ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0065/99

från Carlos Robles Piquer (PPE) till kommissionen

(27 januari 1999)

Angående: Val i Centralafrikanska republiken

Den 22 november och den 13 december 1998 hölls parlamentsval i Centralafrikanska republiken.

Kan kommissionen komplettera den knappa information som har publicerats om dessa val och samtidigt redogöra för de nuvarande förbindelserna mellan detta land och Europeiska unionen, i synnerhet på området för utvecklingssamarbete och inom ramen för gällande Lomékonvention?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(8 mars 1999)

Vid parlamentsvalet den 22 november och den 13 december 1998 valdes 109 ledamöter, varav oppositionspartierna fick majoritet med 55 platser mot 51 platser för de partier som stöder presidenten (MLPC, PLD och UPR).

Valet gick lugnt till och följdes och stöddes av det internationella samfundet. Kommissionen bidrog med 520 000 euro till finansieringen av valet. En del av finansieringen, ca 120 000 euro, ställdes till förfogande för tekniska valobservatörer som hade valts ut och rekryterats av kommissionen. Samtliga observatörsuppdrag samordnades av Förenta nationernas särskilda delegation i Centralafrikanska republiken (Minurca). De tre internationella observatörsgrupperna från Minurca, de franskspråkiga länderna och gemenskapen var överens om att de enstaka oegentligheter som förekom vid valförrättningen inte var av sådan omfattning att de påverkade resultatets giltighet.

Med anledning av det presidentval som skall äga rum senast i december 1999, har regeringen dessutom offentligt bett Förenta nationerna att fram till dess förlänga Minurcas mandat för att dels minska riskerna för nya väpnade konflikter, dels få det internationella samfundet att hålla den nya valomgången under uppsikt.

Samarbetet mellan gemenskapen och Centralafrikanska republiken har funnits lika länge som gemenskapens samarbete med utvecklingsländerna och har stärkts i samband med att Lomékonventionerna har avlöst varandra. Samarbetet har inriktats på de traditionella områdena, nämligen landsbygdsutveckling, förbättrade levnadsförhållanden för befolkningen i landets inre delar och utbyggnad av den ekonomiska och sociala infrastrukturen. Gemenskapen är för närvarande den främsta bidragsgivaren till Centralafrikanska republiken.

Hela anslaget på 75 miljoner euro i det vägledande nationella programmet inom den sjunde europeiska utvecklingsfonden (EUF) har tagits i anspråk och ca 90 % har förbrukats. Det var huvudsakligen avsett för transport- och hälsovårdssektorn, uppföljningsåtgärder och en förlängning av de program som finansierades inom den sjätte europeiska utvecklingsfonden.

Enligt det andra finansprotokollet till den fjärde Lomékonventionen beviljades det vägledande nationella programmet för Centralafrikanska republiken 102 miljoner euro och programplaneringsarbetet ledde till att transportsektorn fastställdes som enda målområde, inom vilket 80 % av de disponibla medlen kommer att tas i bruk. De övriga disponibla medlen kommer huvudsakligen att användas inom hälsovårdssektorn.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0637/99

från Hanja Maij-Weggen (PPE) till kommissionen

(16 mars 1999)

Angående: Tortyr i Zimbabwe

Är kommissionen medveten om att två journalister från "Zimbabwe Standard" har gripits och torterats av militärpolisen?

Kan kommissionen bekräfta att EU har tagit upp ärendet vid ett möte med ställföreträdande utrikesministern Shamuyari?

Vet kommissionen vad detta möte gav för resultat?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(15 april 1999)

Kommissionen känner till att två journalister från veckotidningen "The Zimbabwe Standard" har gripits och torterats av zimbabwisk militär och kan bekräfta att EU, Förenta staterna, Kanada, Australien, Nya Zeeland, Japan och Norge den 29 januari 1999 gemensamt uppvaktade den ställföreträdande utrikesministern Shamayarira. Kommissionen deltog i uppvaktningen.

