ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3454/97 från Reino Paasilinna (PSE) till kommissionen (31 oktober 1997)

Ämne: Byggnadsstöd för den kalla zonen

På grund av de svåra förhållandena i de nordliga områdena är det exceptionellt dyrt att bygga i Finland. Under den långa kalla perioden går tjälen djupt ner i marken vilket leder till att såväl byggnadsgrunderna som grunderna för lands- och järnvägar måste skyddas med hjälp av dyra specialanläggningar. Man är också tvungen att skydda systemen för värme, vatten, avlopp och el.

Eftersom skillnaden mellan inomhus- och utomhustemperaturen för byggnaderna i Finland kan uppgå till 50 grader måste byggnaderna isoleras ordentligt utåt för att klara de uppvärmnings- och fuktproblem som temperaturskillnaderna förorsakar. Det byggnadssätt som krävs är så svårt och därigenom så kostnadskrävande att alla de som bygger inte haft råd att följa föreskrifterna. På grund av arbetsfel samt problem med fukt och mögel uppgår kostnaderna för reparationsbehovet i Finland nu till 60 miljarder finska mark.

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att skapa en stödfinansiering av byggnadsverksamheten i den så kallade kalla zonen - i syfte att skapa förutsättningar för ett kvalitativt förbättrande av byggandet där i framtiden, det vill säga möjligheter för en byggnadsverksamhet på en mera hållbar nivå än tidigare?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (7 januari 1998)

Kommissionen är medveten om att de särskilt hårda klimatförhållandena i den kalla zonen, och särskilt i Finland, innebär en merkostnad när det gäller byggnadsverksamhet.

Trots detta finns det inte några planer på ett särskilt stödprogram för byggnadsverksamhet i den kalla zonen.

Det skall noteras att lagstiftningen redan tar hänsyn till grundläggande krav vad gäller ogynnsamma klimatförhållanden i rådets direktiv av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter ((EGT L 40, 11.2.1989. )), för att kunna säkerställa en hög standard på nybyggnationer både vad gäller säkerhet och varaktighet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3924/97 från Johannes Swoboda (PSE) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Stödberättigade institut som bedriver informationsarbete om EU:s utvidgning österut

Åtskilliga österrikiska institut är intresserade av att ordna informationsmöten om konsekvenserna av utvidgningen österut för kommuner i österrikiska gränsområden samt för kommuner i Ungern, Tjeckien och Slovenien.

Är det möjligt att erhålla stöd för information och rådgivning om sannolika och förväntade konsekvenser av utvidgningen österut för kommuner på båda sidor av EU:s yttre gränser?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (29 januari 1998)

Den verksamhet som föreslås berättigar eventuellt till finansiering inom programmet Interreg II C ¨Cadses¨ (Central Adriatic Danubian and south eastern European Space). Man bör formulera ett projekt som behandlar denna fråga och lägga fram det för det österrikiska Cadses-sekreteriatet så att de ansvariga där kan diskutera det. Ett projekt som behandlar följderna av att utvidga gemenskapen har redan lagts fram.

Adressen till Cadses-sekretariatet skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3498/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (10 november 1997)

Ämne: Pedofili på ett av EU:s daghem

Enligt mardrömslika uppgifter som förekommit i offentligheten har det på daghemmet Clovis som tillhör gemenskapsorganen förekommit fall av pedofili och sexuellt utnyttjande av barn i åldern 2,5 - 3 år. De som förgripit sig på barnen var anställda vid ett privat företag som hade engagerats för att ta hand om barnen.

Personalföreningarna vid gemenskapsorganen har krävt ett omedelbart ingripande från kommissionsledamot Liikanens sida.

Jag vill fråga Europeiska kommissionen hur den ämnar reagera på detta, på vilket sätt den kommer att säkerställa skydd av barnens integritet samt se till att de ansvariga för denna bestialiska verksamhet får sina straff?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar (13 januari 1998)

Misstankarna om pedofili vid ett daghem för barn till tjänstemän vid gemenskapens institutioner har de senaste veckorna varit föremål för omfattande skriverier i vissa tidningar.

