SKRIFTLIG FRÅGA E-3172/97 från Patricia McKenna (V) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: ECHO:s verksamhet i Burma

Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd (ECHO) har kritiserats av människorättsgrupper på grund av dess inblandning i ett hiv/aids-projekt i Burma.

Projektet har genomförts i samarbete med hälsoministeriet, styrt av rådet för återställande av lag och ordning i Burma (Burmese State Law and Order Restoration Council, SLORC) som bär ansvaret för massförtryck av demokratiaktivister i landet.

Har kommissionen utvärderat projektets verkningar? Anser kommissionen att projektet medfört några påtagliga fördelar för det burmesiska folket? Har den lyckats säkerställa att projektet inte kontrolleras av SLORC? Om ja, hur har den gjort detta?

Kommissionen har enligt uppgift även stött ett FN-program för kontroll av narkotika i Burma. Hur mycket har den tilldelat detta program? Kan kommissionen på samma sätt redogöra för de fördelar som den anser att programmet har medfört för det burmesiska folket?

Svar från Manuel Marìn på kommissionens vägnar (10 november 1997)

Det projekt som parlamentsledamoten refererar till finansieras inte genom budgetposten för humanitärt bistånd, utan genom budgetposten för HIV (humane immunodeficiency virus) /AIDS (acquired immune deficiency syndrome) (HIV/AIDS prevention and care in Tachilek och Kyainge Tong, World Vision United Kingdom). Utgångsbedömningen och utvecklingen av genomförandeplanen har tillfälligt skjutits upp på grund av kraftiga monsunregn i området. Det finns därför inte några resultat från projektet.

Den verksamhet som kommissionen stöder kommer i hög grad att innebära ett stöd för de delar av befolkningen som är i behov av hjälp utan att någon särskild hänsyn tas till rådet för återställande av lag och ordning (State law and order restoration council, SLORC). Å andra sidan är det i ett land som Burma nästan omöjligt för en icke-statlig organisation att arbeta helt utan kopplingar till de befintliga strukturerna, eftersom icke-statliga organisationer mycket sällan kan bygga upp egna strukturer som är tillräckliga för att det skall kunna ha någon inverkan på den humanitära situationen för de minst gynnade delarna av befolkningen. Detta gäller särskilt inom hälso- och sjukvård, där burmesisk personal själva, med undantag av ett fåtal personer från de icke-statliga organisationerna, får ansvara för att lösa problemen, vilket (sammantaget med utbildningen av den burmesiska personalen) oundvikligen leder till yrkesmässiga relationer med de statliga myndigheterna eller enskilda som är kopplade till dem, som till exempel Myanmars mödra- och barnavårdsförening och Myanmars medicinska förening.

Kommissionen är medveten om att situation inte är idealisk, men också om att den måste acceptera den om den vill åstadkomma en förbättring av den humanitära situationen i Burma. Detta innebär dock inte på något sätt att de icke-statliga organisationer som samarbetar med myndigheterna, eller enskilda som är kopplade till dem, stöder regimen eller brister i respekten för humanitära principer. Kommissionen följer fortlöpande och mycket noga tillsammans med medlemsstaterna alla gemenskapsfinansierade projekt i Burma för att kontrollera att så är fallet.

Vad gäller samarbetet med FN-programmet för narkotikabekämpning (United Nations Drug Control Programme, UNDCP) bidrar kommissionen med 806 000 ecu till ett treårigt pilotprojekt om kontroll av prekursorer som UNDCP förvaltar. Programmet täcker Ostasien, närmare bestämt Burma, Kina, Laos och Vietnam. Projektets mål är att förbättra ländernas förmåga att genomföra fungerande åtgärder på nationell nivå eller på nivån under regional nivå för kontroll av prekursorer och deras roll i smugglingen. Det burmesiska folket kommer indirekt att gynnas av detta.