SKRIFTLIG FRÅGA E-2198/00

från Gilles Savary (PSE) till kommissionen

(3 juli 2000)

Ämne: Europeisk samordning av försäkringar

En fransk medborgare råkade ut för en trafikolycka på spanskt territorium. Den andra inblandade parten var bosatt i Spanien. Den franske medborgaren fick inte ut något på försäkringen i Frankrike. Som orsak till detta angavs att den spanske föraren inte hade någon försäkring.

Finns det några stadganden på gemenskapsnivå eller mellanstatlig nivå som en skadelidande skulle kunna åberopa som stöd för en eventuell ansökan om skadeersättning?

Med beaktande av lagstiftningen av i dag: vilka vägar kan den skadelidande från Frankrike gå för att göra sina klagomål gällande?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(28 juli 2000)

Parlamentsledamoten hänvisas till artikel 1.4 i rådets andra direktiv 84/5/EEG av den 30 december 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om ansvarsförsäkring

för motorfordon(1). Där sägs att varje medlemsstat skall inrätta eller auktorisera ett organ med uppgift att ersätta offer för trafikolyckor orsakade av oförsäkrade eller oidentifierade fordon. En sådan trafikskadefond är en konsekvens av kravet på obligatorisk försäkring: om den obligatoriska försäkringen inte tecknas, måste ett annat organ ta på sig risken och betala i försäkringsgivarens ställe.

I det fall som parlamentsledamoten tar upp gäller följande. Om det oförsäkrade fordon som vållat olyckan är spanskregistrerat, är det den spanska trafikskadefonden som skall betala ersättningen, eftersom det saknas en försäkringsgivare som tagit på sig risken. Olycksoffret skall vända sig direkt till fonden, som skall ge ett motiverat svar om de åtgärder som den avser att vidta.

Direktivet är det andra av fyra direktiv vilka syftar till att underlätta fordonstrafik och att säkra att offer för trafikolyckor i gemenskapen ersätts, oavsett var olyckan inträffat. Genom rådets första direktiv 72/166/EEG av den 24 april 1972 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet(2) infördes således obligatorisk ansvarsförsäkring i hela gemenskapen, ett skydd som utvidgades och förbättrades genom andra (84/5/EEG) och tredje (90/232/EEG(3)) direktiven. Dessa direktiv gäller trafikolyckor som inträffats i olycksoffrets hemvistland och orsakats av fordon som är registrerade och försäkrade i det landet eller en annan medlemsstat. Rådets direktiv 90/618/EEG av den 8 november 1990 om ändring, särskilt såvitt avser ansvarsförsäkring för motorfordon, av direktiv 73/239/EEG och direktiv 88/357/EEG, vilka avser samordning av lagar och andra författningar angående annan direkt försäkring än livförsäkring(4) likställer med sådana fall situationer där olyckan ägt rum i offrets hemland och fordonet är registrerat i det landet, men försäkrat av ett försäkringsföretag i en annan medlemsstat inom ramen för tillhandahållande av tjänster.

Slutligen finns också Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/26/EG av den 16 maj 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring)(5), som syftar till att förbättra gällande ordning för ersättning till personer som vid en tillfällig vistelse i en annan medlemsstat än den där de har sin stadigvarande bostad råkat ut för en olycka orsakad av ett fordon som är registrerat och försäkrat i en annan medlemsstat än den där personerna har sin stadigvarande bostad. Om det inte är möjligt att identifiera fordonet eller om det inom två månader efter olyckan är omöjligt att identifiera försäkringsföretaget, kan den skadelidande ansöka om ersättning hos skadeersättningsorganet i den medlemsstat där han har sin stadigvarande bostad (artikel 7). Efter det att direktivet har offentliggjorts iEGT har medlemsstaterna 24 månader på sig att genomföra direktivet.

(1) EGT L 8, 11.1.1984.

(2) EGT L 103, 2.5.1972.

(3) EGT L 129, 19.5.1990.

(4) EGT L 330, 29.11.1990.

(5) EGT L 181, 20.7.2000.