Undersökning av denna typ av händelser ligger inte inom kommissionens kompetensområde, utan är de belgiska myndigheternas sak. Bryssels åklagarmyndighet har utrett saken sedan juni 1997.

Kommissionen har ända från början försökt handla i de barns och föräldrars intresse vilka är direkt berörda. Kommissionen har hela tiden gjort vad den har kunnat för att bistå de rättsvårdande myndigheterna i deras utredning. Myndigheterna har fått tillträde till daghemmets lokaler så fort en begäran om detta inkommit. Bryssels åklagarmyndighet bekräftade detta vid en presskonferens den 14 november 1997. Myndigheten påpekade då också behovet att respektera att utredningen är konfidentiell, dels för att inte störa den pågående utredningen, dels för att respektera föräldrarnas legitima önskan att skydda sina barn.

Kommissionens uppgift har således varit att bistå på det sätt som den ombetts att göra, att vidta de åtgärder som står till buds för att skydda barnen samt att informera och hjälpa föräldrarna. Flera meddelanden har sänts till föräldrar och personal, informationsmöten har hållits för föräldrarna och sådana möten har också organiserats i samarbete med föräldrarnas sammanslutning för att möta företrädare för hjälporganisationen S.O.S. Enfants. Två gånger har den ansvarige kommissionsledamoten mottagit företrädare för föräldrar och personal. Daghemmets säkerhet har förbättrats.

Kommissionen har vidare förstärkt kontrollen över kvaliteten hos de anställda vid det företag som driver daghemmet Clovis i enlighet med det avtal som slöts med företaget i juni 1995. I avvaktan på utredningens resultat har kommissionen bett daghemmets ledning att vidta de skyddsåtgärder som den kan och får till barnens bästa.

I avsaknad av en bekräftelse från de behöriga rättsvårdande myndigheterna i skuldfrågan, kan man naturligtvis inte uttala sig angående eventuella straff.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3786/97 från John Iversen (PSE) till kommissionen (26 november 1997)

Ämne: Rättigheter till sportsändningar

Kan kommissionen bekräfta eller dementera huruvida det är i strid med EU:s direktiv att ett danskt lagförslag ger två statliga rikstäckande TV-kanaler ensamrätt på sändningar av viktiga nationella sportevenemang? En privat reklamfinaniserad kanal har tidigare köpt rättigheterna till sportevenemangen och hävdar nu att det danska lagförslaget strider mot artikel 90 i EU-fördraget. Den privata kanalen kan ses i hela landet men endast via kabel eller parabolantenn.

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (8 januari 1998)

Enligt artikel 3a i direktiv 89/552/EEG, ändrat genom 97/36/EG, om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television ((EGT L 202, 30.7.1997. )) får varje medlemsstat vidta åtgärder som är förenliga med gemenskapsrätten för att säkerställa att programföretag inom dess jurisdiktion inte, med utnyttjande av exklusiva rättigheter, sänder evenemang som av den medlemsstaten anses vara av särskild vikt för samhället på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i den medlemsstaten utestängs från möjligheten att följa sådana evenemang genom direktsändning eller tidsförskjuten sändning i fri TV. Dessa åtgärder skall omedelbart anmälas till kommissionen. Inom en period på tre månader efter anmälan skall kommissionen verifiera att sådana åtgärder är förenliga med gemenskapsrätten. Den skall inhämta yttrande från den kommitté som inrättas i enlighet med artikel 23a i direktivet.

Kommissionen har ännu inte fått någon anmälan enligt direktivet från de danska myndigheterna. Kommissionen kan därför inte uttrycka någon åsikt om huruvida den danska regeringens förestående åtgärder är förenliga med gemenskapslagstiftningen och med artikel 90 i EG-fördraget i synnerhet eller med direktivet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3958/97 från Johanna Maij-Weggen (PPE) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Svensk vapenexport

Känner kommissionen till att Sveriges regering i maj 1997 lade fram en rapport till den svenska riksdagen med titeln Svensk vapenexport 1996?

