ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3712/98

från Carlos Carnero González (PSE) till kommissionen

(11 december 1998)

Angående: Europeiska kommissionens utvärdering av genomförandet av Urban-programmet för staden Cádiz i Spanien

Med anledning av den oro som upplevs inom olika politiska, sociala och kommunala sektorer i staden Cádiz (Spanien) och den betydelse programmet Urban, som för en tid sedan igångsattes i samarbete med Europeiska kommissionen, spelar för denna stad, har jag följande frågor: Kan kommissionen informera om situationen för Urban-programmet i Cádiz?

Kan kommissionen mer konkret informera om genomförandegraden av de olika projekt som omfattas av detta program? Vilka belopp har investerats fram till nu? Vilka belopp återstår att investera? Vilka förslag har godkänts och vilka har avslagits?

Hur bedömer kommissionen genomförandet av Urban-programmet i Cádiz och vilka av de mål som fastställdes vid framtagningen och godkännandet av programmets mål anser man vara uppfyllda och vilka är det inte?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(3 februari 1999)

Urban-programmet för staden Cádiz ingår i programmet "Urban España" för perioden 1994-1999 vilket godkändes av kommissionen den 19 juli 1995 och omfattar 17 städer i Spanien.

Enligt uppgifter från de spanska myndigheterna hade genomförandet (verkställda utbetalningar och förhållandet mellan godkända förpliktelser och gjorda åtaganden) av Cádiz-programmet den 30 juni 1998 kostat cirka 6,39 miljoner euro av de totala investeringarna på 14,49 miljoner euro. Detta motsvarar en genomförandenivå på 44 %. I förhållande till de investeringar som planerats för perioden 1995-1998 (10,02 miljoner euro) uppgår genomförandenivån till 63,7 %.

När det gäller genomförande av olika åtgärder inom programmet för perioden 1995-1998 är situationen följande:

>Plats för tabell>

Då åtgärder som genomförs inom ramen för detta program är förenliga med riktlinjerna i kommissionens meddelande till medlemsstaterna för de program som skall läggas fram inom ramen för gemenskapsinitiativet Urban(1).

Arbetet med att utvärdera i vilken utsträckning de målsättningar som fastställs i programmet har uppnåtts kommer att påbörjas under det första kvartalet 1999.

(1) EGT C 180, 1.7.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2379/98

från Ernesto Caccavale (UPE) till kommissionen

(27 juli 1998)

Angående: Neapel och Europeiska regionala utvecklingsfonden

Kan kommissionen svara på följande:

- För hur många projekt har staden Neapel ansökt om bidrag från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF)?

- Hur många projekt har godkänts, var skall de genomföras och hur lång tid har de på sig?

- Hur stora bidrag har Europeiska unionen betalat ut eller beviljat för projekt som finansieras av ERUF, på grundval av beräkningarna inom strukturfondernas nuvarande ramar?

- Kan kommissionen tillhandahålla en jämförande analys av de EU-projekt som föreslagits, finansierats och genomförts i andra italienska städer inom ramarna för ERUF?

Kan kommissionen tillhandahålla ungefärliga uppgifter om sysselsättningseffekterna av de ERUF-finansierade projekten i Neapel och jämföra dem med motsvarande uppgifter för andra städer i Italien?

Kan kommissionen mot bakgrund av det nuvarande läget säga under vilka omständigheter staden Neapel inte har utnyttjat ERUF-medlen fullt ut och i vilken utsträckning staden kan få fortsatt stöd från fonden?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(30 september 1998)

Sedan den första reformen av strukturfonderna år 1989 har den främsta insatsformen varit de operativa programmen. Frånsett de stora projekt som behandlas individuellt är det så att det är den för genomförandet ansvariga myndigheten som helt enkelt meddelar övervakningskommitténs medlemmar delprojekten inom de program som avser Italien.

