ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1988/00

från Carlos Coelho (PPE-DE) till kommissionen

(9 juni 2000)

Ämne: Den inre marknaden: Förseningar i införlivandet av de europeiska direktiven

Det har kommit till offentlighetens kännedom att medlemsstaterna minskat sina ansträngningar för att i rimlig tid införliva gemenskapsbestämmelserna om den inre marknaden i sin nationella lagstiftning.

Skillnaden mellan de medlemsstater som tillämpar bestämmelserna om den inre marknaden (dvs. Sverige, Finland och Spanien) och de som dröjer med införlivningen (fyra länder, dvs. Grekland, Portugal, Frankrike och Luxemburg, står för mer än 40 procent av förseningarna) har ökat drastiskt.

Av de fyra länderna har Portugal lyckats sämst med att införliva direktiven. I fråga om Portugal vill jag att kommissionen:

- klargör om uppgifterna är riktiga,

- överlämnar en förteckning över alla de direktiv (oberoende av område) som ännu skall införlivas samt att den anger ämnesområde och grad av försening och

- fastställer i vilken prioriteringsordning de olika direktiven skall införlivas.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(12 juli 2000)

Resultattavlan för den inre marknaden(1) visar att klyftan växer mellan medlemsstater som införlivar inremarknadsreglerna i tid och dem som drar på sig förseningar. Den 15 april 2000, brytdag för uppgifterna i resultattavlan, stod Grekland, Frankrike, Luxemburg och Portugal för 44 % av alla fall av försenat genomförande (344 försenade genomförandeåtgärder av totalt 786).

En förteckning över de direktiv som Portugal ligger efter med skickas direkt till frågeställaren och till parlamentets sekretariat. Det är inte möjligt att göra en prioritetsordning. Medlemsstaterna har en juridisk skyldighet att genomföra alla direktiv i tid. Sker inte detta väcker kommissionen talan om fördragsbrott enligt artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget.

(1) SEK(2000) 879.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1198/00

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(12 april 2000)

Ämne: Import till EU av konserverade sardiner från Venezuela och Peru

Enligt artikel 2 i rådets förordning (EEG) nr 2136/89(1) av den 21 juni 1989 om gemensamma marknadsnormer för konserverade sardiner måste alla produkter som skall saluföras som sardinkonserver med den i artikel 7 angivna varudeklarationen uppfylla vissa krav, bland annat att vara beredda av fisk av arten Sardina pilchardus Walbaum.

De arter som uppfyller detta krav har följande tulltaxenummer:

- 0302.61.10 (färska eller kylda sardiner av arten Sardina pilchardus)

- 0303.71.10 (frysta sardiner av arten Sardina pilchardus)

Endast sardinkonserver som framställts med dessa sardinarter kan saluföras som sardinkonserver och kan ingå i produktgrupperna med tulltaxenumren 1604.13.11.20 och 1604.13.19.20.

Vad gör kommissionen för att denna gemenskapsförordning skall respekteras?

Kan kommissionen redogöra för de resultat som uppnåtts när det gäller kontrollen av den ovannämnda gemenskapsförordningen i samband med import av sardinkonserver från Venezuela och Peru?

(1) EGT L 212, 22.7.1989, s. 79.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(13 juni 2000)

Rådets förordning (EEG) nr 2847/93 av den 12 oktober 1993 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken(1), tvingar medlemsstaterna att på sina territorier kontrollera alla aktiviteter inom fiskerinäringen, inklusive marknadsföringen, i syfte att säkerställa respekten för alla de gällande förordningarna. Tillämpningen och kontrollen av efterlevnaden av förordningen 2136/89 faller således under medlemsstaternas befogenhet och ansvar.

