SKRIFTLIG FRÅGA E-3656/00

från Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) till kommissionen

(27 november 2000)

Ämne: Spaniens skatterätt behandlar folk olika

Inom spansk skatterätt skiljer man vid beskattningen av fastighetsägare mellan spanska medborgare och personer som inte innehar spanskt medborgarskap. En EU-medborgare som inte är bosatt i Spanien men dock äger en fastighet där måste betala inkomst- och förmögenhetsskatt till staten. Inkomstskatten för så kallade no residentes en Espana (icke bosatta i Spanien) skall betalas en gång om året. Skattesatsen ligger 2 procent över värdet enligt fastighetsregistret. Förmögenhetsskatten för no residentes en Espana skall också betalas en gång om året. Beräkningsgrunden för denna skatt består i fastighetens värde då köpet ingicks.

I samband med försäljningen av en fastighet i Spanien görs det dessutom i skattehänseende en skillnad mellan personer som är bosatta i Spanien och sådana som inte är det. Denna skillnad kommer fram vid realisationsvinstskatten, som beräknas på den vinst som säljaren gjort på affären. Om någon som inte är bosatt i Spanien säljer en fastighet där, då beskattas reavinsten med en schablonsats på 35 procent, medan personer som är bosatta i Spanien i sådana fall betalar endast 20 procent.

Detta ger anledning till följande frågor:

1. Är det förenligt med det förbud mot diskriminering på grund av medborgarskap, vilket ingår i de grundläggande friheterna, att EU-medborgare som äger fastigheter i Spanien utan att vara bosatta där behandlas annorlunda än sådana fastighetsägare som är bosatta i landet?

2. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta ifall denna form av olika behandling inte är förenlig med förbudet mot diskriminering och inte motiverad av sakliga skäl eller proportionell mot dessa?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(24 januari 2001)

Kommissionen önskar underrätta parlamentsledamoten om att de skatteregler som är tillämpliga med avseende på EU-medborgare som inte är fast bosatta i Spanien men äger fastigheter där redan har prövats av kommissionen i samband med den skriftliga frågan E-1380/99 från Johannes Swoboda(1). Kommissionen ber för alla eventualiteter att få hänvisa till det svar som givits på den frågan.

I den spanska lagstiftningen föreskrivs generellt vad beträffar icke uthyrda fastigheter som inte utgör huvudsaklig bostad såväl inkomstbeskattning som förmögenhetsbeskattning. Realisationsvinst vid försäljning anses utgöra en del av inkomsten under försäljningsåret. De omständigheter som ger upphov till beskattning och de beskattningsbara underlagen är desamma för fast bosatta och icke fast bosatta, men det finns skillnader vad beträffar tillämpliga skattesatser och personliga avdrag.

Den fiktiva årsinkomsten från denna typ av fastigheter sätts till 2 % av fastighetsregistervärdet (artikel 71.1 i lag 40/1998 rörande inkomstskatt för fysiska personer, BOE 10.12.1998, och artikel 23.5 i lag 41/1998 rörande icke fast bosatta personers inkomster, BOE 10.12.1998). Som inkomst för en fast bosatt person läggs den till denna persons inkomster från samtliga länder,

beskattas enligt en progressiv skala och kan nå en marginalskattesats på 48 % (39,6 % till staten och 8,4 % till comunidades autónomas (de autonoma gemenskaperna), artiklarna 50 och 61 i lag 40/1998; till beskattningsåret 1998 kunde de samlade skatterna uppgå till 56 %). För icke fast bosatta personer tillämpas däremot den generella schablonskattesatsen på 25 % skatt på icke fast bosatta personers inkomster (artikel 24.1 a i lag 41/1998). Kommissionen kan inte fastställa någon nackdel för en icke fast bosatt person annat än om hans inkomster från samtliga länder hypotetiskt belagda med spansk skatt som en fast bosatt persons inkomster inte skulle nå en marginalskattesats på 25 % (för beskattningsåret 2000 nås en sådan skattesats vid en beskattningsbar inkomst på 2 142 000 ESP = 10 684 euro). I ett sådant (snarast sällsynt) fall skulle kommissionen anse att de spanska myndigheterna skulle vara skyldiga att enbart ta ut beloppet för den skatt som en fast bosatt person skulle behöva erlägga.

Realisationsvinster (definition i artiklarna 31 och 32 i lag 40/1998) som icke fast bosatta personer gör vid försäljning av en i Spanien belägen fastighet som inte utgör huvudsaklig bostad är beskattningsbara i Spanien (artikel 12.1 g i lag 41/1998) och beläggs med en schablonskattesats på 35 % (artikel 24.1 f i lag 41/1998). Den skattesats som är tillämplig på en realisationsvinst som en fast bosatt person gör vid försäljning av en fastighet som han ägt under mer än ett år är däremot 18 % (kungligt dekret 3/2000). Om fastigheten sålts under det första året, beskattas reavinsten enligt den ovan nämnda progressiva skalan. I det sistnämnda fallet kan kommissionen inte fastställa en mindre gynnsam behandling av en icke fast bosatt person annat än under samma villkor som de som angivits ovan (för år 2000 nås en marginalskattesats på 35 % vid en beskattningsbar inkomst på 4 182 000 ESP = 20 859 euro). Kommissionen anser däremot att det föreligger en klar diskriminering i det att det föreskrivs olika schablonskattesatser. Den har fäst de spanska myndigheternas uppmärksamhet på denna situation och förbehåller sig rätten att inleda ett formellt förfarande i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget om lagstiftningen inte bringas i överensstämmelse med EG-fördragets fordringar.

Vad förmögenhetsskatten beträffar, tillämpas den progressiva skalan för denna skatt utan åtskillnad på fast bosatta och icke fast bosatta personers fastigheter. För fast bosatta personer gäller dock ett grundfribelopp på 18 000 000 ESP (= 89 783 euro). Detta utgör inte diskriminering av icke fast bosatta personer annat än för den händelse att en icke fast bosatt person endast skulle förfoga över en förmögenhet som är mindre än detta belopp utanför Spanien.

(1) EGT C 27 E, 29.1.2000.