I en TV-intervju den 20 februari 1999 rättfärdigade President Robert Mugabe militärens uppträdande med att den hade handlat till försvar för Zimbabwes nationella intressen. Han kritiserade också den oberoende pressen och vissa sektorer av det civila samhället. Medlemsstaterna och kommissionen reagerade på detta genom att den 24 februari 1999 kalla till sig Zimbabwes ambassadörer i de europeiska huvudstäderna. Kommissionen återupprepade därvid den oro som hade framförts vid uppvaktningen den 29 januari 1999, uttryckte sin besvikelse över innehållet i president Mugabes TV-tal och erinrade om att inget officiellt svar hade lämnats på uppvaktningen.

Utrikesminister Stan Mudenge svarade på EU:s uppvaktning vid ett möte den 5 mars 1999 med EU-staternas ambassadörer och chefen för kommissionens delegationskontor i Harare. Ministern upprepade den officiella ståndpunkten, nämligen att militären hade handlat till landets försvar. Men han betonade också Zimbabwes engagemang för de mänskliga rättigheterna och sade sig övertygad om att det inträffade skulle förbli "en enstaka händelse". Enligt ministern bekräftades detta av regeringens helhjärtade samarbete vid domstolsförhören om gripandet och den påstådda tortyren.

Kommissionen ser det som uppmuntrande att det zimbabwiska rättsväsendet fortsätter att fungera och att vara oberoende men kommer fortsättningsvis att noggrant följa händelseutvecklingen. Ett särskilt möte om Zimbabwe planeras på kommissionens initiativ äga rum i rådets arbetsgrupp för Afrika den 29 april 1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0593/99

från Nuala Ahern (V) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Andra rapporten om genomförande i medlemsstaterna av direktiv 92/3/Euratom av den 3 februari 1992

Varför har kommissionen dröjt så länge, till den 22 december 1998, med att publicera Andra rapporten om genomförande i medlemsstaterna av direktiv 92/3/Euratom(1) av den 3 februari 1992 om övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från gemenskapen (KOM(98) 0778), som endast täcker 1994-1995? Vilka åtgärder vidtar man för att försäkra sig om att rapporten i framtiden publiceras snabbare?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(8 april 1999)

Som framgår av svaret på frågeställarens skriftliga fråga E-371/98(2) hade fullständiga uppgifter från medlemsstaterna inte kommit in förrän i mitten av 1997. Därefter blev sammanställandet av rapporten försenat på grund av andra angelägna åligganden.

Kommissionen har börjat utarbeta den tredje rapporten som kommer att omfatta år 1996-1997. Den skall offentliggöras före utgången av 1999, och med arbetet bistår den rådgivande kommitté som inrättats i enlighet med artikel 19 i direktivet.

(1) EGT L 35, 12.2.1992, s. 24.

(2) EGT C 304, 20.10.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0234/99

från Antonio Tajani (PPE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Skydd av naturområdet Macchia Tonda i Rom

Känner kommissionen till att naturområdet Macchia Tonda i provinsen Rom eventuellt kommer att förstöras på grund av den italienska regeringens planer att häva det militära servitutet i området S. Severa som garanterar områdets fortlevnad?

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att skydda miljön i ett av de kustområden i regionen Latium där föroreningarna fortfarande ligger på en mycket låg nivå?

svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(15 mars 1999)

Naturområdet Macchia Tonda har av de italienska myndigheterna utsetts till särskilt skyddsområde för skydd av fåglar i enlighet med artikel 4 i direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om skydd av vilda fåglar(1). Området har dessutom föreslagits som område av gemenskapsbetydelse för skydd av vilda djur och växter i enlighet med artikel 4 i direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(2).

Området omfattas därför till fullo av gemenskapens naturskyddsrätt.

Området skyddas slutligen också som regionalt reservat genom den regionala lagen nr 54 av den 23 juli 1983.

(1) EGT L 103, 25.4.1979.

