SKRIFTLIG FRÅGA P-2089/99

från Marco Cappato (TDI) till kommissionen

(8 november 1999)

Ämne: Unionsmedborgare som åtnjuter asylrätt i andra medlemsstater eller i tredje land

Asylpolitiken har till följd av Amsterdamfördraget integrerats i EG-fördraget och i synnerhet i dess avdelning IV: Visering, asyl, invandring och annan politik som rör fri rörlighet för personer.

I protokollet om asyl för medborgare i Europeiska unionens medlemsstater som finns i EG-fördraget, fastställs att rådet omedelbart skall underrättas om en medlemsstat skulle besluta att bevilja en medborgare från en annan av unionens medlemsstater asyl. På så sätt bekräftas rådets centrala roll i informationsutbytet mellan EU:s medlemsstater på området för asyl och invandring.

På grund av denna utveckling, och delvis till följd av inskränkningarna i Genèvekonventionen av den 28 juli 1951 och New York-protokollet av den 31 januari 1967 om flyktingars rättsliga ställning, kan unionsmedborgare i princip bara beviljas asyl i tredje land och inte längre i unionens medlemsstater.

Förekommer det fall där medborgare i någon av unionens medlemsstater har beviljats asyl i en annan medlemsstat eller icke-medlemsstat innan eller efter det att EU-fördraget och protokollet om asyl trädde i kraft? Om så är fallet, på vilka grunder har asyl beviljats?

Anser inte kommissionen att en studie så snart som möjligt måste genomföras i syfte att fastställa och råda bot på de orsaker som ligger till grund för ansökan om och beviljande av asyl i ett tredje land? På så sätt skulle man uppväga unionsmedborgarnas inskränkta rätt att söka asyl i en annan medlemsstat.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(30 november 1999)

Enligt protokollet om asyl för medborgare i Europeiska unionens medlemsstater skall en medlemsstat meddela rådet om den ensidigt beslutar att pröva en asylansökan från en person som är medborgare i en annan medlemsstat. Den behöver dock inte meddela rådet om den beslutar att bevilja personen i fråga asyl. Även om kommissionen inte förespråkade att protokollet om asyl för medborgare i Europeiska unionens medlemsstater skulle införas i Amsterdamfördraget, kan det noteras att det i ingressen slås fast att protokollet tar hänsyn till slutgiltigheten av och syftet med Genèvekonventionen av den 28 juli 1951 om flyktingars rättsliga ställning. Vidare anges i protokoll nr 48 till Amsterdamfördraget: Detta protokoll påverkar inte varje medlemsstats rätt att vidta de organisatoriska åtgärder som den anser nödvändiga för att uppfylla sina förpliktelser enligt Genèvekonventionen av den 28 juli 1951 angående flyktingars rättsliga ställning. Ingenting i protokollet kan alltså hindra en medlemsstat från att bevilja en medborgare i en annan medlemsstat asyl, om personen är flykting i den mening som avses i artikel 1 i Genèvekonventionen från 1951 om flyktingars rättsliga ställning.

Det antal fall där medborgare i en medlemsstat har ansökt om asyl i en annan medlemsstat är ganska lågt.

För ansökningar om asyl som en medborgare i en medlemsstat lämnat in i en annan medlemsstat finns följande korrigerade uppgifter för åren 199294 (för tolv medlemsstater). Se för övrigt svaret på skriftlig fråga nr E-1356/97 från Nel van Dijk(1)).

- 1992: fyra ansökningar (två i Belgien varav en från en tysk medborgare och en från en fransk, en i Danmark från en brittisk medborgare, och en i Grekland från en tysk medborgare).

- 1993: tolv ansökningar (sex i Belgien varav två från spanska medborgare, tre från portugisiska och en från en brittisk, två i Danmark varav en från en tysk medborgare och en från en fransk, tre i Spanien från franska medborgare, och en i Portugal från en tysk medborgare).

- 1994: nio ansökningar (fem i Danmark varav två från tyska medborgare, två från franska och en från en irländsk, och fyra i Spanien varav en från en tysk medborgare, en från en fransk, en från en italiensk och en från en nederländsk).

För perioden efter utvidgningen 1995 finns följande uppgifter som omfattar de femton medlemsstaterna:

- 1995: sju ansökningar (fem i Danmark varav fyra från tyska medborgare och en från en italiensk, en i Spanien från en italiensk medborgare, och en i Finland från en nederländsk medborgare).

- 1996: tretton ansökningar (fem i Belgien varav en från en tysk medborgare, två från spanska, en från en nederländsk och en från en brittisk, tre i Danmark varav en från en tysk medborgare, en från en svensk och en från en brittisk, en i Spanien från en italiensk medborgare, två i Österrike varav en från en dansk medborgare och en från en tysk, en i Portugal från en spansk medborgare, och en i Finland från en fransk medborgare).

- 1997: tjugosju ansökningar (två i Belgien från portugisiska medborgare, fem i Danmark varav en från en tysk medborgare, en från en grekisk, en från en italiensk, en från en svensk och en från en brittisk, sju i Tyskland varav två från grekiska medborgare, en från en spansk, en från en nederländsk, en från en portugisisk, en från en svensk och en från en brittisk, tre i Spanien varav en från en grekisk medborgare, en från en italiensk och en från en nederländsk, och tio i Sverige varav två från danska medborgare, fyra från tyska, en från en spansk, en från en italiensk och två från brittiska).

Uppgifter för 1998 och 1999 är inte tillgängliga ännu. I de tillgängliga upplysningarna anges inte grunderna för asylansökan.

I fråga om fall där medborgare i medlemsstater har ansökt om asyl i Europeiska ekonomiska samarbetsområdets (EES) medlemsstater (Norge, Island och Liechtenstein) och Schweiz, har kommissionen för perioden 199597 endast uppgifter om ansökningar i Schweiz under 1997 (nitton ansökningar varav en från en belgisk medborgare, elva från tyska, en från en grekisk, en från en fransk, tre från italienska, en från en nederländsk och en från en brittisk medborgare).

Under de sex månaderna efter Amsterdamfördragets ikraftträdande har det enligt kommissionens uppgifter inte uppträtt några fall, där en medlemsstat i enlighet med punkt d i den enda artikeln i protokollet om asyl för medborgare i Europeiska unionens medlemsstater har anmält till rådet, att den ensidigt har beslutat att behandla en asylansökan inlämnad av en medborgare i en annan medlemsstat.

Kommissionen känner till två fall där en medborgare i en medlemsstat har erkänts som flykting i en annan medlemsstat: 1991 erkändes en italiensk medborgare som flykting i Nederländerna, och 1997 erkändes en tysk medborgare som flykting i Portugal. I de tillgängliga uppgifterna anges inte på vilka grunder personerna i fråga erkändes som flyktingar.

Kommissionen känner inte till några fall där en medborgare i någon medlemsstat har erkänts som flykting i ett EES-land eller i Schweiz under perioden 199597 för vilken uppgifter finns tillgängliga.

Kommissionen för inte uppgifter om fall där medborgare i en medlemsstat ansöker om eller beviljas asyl i ett land utanför Europeiska unionen, med undantag för vad som omtalas ovan om EES-länderna och Schweiz.

Kommissionen har inga planer på att undersöka orsakerna till att medborgare i medlemsstater eventuellt har ansökt om asyl utanför Europeiska unionen.

(1) EGT C 373, 9.12.1997.