ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2353/99

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Den italienska statens stödåtgärder till förmån för RAI

I svaret till skriftlig fråga E-1701/99(1) bekräftar Europeiska kommissionen, genom kommissionsledamot Monti, att den är skyldig att bedöma om det statsstöd som RAI erhåller från den italienska staten, i form av licensavgifter eller särskilt stöd, står i proportion till TV-bolagets nettokostnader för att uppfylla de av staten fastställda skyldigheter som det har i egenskap av public service-företag.

Vilken proportionalitet anser kommissionen skall gälla mellan nettokostnaderna (vilka förefaller vara extremt höga) och de licensavgifter och särskilda stöd som staten har gett och fortfarande ger RAI?

(1) Se s. 28.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 januari 2000)

Så som redan sagts i kommissionens svar på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-1701/99(1) har kommissionen inlett ett formellt granskningsförfarande angående licensavgifter och andra stödåtgärder som Radio Televisione Italiana (RAI) beviljats av italienska staten och Istituto per la Ricostruzione Industriale (IRI).

Kommissionen har ännu inte avslutat sin analys av licensavgifterna. Vad beträffar de andra stöd som beviljats av staten och IRI har den italienska regeringen ännu inte inkommet med synpunkter.

Någon helhetsbedömning av huruvida stödet till RAI står i proportion till kostnaderna för att uppfylla de av staten fastställda skyldigheter som företaget har i egenskap av public service-företag går inte att göra förrän förfarandet är avslutat.

(1) Se s. 28.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2588/99

från Marialiese Flemming (PPE-DE) till rådet

(3 januari 2000)

Ämne: Direktivet om bevarande av vilda fåglar

Den 1 mars 1994 lade kommissionen fram ett förslag(1) om ändring av rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(2). Eftersom förslaget grundar sig på artikel 175 (f.d. artikel 130 s) i EG-fördraget skall samarbetsförfarandet med parlamentet tillämpas. Den 15 februari 1996 yttrade sig parlamentet över förslaget(3). Hittills har rådet inte antagit någon gemensam ståndpunkt.

Kommer denna fråga att behandlas i rådet?

Hur ser förhandlingsläget i så fall ut?

När kommer rådet att anta en gemensam ståndpunkt?

(1) EGT C 100, 9.4.1994, s. 12.

(2) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1.

(3) EGT C 65, 4.3.1996, s. 151..

Svar

(14 februari 2000)

Den ärade parlamentsledamoten görs uppmärksam på svaret på den skriftliga frågan nr 1676/99.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2012/99

från Renato Brunetta (PPE-DE) till kommissionen

(9 november 1999)

Ämne: Skatteavdrag för arvoden

Kan kommissionen bekräfta och tillhandahålla information om huruvida skattemyndigheterna i medlemsstaterna eventuellt kan bevilja skatteavdrag för tilläggsarvoden till icke nämnda tredje parter som inte är hemmahörande i samma land som det företag som har utfört betalningen?

Att bevilja sådana skatteavdrag i vissa länder och inte i andra skulle kunna medföra en allvarlig snedvridning av villkoren för fri konkurrens.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(2 december 1999)

I den mån som bestämmelserna inte har harmoniserats faller direkt beskattning inom medlemsstaternas behörighet, med förbehåll för att gemenskapslagstiftningen och i synnerhet de grundläggande friheter som anges i EG-fördraget iakttas.

Inom ramen för korruptionsbekämpningen antog OECD:s (Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling) ministerråd i april 1996 en rekommendation till medlemsländerna om att förbjuda avdragsrätt för mutor till utländska offentliga tjänstemän. Undertecknandet av konventionen av den 17 december 1997 om bekämpning av bestickning av utländska offentliga tjänstemän vid internationella affärstransaktioner har haft stor inverkan vid översynen av lagstiftningen i de medlemsstater som är parter i konventionen genom att säkerställa genomförandet av rekommendationen från 1996. I sitt meddelande av den 21 maj 1997(1) om en unionspolitik mot korruption angav kommissionen för övrigt att den i lämpliga sammanhang skulle ta upp frågan om avdragsrätt för mutor med medlemsstaterna i avsikt att uppnå samförstånd om en samordnad åtgärd för att avskaffa denna avdragsrätt.

