SKRIFTLIG FRÅGA E-3014/01

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(29 oktober 2001)

Ämne: Medel till informationsändamål i ansökarländerna

Vilka medel har använts för information och opinionsbildning i vart och ett av ansökarländerna sedan ansökan lämnades in?

Vilka är de tio största bidragsmottagarna i varje land (kan kommissionen dessutom översända en förteckning över alla bidragsmottagare med angivelse av namn och ändamål)?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(16 januari 2002)

Fram till och med 1998 bedrev kommissionen sin informationsverksamhet i kandidatländerna i stor utsträckning med hjälp av budgetmedel från det tidigare generaldirektoratet för informationspolitik (GD X). Denna verksamhet innefattade bl.a. deltagande från delegationernas sida i ett antal evenemang för allmänheten, seminarier, konferenser och liknande verksamhet.

År 1998 inledde kommissionen en förstärkt insats för att informera medborgarna i kandidatländerna om unionen. Denna informationsinsats genomfördes centralt av en tjänsteleverantör, som erhöll finansiering genom Phareprogrammet (förordning (EEG) nr 3906/89), och ett antal underleverantörer i varje kandidatland. Det avtalet löpte ut i december 2001. I verksamheten ingick upprättandet av euroinfocenter i kandidatländernas huvudstäder. Personalen vid dessa är informatörer med ansvar för kontakterna med allmänheten antingen personligen eller via webbplatser. Verksamheten vid dessa omfattar även stöd för de lokala myndigheterna när de upprättar andra informationsställen, t.ex. i bibliotek, universitet eller kommunhus.

Vidare utarbetar dessa center broschyrer, informationsblad och annat informationsmaterial om EU för allmänheten. De har också hjälpt till att organisera debatter, seminarier, presskonferenser osv., ibland som en del av kandidatlandets egna insatser. Även om dessa insatser ursprungligen huvudsakligen inriktades på att informera allmänheten om EU har inledandet av medlemskapsförhandlingarna medfört ett ökande intresse för utvidgningsprocessen och följderna av utvidgningen. Därmed har delegationerna och deras informationsinsatser blivit allt mer inriktade på att förklara de beslut som fattas under förhandlingarna och på att tillhandahålla information om gemenskapens stöd inför anslutningen.

I maj 2000 inledde kommissionen som en tredje pelare av strategin inför anslutningen en omfattande kommunikationsstrategi som innefattar verksamhet både i medlemsstaterna och i kandidatländerna. Detta har medfört en förändring av avtalsläget i och med att delegationerna tagit direkt ansvar för de avtal som ingås med de företag som handhar informationen.

Enligt kommunikationsstrategin skall dessutom representationerna i medlemsstaterna få en större roll, och dessa har under 2001 börjat titta närmare på den allmänna opinionen för att veta vilken kommunikationsstrategi de skall välja för sina seminarier och diskussioner med allmänheten och intressegrupper. Vissa representationer har redan börjat ta fram broschyrer och annan information om utvidgningen. Verksamheten i medlemsstaterna kommer att öka under de närmaste åren allteftersom utvidgningen närmar sig, men syftet är inte att påverka opinionen, utan att informera allmänheten i medlemsstaterna och kandidatländerna om samtliga aspekter av utvidgningsprocessen.