommissionen

(16 juli 1998)

Angående: System för registrering av hästar

Skulle kommissionen, eftersom det i stora delar av Europa görs en strikt åtskillnad mellan hästar som föds upp för köttproduktion och dem som används för fritidsaktiviteter, kunna överväga att införa ett system för registrering så att hästar som inte är avsedda att konsumeras som livsmedel även fortsättningsvis kan behandlas med de preparat som i dag används mot vanliga åkommor?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 september 1998)

Hästar (och andra tama hästdjur, t.ex. åsnor och ponnyer) används som "livsmedelsproducerande djur" i gemenskapens medlemsstater. Om de slaktas och deras kött är avsett att användas som livsmedel skall bestämmelserna i rådets direktiv 64/433/EEG av den 26 juni 1964 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen(1) tillämpas.

Eftersom hästar som används för sportändamål inte ingår i människans näringskedja har man föreslagit att de bör undantas från bestämmelserna om resthalter i rådets direktiv 81/851/EEG av den 28 september 1981 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om veterinärmedicinska läkemedel(2) samt rådets förordning (EEG) 2377/90 av den 26 juni 1990 om inrättandet av ett gemenskapsförfarande för att fastställa gränsvärden för högsta tillåtna restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med animaliskt ursprung(3). I själva verket används dock många av dessa hästar till sist för köttproduktion, även om de tidigare utnyttjats för fritidsändamål. Detta gäller också hästar i länder där man i regel inte äter hästkött, eftersom dessa djur ofta exporteras till andra länder och sedan slaktas för att användas som livsmedel. Det är alltså inte så lätt att skilja hästar som används för sport- och fritidsändamål från djur som hålls för köttproduktion. Ett kontrollsystem för dessa djur skulle behöva vara både enkelt och tillförlitligt, och dessa krav går inte att uppfylla om systemet bara är baserat på dokumentation av olika slag (särskilt om det räcker med en försäkran av hästens ägare). För att lösa detta problem har man föreslagit användning av outplånlig märkning i form av mikrochips, brännmärkning eller tatueringar, och man diskuterar fortfarande om sådana märkningssystem är möjliga att genomföra, och om de i så fall skulle vara effektiva. Vilken lösning man än väljer, så krävs det att den fungerar inom hela gemenskapen och inte bara i enskilda medlemsstater.

Kommissionen arbetar för närvarande med dessa frågor, och man eftersträvar en lösning som också tar fasta på principen om konsumentskydd.

(1) EGT L 121, 29.7.1964.

(2) EGT L 317, 6.11.1981.

(3) EGT L 224, 18.8.1990.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2155/98

från Antoni Gutiérrez Díaz (GUE/NGL) till kommissionen

(13 juli 1998)

Angående: En fotbollsspelares professionella framtid

Genom spanska media har det blivit känt att förhandlingar inletts om att förflytta den unge fotbollsspelaren Ivan de la Peña till två italienska lag: Lazio och Inter. Ivan de la Peña har för närvarande ett kontrakt med F.C. Barcelona.

Enligt vad som offentliggjorts verkar det som om Ivan de la Peña är emot att ledningen för F.C. Barcelona erbjudit Lazio betydligt bättre villkor än Inter.

1. Anser kommissionen att en professionell spelare kan behandlas som en passiv handelsvara och att om erbjudandena från två lag är likvärdiga spelarens egen uppfattning inte skall ha företräde?

2. Kan man inte av den generella meningen med Bosmans uttalande dra slutsatsen att spelarnas vilja borde respekteras vad gäller valet av den egna framtida yrkesverksamheten?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(2 oktober 1998)

Kommissionen kan inte uttala sig om detaljerna om överlåtelsen av den spelare som nämns från en spansk klubb till en italiensk, eftersom man inte känner till detaljerna i förhandlingarna om denna överlåtelse.