I allmänhet är projekten i denna förteckning inte ordnade efter geografisk lokalisering utan efter mottagarorgan (stödmottagande kommun, provins, region eller företag). Med de uppgifter kommissionen förfogar över kan den inte ge den detaljerade information som parlamentsledamoten efterfrågar för Neapel eller göra en jämförande analys med andra italienska städer. För övrigt saknar kommissionen data om effekterna på sysselsättningen just i staden Neapel.

Vad gäller de resurser som den Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) förfogar över i fallet Neapel, föreskriver den första gemenskapsstödramen för Italien för perioden 1994-99 att 70 % av de för regionen Campania avsatta medlen (890 miljoner ecu) skall användas i storstadsområdet Neapel. Någon särskild utvärdering av hur dessa medel använts har ännu inte gjorts. Inom ramen för sitt avtal från juli 1995 med de italienska myndigheterna om en förbättring av strukturfondsförvaltningen i Italien följer kommissionen noga genomförandet av samtliga program, inbegripet det regionala programmet Campania.

Det är omöjligt att för kommande programplaneringsperiod ange strukturfondernas engagemang i fallet Neapel.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3744/98

från Ulla Sandbæk (EDD) till kommissionen

(11 december 1998)

Angående: Personal vid GD IB och GD VIII för behandling av kvinno- och utvecklingsfrågor

Kommissionen har anslutit sig till principen om integrering av jämställdhetsaspekter när det gäller kvinno- och utvecklingsfrågor. Hur många personer vid kommissionen är anställda för att ombesörja att principen genomförs i praktiken? Hur många är anställda vid den nya "Common Service"-avdelningen samt vid GD IB och GD VII? Är dessa tillfälligt anställda, dvs. personer som lånats in utifrån, eller är de tjänstemän, och i så fall i vilken tjänstekategori (A, B eller C)?

Kommissionen har en budget för personalutbildning. Hur stor del av denna budget har hittills använts för personalutbildning när det gäller integrering av jämställdhetsaspekter? Har en del av medlen öronmärkts för denna typ av utbildning?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(11 februari 1999)

Sedan 1996 har kommissionens politik om integrering av jämställdhetsaspekter ("mainstreaming") inneburit att alla generaldirektorat uppmanats införa ett genus- och jämställdhetsperspektiv inom sina politikområden.

När det gäller de generaldirektorat som är ansvariga för utvecklingsfrågor återspeglas prioriteringen i deras respektive organisationsscheman. Inom den gemensamma tjänsten för yttre förbindelser (RELEX) ingår jämställdhetsfrågorna i ansvarsområdet för enhet B.5. I GD VIII (Bistånd) och GD IB (Yttre förbindelser: Södra Medelhavsområdet, Mellanöstern och Främre Orienten, Latinamerika, Syd- och Sydostasien samt nord- och sydsamarbetet), ansvarar enhet A2 respektive D2 för integreringen av jämställdhetsfrågor inom sina generaldirektorat.

Kommissionen är dock fullt medveten om att politiken inte kan bli effektiv om den begränsas till endast dessa enheter. Ett stort antal tjänstemän sysslar också med integreringen i sitt dagliga arbete. I kommissionens politik bygger man vidare på det redan befintliga informations- och erfarenhetsutbytet i frågan mellan generaldirektoraten. Vid 29 generaldirektorat och andra tjänsteställen har tjänstemän tilldelats specifikt ansvar för integrering av jämställdhetsfrågorna i deras respektive verksamhet och för deltagande i samarbetet mellan tjänstegrenarna för att utveckla och bevaka kommissionens politik i frågan. I ett anbudsförfarande som snart kommer att offentliggöras ingår särskild jämställdhetsutbildning för mellanchefer och högre chefer inom kommissionen med en specifik del om genusaspekter och ledarskap.

