SKRIFTLIG FRÅGA E-2480/99

från Cristiana Muscardini (UEN) och Mauro Nobilia (UEN) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Säkerhetskrav för bostadshus

På senaste tiden har flera bostadshus rasat samman (detta år i Rom, förra året i Foggia). Ingen uppenbar anledning har funnits, såsom gasläckor eller jordbävningar. Rasen har krävt människors liv men också spridit skräck bland befolkningen, och myndigheterna har med rätta börjat förespråka att det skall finnas minimikrav på säkerheten i bostadsfastigheter.

För att garantera medborgarnas säkerhet har man tidigare infört vissa bestämmelser för elektriska anläggningar och hissar i bostadshus. Skulle kommissionen, i analogi med detta, kunna klargöra följande punkter:

1. Finns det, eller håller man på att utarbeta, några direktiv som fastställer tekniska säkerhetsnormer för byggnation av bostadsfastigheter?

2. Känner kommissionen till situationen i medlemsstaterna vad gäller hur många procent av bostadshusen som skulle kunna vara i riskzonen, antingen av naturorsaker (jordbävningar och översvämningar) eller på grund av att fastigheterna är gamla och att man använt teknik som är helt undermålig?

3. Anser inte kommissionen att en del av strukturfonderna skulle kunna avsättas för ombyggnadsarbeten av bostadsfastigheter för att göra husen säkrare?

4. Varför kan man inte som ett alternativ, och utan att behöva invänta år 2006 för att ändra fondernas nuvarande ändamål, i de kommande budgetarna skriva in en specialfond vars syfte skulle vara att främja banklån med detta ändamål?

5. Klimatet har förändrats i flera europeiska regioner och många naturkatastrofer har inträffat de senaste åren. Varför främjar man inte en undersökning av de reella förhållandena på plats för att kunna kontrollera de geologiska riskområdena och därmed kunna fastställa nya byggnadstekniska kriterier för byggnationer?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(19 januari 2000)

Kommissionen delar frågeställarnas oro för de bostadshus på gemenskapens territorium som rasar samman utan uppenbar anledning.

Kommissionen verkar för att harmonisera olika byggnadssätt, och -arbeten samt byggprodukter, -material och -system, och håller på att slutföra arbetet med genomförandet av rådets direktiv 89/106/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter(1).

Detta direktiv grundas på sex väsentliga säkerhetskrav varav det första är bärförmåga, stadga och beständighet som byggprodukter måste uppfylla för att få användas permanent i byggnadsverk. Direktivet är alltså av den s.k. nya modellen, och det krävs att produkterna måste vara lämpliga för att användas i byggnadsverk. Denna lämplighet bedöms med avseende på de s.k. harmoniserade tekniska specifikationerna, vilka för närvarande utarbetas av standardiseringsorganen.

Det är medlemsstaternas ansvar att fastställa kriterier för riskbedömning av byggnaders stabilitet vid hög ålder och under naturkatastrofer.

Vidare är det inte enligt rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(2) tillåtet att anslå medel till renovering och ombyggnad i säkerhetssyfte av befintliga fastigheter, och det finns för närvarande ingen budgetpost för särskilda medel till detta ändamål. Enligt artikel 2.2 e i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1783/1999 av den 12 juli 1999 om Europeiska regionala utvecklingsfonden(3) är det dock möjligt att medfinansiera åtgärder som syftar till [s]kydd och förbättring av miljön, särskilt under beaktande av försiktighetsprincipen och principen om förebyggande åtgärder när det gäller stöd för den ekonomiska utvecklingen....

När det gäller övervakning av områden som bedöms löpa högre geologiska risker på grund av klimatförändringar är detta också medlemsstaternas exklusiva ansvar, samtidigt som utvecklingen av de tekniska parametrarna i förhållande till framsteg och inhämtande av ny kunskap exempelvis åtgärder som definieras som tvingande vanligen beaktas när de harmoniserade tekniska specifikationerna utarbetas.

(1) EGT L 40, 11.2.1989.

(2) EGT L 161, 26.6.1999.

(3) EGT L 213, 13.8.1999.