Kommissionen fäster dock parlamentsledamotens uppmärksamhet på det faktum att lagstiftningen om anställningsavtal för professionella idrottsutövare faller inom medlemsstaternas behörighetsområde. EG-rätten, såsom den tolkas av EG-domstolen (Bosman-målet)(1), erkänner bara att professionella idrottsutövare i likhet med alla andra arbetstagare, har rätt att utöva sin fria rörlighet. Följaktligen faller valet av klubb och villkoren för överlåtelse av en spelare, så länge de inte utgör hinder för den fria rörligheten, inom den nationella lagstiftningen och parternas fria vilja.

(1) Mål C-415/93 (1995) REG I-4921.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2466/98

från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Avfall från Italien förs fortfarande till förbränningsanläggningen i Biebesheim i Tyskland

Sedan 1997 har myndigheterna i Darmstadt i ett flertal fall, i enlighet med artiklarna 4.2a och 5.1 i förordningen om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen, förordning EG nr 259/93(1), beviljat ansökningar från den italienska firman 3 R Servizi S.p.a. om att få föra avfall från Italien för att förbränna det i den förbränningsanläggning för specialavfall som finns i Biebesheim. Importen av avfallet ombesörjs av aktiebolaget Hessische Industriemüll GmbH, förkortat HIM.

Enligt situationen den 24 juni 1998 hade tillstånd beviljats för transport av minst 7 000 ton avfall från Italien till Tyskland. Företaget 3 R Servizi S.p.a. har tillkännagivit att ytterligare ansökningar om tillstånd kommer att följa. De behöriga myndigheterna i delstaten anser sig av europarättsliga grunder förhindrade att förbjuda denna avfallsimport.

Skulle det vara förenligt med EG-rätten för delstaten Hessen eller berörda destinationsmyndigheter att förbjuda avfallsimport från en annan medlemsstat med hänvisning till subsidiaritetsprincipen, om importören ställer en avfallsanläggning till förfogande som ligger närmare och som har åtminstone lika hög hälso- och miljöskyddsnivå? Vilken rangordning har principen om tillräcklig egenkapacitet och närhetsprincipen? Har berörda destinationsmyndigheter rätt att begära att transporter av avfall för förbränning inte skall tillåtas och motivera detta med minskade transportrisker?

(1) EGT L 30, 6.2.1993, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2821/98

från Umberto Bossi (NI) till kommissionen

(17 september 1998)

Angående: Den italienska regeringens återbetalning av Europa-skatten

Den italienska regeringen tog under budgetåret 1997 ut en så kallad Europa-skatt för att kunna uppfylla Maastrichtfördragets finansiella kriterier för att kunna delta i den tredje fasen av den gemensamma valutan.

Den italienska finansministern meddelade nyligen att 60 procent av denna skatt kommer att betalas tillbaka till skattebetalarna under 1998.

Några medlemsstater har vid ett flertal tillfällen uttryckt kritik mot denna skatt, just för att den skall betalas tillbaka.

Om den italienska regeringen nu skall betala tillbaka en del av Europa-skatten till skattebetalarna, som man lovat, anser då inte kommissionen att denna så kallade skatt i själva verket är ett lån som italienarna tvingats bevilja staten?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(3 november 1998)

Den italienska regeringen har under senare år gjort avsevärda insatser för att konsolidera budgeten och under 1997 i synnerhet. Dessa insatser har gjort det möjligt för Italien att uppfylla budgetkriterierna i Fördraget om Europeiska unionen och därigenom vinna tillträde till den tredje etappen av Europeiska monetära unionen. I samband med detta innehöll finanslagen för 1997 ett antal skatteåtgärder och i synnerhet en tilläggsskatt till inkomstskatten ("Tassa per l'Europa").

Då "Tassa per l'Europa" godkändes, uppgav regeringen att man hade för avsikt att betala tillbaka vissa av intäkterna från denna tilläggsskatt under kommande år, enligt villkor som skulle fastställas senare. De uttalanden som nyligen kommit från italienska finansministeriet sker inom ramen för de politiska åtaganden som regeringen då gjorde.

Intäkter och utgifter förs alltid in i budgeten enligt väldefinierade administrativa regler. Intäkterna från "Tassa per l'Europa" registrerades i budgeten på exakt samma sätt som vid all registrering av skatteintäkter.

