SKRIFTLIG FRÅGA E-2699/02

från Manuel Pérez Álvarez (PPE-DE) till kommissionen

(26 september 2002)

Ämne: Hinder för läkarkårens fria rörlighet

Några unga spanska medicine kandidater har under de senaste åren gjort sin teoretiska och praktiska specialistutbildning som médicos do internato complentar de Saúde Pública e médicos assistentes de Saúde Pública i Portugal (Oliveira do Douro, Viana do Castelo, Paredes, Sta. Maria da Feira, Vila do Conde, Caminha, Braga, Melgaço, Chaves, Moncao och Campanhã).

Efter avslutad praktik och specialistutbildning, som även omfattar en särskild utbildning för utövande av inspektionsansvar inom hälsovården (förordning nr 327/96 av den 2 augusti), kan de emellertid inte få någon sådan tjänst vid hälsovårdsmyndigheten på grund av att de är utländska medborgare.

Enligt uppgift förekommer det dels att personer som inte är portugisiska medborgare innehar tjänster som ansvariga läkare vid hälsovårdsmyndigheterna, dels att läkare som inte har specialistutbildning inom området innehar sådana tjänster. I det senare fallet rör det sig dock om tidsbegränsade anställningar.

Känner kommissionen till situationen för dessa läkare som vill utöva sitt yrke i det grannland där de har genomfört sin specialistutbildning?

Vad anser kommissionen om att läkarna vid hälsovårdsmyndigheten väljs ut på ett godtyckligt vis, mot bakgrund av den definition av deras yrke som finns i förordning nr 336/96 (Diario da República 229 av den 29 september 1993)?

Vilka åtgärder har vidtagits eller kommer att vidtas i framtiden för att lösa detta problem, som eventuellt strider mot principen om fri rörlighet för arbetstagare inom EU?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(21 oktober 2002)

Kommissionen känner inte till den situation som parlamentsledamoten hänvisar till.

Vad gäller EU-medborgares tillgång till offentliga tjänster i andra medlemsstater finns det i artikel 39.4 i EG-fördraget ett undantag från principen om fri rörlighet för arbetstagare inom EU. Det anges där att bestämmelserna i denna artikel skall inte tillämpas på anställning i offentlig tjänst. Domstolen har framhållit att detta undantag måste tolkas restriktivt. Den har i flera domar påpekat att de tjänster som avses i denna bestämmelse är de som är förenade med specifika uppgifter inom den offentliga förvaltningen, det vill säga tjänster som inrymmer utövande av offentlig makt och tillvaratagande av medlemsstaternas allmänna intressen, i vilket också ingår offentliga myndigheters intressen.

Det åligger de nationella myndigheterna att på grundval av de fastställda kriterierna och under domstolens kontroll bedöma om artikel 39.4 i EG-fördraget är tillämplig i varje enskilt fall i förhållande till de uppgifter och det ansvar som ingår i varje specifik tjänst.

Enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till anges det inte i den aktuella portugisiska lagstiftningen (Decreto-Lei nr 336/93) att portugisisk nationalitet skulle vara en förutsättning för anställning inom den portugisiska hälso- och sjukvården.

Om det dock i praktiken ställs ett sådant krav kan det strida mot de kriterier som fastställts i domstolens rättspraxis. Kommissionen behöver mer detaljerade uppgifter om de specifika fall som parlamentsledamoten hänvisar till för att i förekommande fall kunna ingripa gentemot de portugisiska myndigheterna. I denna fråga kan de berörda personerna vända sig direkt till generaldirektoratet för sysselsättning och socialpolitik.

Vad gäller kravet att de ansvariga läkarna vid de portugisiska hälso- och sjukvårdsmyndigheterna uteslutande ska vara specialister kan kommissionen inte agera, eftersom det står det varje medlemsstat fritt att själv utforma sin offentliga förvaltning.