Enligt den information som kommissionen har tillgång till har samtliga medlemsstater, som ännu tillät företagen att från sin vinst göra avdrag för mutor till utländska offentliga tjänstemän, redan ändrat sin lagstiftning eller står i begrepp att ändra den för att förverkliga de ställningstaganden som gjorts av OECD och av kommissionen i syfte att avskaffa denna avdragsrätt.

(1) KOM(97) 192 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1945/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(4 november 1999)

Ämne: Kontroll av gemenskapsreglerna för drivgarn under den senaste fiskesäsongen för tonfiske

Kan kommissionen ange vilka resultat kontrollerna med drivgarn har gett under den senaste fiskesäsongen för tonfisk?

Kan kommissionen framför allt ange antalet överträdelser av reglerna, skälen till dessa, namnen på fartygen som begick överträdelserna och deras ursprung, samt vilka sanktioner som utfärdats?

Hur utvärderar kommissionen helt allmänt denna fiskesäsong och respekten för gemenskapsreglerna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(10 december 1999)

Kommissionen sammanställer för närvarande, efter utgången av fiskesäsongen för tonfisk 1999, och på grundval av de uppgifter som de berörda medlemsstaterna skall lämna den sedvanliga rapporten över hur gemenskapslagstiftningen har tillämpats när det gäller användningen av drivgarn i nordöstra Atlanten och Medelhavet.

Denna rapport kommer att sändas till medlemmarna i parlamentets fiskeriutskott omkring den 15 mars 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1564/99

från Lucio Manisco (GUE/NGL) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Kommissionens återbetalningskrav

Kommissionen har sedan flera år tillbaka krävt att mottagare av gemenskapsmedel som inte följt gällande regler för hur pengarna skall användas skall betala tillbaka dem.

Kan kommissionen säga hur många återbetalningskrav som ligger ute per projekt och sedan hur många år?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(8 november 1999)

I inkomst- och utgiftsredovisningen och balansräkningen ger kommissionen upplysningar om uppbörd av fordringar i förhållande till diverse fordringar, dvs. de totala fordringarna med undantag av egna medel. Ett utdrag av inkomst- och utgiftsredovisningen (sidorna 38-43 i volym I, del 1) har skickats till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

På grund av det stora antalet fordringar utgör upplysningarna bara en översikt med en uppdelning på de större verksamhetsområdena.

Diverse fordringar omfattar allmänna fordringar och fordringar som gett upphov till ett återvinningförfarande på grund av att gemenskapsmedlen inte använts i enlighet med bestämmelserna. Vad beträffar den senare kategorin måste man skilja mellan fordringar till följd av kommissionens direkta utgifter (som förvaltas direkt av kommissionen) som uppbärs av kommissionens avdelningar, och fordringar till följd av andra utgifter där återvinningsförfarandet inleds på initiativ av medlemsstaterna.

Med det nuvarande rapporteringssystemet inom Sincom2 är det inte möjligt att göra en individuell och genomgripande analys av utvecklingen av kommissionens samtliga projekt och de fordringar som är förknippade med dem.

Kommissionen kan redogöra för varje fordrings historia och identifiera fordringarna för varje projekt. De efterforskningar som skulle krävas för att ge parlamentsledamoten ett mer detaljerat svar står dock inte i något rimligt förhållande till det eftersökta resultatet och skulle överskrida gränserna för svar på en skriftlig fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2072/99

från Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) till kommissionen

(12 november 1999)

Ämne: Tobaksförbud, pressfrihet

Stämmer det att medlemsstaterna Storbritannien och Frankrike vid genomförandet av förbudet mot tobaksreklam avser att i sina länder förbjuda försäljningen av tidskrifter från länder där det inte finns något sådant förbud eller där detta direktiv ännu inte genomförts, om det i dessa tidskrifter förekommer reklam för tobak?

Hur bedömer kommissionen detta mot bakgrund av att pressfriheten skall garanteras?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(13 december 1999)

Kommissionen känner inte till att två medlemsstater skulle ha för avsikt att begränsa försäljningen av tidningar som innehåller tobaksreklam.

Om kommissionen fick kännedom om sådana fall skulle de bedömas inom ramarna för Europaparlamentets och rådets direktiv 98/43/EG av den 6 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror(1).

Vad gäller tidningar skall direktivet dock inte vara genomfört i nationell lagstiftning förrän den 30 juli 2002.