Som följd av ett klagomål som framförts av en medlemsstat i juli månad 1999 och informationer som mottagits från vissa privata organisationer har kommissionen riktat en uppmaning till den importerande medlemsstaten (Tyskland) om strikt tillämpning av den gällande förordningen. Härigenom har vissa tillvägagångssätt som ej är i överensstämmelse med gemenskapsrätten kunnat korrigeras. Eftersom situationen likväl inte framstod som helt tillfredsställande har kommissionen därefter inlett ett överträdelseförfarande mot den importerande medlemsstaten. Detta förfarande pågår fortfarande.

Det framförda klagomålet liksom det ovannämnda förfarandet gäller importen av sardiner med ursprung i Peru och sardineller med ursprung i Venezuela, vilka båda fisksorter går under benämningen sardiner. I sammanhanget bör framhållas den ringa volymen av import till gemenskapen av sardinkonserver från dessa båda länder. 1999 registrerades ingen import under tulltaxenumren 1604.13.11.20, 1604.13.19.20 och 1604 20.50.10 för Venezuela. Vad beträffar Peru har 70 ton importerats av den medlemsstat mot vilken överträdelseförfarandet inletts.

(1) EGT L 261, 20.10.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2358/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(13 juli 2000)

Ämne: Europeisk rapport om skolundervisningens kvalitet

I Europeiska kommissionens rapport om skolundervisningens kvalitet i Europa får Belgien i jämförelse med andra medlemsstater dåligt betyg vad gäller ungdomars tolerans mot utlänningar. När det gäller att lära sig främmande språk tillhör Belgien den sämsta gruppen. För föräldraengagemang, matematik och naturvetenskap tilldelar kommissionen Belgien betyg på den flamländska gemenskapens (språkgruppens) nivå. Här hör den flamländska språkgruppen till de främsta i Europa.

Eftersom kommissionen förbigår ansvarsfördelningen i Belgien (undervisning hör otvetydigt till delstaternas uppgifter) ger rapporten en förvrängd och orättvis bild. För 9 av 16 indikatorer använder sig kommissionen av sammantagna betyg för Belgien, för de övriga indikatorerna (matematik, naturvetenskap, integration av IT i kursplaner, undervisningssystem, föräldraengagemang, antal elever per dator och anslag per elev/student) hänvisar den till uppgifter för språkgrupperna. Rapportens resultat kan således inte tolkas entydigt.

1. Medger kommissionen mer specifikt att dess metodologi (i detta fall att inte specificera uppgifterna för de flamländska och franska språkgrupperna) ger en förvrängd och således orättvis bild av flamländska och franskspråkiga ungdomars språkkunskaper? Om inte, vilka argument framför kommissionen för att inte specificera uppgifterna om språkkunskaper?

2. Kommer kommissionen med tanke på ansvarsfördelningen i Belgien hädanefter att specificera uppgifterna för de flamländska och franska språkgrupperna? Om inte, varför vägrar kommissionen att ta hänsyn till ansvarsfördelningen i Belgien och specificera uppgifterna om undervisningen?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2357/00 och E-2358/00 ingivet av Viviane Reding för kommissionen

(11 september 2000)

Metoden som användes i utarbetandet av rapporten vad gäller presentationen av uppgifterna för Belgien byggde på följande principer. I de fall där det finns kvalitativa uppgifter för både den franska och den flamländska språkgemenskapen anges bägge uppsättningarna av uppgifter där dessa skiljer sig åt. Om däremot uppgifterna är identiska anges de endast under rubriken för Belgien. Detta var fallet med uppgifterna från Eurydice.

I de fall där vissa uppgifter inte var tillgängliga återgavs endast de uppgifter som man hade tillgång till. Detta var fallet för källorna för IEA (International association for the evaluation of educational achievement). Denna oberoende internationella organisation genomför världsomfattande undersökningar med ekonomiska bidrag från de länder som vill delta. Alltså är de länder som presenteras i indikatorerna från en IEA-källa endast de länder som deltagit i undersökningen.