(2) EGT L 206, 22.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0679/99

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Bedömning av behovet av en miljökonsekvensbeskrivning

Eftersom direktivet om livsmiljöer 92/43/EEG(1) kräver att en miljökonsekvensbedömning skall utföras om ett byggprojekt "kan" skada ett skyddat område, är det nödvändigt att en första bedömning görs av huruvida det finns en sådan risk. Vad anser kommissionen, mot denna bakgrund, om den situation som uppstår när ett byggprojekt äger rum utan att ens en sådan första bedömning utförts, eller om den utförs först efter byggprojektet ifråga? Känner kommissionen till fallet med förbättringen av broarna på Southport Coastal Road som ökade vägens kapacitet för trafik genom ett skyddat område? Känner kommissionen till att bedömningen av den ansvariga myndigheten, English Nature, att projektet inte skulle ha någon negativ effekt på de skyddade områdena, inte avgavs förrän efter flera månader efter händelsen, och till och med då, endast som svar på envisa frågor från miljögrupper? Anser kommissionen att direktivet om livsmiljöers ordalydelse och andemening har följts fullständigt i det här fallet?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(23 april 1999)

Parlamentsledamotens fråga avser artikel 6.3 i direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (livsmiljödirektivet). Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till kommissionens svar på de skriftliga frågorna E-2868/98 och E-2869/98(2) där formuleringen i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet återfinns och där det klargörs att artikeln avser "planer eller projekt" som "kan påverka" ett utsett område (särskilt bevarandeområde eller särskilt skyddsområde) "på ett betydande sätt". Alla sådana planer eller projekt "skall på lämpligt sätt bedömas med avseende på konsekvenserna för målsättningen vad gäller bevarandet av området".

Kommissionen känner till klagomålet angående arbetet med att modernisera två broar vid Southport Coastal Road. Kommissionen har efter det att klagomålet inkom i juni 1998 undersökt frågan. Kommissionen känner inte att det lämnats några vetenskapliga bevis från de klagande eller från Förenade kungariket för att arbetet med de två broarna på ett betydande sätt kan påverka målsättningen vad gäller bevarandet av området. Kommissionen vill påpeka att Southport Coastal Road har funnits sedan 1960-talet.

Kommissionen känner till att de brittiska myndigheterna håller på att undersöka ett utkast till bevarandestrategi för kustområdet Sefton, som föreslagits utses till särskilt skyddsområde. Utkastet har utarbetats av de berörda brittiska myndigheterna. Detta visar att myndigheterna är medvetna om sina skyldigheter enligt livsmiljödirektivet. Om parlamentsledamoten oroar sig för de förfarandemässiga aspekterna av fallet på nationell nivå vill kommissionen påminna om att problemet kanske kan lösas nationellt.

Det är endast domstolen som kan slutgiltigt kan tolka direktivet och kommissionen beklagar att den inte kan lämna mer upplysningar till parlamentsledamoten än den lämnat i sitt tidigare svar.

(1) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

(2) EGT C 142, 21.5.1999, s. 50.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0279/99

från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen

(17 februari 1999)

Angående: Administrativa sanktioner inom skatteområdet

Lagstiftningsdekret 472/97 innehåller regler om administrativa sanktioner inom skatteområdet.

Enligt dessa regler är den involverade fysiska personen ansvarig för att betala de böter som följer av brott mot skattereglerna som begåtts av den juridiska personen.

I kraft av denna nya påföljdsordning, som gäller sedan den 1.4.1998, är det den fysiska person som har medverkat vid överträdelsen av skattereglerna som döms till böter, oavsett om vederbörande har agerat som administratör eller som anställd av ett företag.

Principen att ansvaret ligger på administratörer och/eller anställda tycks inte förekomma i någon annan medlemsstat i EU.

Har kommissionen för avsikt att med hänsyn till gällande europeisk lagstiftning kontrollera om det ovan nämnda förfarandet är korrekt?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(1 april 1999)

I avsaknad av harmonisering på gemenskapsnivå av sanktioner inom skatteområdet, står det medlemsstaterna fritt att fastlägga vilka sanktioner som kan åläggas de skattskyldiga, under förutsättning att vissa allmänna regler i EG-fördraget respekteras, i synnerhet icke-diskrimineringsprincipen.