Ett formellt beslut fattat efter skatteuppbörden om att betala tillbaka en del av intäkterna från "Tassa per l'Europa" till skattebetalarna skulle utgöra en ny budgetåtgärd som skulle vara både formellt och kameralt fristående från den ursprungliga insamlingen av tilläggsskatten. De notsvarande budgetära utgifterna skulle tillföras budgeten för det år då återbetalningen skedde.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2738/98

från James Moorhouse (ELDR) till rådet

(8 september 1998)

Angående: Libanesiska fångar i Syrien

Vilka påtryckningsåtgärder har rådet utnyttjat under förhandlingarna om ett Europa-Medelhavsavtal med Syrien eller inom ramen för utrikes- och säkerhetspolitiken för att uppmuntra den syriska regeringen att frige de 250 libaneser som fortfarande hålls häktade i landets fängelser?

Svar

(14 december 1998)

1. Standardklausulen om mänskliga rättigheter finns med i förhandlingsdirektiven till associeringsavtalet med Syrien. Denna klausul, som föreskriver att förbindelserna mellan parterna skall grundas på respekt för demokratiska principer och grundläggande mänskliga rättigheter som styr deras inhemska och internationella politik, utgör en grundläggande del i avtalet. Förhandlingarna med Syrien inleddes i april 1998 och den andra förhandlingsrundan ägde rum den 20-21 oktober 1998. Rådet följer på nära håll alla aspekter som rör förhandlingarna.

2. Syrien är dessutom signatärstat till Barcelonaförklaringen, som innebär att deltagarna förbinder sig att handla i enlighet med Förenta nationernas stadga och allmän förklaring om de mänskliga rättigheterna samt andra skyldigheter enligt internationell rätt och att i sina politiska system utveckla rättssäkerhet och demokrati.

3. Rådet följer på nära håll frågan om de libaneser som hålls i fängsligt förvar i Syrien. Rådet uppmärksammade att 121 fångar den 5 maj 1998 släpptes av de syriska myndigheterna.

4. Rådet kan försäkra den ärade ledamoten att det inte kommer att tveka att använda alla medel som står till dess förfogande vare sig de är av formell eller informell karaktär för att uppmana de syriska myndigheterna att efterleva rättsstatens bestämmelser för att medge ett frisläppande av alla frihetsberövade personer som med orätt hålls i fängsligt förvar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1979/98

från Jaak Vandemeulebroucke (ARE) till kommissionen

(30 juni 1998)

Angående: Anställning av direktör för European Center for the Validation of Alternatives

Nyligen kom det till min kännedom att direktören för European Center for the Validation of Alternatives (ECVAM) endast utnämnts för en tidsperiod på två år. Normalt skall utnämningen omfatta fem år, vilket även ECVAM:s rådgivande vetenskapliga kommitté rekommenderat.

Vad anser kommissionen i detta ärende, och hur bedömer man den vetenskapliga trovärdigheten hos en direktör som endast är förordnad för en tvåårsperiod?
SKRIFTLIG FRÅGA E-2823/98

från Umberto Bossi (NI) till kommissionen

(17 september 1998)

Angående: Åtgärder för att bemöta krisen i Ryssland

Även de italienska bankerna har drabbats av den senaste krisen i Ryssland.

Enligt de senaste uppgifterna från Internationella regleringsbanken har italienska banker beviljat krediter i Ryssland motsvarande 4,3 miljarder dollar, det vill säga mer än 8 000 miljarder lire. Särskilt drabbad är SACE, som har beviljat krediter på totalt 10 600 miljarder lire.

En ytterligare förvärring av krisen i Ryssland skulle kunna innebära en så kallad smittoeffekt som skulle förvärra den generella misstron på marknaden.

Kan kommissionen ange hur stora de europeiska, och i synnerhet de italienska, bankernas reella utestående fordringar är med hänsyn till rubel-krisen?