När uppgifterna kommer från en Eurostat-källa är Eurostats metod vanligtvis att ange statistik på medlemsstatsnivå. Detta har sålunda återspeglats i rapporten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1356/00

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(4 maj 2000)

Ämne: Ändring av det särskilda produktionsstödet för torkad frukt

Förbundet för småjordbrukare och boskapsuppfödare i Málaga i Spanien har uttryckt sin oro över att produktionen av torkad frukt på kort sikt kommer att upphöra, eftersom kommissionen beslutat att byta ut det stödsystem som hittills gällt mot ett annat. Producenterna fruktar att det kan innebära slutet för denna bransch, som försörjer 200 000 familjer. Endast i Málagaprovinsen skulle mer än 15 000 producenter beröras om stöden upphörde.

För småjordbrukarnas förbund är det enda alternativet, om man vill att branschen skall överleva, att införa ett särskilt stödsystem för produktion av torkad frukt, inom de budgetkalkyler som gjorts i den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker. Denna begäran har redan presenterats av frukt- och grönsaksproducenternas organisation.

Kan kommissionen säga hur den skulle kunna skingra de berörda jordbrukarnas rädsla för de kommande ändringarna i det stödsystem som hittills gällt inom denna bransch?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(13 juni 2000)

Den särskilda stödordningen för nötter under rubriken Ila i rådets förordning (EEG) nr 1035/72 av den 18 maj 1972 om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker(1) införd 1989 med syftet att öka produktiviteten och konkurrenskraften i odlingen av nötter. Det huvudsakliga elementet i denna ordning var förbättringsplanen, genom vilken en producentorganisation kan få ekonomiskt stöd under maximalt 10 år.

Stödordningen har inte ändrats. Stödet har alltid haft till syfte att vara temporärt och gradvis avtagande, med målsättningen att flytta över det ekonomiska ansvaret på odlarna.

Det finns ytterligare stöd till nötsektorn, som kan fås för nötter och johannesbrödträdsfrukter, liksom för alla andra produkter inom frukt och grönsakssektorn, genom driftsordningen i rådets förordning (EG) nr 2200/96 av den 28 oktober 1996 om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker(2), som ger ekonomiskt stöd till alla frukter och grönsaker som saluförs genom producentorganisationer.

(1) EGT L 118, 20.5.1972.

(2) EGT L 297, 21.11.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1996/00

från Pat Gallagher (UEN) till kommissionen

(21 juni 2000)

Ämne: Prisskillnader för postning av trycksaker

För närvarande råder det stora skillnader mellan Förenade kungariket och Irland i fråga om postnings- och distributionskostnaderna för tidskrifter. Hur avser kommissionen lösa detta problem i anknytning till de förslag om liberalisering av marknaden för posttjänster vilka nyligen tillkännagivits?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(24 juli 2000)

Generellt gäller inom gemenskapen att kostnaderna för att skicka tidskrifter till prenumeranter skiljer sig kraftigt åt beroende på om det är en inrikes försändelse eller en EU-intern men gränsöverskridande försändelse. Detta är fallet mellan Irland och Storbritannien.

Till skillnad från vad som gäller för inrikes post drabbas gränsöverskridande post, i kraft av internationella överenskommelser, av kostnadsutvecklingen hos destinationspostverket, eftersom det expedierande postverket i en medlemsstat måste betala postverket i destinationsmedlemsstaten för att det sköter utdelningen. Om avgifterna är baserade på verkliga kostnader enligt vad som sägs i artikel 12 i Europaparlamentets och rådets postdirektiv 97/67/EG av den 15 december 1997 om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna(1) när det gäller tjänster som ingår i den samhällsomfattande tjänsten, är avgiftsskillnaderna inte oförenliga med gemenskapsrätten. Det ankommer på de nationella tillsynsmyndigheterna i varje medlemsstat att upprätthålla kravet i direktivet.

Eftersom postdirektivet 97/67/EG således redan innehåller de principer för taxesättning som skall gälla för postväsendet, finns det inga planer på att ta upp denna fråga igen i samband med förslaget till ändring av direktivet.