Redan nu organiseras tre särskilda kurser på området, varav den senaste är särskilt inriktad på de jämställdhetsansvariga inom kommissionen som sedan själva skall främja politiken inom de enskilda generaldirektoraten. Ungefär 250 personer följer de tre kurserna under en tolvmånadersperiod till en kostnad som utgör uppskattningsvis 8 % av budgeten för centralt organiserad fortbildning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3816/98

från Concepció Ferrer (PPE) till kommissionen

(22 december 1998)

Angående: Program och projekt beträffande kultur, utbildning och ungdomsverksamhet i Katalonien

Mot bakgrund av den insynspolitik som kommissionen bedriver gällande sina utgifter: Kan kommissionen ange vilka av de projekt som genomförts i Katalonien under perioden 1994-1999 som har erhållit stöd från vart och ett av de olika stödordningar som existerar inom ramen för kultur, utbildning och ungdomsverksamhet?

Kan kommissionen dessutom specificera hur stora belopp som har beviljats vart och ett av de nämnda projekten?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Monika Wulf-Mathies

(18 januari 1999)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 325 , 12/11/1999 s. 0023



SKRIFTLIG FRÅGA E-3688/98 från Bill Miller (PSE) till kommissionen (7 december 1998) Angående: Kostnader och tidslängd för rättsfall i domstolen Ett nyligen avslutat rättsfall i vilket ett brittiskt sockerbolag var inblandat varade, såvitt jag förstår, i sin helhet över tio år. Kan ni förklara varför det tog så lång tid? Dömdes bolaget att betala några kostnader? Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar (11 februari 1999) Kommissionen har bett parlamentsledamoten att ge närmare upplysningar och i avsaknad av dessa har kommissionen inte kunnat finna ett enda mål där ett sockerbolag varit inblandat och som behandlats i mer än tio år vid gemenskapens domstolar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3168/98

från Luciano Vecchi (PSE) till kommissionen

(27 oktober 1998)

Angående: Humanitära insatser genom ECHO i Nordkorea

Under de senaste månaderna har ECHO understött en rad projekt, framlagda och genomförda av europeiska icke-statliga organisationer, för humanitärt bistånd i Nordkorea.

Dessa insatser har utan tvekan haft positiva resultat på den dramatiska humanitära situation som kännetecknar detta land på de mest skilda områden (livsmedel, sociala frågor, hälsa, etc.).

Samtidigt verkar det ha uppstått problem, i synnerhet med avseende på relationerna med de nordkoreanska myndigheterna.

1. Avser kommissionen att även fortsättningsvis stödja humanitära insatser genom icke-statliga organisationer, vilket vore önskvärt, med tanke på att den dramatiska situationen i Nordkorea består?

2. Vilka kriterier kommer att användas och vilka finansiella medel kommer att stå till förfogande i detta sammanhang?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(23 november 1998)

Enligt vad kommissionens medarbetare och icke-statliga organisationer som samarbetar med kommissionen har iakttagit på plats står Nordkorea inför en ekonomisk och strukturell kris (vilket har lett till brist på livsmedel, medicin och medicinsk utrustning), snarare än en sådan hungersnöd som kan inträffa i vissa afrikanska länder. Många observatörer har fått intrycket att den allmänna situationen har förbättrats under de senaste månaderna, framförallt på grund av det stora internationella biståndet.

Humanitära hjälporganisationer inom hälso- och sjukvårdssektorn har alltid haft svåra arbetsförhållanden i Nordkorea (t.ex. inskränkningar i tillgången till information, möjligheten att nå biståndsmottagare, villkoren för övervakning av projekten). Under de senaste månaderna har myndigheterna i Nordkorea skärpt arbetsvillkoren inom denna sektor och uppenbarligen har de lokala myndigheterna för avsikt att ta tillbaka hela ansvaret för folkhälsovården under de kommande månaderna. Flera icke-statliga organisationer som samarbetar med kommissionen har redan lämnat landet eftersom deras samförståndsavtal inte förnyats av Nordkorea (för närvarande är endast tre samarbetspartner verksamma inom hälso- och sjukvårdssektorn kvar i landet).