Skulle kommissionen kunna förklara om man, efter att den gemensamma valutan införts, kommer att vidta åtgärder för att skydda de europeiska ländernas ekonomier från finansiella kriser i tredje länder, där man genom gemenskapsprogram uppmuntrat företag att investera?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(7 oktober 1998)

Ryssland befinner sig mitt i en mycket allvarlig ekonomisk och finansiell kris mot bakgrund av fortsatt politisk kris och växande social oro.

Kommissionens preliminära bedömning på detta stadium är att de direkta effekterna för gemenskapen av den ryska krisen troligen kommer att vara begränsade. Handelseffekterna kommer, utom inom vissa sektorer såsom jordbruket, att vara små, eftersom Ryssland endast utgör 4 % av handeln inom gemenskapen. Effekterna inom banksektorn kommer troligen att bli hanterbara eftersom, även om dess utsatthet är mycket stor i jämförelse med amerikanska och japanska banker, så är den förvisso ganska begränsad jämfört med den totala yttre påverkan från annat håll.

Under rådande omständigheter kommer kommissionen att koncentrera sig på följande:

- Använda flexibiliteten i Tacis maximalt för att koncentrera sig så mycket som möjligt på de områden där omedelbara åtgärder måste vidtas, t.ex. offentliga finanser, reform av den finansiella sektorn och uppbyggnad av institutioner.

- Betona samarbetet genom partnerskaps- och samarbetsavtal för att förstärka ryska institutionella och ekonomiska strukturer.

- Ytterligare uppmuntra den privata sektorn att gå in och medverka till att lösa krisen.

- Arbeta mot ökad samordning, både inom själva kommissionen och mellan gemenskapen och andra, särskilt de internationella finansiella institutionerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2822/98

från Umberto Bossi (NI) till rådet

(18 september 1998)

Angående: Åtgärder för att bemöta krisen i Ryssland

Även de italienska bankerna har drabbats av den senaste krisen i Ryssland.

Enligt de senaste uppgifterna från Internationella regleringsbanken har italienska banker beviljat krediter i Ryssland motsvarande 4,3 miljarder dollar, det vill säga mer än 8 000 miljarder lire. Särskilt drabbad är SACE, som har beviljat krediter på totalt 10 600 miljarder lire.

En ytterligare förvärring av krisen i Ryssland skulle kunna innebära en så kallad smittoeffekt som skulle förvärra den generella misstron på marknaden.

Kan rådet ange hur stora de europeiska, och i synnerhet de italienska, bankernas reella utestående fordringar är med hänsyn till rubel-krisen?

Skulle rådet kunna förklara om man, efter att den gemensamma valutan införts, kommer att vidta åtgärder för att skydda de europeiska ländernas ekonomier från finansiella kriser i tredje länder, där man genom gemenskapsprogram uppmuntrat företag att investera?

Svar

(16 november 1998)

Enligt tillgängliga uppgifter från Internationella regleringsbanken har EU:s affärsbanker fordringar i Ryssland motsvarande ungefär 70 % av de utländska bankkrediterna. När det gäller italienska banker utgör deras krediter till Ryssland cirka 9 % av de europeiska affärsbankernas fordringar i det landet.

Rådet har vidare diskuterat möjligheterna för EU att hjälpa Ryssland att övervinna den aktuella krisen och konstaterade avslutningsvis vid rådets möte (allmänna frågor) den 5 oktober 1998 att dess svar bör avgöras av om det finns ett trovärdigt och hållbart ryskt ekonomiskt program som skall utarbetas i nära samarbete med de internationella finansinstituten. Vid toppmötet mellan EU och Ryssland i Wien den 27 oktober 1998 erkände EU och Ryssland att ett trovärdigt och hållbart program för ekonomisk politik är nödvändigt för att möta akuta sociala behov och befintliga ekonomiska krav, samt för att återupprätta förtroendet på marknaden och återskapa valutastabilitet samtidigt som man stimulerar investeringar, däribland utländska investeringar.

Rådet har uppfattningen att beslutet om att från och med den 1 januari 1999 införa euron till de fastställda växelkurserna har visat sig vara en garanti mot monetär instabilitet när det gäller valutorna i de olika medlemsstaterna efter den asiatiska och den ryska finansiella krisen.