Artiklarna 5 och 11 i lagstiftningsdekret 472/97 av den 18 december 1997 förefaller inte innehålla några diskriminerande åtgärder. Därmed strider det inte mot gemenskapsrätten att dessa artiklar gör det möjligt att döma företagsledare eller anställda av en juridisk person till böter till följd av deras agerande inom ramen för den juridiska personens aktivitet.

Kommissionen har inga avsikter att lägga fram något förslag i syfte att harmonisera sanktionerna inom skatteområdet i gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0798/99

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(6 april 1999)

Angående: Genomgång av områdena rättsliga och inrikes frågor

För att förbereda kandidatländernas anslutning har man börjat med en genomgång av områdena rättsliga och inrikes frågor. Arbetet skulle avslutats i slutet av mars enligt de uppgifter som stått mig till förfogande. Den särskilda arbetsgruppen för utvidgningen har för att underlätta arbetet delat upp gemenskapens regelverk i nio kapitel: Asylpolitik, yttre gränser, invandring, kamp mot organiserad brottslighet, kamp mot droger, bekämpning av terrorism, polissamarbete, samarbete på tullområdet och rättsligt samarbete (civil- och straffrätt). I detta sammanhang ombedes kommissionen att vidarebefordra den allmänna rapporten med resultaten från genomgången efter att förhandlingarna avslutats i slutet av mars.

1. Är denna vidarebefordran möjlig och när kan den ske?

2. Om inte, vilka skäl talar emot att dessa uppgifter vidarebefordras?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

Kommissionen bekräftar att den analytiska genomgången av gemenskapens regelverk (den s.k. "screeningen") beträffande kapitel 24, om samarbete på området rättsliga och inrikes frågor, slutfördes i slutet av mars 1999 inom ramen för anslutningsförhandlingarna med de sex kandidatländer som förhandlingar har inletts med. Kommissionen kommer som vanligt att underrätta parlamentet om resultatet av denna genomgång vid sammanträden med berörda parlamentsutskott.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1033/99

från Richard Howitt (PSE) till kommissionen

(20 april 1999)

Angående: Anordnande av Europadagen för funktionshindrade genom anlitande av privata konsulter

Erkänner kommissionen att det var ett stort fel att man anordnade Europadagen för funktionshindrade genom att anlita PR-konsulter som arbetar i vinstsyfte? Kan kommissionen förklara hur man kunde välja en konsultbyrå som inledde sin presentation med orden "vi är inte experter på handikappfrågor"? Ämnar kommissionen be om ursäkt för att transportarrangemangen för rörelsehindrade personer var kaotiska under detta evenemang och för att arbetslösa funktionshindrade personer, såsom W. Derek-Main från Euro-Ataxia, inte har fått någon reseersättning fastän det är åtta veckor sedan evenemanget ägde rum? Varför har konsultbyrån inte ens vidarebefordrat närvarolistan till kommissionen som den lovade? Ämnar kommissionen nu, i enlighet med parlamentets önskemål, säkerställa att funktionshindrade personer själva organiserar framtida Europadagar under europeiskt handikappforums auspicier och ger lägger ut uppdrag på PR-företag för att få experthjälp inom detta område om så krävs?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(5 maj 1999)

Genom den exceptionella uppmärksamheten i media, såväl i press som i TV, uppnådde Europadagen för funktionshindrade 1998 det mål som ställts upp, nämligen att öka den allmänna opinionens medvetenhet om funktionshindrade personers rättigheter. Detta kunde genomföras tack vare sakkunskapen hos en specialiserad byrå för kommunikation och PR. Naturligtvis var kommissionen mycket noga med att säkerställa att evenemangen under denna dag, vars syfte är att uppmärksamma funktionshindrade personers rättigheter, fastställdes i samråd med de funktionshindrade eller deras företrädare. Det europeiska handikappforumet var mycket involverat när alla de initiativ som antogs inom ramen för denna dag valdes ut.