Förra året anslog kommissionen ett bistånd till hälso- och sjukvårdssektorn på omkring 20 miljoner ecu till Nordkorea, medan 2,5 miljoner ecu anslogs i år. Kommissionen finansierar fortfarande två biståndsprojekt i Nordkorea. Om humanitär verksamhet inom detta område skall kunna vara meningsfull och effektiv och således i linje med kommissionens uppdrag måste vissa villkor uppfyllas (obegränsad möjlighet att nå biståndsmottagare och att övervaka de icke-statliga organisationernas projekt). Innan kommissionen kan fatta beslut om framtida åtgärder i hälso- och sjukvårdssektorn måste den således uppmärksamt följa utvecklingen i detta hänseende.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2339/98

från Marie-Noëlle Lienemann (PSE) till kommissionen

(27 juli 1998)

Angående: Märkningsregler för genetiskt modifierade organismer

Vad gör Europeiska kommissionen för att kräva att dess handelspartner, bland annat USA, efterföljer de märkningsregler för genetiskt modifierade organismer som kommer att införas i medlemsstaterna för att upprätthålla de principer om försiktighet och öppenhet som måste vara vägledande för vår politik inom området?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(12 oktober 1998)

Gemenskapslagstiftningen beträffande obligatorisk märkning av produkter som består av eller innehåller genetiskt modifierade organismer gäller för produkter som säljs inom gemenskapen, oavsett ursprung eller härkomst.

Enligt rådets direktiv 90/220/EEG(1), ändrat genom kommissionens direktiv 97/35/EG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön(2) krävs tillstånd för utsläppande på marknaden av produkter som består av eller innehåller genetiskt modifierade organismer. I ansökan om tillstånd skall det ingå ett förslag till märkning eller medföljande information som visar att produkten innehåller genetiskt modifierade organismer.

Vad gäller livsmedel hänvisar kommissionen frågeställaren till artikel 1.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 258/97 av den 27 januari 1997 om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser(3), där det anges att förordningen gäller för "utsläppande på gemenskapsmarknaden" av (nya) livsmedel eller livsmedelsingredienser. Genom förordning (EG) 1139/98 om obligatoriska uppgifter vid märkning av vissa livsmedel som framställs från genetiskt modifierade organismer utöver vad som föreskrivs i direktiv 79/112/EEG(4) säkerställs dessutom beträffande märkningen av viss majs och soja att livsmedel och livsmedelsingredienser som framställs från soja och majs, som inte omfattas av förordning (EG) 258/97 eftersom de släpptes ut på marknaden innan förordningen trädde i kraft, behandlas på samma sätt i märkningsavseende som om de omfattades av förordning (EG) 258/97. Detta skulle också kunna användas som modell för märkning av andra genetiskt modifierade organismer.

(1) EGT L 117, 8.5.1990.

(2) EGT L 169, 27.6.1997.

(3) EGT L 43, 14.2.1997.

(4) EGT L 159, 3.6.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3333/98

från Roberto Mezzaroma (PPE) till kommissionen

(10 november 1998)

Angående: Kultur

Italiensk press har angivit att utbildningsprogrammen vid de italienska universiteten skall anpassas efter och jämställas med de i andra länder. I praktiken innebär detta en första studieperiod om tre år kallad grundläggande högskoleexamen och en andra om ett år som motsvarar europeisk magisterexamen.

Kan kommissionen meddela på vilket sätt och inom vilka tidsramar denna anpassning skall genomföras samt om det utarbetats något projekt och vad detta innebär?

Svar från Édith Cresson på kommissionens vägnar

(13 januari 1999)

Kommissionen förmodar att den artikel som har publicerats i den italienska pressen refererar till den gemensamma förklaringen om harmonisering av strukturen för systemet för högre utbildning i Europa. Den undertecknades i Paris den 25 maj 1998 av de fyra ministrarna för högre utbildning i Tyskland, Frankrike, Italien och Förenade kungariket i samband med åttahundraårsjubiléet av Sorbonne-universitetet.

