SKRIFTLIG FRÅGA E-3328/00

från Ursula Schleicher (PPE-DE) till kommissionen

(25 oktober 2000)

Ämne: Ersättning i samband med flygolyckor

I EU:s medlemsstater föreligger det stora skillnader beträffande nivån för skyddet av konsumenter vid flygolyckor. Ersättning för skada bestäms även i fortsättning i nationell lagstiftning.

Hur bedömer kommissionen kraven på en enhetlig europeisk reglering när det gäller skadeståndsanspråk som även skulle omfatta en rimlig ersättning (för sveda och värk) för den som skadats samt till efterlevande?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(8 december 2000)

Gällande internationell lagstiftning om lufttrafikföretagens skadeståndsansvar vid olyckor där passagerare dödas eller skadas utgörs av Warszawakonventionen från 1929. De i konventionen fastställda ansvarsgränserna är låga och skyddet för passagerarna otillräckligt. Gemenskapen antog därför rådets förordning (EG) nr 2027/97 av den 9 oktober 1997(1) om lufttrafikföretags skadeståndsansvar vid olyckor. Ett av syftena var att upprätta ett enhetligt system för gemenskapens lufttrafikföretag på den inre marknaden för lufttrafik. Förordningen gäller för gemenskapens lufttrafikföretag, oberoende av om de bedriver nationell eller internationell trafik.

Genom förordningen upphävs alla gränser för lufttrafikföretagens skadeståndsansvar för liden skada, när passagerare drabbas av skada å person. Vidare fastställs ett strikt ansvar för skador på upp till 100 000 särskilda dragningsrätter. Detta innebär att lufttrafikföretaget inte kan avvisa eller begränsa sitt skadeståndsansvar genom att bevisa att det har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadan eller att det var omöjligt för företaget att vidta sådana åtgärder. Förordningen är inte begränsad till vissa skadeslag. I förordningen fastställs dessutom förskottsutbetalningar för att tillgodose de ersättningsberättigades omedelbara ekonomiska behov.

Gemenskapens initiativ till denna förordning bidrog mycket till att stimulera 1999 års förhandlingar om ett nytt internationellt avtal, Montrealkonventionen om internationella lufttransporter. I fråga om skadeståndsansvar när passagerare drabbas av skada å person följer konventionen i mycket bestämmelserna i förordning (EG) nr 2027/97.

Enligt förordning (EG) nr 2027/97 skall domstolarna fastställa det faktiska skadeståndsbeloppet. En domstol kan nämligen för varje enskild person ta hänsyn till typ och omfattning av liden skada, inklusive sveda och värk, till olyckans ekonomiska följder för olycksoffret och dennes anhöriga, till de särskilda omständigheterna i varje fall och till olika nationella metoder för fastställande av ersättningsnivån (i största allmänhet och inte bara för flygolyckor). Om man hade infört fasta ersättningsbelopp i förordningen, hade man inte kunnat ta hänsyn till alla dessa faktorer, vilket med hänsyn till den enskildes faktiska skada hade uppfattats som orättvist.

Den ersättningsberättigade definieras i förordning (EG) nr 2027/97 som passagerare eller varje person berättigad att framställa krav å sagda passagerares vägnar, i enlighet med tillämplig lag, dvs. i den domstol där klagan förs.

(1) EGT L 285, 17.10.1997.