När det gäller den enskilda person som parlamentsledamoten omtalar kan kommissionen bekräfta att reskostnaderna återbetalats till personen den 21 januari 1999 av ovannämnda byrå. Kommissionen beklagar de olägenheter som uppstod under dagen. Deltagarlistan, som ställts till alla deltagares förfogande, kommer att överlämnas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

Kommissionen är liksom parlamentsledamoten angelägen om att europadagen skall få de funktionshindrades fulla stöd genom kontakter med deras företrädare. Därför kommer kommissionen att se till att alla initiativ som skall genomföras inom ramen för kommande europadagar för funktionshindrade skall anordnas under det europeiska handikappforumets ledning. Flera kontakter med forumet har redan tagits för förberedelserna för Europadagen för funktionshindrade 1999. Forumet kommer att vara helt och hållet involverat i de faktiska beslut som tas om anordnandet av europadagen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0367/99

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Avreglering av tidskrifts- och tidningsförsäljning

Italiens deputeradekammare godkände den 12 januari 3911 om nya bestämmelser vad gäller försäljningsställen för dagspress och periodisk press. Enligt den nya lagen kommer tidningar att på försök även få säljas på andra ställen än de fasta, godkända försäljningsställena, till exempel i tobaksaffärer, varuhus, bokhandlar och på bensinstationer och kaféer.

Till och med verksamheter som säljer varor inom ett visst område (till exempel fiskeredskap) kommer att kunna sälja tidningar som har anknytning till detta. Lagen föreskriver dessutom att de verksamheter som deltar i försöket även i fortsättningen kommer att få sälja tidskrifter och tidningar. Denna bestämmelse har gett upphov till protester från innehavare av godkända försäljningsställen, delvis till följd av propaganda i veckotidningen "Il Borghese".

Lagförslaget, som ännu inte godkänts i senaten, är inriktat mot en definitiv och total avreglering. En sådan kan, om förslaget går igenom, komma att få allvarliga ekonomiska följder för innehavarna av de godkända försäljningsställena (tidningskioskerna) vars verksamheter för närvarande är strikt reglerade vad gäller öppettider och semesterscheman.

Kan kommissionen mot denna bakgrund

1. ange om inte denna okontrollerade och plötsliga avreglering kan medföra så stor ekonomisk skada för innehavarna av godkända försäljningsställen att de tvingas stänga, vilket därmed ger upphov till arbetslöshet?

2. ge ett allmänt omdöme i frågan?

Svar avgivet av Mario Monti på kommissionens vägnar

(4 maj 1999)

Kommissionen tackar parlamentsledamoten för att ha informerat om detta lagförslag som håller på att utarbetas av det italienska parlamentet. Enligt vad som framgår av parlamentsledamotens uppgifter innebär de nya reglerna förändringar i gällande villkor för försäljning av tidskrifter och tidningar i linje med en strävan att skapa enhetliga regler för att underlätta villkoren för sådan verksamhet. Avsikten med det nya lagförslaget verkar därför inte ge någon anledning till tvivel om reglernas förenlighet med principerna för den inre marknaden, i synnerhet inte vad gäller etableringsfriheten.

Dessutom har kommissionen inte mandat att uttala sig om bedömningar som medlemsstaternas myndigheter gör när det gäller de ekonomiska effekterna av ny lagstiftning för aktörer som redan är etablerade på nationell nivå.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0627/99

från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Gemenskapsmedel och "Sviluppo Italia" xxxx (S.I.)

Som bekant föreskriver förordning 1/99 upprättandet av ett förvaltningsbolag kallat Sviluppo Italia (utveckling för Italien) till vilket regeringens andelar i redan verksamma företag skall överföras så att en enhetlig grupp kan skapas med de mål som anges i artikel 1.2. Förordningen föreskriver vidare att verksamheten skall delas in i utvecklingstjänster och ekonomiska tjänster som skall underställas var sitt företag som i sin tur kontrolleras av S.I.