(1) EGT L 15, 21.1.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2190/00

från Gerard Collins (UEN) till kommissionen

(3 juli 2000)

Ämne: Tillgänglighet till veterinärmedicinska läkemedel

I sitt svar på min muntliga fråga H-0062/00(1) hävdade kommissionen att den kunde överväga att anpassa det tillvägagångssätt som används i förordningen om särläkemedel, så att det kunde tillämpas på utvecklingen av veterinärmedicinska läkemedel.

Kan kommissionen tala om huruvida det är tillräckligt bevisat att en sådan utveckling kan främja tillgängligheten till veterinärmedicinska läkemedel för mindre arter?

Kan den ange ett definitivt datum då den tänker vara färdig med en bedömning av huruvida offentlig finansiering av utveckling av dessa produkter kan tillåtas och/eller göras tillgänglig?

(1) Skriftligt svar gavs den 15 februari 2000.

Svar avgivet av Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(22 september 2000)

Kommissionen fortsätter sin undersökning av olika tänkbara möjligheter att under nuvarande förhållanden finna en lösning på problemet med otillräcklig tillgänglighet till veterinärmedicinska läkemedel för vissa arter eller indikationer. Europeiska läkemedelsmyndigheten och dess vetenskapliga kommitté för veterinärmedicinska läkemedel ägnar sig i synnerhet åt denna uppgift.

Införande av ett tillvägagångssätt jämförbart med utvecklingen av särläkemedel är en möjlig lösning. Verkningarna av att anta ett eventuellt särskilt regelverk skulle emellertid endast kunna bli märkbara på lång sikt. Resultatet av en sådan politik kommer att bli direkt avhängigt av i vilken utsträckning den förmår sporra den veterinärmedicinska läkemedelsindustrin.

Det akuta problemet med otillräcklig tillgänglighet till veterinärmedicinska läkemedel sammanhänger i stor utsträckning med förbudet mot att efter den 1 januari år 2000 föra de läkemedel ut på marknaden, för vilka vid detta datum ett högsta tillåtet gränsvärde för restprodukter, i avsaknad av vetenskaplig dokumentation från tillverkarna, ej kunnat fastställas. Kommissionen planerar följaktligen att prioritera åtgärder på kort sikt, i synnerhet möjligheterna att med utgångspunkt i de riktlinjer som utvecklats av Europeiska läkemedelsmyndighetens vetenskapliga kommitté för veterinärmedicinska läkemedel från vissa arter till andra arter överföra de högsta tillåtna gränsvärdena för restprodukter.

Det arbete med att se över läkemedelslagstiftningen, som skulle inledas under år 2001, skulle på medellång sikt också kunna erbjuda en möjlighet att föreslå anpassningar av lagstiftningen för att underlätta för nya veterinärmedicinska läkemedel att föras ut på marknaden eller att använda redan tillgängliga läkemedel.

Kommissionen fortsätter emellertid att beakta möjligheten av att som kompletterande åtgärd för veterinärmedicinska läkemedel utveckla ett förfarande liknande det som gäller för särläkemedel, men kommissionen har i detta skede ej på förhand antagit någon tidsplan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2739/00

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Produktion av gås- och anklever

Den 16 december 1998 antog Vetenskapliga kommittén för djurens hälsa och välfärd en rapport om olika aspekter på djurens välfärd i samband med produktionen av gås- och anklever. I denna rapport rekommenderades det att inga sådana produktionsmetoder får användas som leder till att djurens lever växer så pass att dess funktion i väsentlig grad påverkas eller att djuren direkt eller indirekt åsamkas ökad dödlighet, smärta eller lidande och att djuren inte får matas på ett sådant sätt att de får avsevärda obehag av det. Kommittén rekommenderade också att det skulle vara förbjudet att ha djuren i trånga individuella burar.