Kan kommissionen undersöka vilka andra EU-regeringar som på liknande sätt informerar sina parlament om landets vapenexport?

Skulle kommissionen kunna begära in dessa årsrapporter, samla ihop dem och vidarebefordra dem till Europaparlamentet tillsammans med sina kommentarer?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar (29 januari 1998)

Kommissionen känner till och välkomnar den svenska regeringens rapport Svensk vapenexport 1996 som har lagts fram för den svenska riksdagen.

Genom offentliga uppgifter känner kommissionen också till att regeringarna i en del medlemsstater på olika sätt rapporterar till sina nationella parlament om den vapenexport som har beviljats licens.

Kommissionen vill också göra parlamentsledamoten uppmärksam på det nyligen antagna meddelandet ¨Att genomföra unionens strategi för försvarsindustrin¨ ((KOM(97) 583 slutlig. )). I detta meddelande förklarar kommissionen att en enhetlig europeisk marknad för försvarsprodukter bör upprättas med hjälp av en kombination av alla de instrument som unionen förfogar över. Meddelandet består av en handlingsplan för försvarsindustrin och ett utkast till gemensam ståndpunkt om utarbetandet av en europeisk försvarsmaterielpolitik.

I handlingsplanen ingår att kommissionen skall utarbeta en vitbok om de valmöjligheter som kan leda fram till en gemensam vapenexportpolitik, som sedan också kommer att bidra till upprättandet av en uppförandekod.

I denna vitbok skulle kommissionen till exempel kunna föreslå ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna och gemenskapens institutioner om vapenexporten.

I nuläget har kommissionen dock inga planer på att begära in medlemsstaternas rapporter om vapenexport.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4189/97 från Eolo Parodi (UPE) och Guido Viceconte (UPE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Gemenskapsfinansiering för återuppbyggnad av Petruzzellioperan i Bari

Den 27 oktober 1991 förstördes Petruzzellioperan i Bari av en våldsam brand. Byggnaden uppfördes mellan 1898 och 1903, förklarades för historiskt minnesmärke av nationellt intresse år 1954, utnämndes till traditionsenlig opera 1967 och var den enda privatägda operabyggnaden i Europa.

Byggnadens ödeläggande kan jämföras med den brand som 1996 totalförstörde en annan berömd italiensk opera, ¨La Fenice¨ i Venedig.

Denna sistnämnda byggnad fick rättmätigt ansenligt stöd från gemenskapen för att man skulle kunna utföra en viss restaurering. Operabyggnaden i Bari har däremot av någon outgrundlig anledning endast tilldelats 80 000 ecu för viss restaurering av entréhallen.

Jag vill därför fråga kommissionen:

1. Beror det blygsamma stödet till Petruzzellioperan på att den till skillnad från andra europeiska operabyggnader är privatägd?

2. Anser inte kommissionen att det är nödvändigt och brådskande att bevilja gemenskapsstöd för att slutföra arbetet med att bygga upp Petruzzellioperan, eftersom familjen Messeni Nemagna som äger byggnaden inte har de pengar som behövs för att slutföra restaureringsarbetet?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (26 februari 1998)

1. Petruzzelli-operan i Bari, Italien, erhöll 1994 ett bidrag från kommissionen på 80 000 ecu som ett led i stödet till pilotprojekt för att bevara Europas arkitektoniska kulturarv * det året hade stödet som tema teaterbyggnader.

Åren 1995, 1996 och 1997 har kommissionen som en förberedelse för Rafael-programmet inlett flera stödinsatser för att bevara det arkitektoniska kulturarvet. Dessa insatser har varit inriktade på olika teman som betraktats som prioriterade (byggnader för religiösa ändamål, barockbyggnader, utsmyckade fasader, förindustriell arkitektur).

2. Inom ramen för regionala stödinsatser (strukturfonderna) finns återuppbyggnaden av operan som ett av projekten i åtgärd 6.3 (återskapande av kulturvärden) i det operativa programmet 1994*1999 till förmån för regionen Apulien, som medfinansieras av strukturfonderna.