I förklaringen understryks utsikterna om ett öppet område för högre utbildning. För att nå detta mål måste man undanröja hindren och utveckla en gemensam ram för undervisning samtidigt som man respekterar den nationella mångfalden. I förklaringen sägs vidare att ett system verkar utvecklas inom vilket två huvudlinjer - före grundexamen och efter grundexamen - bör erkännas för att underlätta jämförelser och motsvarigheter på internationell nivå.

Kommissionen välkomnar denna förklaring. Eftersom det dock åligger medlemsstaterna att anordna den högre utbildningen, har kommissionen begränsat sig till att meddela att den står till förfogande för medlemsstaterna för att dela de erfarenheter som den har fått inom ramen för de europeiska programmen, och för att underlätta informationsutbytet.

Utbildningsministrarna i de berörda medlemsstaterna planerar att anordna ett nytt möte 1999, som skall vara öppet för andra medlemsstater för att mer i detalj undersöka de ämnen som tas upp i förklaringen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2853/98

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(28 september 1998)

Angående: Danmark och Schengenavtalet

Kan Danmark avsäga sig Schengenavtalet och fritt återinföra den personkontroll som man nu nödgats upphöra med?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(9 november 1998)

Medlemsstaterna i fråga har införlivat Schengenavtalet med gemenskapens mål att genomföra den inre marknaden utan inre gränser. Schengenavtalet innehåller inte heller några bestämmelser som tillåter en medlemsstat att säga upp avtalet.

Det protokoll som införlivar Schengen-bestämmelserna med unionen och som är bifogat Amsterdamfördraget innehåller inte heller några bestämmelser som tillåter en medlemsstat som är bunden av Schengen-bestämmelserna att inte längre delta.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4067/98

från Sérgio Ribeiro (GUE/NGL) till kommissionen

(14 januari 1999)

Angående: Tillträde till tjänster inom den offentliga sektorn i Luxemburg för invandrare från andra medlemsstater i Europeiska unionen

Förverkligandet av unionsmedborgarskapet, som det beskrivs i fördraget om Europeiska unionen, är förknippat med vissa problem.

Eftersom gränserna för vilka typer av tjänster som kan reserveras för det egna landets medborgare är komplicerade uppstår det situationer då man helt tydligt inte respekterar att invandrare från andra medlemsstater skall garanteras lika möjligheter och icke-diskriminering. Bland annat förekommer fall som härrör från lagstiftning och ställningstaganden i Luxemburg när det gäller tillträde till tjänster inom den offentliga sektorn på olika nivåer. Dessa fall har bland annat lett till reaktioner på gemenskapsnivå och även till rättsliga förfaranden.

Kan kommissionen, för att klargöra hur situationen förhåller sig, för att reda ut oklarheter och även för att ge ledamöterna av Europaparlamentet underlag för att ta ställning i frågan, redogöra för om det redan har införts åtgärder avseende rätten för utländska medborgare från andra medlemsstater att få tillträde till tjänster och uttagningsprov för tjänster inom den offentliga sektorn i Luxemburg, och i så fall vilka dessa åtgärder är?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(19 mars 1999)

Lagstiftningen i Luxemburg medger inte alltid allmänt tillträde för gemenskapsmedborgare till den nationella offentliga förvaltningen. Kommissionen inledde den 2 juli 1996 (kommissionen/Luxemburg) ett överträdelseförfarande i denna fråga som ledde till dom i domstolen. I denna dom dömde domstolen Luxemburg, eftersom man allmänt kräver luxemburgsk nationalitet för tillträde till offentlig förvaltning inom en rad områden inom den offentliga sektorn.

Till följd av denna dom inledde kommissionen ett nytt överträdelseförfarande, eftersom Luxemburg fortfarande inte respekterar domstolens dom. Enligt kommissionens uppgifter har de luxemburgska myndigheterna inlett ett internt förfarande för att anpassa den nationella lagstiftningen. Detta förfarande har dock försenats på grund av att den luxemburgska författningen skall ändras.

