SKRIFTLIG FRÅGA E-1122/02

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(18 april 2002)

Ämne: Transport av avlidna personer

I tider av ökande integration är det allt vanligare att medlemsstaternas medborgare avlider i ett annat land än hemlandet.

Den gränsöverskridande transporten av avlidna personer inom EU innebär en enorm byråkrati och enorma kostnader.

Vid transport av personer som avlidit i ett land som inte är deras hemland saknas enhetliga bestämmelser för transporten. Dessutom har strikta bestämmelser införts, som föreskriver att särskilda produkter (särskilda kistor) skall användas, något som i synnerhet vid kortare transporter inte är motiverat.

Det går till exempel inte att förklara för de anhöriga varför en avliden person kan transporteras över 500 kilometer inom en medlemsstat i en vanlig kista, men att det krävs en särskild kista för transport mellan två länder där avståndet är 10 kilometer.

Vilka åtgärder kan vidtas för att gränsöverskridande transporter av avlidna personer inte skall vara svårare än transporter inom ett medlemsland?

Är bestämmelser eller åtgärder planerade inom EU för att förenkla formaliteterna vid gränsöverskridande transporter av avlidna personer?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0923/02, E-0935/02, E-1122/02 och E-1133/02ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(8 maj 2002)

Kommissionen hänvisar till sitt gemensamma svar på de skriftliga frågorna E-0073/02 från Michael Cashman, E-0087/02 från Cristiana Muscardini, E-0210/02 från Piia-Noora Kauppi, E-0344/02 från Eija-Riitta Anneli Korhola, E-0346/02 från Marjo Matikainen-Kallström, E-0407/02 från Nicole Thomas-Mauro och E-0679/02 från Marialiese Flemming(1). För att underlätta redovisas kommissionens ståndpunkt nedan.

Kommissionen är medveten om att gränsöverskridande liktransporter är en känslig och svår fråga som kan orsaka mycket lidande för den avlidnes familj.

Kommissionen känner till ett antal fall, som nyligen belysts genom skriftliga frågor, där man stött på svårigheter vid hemtransport av en avliden från en medlemsstat till en annan. Kommissionen har emellertid inte några uppgifter eller någon statistik som skulle kunna ge en överblick över hur omfattande detta problem är.

I samband med detta ämne uppstår en rad frågor, och vissa rör några av gemenskapens politikområden, t.ex. transport, hälsa, fri rörlighet osv. Det verkar dock inte som om gemenskapen har någon klar behörighet som täcker alla dessa aspekter. De bestämmelser som styr hur avlidna personers kvarlevor skall transporteras fastställs i den internationella överenskommelsen i Berlin (1937, nr 4391 i Nationernas förbunds traktatsamling) och genom den överenskommelse om transport av avlidna som träffades i Europarådet i september 1973. Under alla omständigheter bör man dock framhålla att medlemsstaterna som lagstiftar om transport av avlidna, i enlighet med domstolens rättspraxis, måste tillämpa alla krav på icke-diskriminerande basis. Alla undantag som medges av folkhälsoskäl måste stå i överensstämmelse med domstolens rättspraxis.

Kommissionen kommer mot bakgrund av ovanstående att följa dessa frågor noggrant, men planerar för närvarande inte några särskilda åtgärder.

(1) EGT C 160 E, 4.7.2002, s. 178.