Enligt uppgifter från de italienska myndigheterna inlämnades en ansökan om bidrag för återuppbyggnad av operan, men denna ansökan godkändes inte av de regionala myndigheterna p.g.a. att vissa villkor för stöd inte var uppfyllda.

Eftersom det rör sig om en privat byggnad, om än av allmänt intresse, som drivs i vinstsyfte, begränsas medfinansiering till en viss procentandel av kostnaderna, vilket är i enlighet med författningsbestämmelser på området.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4109/97 från Mirja Ryynänen (ELDR) till kommissionen (18 december 1997)

Ämne: Stöd till organisationer som mottar EU-bidrag för sin verksamhet

Kommissionen ger verksamhetsbidrag till flera organisationer. Organisationernas problem är att de inte får information om hur stort deras bidrag är förrän sent under mitten av året ifråga eller först på hösten. Detta gör att det blir omöjligt att planera verksamheten rationellt och skapar osäkerhet vad gäller att inleda projekt som kräver medel.

Situationen skulle underlättas om de organisationer som visat sig vara stabila samarbetsparter fick ut hälften av det bidrag som anslagits föregående år i början av året och om eventuella förändringar i det totala bidraget beaktades i den summa som betalas ut vid årets slut.

Vad ämnar kommissionen göra för att bidragen till organisationernas verksamhet skall fungera bättre ur brukarnas synvinkel än för närvarande?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar (18 februari 1998)

Driftsanslagen i gemenskapens budget fördelas inte på förhand mellan de många organisationerna. En organisation kan erhålla ekonomiskt stöd av kommissionen om den framlägger ett förslag till projekt som för det första utgör en åtgärd som faller inom ramen för budgetmyndighetens allmänna budget och som för det andra uppfyller de särskilda krav som fastställs i gemenskapslagstiftningen rörande genomförandet av denna särskilda åtgärd.

Av detta följer att kommissionen måste göra en särskild granskning av ansökan från den potentiella mottagaren.

En proportionell tilldelning av driftsanslag som frågeställaren föreslår gör det omöjligt för kommissionen att iaktta villkoren (i artikel 2) i budgetförordningen som syftar till att säkerställa en god användning av allmänna medel i enlighet med principen om en sund ekonomisk förvaltning, särskilt vad gäller sparsamhet och kostnadseffektivitet.

Vad gäller ett effektivare genomförande av driftsanslagen sker denna undersökning allt mer jämt fördelat över året i syfte att säkerställa ett jämnare genomförande av budgeten och förkorta tiden mellan inlämnandet av ansökan och kommissionens svar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2982/97 från Patricia McKenna (V) till rådet (30 september 1997)

Ämne: Sekretess och EU:s K4-kommitté för rättsliga och inrikespolitiska frågor

Den så kallade K4-kommittén som utför en stor del av arbetet med att förbereda EU:s initiativ när det gäller rättsliga och inrikespolitiska frågor har utsatts för kritik på grund av den sekretess den omger sin verksamhet med. Personer som verkar för medborgerliga fri- och rättigheter har framhållit att kommittén inte är underställd demokratisk kontroll och att det är svårt att fastställa vilka ärenden som behandlas av den.

Under 1995 utarbetade K4 många av de riktlinjer som skulle göra det möjligt för Europeiska unionen att inrätta ett system för telefonavlyssning som berör medborgare i alla medlemsstater. Inga enskildheter angående detta system publicerades i EGT förrän nästan två år senare.

Kan rådet i detalj redogöra för de planer man eventuellt har för att öka öppenheten när det gäller K4-kommitténs verksamhet?

Svar (26 februari 1998)

K 4-kommittén är inte en kommitté av särskild typ utan en genom artikel K 4 i Fördraget om Europeiska unionen inrättad grupp vid rådet som arbetar i enlighet med bestämmelserna i rådets arbetsordning.

Det finns således inte någon grund för antydningarna om att gruppen omger sin verksamhet med sekretess eller inte är underställd demokratisk kontroll.

