SKRIFTLIG FRÅGA E-2887/02

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(14 oktober 2002)

Ämne: Bränsle och förorening

Luftföroreningarna drabbar i allt större utsträckning storstäderna och äventyrar medborgarnas hälsa. Detta beror huvudsakligen på de giftiga utsläppen från motorfordon, som i de allra flesta fall är bensindrivna. Det finns emellertid bränslen på marknaden, såsom metan, som inte förorenar över huvudtaget, eller gasol, som förorenar i mycket liten utsträckning. Användningen av dessa bränslen skulle minska riskerna i samband med luftföroreningar.

Det finns 7 154 gasolstationer i 26 europeiska länder, varav 1 830 finns i Italien, 1 699 i Holland, 1 033 i Frankrike, 634 i Belgien, 465 i Danmark och 260 på Irland.

Jag har inga motsvarande uppgifter när det gäller metan, men jag antar att antalet stationer för närvarande är betydligt färre.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Anser inte kommissionen att en ökad användning av dessa bränslen skulle stoppa den miljöförstöring i storstäderna som orsakas av den ständigt ökande trafiken?

2. Kan kommissionen förklara varför dessa produkter används i så liten skala, då de även har fördelen att de kostar mycket mindre än bensin?

3. Är kommissionen beredd att ta initiativ för att uppmuntra motorfordonstillverkarna och konsumenterna att använda alternativa bränslen?

4. Anser inte kommissionen att man bör vidta alla möjliga åtgärder för att uppnå en ekologisk nivå som är förenlig med en hållbar utveckling?

5. Anser kommissionen att en ökad användning av dessa bränslen skulle minska de enorma kostnaderna för import av bensin, och därmed gynna vår autonomi på energiområdet?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(10 december 2002)

Liksom ledamoten påpekar är användningen av alternativa bränslen kopplad till två viktiga frågor, närmare bestämt frågor om miljön och försörjningstryggheten.

Utsläpp av giftiga luftföroreningar regleras i unionen genom lagstiftning som i princip är teknisk och som bygger på prestanda. De så kallade Euro III-gränsvärdena trädde i kraft år 2000 och en ytterligare skärpning införs 2005 (Euro IV). Dessutom kommer ännu strängare gränsvärden för kväveoxider att gälla för tunga fordon från och med 2008 (Euro V). Dessa gränsvärden är så stränga att man även för fordon som drivs med alternativa bränslen måste vidta särskilda åtgärder för att uppfylla dem. Det är därför inte säkert att gasol- eller naturgasdrivna fordon verkligen har större miljöfördelar än fordon som drivs med konventionella bränslen. Visserligen är partikelutsläppen något lägre än hos dieselmotorer, men på en mycket låg utsläppsnivå.

För att minska utsläppen av växthusgaser kommer det på lång sikt även inom transportsektorn att krävas en ökad andel bränslen som bygger på förnybar energi. I det hänseendet löser varken naturgas eller gasol problemet. På medellång sikt kan användningen av naturgas- och gasoldrivna fordon i viss mån var fördelaktigare än bensindrivna, dock inte bättre än dieseldrivna, och endast under förutsättning att det inte förekommer några större metanutsläpp i naturgasens distributionskedja.

När det gäller försörjningstryggheten, är en av de viktigaste slutsatserna man kan dra av debatten om kommissionens grönbok om energiförsörjning att man måste öka energi- och försörjningskällornas mångfald(1). Transportsektorn är för närvarande nästan 100 % oljeberoende. Det är viktigt att skapa en större bränslemångfald i transportsektorn för att öka försörjningstryggheten.

Kommissionen delar därför ledamotens uppfattning om att andelen alternativa bränslen bör öka i transportsektorn. Kommissionen lade därför för ett år sedan fram ett meddelande i frågan,

tillsammans med två förslag till direktiv om införande av biobränslen och skattesänkningar för att främja införandet av sådana bränslen. Kommissionen håller dessutom i samarbete med berörda parter på att ta fram lämpliga genomförandestrategier, både lång- och medelfristiga, för att öka användningen av alternativa bränslen med målet satt på en andel av 20 % år 2020.

(1) Slutrapport om grönboken Mot en Europeisk strategi för trygg energiförsörjning, KOM(2002) 321 slutlig.