De offentliga medel av gemenskapsursprung som särskilt är avsedda att finansiera program för främjande av den fria företagsamheten och missgynnade regioner, utnyttjas till startkapital (riskkapital) och kapitalflöde (finansiering) till fördel för ett enda bolag som formellt är privat (aktiebolag) men som i själva verket styrs av regeringen och som har möjlighet att utnyttja medlen på annat sätt än det som de beviljats för.

Eftersom man i bokföringen inte skiljer på verksamhet som utförs i allmänhetens intresse och företagsverksamhet, kommer S.I:s rörelsedrivande bolag att få en dominerande ställning på marknaden för utvecklingstjänster och ekonomiska tjänster.

Förvaltningsbolaget S.I. har en privaträttslig struktur vilket innebär att försiktighetsåtgärder och garantier inte förekommer i lika stor utsträckning som de inom företag med offentligrättslig struktur.

Kan kommissionen meddela om den anser att ovanstående förhållanden står i strid med gemenskapsbestämmelserna om strukturfonderna, statsstöd och konkurrens?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(16 april 1999)

Det är medlemsstaternas sak att själva bestämma om tillämpningsföreskrifter för hanteringen av medel från strukturfonderna. Om en medlemsstat väljer att koncentrera denna hantering till ett enda rättssubjekt kan den göra det och det är inte en fråga som berör gemenskapsreglerna om statligt stöd.

EG-fördraget ingriper inte i något hänseende i medlemsstaternas egendomsordning (artikel 222). Därför innebär det inte i sig ett brott mot gemenskapens konkurrensregler om en medlemsstat upprättar ett privaträttsligt holdingbolag som är aktivt på marknaden.

Naturligtvis omfattas eventuell konkurrensutsatt verksamhet som Sviluppo Italia bedriver av gemenskapens konkurrrensregler, i synnerhet bestämmelserna om statligt stöd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0312/99

från Klaus Lukas (NI) till kommissionen

(19 februari 1999)

Angående: Europeiska stiftelsen för yrkesutbildning och försvunna EU-medel - fortsättning

Svar E-3560/98(1) från Édith Cresson i kommissionens namn lämnade flera frågor obesvarade. Därför ställs följande frågor till kommissionen:

Hur stor del av det belopp på 471 000 ecu som anges i ovannämnda svar har kommissionen nu fått tillbaka?

Hur stora belopp förde kommissionen över till detta polsk-franska projekt mellan september 1996 och januari 1997?

Hur stora belopp har kommissionen kunnat få tillbaka genom försäljning av material som ställdes till detta projekts förfogande?

Hur stora belopp hoppas kommissionen ännu kunna få tillbaka och när?

Svar från Édith Cresson på kommissionens vägnar

(1 april 1999)

Den fransk-polska skolan har återbetalat ett belopp på 264 538 euro till kommissionen.

Mellan september 1996 och januari 1997 gjordes två utbetalningar till den fransk-polska skolan som uppgick till 143 125 euro (69 450 euro den 17 september 1996 och 73 675 euro den 13 december 1996).

Likvidatorn lade i ett brev av den 11 februari 1999 fram ett första förslag för kommissionen - via Turinstiftelsen - som innebar att den utrustning som använts inom JEP-projekt 09742-97 skulle säljas. Han föreslog att man godtar beloppet 5 000 zloty (cirka 1 208 euro), vilket motsvarar priset i det högsta bud som inkommit med anledning av anbudsinfordran. Kommissionen undersöker nu likvidatorns förslag.

Kommissionen kan tyvärr inte informera parlamentsledamoten om detta belopp, eller ens göra en uppskattning, eftersom likvideringsförfarandet fortfarande pågår. Kommissionen kommer att se till att gemenskapens intressen tas tillvara på bästa möjliga sätt i syfte att se till att man får tillbaka största möjliga belopp.

(1) EGT C 289, 11.10.1999.