De handlingar som framställs av K 4-komittén är underställda samma bestämmelser som rådets övriga handlingar när det gäller information om dem till allmänheten. De ministrar som ansvarar för rättsliga och inrikes frågor tar allt oftare tillfället i akt att informera Europaparlamentet om det arbete som utförs i de olika grupper som arbetar på området rättsliga och inrikes frågor, däribland K 4-kommittén.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3984/97 från Laura González Álvarez (GUE/NGL), Alonso Puerta (GUE/NGL) och María Sornosa Martínez (GUE/NGL) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Arbetsförhållandena i kolgruvorna i Acalanda (Brasilien)

Centrum för skydd av liv och mänskliga rättigheter i Acalanda är en frivilligorganisation som i denna brasilianska kommun arbetar för ett erkännande av medborgarrätten och mot slavarbete och överexploatering i kolgruvorna.

Denna frivilligorganisation kritiserar den situation av överexploatering och nästan slaveri som de som arbetar i kolgruvorna i kommunen Alcalanda befinner sig i. Där inträffar regelbundet olyckor på grund av de dåliga arbetsförhållandena. Något som också har kritiserat är att arbete utförs av en grupp barn under 15 år. Enligt information från organisationen tillhör många av dessa kolgruvor stålverken Viena och Pindaré.

Känner kommissionen till denna kritik? Kan kommissionen informera oss om den håller på med någon uppföljning av avtalen mellan EU och Brasilien och Mercosur i syfta att få den brasilianska regeringen att se till att internationellt erkända arbetsregler och arbetsförhållanden respekteras och barnarbete förbjuds?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar (3 februari 1998)

Kommissionen känner naturligtvis till att oskäliga arbetsförhållanden kan förekomma, särskilt i gruvor, och att de ibland rör barn.

Många föreningar, organisationer av olika slag, icke-statliga organisationer (NGO) eller enskilda personer fäster kommissionens uppmärksamhet på sådana fall som i allmänhet drabbar utomordentligt fattiga och försvarslösa befolkningsgrupper.

Exploateringen eller överexploateringen av arbetare beror på bristande ekonomiska och sociala utvecklingsförhållanden, vilka ger upphov till detta slags situationer. En förändring av dessa förhållanden är en process på lång sikt.

Det kan dock tänkas att de åtgärder som kommissionen vidtar i sitt övergripande förhållande till sina partnerländer, i detta fall i samarbetet med Brasilien, just leder till att man gradvis kan komma till rätta med detta slags situationer.

Varje gång som en åtgärd kan tänkas leda till resultat anstränger sig kommissionen följaktligen att, på de bedömningsgrunder som står till buds, uppvakta de berörda myndigheterna via de kanaler som den finner mest lämpliga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3332/97 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (22 oktober 1997)

Ämne: Upprättande av markregister i Grekland

Enligt offentliggjorda uppgifter anhåller den grekiska regeringen om att få överföra medel ur budgeten för markregistret - ett projekt som ingår i det operativa programmet ¨Miljö¨, punkterna 5.1, 5.2 och 5.3 - för att använda dem till finansiering av andra projekt.

Jag vill fråga kommissionen om följande: Hur stor är utnyttjandegraden av medlen som reserverats för markregistret fram till dags dato? Vad anser kommissionen att den låga utnyttjandegraden av de medel som beviljats för det här projektet beror på? I vilken anda behandlar kommissionen denna anhållan från den grekiska regeringen?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (3 december 1997)

Kommissionen kan bekräfta att de grekiska myndigheterna vid halvtidsgranskningen av gemenskapens stödramar för Grekland bland annat anhållit om att få överföra de anslag som var avsedda för att upprätta ett fastighetsregister i Grekland. Eftersom de riktlinjer som drogs upp i övervakningskommittén den 30 och 31 oktober 1997 av kommissionen och de grekiska myndigheterna ännu inte har formaliserats, är det inte möjligt att ange ett exakt belopp. Emellertid kommer detta belopp med all säkerhet att vara betydligt mindre än det belopp som ursprungligen medgavs.