Under dessa omständigheter fortskrider överträdelseförfarandet mot Luxemburg på grundval av artikel 171 i EG-fördraget tills de luxemburgska myndigheterna har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att den nationella lagstiftningen skall överensstämma med gemenskapsrätten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3294/98

från Bartho Pronk (PPE) till kommissionen

(9 november 1998)

Angående: Vårdkostnadsförsäkring i Europeiska unionen

1. I svaret från kommissionsledamoten Flynn på min fråga E-2898/97(1) uppges i punkt 4 att kommissionen undersöker om de privata försäkringssystemen i Nederländerna kan anses vara lagstadgade på grund av de lagändringar som nyligen gjorts i Nederländerna. Har kommissionen under tiden erhållit något svar från Nederländernas regering?

2. Om så inte är fallet, varför inte?

3. Om så är fallet, vilka slutsatser drar kommissionen med detta svar som underlag?

4. För det fall att ännu inga slutsatser föreligger: När ämnar kommissionen kunna lämna definitiva slutsatser i ärendet?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(22 januari 1999)

Kommissionen har fått ett svar från den nederländska regeringen på sin begäran om ytterligare information om privata sjukförsäkringar i Nederländerna.

På grundval av de svar som lämnats av den nederländska regeringen uppstod ytterligare frågor, bl.a. det exakta förhållandet mellan WTZ (Wet op de toegang ziektekostenverzekering - lag om tillgång till sjukförsäkring) och lagstiftningen om samfinansiering för äldre sjuka personer samt frågor om det praktiska genomförandet och betydelsen av de ekonomiska överföringarna mellan det verkställande organ som avses i artikel 6 i WTZ och försäkringsgivarna när det gäller sjukvård.

Kommissionen förväntas lämna sina slutsatser i frågan först när svaren på de kompletterande frågorna har lämnats av den nederländska regeringen.

(1) EGT C 117, 16.4.1998, s. 95.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3641/98

från John McCartin (PPE) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: Värdet på livsmedelsbiståndet till Ryssland

Kan kommissionen förklara hur man gått tillväga för att värdera livsmedelsbiståndet från EU till Ryssland till cirka 400 miljoner ecu och om detta värde avser priserna på dessa livsmedel inom gemenskapen eller de priser som normalt sett sätts på livsmedelsöverskott på världsmarknaden? Kan kommissionen ange värdet på detta föreslagna bistånd på grundval av både priserna inom gemenskapen och på världsmarknaden?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(13 januari 1999)

Efter en formell begäran från Ryssland om livsmedelsbistånd den 12 november 1998 och de första positiva reaktionerna från rådet och parlamentet, har kommissionen lagt fram ett förslag för rådet och parlamentet om ett program för livsmedelsleveranser som ett mycket brådskande ärende. Förslaget är baserat på artikel 43 i EG-fördraget och omfattar vete, råg, ris, nötkött, griskött och skummjölkspulver.

Meningen är att produkterna skall komma från gemenskapens offentliga interventionslager, utom griskött som kommer att köpas på den öppna marknaden. Nettokostnaden för detta bistånd som belastar gemenskapens budget beräknas till cirka 400 miljoner [fmxeuro]. Inom denna totalsumma beräknas värdet av de berörda produkterna uppgå till totalt 380 miljoner [fmxeuro]. Värdering inbegriper kostnaderna för griskött baserat på marknadspriserna inom gemenskapen. För de andra produkterna har hänsyn tagits till deras bokförda värde, vilka ligger i linje med världsmarknadspriserna, förutsatt att de produkter, i enlighet med gemenskapens bestämmelser, som köpts upp till intervention redan har skrivits ner till de förväntade kommersiella nettoförsäljningspriserna för dessa produkter, särskilt på världsmarknaden. Om värderingen hade baserats på det fullpris som gemenskapen köper upp produkterna till intervention för, skulle det sammanlagda värdet av de berörda produkterna vara uppemot 800 miljoner [fmxeuro].

Den budgetansvariga myndigheten har godkänt en överföring på 400 miljoner [fmxeuro] från 1998 års budgetanslag för att finansiera nettobudgetkostnaden för detta bistånd.