SKRIFTLIG FRÅGA E-1564/02

från Olivier Dupuis (NI) till kommissionen

(3 juni 2002)

Ämne: Situationen i södra Mongoliet

Alltsedan Folkrepubliken Kina invaderade och ockuperade södra Mongoliet 1947, har landet utsatts för en brutal kolonialiseringspolitik från myndigheterna i Peking. Landets befolkning, som traditionellt sett har varit nomader och levt på boskapsskötsel, har varit offer för extremt hårt politiskt och kulturellt förtryck, vilket har lett till att tiotusentals människor har dött. Från ekonomisk synpunkt har Peking tvingat de mongoliska befolkningarna att bli bofasta och till ett liv som baseras på en intensiv exploatering av marken. Resultatet har blivit att 81 procent av ytan av betesmarken har förvandlats till öken.

Ställd inför denna ekologiska och mänskliga katastrof har myndigheterna i Folkrepubliken Kina under de senaste åren infört en så kallad environmental immigration-politik (Sheng Tai Yi Min på kinesiska). Det officiella syftet med denna politik är att låta betesmarkerna vila och skydda ekosystemet. Det konkreta resultatet blir att de mongoliska befolkningarna som fortfarande lever på fädernesmark flyttas till tätorts- eller jordbruksregioner där befolkningen huvudsakligen har Han-ursprung. Hittills har över 160 000 mongoler tvingats överge sin mark och bosätta sig i regioner där de saknar allt.

Känner kommissionen till de dramatiska konsekvenserna av den intensiva markexploateringspolitiken i södra Mongoliet och de tragiska mänskliga konsekvenserna av den så kallade environmental immigration-politiken? Vilka konkreta åtgärder avser kommissionen att vidta för att få myndigheterna i Peking att överge sin kolonialiseringspolitik i södra Mongoliet, vilken orsakar en ekologisk förödelse och mänsklig tragedi för de mongoliska befolkningarna? Har kommissionen framför allt för avsikt att protestera mot politiken med expropriering av mark och stödja kraven på återlämnande av den exproprierade marken till de rättmätiga innehavarna?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(4 juli 2002)

Parlamentsledamoten är säkerligen medveten om att de mänskliga rättigheterna är ett prioriterat område inom unionens verksamhet och dessutom utgör en central fråga i unionens förbindelser med tredjeland.

Union tar upp människorättsfrågor med de kinesiska myndigheterna vid varje tillfälle som ges, bl.a. inom ramen för den dialog om de mänskliga rättigheterna som unionens och Kina inledde 1996. Särskild vikt har fästs vid att uppnå kännbara resultat på de områden som anses viktigast: religionsfrihet, yttrandefrihet, förföljelse av politiskt oliktänkande, dödsstraffet, avskaffande av godtyckliga häktningar, ratificering och genomförande av FN-konventioner, genomförande av samförståndsavtalet med FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter och skydd av minoriteters rättigheter i hela Kina.

I detta sammanhang har unionen tagit upp fallet med den mongoliske aktivisten Hada, som har suttit fängslad sedan 1996 beskylld för separatism. Vidare anser unionen att den kinesiska strafflagen, enligt vilken alla former av separatism även de som bygger på icke-våld är straffbara, strider mot FN:s människorättskonventioner.

Kommissionen har däremot ingen kännedom om den av parlamentsledamoten nämnda fördrivningen av människor från södra Mongoliet genom expropriation av mark och vore därför tacksam för alla eventuella uppgifter.