Den aktuella utnyttjandegraden för detta projekt är 11 % med en planerad fördubbling (22 %) vid slutet av 1997, då de undertecknade kontrakten kommer att utgöra 70 % av samtliga de kontrakt som samfinansieras av gemenskapens stödramar. Kommissionen anser att man för att upprätta ett nationellt fastighetsregister behöver förbereda sig väl, både med hänsyn till lagstiftning och till hur registret skall byggas upp. Detta har med nödvändighet tagit tid och därför har man kunnat börja använda de avsatta medlen först i år. Kommissionen anser att det inte längre finns något som hindrar att man kommer att kunna använda sig av de avsatta medlen inom den tidsfrist som angivits i gemenskapens stödramar och det är i denna anda som kommissionen kommer att behandla denna anhållan.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3146/97 från Joan Colom i Naval (PSE) till kommissionen (30 september 1997)

Ämne: Fruktträd och vinplantor till salu

I början av åttiotalet förekom ett av de mest skandalösa bedrägerifallen inom gemenskapen, då fruktträd av plast användes för att inkassera gemenskapsbidrag under den gemensamma jordbrukspolitiken.

Med anledning av de reformer av vissa gemensamma marknadsordningar som nyligen genomförts och som planeras, verkar det som om det återigen finns företag inom gemenskapen som bjuder ut till försäljning frukt- och olivträd samt vinplantor i syntetmaterial som garanteras vara omöjliga att upptäcka.

Känner kommissionen till dessa envisa rykten? Har den vidtagit någon åtgärd? Kan kommissionen garantera att det går att upptäcka dessa nya material med de undersökningstekniker kommissionen använder?

Kompletterande svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (10 december 1997)

Kommissionen är medveten om ryktena att träd och figurer i syntetmaterial används för att gemenskapsstöd skall utgå, men känner inte till konkreta fall av bedrägeri mot gemenskapens budget genom att fruktträd, olivträd eller vinplantor i syntetmaterial används. Medlemsstaterna, som skall meddela kommissionen bedrägerier och oriktigheter på den gemensamma jordbrukspolitikens område, enligt rådets förordning (EEG) nr 595/91 av den 4 mars 1991 om oriktigheter och återvinning av belopp som felaktigt har utbetalats i samband med finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken och om organisationen av ett informationssystem på detta område och om upphävande av förordning (EEG) nr 283/72 ((EGT L 67, 14.3.1991. )), har inte uttryckligen uppgivit att man stött på sådana tillvägagångssätt (en analys av de bedrägliga förfarandena kan dock inte göras systematiskt). Kommissionen anser att de kontrollmetoder som tillämpas garanterar att sådana oriktigheter upptäcks.

En fjärranalys där satellitbilder används skulle göra det möjligt att omedelbart upptäcka plast om hela skiften undersöks, eftersom det radiometriska resultatet från vegetation blir ett helt annat.

Register över vin- och olivodlingar upprättas delvis genom flygfoton men kontrolleras genom ett betydande fältarbete. Plantor av plast skulle omedelbart upptäckas. Dessutom är det mycket svårt att i plast simulera fullvuxna träd. Eftersom unga plantor syns dåligt på bilder eller foton bör nyplanteringar alltid inspekteras på plats. För olivträd beviljas stöd till faktisk produktion när det gäller 80 % av gemenskapsproduktionen och endast 20 % betalas ut på grundval av antalet träd och den genomsnittliga avkastningen. För detta stöd krävs att det uppvisas ett intyg på att skörden krossats i en godkänd fabrik.

Inom sektorn för frukt och grönsaker beviljas endast gemenskapsstöd per hektar genom programmet för röjning av äppel- och persikoträd (som är lövfällande träd). De kontroller som föreskrivs i gemenskapsbestämmelserna sker på plats och omfattar en kontroll av skiftenas densitet och de aktuella trädens ålder. Under dessa omständigheter skulle plastträd omedelbart upptäckas.

Detsamma gäller röjning av vinodlingar.