Tänker kommissionen offentliggöra ett förslag till direktiv för att genomföra kommitténs rekommendationer?

Passar tvångsmatningsmetoder ihop med EU:s aktuella lagstiftning om djurskötsel? Om de inte gör det, vad tänker kommissionen då göra för att få en förbättring till stånd? I Förenade kungariket tolkas lagstiftningen så, att tvångsmatning av husdjur är olaglig. Borde EU:s lagstiftning om djurskötsel tolkas på samma sätt? Vilka rättsakter inom gemenskapslagstiftningen gäller för gås- och ankleverindustrin?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2739/00 och E-2758/00 ingivet av David Byrne för kommissionen

(10 oktober 2000)

Kommissionen hänvisar ledamöterna till sitt svar på de skriftliga frågorna E-2183/00 och E-2618/00 från Caroline Lucas och Chris Davies(1).

(1) Se s. 168.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2220/00 från Chris Davies (ELDR) till kommissionen. Pelagiska trålare.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 089 E , 20/03/2001 s. 0165 - 0165



SKRIFTLIG FRÅGA E-2220/00 från Chris Davies (ELDR) till kommissionen (3 juli 2000) Ämne: Pelagiska trålare Kan kommissionen nämna de medlemsstater som tillåter pelagiska trålare på EU:s vatten? Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (28 juli 2000) Samtliga medlemsstater utom Spanien tillåter fiske med pelagisk trål i gemenskapens vatten. Grekland har dock inte några fartyg utrustade med enbåtsflyttrål eller partrål. Luxemburg och Österrike har inga fiskeflottor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1421/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(5 maj 2000)

Ämne: Korruption inom Europeiska kommissionen (återbetalning av förskingrade medel)

Kan kommissionen informera om vilka framstegs som gjorts då det gäller indrivningen av 5,5 miljoner BEF från Berthelots dödsbo och alla de medel som förskingrats i samband med Leonardo-projektet? Är kommissionen beredd att lägga fram en rapport för parlamentet som i detalj redogör för förskingringens omfattning, försök som gjorts för att förhindra upptäckter och framsteg när det gäller att driva in de utbetalade medlen?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(4 juli 2000)

I december 1999 skickade kommissionen två betalningspåminnelser (med förfallodag den 31 januari 2000) på sammanlagt 5,5 miljoner belgiska franc till René Berthelot. Dessa betalningspåminnelser bestreds, men kommissionen godtog dock inte de argument som framfördes av Berthelots advokater. Då Berthelot dog i mars 2000 tillsändes hans dödsbo en påminnelse och ett betalningsföreläggande i mars respektive april 2000. Eftersom kommissionen inte mottagit någon betalning, inledde den ett indrivningsförfarande.

När det gäller Leonardo-da-Vinci-programmet uppdagade kommissionen i samband med revisionen av det kontor som medverkade vid genomförandet av programmet (BAT Leonardo) de belopp som motsvarade de utgifter som ansågs oberättigade och drev in dessa. I början av februari 1999 lämnade kommissionen över fyra ärenden som gällde ifrågavarande kontor till det allmänna åklagarämbetet i Bryssel. Undersökningen pågår och kommissionen har ännu inte underrättats om resultaten. Kommissionen har inte upptäckt några oegentligheter i fråga om förvaltningen av de projekt inom ramen för programmet som kommissionens enheter har kontrollerat på plats. Kommissionens enheter utför kontroller även i stödmottagande företag, och kräver på grundval av dem återbetalning av belopp som motsvarar utgifter som anses oberättigade.

I samband med beviljandet av ansvarsfrihet har kommissionen redan avlagt rapport till den behöriga föredraganden vid Europaparlamentets utskott för budgetkontroll om läget beträffande Leonardo-programmet samt om uppföljningen av gästande forskares verksamhet och de regler som gäller dem. Kommissionen har också tillsänt utskottet för budgetkontroll alla rapporter den har utarbetat på detta område.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1145/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(11 april 2000)

Ämne: Vitboken om livsmedelssäkerhet och den europeiska livsmedelsmyndigheten

I januari 2000 utkom vitboken om livsmedelssäkerhet (KOM(1999) 719). Kapitel 4 behandlar inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet. Kapitel 5 tar upp lagstiftningen kring livsmedelssäkerheten.

