SKRIFTLIG FRÅGA E-1024/01

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(30 mars 2001)

Ämne: Tillämpningen av Seveso II-direktivet

Känner kommissionen till några väsentliga skillnader i medlemsstaternas sätt att tillämpa Seveso II-direktivet? Känner den till påståendena om att vissa medlemsstater tillämpar direktivet mycket striktare än andra? Anser kommissionen att detta stämmer? Om så är fallet, vad har den för belägg för att motivera sin ståndpunkt?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(29 maj 2001)

Kommissionen har inte fått vare sig objektiv information eller påståenden om att det skulle finnas väsentliga skillnader i medlemsstaternas sätt att tillämpa Seveso II-direktivet och se till att det följs.

Av de anledningar som anges nedan är det antagligen för tidigt att koncentrera sig på möjliga skillnader i tillämpningen av Seveso II-direktivet (rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår(1)). Genomförandet är fortfarande inte slutfört i medlemsstaterna och den överlämnade lagstiftningen är i flera avseenden inte helt förenlig med kraven i direktivet.

I sin roll som EG-fördragets väktare skall kommissionen se till att bestämmelserna EG-fördraget och de åtgärder som vidtas av institutionerna i enlighet med det tillämpas (artikel 211 (f.d. artikel 155) i EG-fördraget).

Kommissionen tar följaktligen upp alla fall där medlemsstaterna inte:

- överlämnar genomförandebestämmelserna till kommissionen i tid,

- genomför gemenskapsdirektiven korrekt eller fullständigt, eller

- tillämpar gemenskapslagstiftningen (direktiv, förordningar etc.) enligt kraven.

Kommissionen inledde överträdelseförfaranden mot alla de medlemsstater som inte överlämnade texten till det (fullständigt) genomförda direktivet Seveso II 1999. För närvarande är sex av dessa förfaranden fortfarande under behandling, eftersom de berörda medlemsstaterna ännu inte har antagit den obligatoriska nationella lagstiftningen (fem ligger hos domstolen och en medlemsstat har erhållit ett motiverat yttrande).

Kommissionen har dessutom bedömt hur väl de åtgärder medlemsstaterna har anmält överensstämmer med direktivet och har sänt brev med begäran om ytterligare uppgifter från de medlemsstater för vilka kommissionen hyser tvivel om ett korrekt genomförande. Dessutom görs en teknisk analys av genomförandet av bilaga I i alla lagar och andra texter som har antagits för att genomföra direktivet. Utifrån dessa resultat (svar från medlemsstaterna och den tekniska utvärderingen av genomförandet av bilaga I) är det mycket troligt att kommissionen också kommer att inleda förfaranden för bristande överensstämmelse av genomförandet av Seveso II-direktivet.

Beträffande den tredje typen av överträdelse, bristande tillämpning, är det för tidigt att nu göra en bedömning av tillämpningen i alla medlemsstater, eftersom en tredjedel av medlemsstaterna inte har genomfört direktivet och de som har genomfört det tycks i flera fall inte ha gjort det på ett tillfredsställande sätt. I allmänhet är den primära informationskällan för bristande tillämpning av gemenskapslagstiftningen klagomål från de europeiska medborgarna och från icke-statliga organisationer. Dessutom beställer kommissionen, där det är lämpligt, externa undersökningar som vanligtvis koncentreras på vissa viktiga aspekter av tillämpningen av ett direktiv. Kommissionen skulle t.ex. kunna bedöma tillämpningen av Seveso II-direktivet eller vissa aspekter av det, t.ex. översyn och test av externa planer för räddningsinsatser, fysisk planering, rapporteringsplikt och inspektionssystem när väl lagstiftningens överensstämmelse har bedömts och åtgärder vidtagits.

(1) EGT L 10, 14.1.1997.