SKRIFTLIG FRÅGA E-1185/01

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(19 april 2001)

Ämne: Utvärdering av gemenskapsprojekten

Det råder en viss oro beträffande utvärderingen av gemenskapens utvecklingsprogram, i synnerhet av program som riktar sig till länder som har en väpnad konflikt bakom sig eller länder som är på väg ut ur en sådan och vars befolkning är tvångsförflyttad eller befinner på flykt.

Fredsavtalen, till exempel Arusha-avtalen, omfattar inte strukturella åtgärder, i synnerhet inte sådana som har anknytning till utbildning.

Experter på konfliktlösning betraktar dessa icke-strukturella åtgärder med inriktning på försoningsprocesser som grundläggande för att uppnå en varaktig fred, då de bidrar till att övervinna etiska fördomar och det hat och den bitterhet som alla väpnade konflikter främjar och ger upphov till.

Kan kommissionen ange på vilket sätt effekterna av gemenskapsåtgärderna beaktas och bedöms i utvärderingen av gemenskapens projekt och program på området icke-strukturella åtgärder i fredsstärkande åtgärder, rent konkret i frågor som har att göra med utbildning för freden i flyktinglägren?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(13 juli 2001)

Som redan understrukits i kommissionens meddelande av den 11 april 2001 om konfliktförebyggande(1) strävar unionen efter att främja stabilitet både bland sina omedelbara grannar och globalt, genom att stödja regional integration och utveckla handelsförbindelser. Det direkta stödet till regionala strukturer i Afrika eller de autonoma handelsmedgivandena till västra Balkan är exempel på instrument som syftar till långsiktig stabilisering.

Som kommissionen ser det är nyckeln till konflikthanteringen snabba reaktioner och aktivt förebyggande genom ett effektivt genomförande av riktade åtgärder. Kommissionen förfogar över flera icke-militära instrument för krishantering, däribland det tekniska och finansiella biståndet till regionala och internationella organisationer, icke-statliga organisationer, officiella nationella, regionala och lokala myndigheter och byråer, gemenskapsbaserade organisationer samt institutioner och aktörer inom den privata sektorn. Dessa aktörer inom krishanteringen erhåller också stöd från andra instrument för geografiskt samarbete, såsom europeiska utvecklingsfonden för länderna i Afrika, Västindien och Stilla havet (AVS) och andra viktiga instrument under kapitel B7 i gemenskapens budget, exempelvis förordningarna om mänskliga rättigheter.

Vidare kräver den nya programplaneringsprocessen för yttre bistånd - vilken inletts under det gångna året med utarbetandet av landstrategidokument för alla mottagare av EG-stöd - en systematisk analys av den politiska situationen i partnerlandet inbegripet sådana faktorer som kan påverka utvecklingen, exempelvis frågor som måste tas itu med för att fred och försoning skall kunna upnås.

I Balkan är de flesta av de åtgärder som drivs av kommissionen inriktade på försoningsprocessen. Kommissionen stödjer i stor utsträckning de civila övergångsförvaltningarna, som den höge representantens kansli (OHR) i Bosnien och Hercegovina och FN:s uppdrag i Kosovo (UNMIK) (Förbundsrepubliken Jugoslavien). Dessa förvaltningar har till uppgift att sörja för en stor del av landets förvaltning och att stödja de lokala myndigheterna och regeringarna till dess att dessa själva kan säkerställa förvaltningen av sin region i samband med en hållbar fred.

När det gäller särskilt försoningsarbetet stödjer kommissionen program till stöd för oberoende och icke nationalistiska media, i vetskapen om att media spelar och har spelat en viktig roll i konflikten på Balkan. En av åtgärderna är programmet SENSE som stödjer information om verksamheten vid Internationella domstolen i Haag.

Vid utvärderingen av dessa åtgärder försöker kommissionen i synnerhet att bedöma om de haft de förväntade effekterna. Det sätt detta görs på varierar beroende på programmens art, och ofta görs undersökningar såväl innan programmet utformas som i efterhand för att bedöma dess effekter bland de mottagande grupperna i befolkningen, som till exempel fördrivna och flyktingar. De aspekter som nämns i frågan, såsom större medvetenhet om och mera kunskap om problem som hänger samman med fördomar, våld och intolerans, beaktas i dessa undersökningar, liksom andra aspekter såsom förmåga att utveckla verksamheter som kan möta de grundläggande behoven.

Kommissionens utvärderingar omfattar också utbildning av väljarkåren. Unionens verksamhet när det gäller stöd till demokratiska val är ju en central (men inte tillräcklig) del i arbetet för demokratisering, och genom utbildning av väljarkåren ökar man medborgarnas förståelse av deras demokratiska rättigheter och stärker därmed deras förmåga att utöva dem. Utbildning av väljarkåren är viktig framförallt för de befolkningsgrupper som har liten eller ingen erfarenhet av demokratiska förfaranden och traditioner.

(1) KOM(2001) 211 slutlig.