SKRIFTLIG FRÅGA E-1546/02

från Wolfgang Ilgenfritz (NI) till kommissionen

(3 juni 2002)

Ämne: Europeiska kommissionens representation i Wien

Våren 2002 ledigförklarades tjänsten som chef för Europeiska kommissionens representation i Wien genom att utannonseras över hela Europa. Tjänsten hade varit vakant sedan november 2001. Enligt uppgifter i massmedierna verkar det inte ha förelegat några som helst objektiva kriterier som grundval i samband med att tjänsten utlysts för sökande.

I tidningen Österreichischer Kurier den 11 mars 2002 stod det att tjänsten enligt utsago vore vikt för en person från Österrike, eftersom det uttryckligen ställdes krav på omfattande kunskaper om den politiska situationen och samhällssituationen i landet. Den 22 april 2002 skrev tidningen att kommissionsledamoten Franz Fischlers kansli bekräftat att fem personer anmält sig som kandidater för att efterträda Wolfgang Streitenberger på denna post.

Den 6 augusti 2001 stod det i Die Presse att Michael Reiterer, en österrikisk tjänsteman, ansågs som den kandidat som hade de största utsikterna att komma i fråga och att vederbörande bekräftat sitt intresse för tjänsten.

1. Är det riktigt att det funnits bara fem sökande till tjänsten som chef för representationen i Wien? Om så inte är fallet: hur många sökande har det då funnits?

2. Hur förklarar ni att det funnits bara så få sökande till tjänsten som chef för representationen i Österrike, när det ju ändå handlar om en välavlönad och prestigefylld tjänst?

3. Vilka krav på yrkeskunskaper ställdes det på de sökande i samband med att tjänsten utlystes? Stämmer det att det krävdes såväl omfattande kunskaper om den politiska situationen och samhällssituationen i Österrike som utmärkta insikter i tyska? Om så varit fallet: ställs det krav på sådana kunskaper i landets språk och landets förhållanden, oavsett i vilken medlemsstat en sådan tjänst är utlyst att sökas?

4. Sedan den 6 augusti 2001, alltså långt innan tjänsten utlysts, kom en viss person att betraktas som favorit (artikel i Die Presse). Hur har kommissionen kunnat garantera att inte andra eventuella sökande avskräckts till följd av detta? Tycker inte kommissionen att kraven på objektivitet och insyn i samband med förfarandena kring att tjänsten utlysts tagit skada av att man på det här sättet nämnt en persons namn så långt i förväg?

5. Hur många sökande har det vid olika tillfällen funnits i samband med att tjänsten som chef för Europeiska kommissionens representation i andra medlemsstater ledigförklarats? Konkret: hur många sökande anmälde sig vid de fem senaste tillfällena då en tjänst som chef för Europeiska kommissionens representation i någon medlemsstat funnits att söka (medräknat också ansökningsförfaranden som nu pågår)?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(10 juli 2002)

1. Det stämmer att fem tjänstemän ansökte om tjänsten som chef för representationen i Wien sedan tjänst(1) hade utlysts.

2. till 5. Sedan 2000 har det, för fem liknande lediga tjänster, inkommit 25 giltiga ansökningar i genomsnitt fem sökande per ledig tjänst som chef för en representation. Exempelvis hade en ledig tjänst åtta sökande, och en annan hade två sökande. Att fem tjänstemän sökte tjänsten i Wien bör därför inte betraktas som något exceptionellt.

3. De krav som ställs på de sökande är verkligen mycket höga, liksom alltid när det gäller chefspositioner och i synnerhet representationschefer. Det är normalt och logiskt att kräva att en företrädare för kommissionen i en viss medlemsstat skall ha mycket goda kunskaper om EU:s politik och institutioner, om den politiska, ekonomiska och sociala situationen i medlemsstaten samt en god förståelse av landets kultur, media och institutioner. Andra representationschefer har rekryterats på exakt samma sätt.

4. Det kan förekomma spekulationer i pressen om vilka personer som har störst sannolikhet att få en viss tjänst innan en chefspost har tillsatts, men kommissionen kan knappast hindra sådana spekulationer. Dessutom kan sådana uppgifters trovärdighet ifrågasättas. Spekulationer påverkar i alla händelser inte utnämningskommitténs slutliga beslut. Det finns inga klara belägg för att pressrykten hindrar kandidater från att söka en tjänst, och det skulle givetvis vara både omöjligt och auktoritärt att försöka hindra en fri press att gissa vem som kan tänkas få en viss post. Att urvalsförfarandet sker på ett objektivt och öppet sätt garanteras av den avdelning som har ansvaret för att tillsätta den lediga tjänsten.

(1) COM/031/02.