Kommissionen har inför rådet och Europaparlamentet lagt fram ett omfattande förslag som täcker alla åtgärder som behövs för att kontrollera BSE och andra former av TSE (stycke 71). Kommissionen kommer att lägga fram förslag till effektiva testprogram.

1. Avser kommissionen att i tydlighetsskapande syfte ersätta ad hoc-åtgärderna mot BSE och andra former av TSE med en omfattande lagstiftning? Om så inte är fallet: hur avser kommissionen då skapa klarhet i fråga om BSE och andra former av TSE?

2. Avser kommissionen tillämpa de förbättrade schweiziska metoderna för upptäckt av BSE inom EU? Om så inte är fallet: varför avstår kommissionen från att tillämpa den förbättrade schweiziska tekniken för upptäckt av BSE?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1122/00, E-1127/00, E-1128/00, E-1140/00, E-1141/00, E-1142/00, E-1143/00, E-1144/00, E-1145/00, E-1146/00, E-1147/00, E-1148/00, E-1150/00, E-1151/00, E-1152/00, E-1153/00, E-1155/00, E-1156/00, E-1157/00, E-1158/00, E-1160/00, E-1161/00 och E-1162/00 ingivet av David Byrne för kommissionen

(9 juni 2000)

De frågor som parlamentsledamoten har tagit upp undersöks i syfte att man skall kunna lägga fram förslag till lagstiftning enligt den tidsplan som fastställts i vitboken om livsmedelssäkerhet.

Det skulle vara olämpligt att för närvarande föregripa detaljerna i varje förslag.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1548/00

från Jaime Valdivielso de Cué (PPE-DE) till kommissionen

(18 maj 2000)

Ämne: Den inre marknaden

Den 5 april kungjorde kommissionen att rättsliga åtgärder vidtagits mot banker i flera EU-medlemsstater, närmare bestämt i Tyskland, Frankrike, Italien och Spanien, som misstänks för att öka avgifterna för dem som växlar valuta i euroområdet, efter det att euron börjat användas.

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att sätta stopp för denna praxis?

Hur planerar man att ersätta konsumenterna?

När kommer vi att få ett gemensamt betalnings- och växlingsområde i Europeiska unionen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(30 juni 2000)

Parlamentsledamotens fråga utgår från ett nyhetsmeddelande den 5 april 2000. Kommissionen bekräftar inte de uppgifter som anges i frågan.

I februari 1999 genomförde kommissionen en undersökning bland ett antal banker för att utreda om det förekommit kartellbildning när det gällde avgifterna i samband med införandet av euron. Kommissionären med ansvar för konkurrensfrågor angav i februari 2000 inför ett parlamentsutskott att uppgifter framkommit som tydde på kartellbildning och att åtgärder skulle vidtas. I detta skede är det fullständigt omöjligt att ge ytterligare information om de medlemsstater eller enheter som berörs.

I sitt meddelande om detaljistbetalningar på den inre marknaden(1) anger kommissionen hur den avser att successivt genomföra ett gemensamt betalningsområde. Målet är att betalningarna över gränserna skall gå lika snabbt och vara lika billiga och säkra som inrikes betalningar. Omfattande arbete krävs för att bygga upp de infrastrukturer som är nödvändiga för att dessa betalningar skall kunna automatiseras och detta kommer att ta tid. Kommissionen räknar emellertid med att framsteg görs fortlöpande och att avsevärda förbättringar genomförts före den 1 januari 2002.

(1) KOM(2000) 36 slutlig (http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/finances/payment/2k-108.htm).