SKRIFTLIG FRÅGA P-3528/98

från Edith Müller (V) till kommissionen

(13 november 1998)

Angående: Tillämpning av direktiv 85/337/EEG på ett delområde i en medlemsstat (respektive flera medlemsstater), särskilt beträffande omvandling av tidigare militära flygfält, till exempel Weeze/Laarbruch i Tyskland

EG-domstolen kritiserade i en dom den tyska lagstiftningen om miljökonsekvensbeskrivning (MKB) och förklarade att den var oförenlig med direktiv 85/337/EEG(1), eftersom man inte hade genomfört MKB för alla projekt som omfattades av direktivet.

1. Ingår tidigare militära flygfält som skall omvandlas till civila anläggningar principiellt i den grupp projekt som domstolen kritiserade, eller håller kommissionen med den tyska förbundsregeringen om att det räcker med ett godkännande enligt § 6 i flyglagen (förkortat godkännandeförfarande utan MKB)?

2. Har det uppstått särskilt kritik på grund av att vissa av de eventuellt berörda flygfälten ligger vid nationella gränser så att man även måste reglera rätten att flyga över ett annat land - Nederländerna i fallet Weeze/Laarbruch?

3. Måste man även ta hänsyn till Nederländernas lagstiftning i just detta fall?

4. Känner kommissionen till några jämförbara fall i andra medlemsstater, och hur hanterades dessa i så fall?

5. Känner kommissionen till några jämförbara fall eller enskilda projekt i Tyskland där man kringgått MKB, och hur hanterades dessa i så fall?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(21 januari 1999)

1. Kommissionen antar att parlamentsledamoten avser domstolens dom av den 22 oktober 1998 i fall nr C-301/95 (kommissionen mot Förbundsrepubliken Tyskland) i vilken domstolen fastställde att Tyskland överträtt rådets direktiv 85/337/EEG genom att underlåta att vidta de nödvändiga åtgärder som krävdes för att uppfylla bestämmelserna i direktivet inom den utsatta tidsfristen, genom att underlåta att till kommissionen anmäla alla åtgärder som vidtagits för att uppfylla bestämmelserna i direktivet, genom att inte kräva en miljökonsekvensbeskrivning för alla projekt som enligt direktivet skulle underkastas en sådan (ett godkännandeförfarande inleddes efter den tredje juli 1988) samt genom att på förhand utesluta hela projektkategorier av de som anges i direktivets bilaga 2 från kravet på en miljökonsekvensbeskrivning.

I domen finns det ingen särskild hänvisning till militära flygfält som görs om till civila flygfält. Följaktligen måste det avgöras från fall till fall om domen även omfattar dessa typer av flygfält. Kommissionen kan inte kommentera den tyska regeringens ståndpunkt vad gäller artikel 6 i den tyska "Luftverkehrsgesetz", eftersom kommissionen inte erhållit någon information om denna ståndpunkt.

2. och 3. I artikel 7 i direktiv 85/337/EEG föreskrivs att om en medlemsstat uppmärksammar att ett projekt kan antas medföra en betydande inverkan på miljön i en annan medlemsstat eller om en medlemsstat som kan komma att beröras i betydande grad begär det, skall den medlemsstat inom vilken projektet avses att utföras till den andra medlemsstaten vidarebefordra de uppgifter som inhämtats enligt artikel 5, samtidigt som uppgifterna görs tillgängliga för de egna medborgarna. Denna information skall ligga till grund för ett sådant samråd som är nödvändigt inom ramen för de bilaterala relationerna mellan två medlemsstater på ömsesidig och jämställd grund. Denna bestämmelse kan gälla i det särskilda fall som parlamentsledamoten nämner.

4. och 5. Vad gäller tillämpningen av direktiv 85/337/EEG på flygfält som omfattas av bilaga 2 i andra medlemsstater har kommissionen informerats om ett fall inom ramen för artikel 177 i EG-fördraget, nämligen gällande ett flygfält i Bolzano i Italien. I detta fall anser kommissionen att en miljökonsekvensbeskrivning borde ha gjorts. Vad gäller sådana projekt i Tyskland har kommissionen informerats om ett flertal klagomål beträffande fall där miljökonsekvensbeskrivningar inte gjorts som en följd av att direktivet inte genomförts på ett korrekt sätt. I sådana fall har kommissionen hänvisat de klagande till de överträdelsesförfaranden som ledde till ovannämnda dom (se punkt 1).

(1) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.