SKRIFTLIG FRÅGA E-3418/02

från Joaquim Miranda (GUE/NGL) till kommissionen

(2 december 2002)

Ämne: Pension för migrerande medborgare

Enligt uppgifter som jag fått från portugiser som bor och arbetar i andra medlemsstater har jag kunnat konstatera att dessa behandlas ofördelaktigt då pensionerna skall beräknas till följd av att de delat sitt yrkesverksamma liv mellan sitt hemland Portugal och en annan medlemsstat.

Den här situationen uppstår framför allt då det i de medlemsstater där de betalat pensionsavgifterna har fastställts att de måste ha arbetat ett visst antal år innan de kan få maximal pension. Så kommer till exempel en arbetstagare som arbetat 19 år i Portugal och därefter 27 år i Tyskland (och som sålunda betalt pensionsavgifter i totalt 47 år i de båda sociala trygghetssystemen) att med två pensioner få lägre pension än om han eller hon hade haft bara en pension och arbetat enbart 35 år i Tyskland.

Hur tror kommissionen att den här situationen, som objektivt sett innebär ett hinder för EU-medborgares fria rörlighet inom EU, skall kunna lösas? Vilka ändringar ämnar kommissionen föreslå så att problemet kan lösas, med tanke på att man som bäst håller på att se över förordning 1408/71 som uttryckligen behandlar de olika systemen för social trygghet?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(14 januari 2003)

Syftet med rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen(1) är att samordna medlemsstaternas system för social trygghet för att förhindra att migrerande arbetstagare förlorar socialförsäkringsrättigheter till följd av att de flyttat inom unionen.

EG-domstolen har fastställt i ett stort antal domar att förordning (EEG) nr 1408/71 inte har till syfte att harmonisera de sociala trygghetssystemen utan att samordna dem. I EG-domstolens dom av den 28 april 1998 (mål C-120/95(2)) slog domstolen fast att i avsaknad av en harmonisering på gemenskapsnivå ankommer det följaktligen på lagstiftaren i varje medlemsstat att bestämma dels villkoren för rätten eller skyldigheten att ansluta sig till ett system för social trygghet (dom av den 24 april 1980 i mål 110/79, Coonan, REG 1980, s. 1445, punkt 12, och av den 4 oktober 1991 i mål C-349/87, Paraschi, REG 1991, s. I-4501, punkt 15), dels villkoren som ger rätt till förmåner (dom av den 30 januari 1997 i de förenade målen C-4/95 och C-5/95, Stöber och Piosa Pereira, REG 1997, s. I-511, punkt 36). Följaktligen beslutar varje medlemsstat själv om sitt sociala trygghetssystem, inbegripet storleken på ålderspensionen.

Syftet med förordning (EEG) nr 1408/71 anges tydligt i artikel 42 i EG-fördraget. I artikeln föreskrivs att förordningen ska säkerställa genomförandet av fri rörlighet för arbetstagare genom att införa ett samordningssystem som särskilt grundar sig på principen om sammanläggning av alla försäkringsperioder som godtas enligt medlemsstaternas lagstiftningar när det gäller förvärv och bibehållande av rätt till förmåner samt beräkning av förmånsbeloppen.

Principen har särskilt tillämpats på ålderspensioner. Målet är inte att garantera ett pensionsbelopp som motsvarar den högsta pension som förmånstagaren skulle ha kunnat få om han eller hon hade fullgjort sin yrkeskarriär i en enda medlemsstat, utan att garantera den sammanläggningsprincip som nämns ovan. En medlemsstat måste beakta försäkringsperioder som fullgjorts i de övriga medlemsstaterna vare sig det handlar om förvärv av rätt i fall där det enligt medlemsstatens lagstiftning krävs en anställningsperiod av viss längd eller beräkning av pensionsbelopp. I den ovan nämnda förordningen föreskrivs också att varje medlemsstat måste göra dubbla beräkningar av pensionen. Den första görs uteslutande med utgångspunkt i medlemsstatens tillämpliga lagstiftning utan att beakta försäkringsperioder som fullgjorts enligt en annan stats lagstiftning. Detta är den nationella pensionen. Genom den andra beräkningen fastställs ett teoretiskt pensionsbelopp på grundval av alla försäkringsperioder som fullgjorts enligt de olika lagstiftningar som arbetstagaren har omfattats av. Sedan beräknar varje stat det förmånsbelopp på grundval av det teoretiska beloppet och pro rata-beräkningen av försäkringsperioder som fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar (proportionell pension). I slutet av beräkningen ska varje stat bevilja den mest fördelaktiga förmånen, dvs. antingen den nationella pensionen eller den proportionella pensionen.

Av alla de skäl som anges ovan innehåller det förslag till förenkling av förordningen som kommissionen lagt fram 1998(3) inga större ändringar av sättet att beräkna ålderspensioner.

(1) EGT L 149, 5.7.1971.

(2) Decker, REG 1998, s. I-1831.

(3) Förslag till rådets förordning (EG) om samordning av de sociala trygghetssystemen, som kommissionen lade fram den 4 januari 1998, KOM(1998) 779 slutlig.