(1) EGT L 213, 30.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2086/99

från Antonio Tajani (PPE-DE) till kommissionen

(19 november 1999)

Ämne: Rompolisens uniformer: oegentligheter i samband med ett europeiskt anbudsförfarande anordnat av Roms kommun

I februari i år tilldelades det kinesiska företaget YuYi kontraktet om leverans av uniformer till polisen i Rom. Trots att experter i textilbranschen var närvarande och det förekom varuprover och trots att handelskammaren yttrade sig i egenskap av neutral part har det visat sig att tyget i den uniform som används som provmodell inte motsvarar det tyg som beskrivs i anbudet, som helt enkelt inte är genomförbart. Dessutom har annat fiffel upptäckts, såsom att kostnaden för pappersark ökat med 90 % och för häftklamrar med 80 %. Det hela börjar ta sig oroväckande proportioner när det visar sig att det bakom det kinesiska företaget står ett annat mer välkänt företag Baloon i vilket en av delägarna är före detta svågern till Roms borgmästare Rutelli.

Kan kommissionen vidta åtgärder för att undersöka oegentligheterna i detta anbudsförfarande och meddela Europaparlamentet resultaten?

Kan kommissionen vidta nödvändiga åtgärder för att kontrollera europeiska anbudsförfaranden för att se till att de följer gällande bestämmelser och garantera att kontrakten ges till specialiserade företag i stället för till företag som inte förmår genomföra de uppgifter de ålagts?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 december 1999)

Med anledning av parlamentsledamotens fråga kommer kommissionen att kontakta de italienska myndigheterna och be om närmare uppgifter för att undersöka om tilldelningen av kontraktet om leverans av uniformer till polisen i Rom överensstämmer med gemenskapsrätten om offentlig upphandling. Kommissionen förbereder därför för närvarande en skrivelse till de italienska myndigheterna.

Om resultatet av granskningen skulle visa att det tillämpade förfarandet strider mot gemenskapsrätten kan kommissionen inleda överträdelseförfarandet enligt artikel 226 i EG-fördraget (f.d. artikel 169).

När kommissionen har granskat de italienska myndigheternas uppgifter kommer man under alla omständigheter att informera parlamentsledamoten om vad som framkommit och eventuella ytterligare åtgärder.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2719/99

från Ieke van den Burg (PSE), Marietta Giannakou-Koutsikou (PPE-DE), Heidi Hautala (Verts/ALE), Jo Leinen (PSE), Colette Flesch (ELDR), Hélène Flautre (Verts/ALE), Mario Mantovani (PPE-DE), Concepció Ferrer (PPE-DE), Michel Hansenne (PPE-DE), José Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE), Sylviane Ainardi (GUE/NGL), Ursula Stenzel (PPE-DE), Graham Watson (ELDR), Giorgos Dimitrakopoulos (PPE-DE), Gérard Deprez (PPE-DE), Martine Roure (PSE), Ilda Figueiredo (GUE/NGL), Marie-Hélène Gillig (PSE) och Caroline Lucas (Verts/ALE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Fattigdom och social utslagning

I artikel 137 i Amsterdamfördraget föreskrivs att ett program för att bekämpa fattigdom och social utslagning skall införas. När kommer kommissionen att anta ett sådant program? Hur tänker kommissionen förbereda detta program i samarbete med berörda frivilligorganisationer? Hur ämnar kommissionen se till att alla människor får samma tillgång till grundläggande mänskliga rättigheter?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(10 februari 2000)

Kommissionen har för avsikt att under första halvåret år 2000 lägga fram ett handlingsprogram för gemenskapen som är avsett att ge stöd till medlemsstaternas insatser i kampen mot social utslagning, på grundval av bestämmelserna i artikel 137 (tidigare artikel 118) i EG-fördraget.

Det särskilda möte om ekonomisk reform, sysselsättning och social sammanhållning som anordnas av det portugisiska ordförandeskapet i Lissabon i mars 2000 kommer att vara ett tillfälle att på högsta politiska nivå än en gång bekräfta att gemenskapen träder in i det nya århundradet med en förnyad ambition att bygga ett samhälle som inte lämnar en del medborgare utanför. Kommissionen kommer att bidra till detta möte och därefter lägga fram ett förslag till ett handlingsprogram.

År 1999 inledde kommissionen (via högnivågruppen för frågor beträffande social utslagning) samråd på bred front med medlemsstaterna och organisationer inom det civila samhället. I maj det året anordnade kommissionen en rundabordskonferens med temat Mot ett Europe för alla: hur bör gemenskapen stödja medlemsstaterna i främjandet av social integrering?

Under denna tvådagarskonferens fick cirka 200 deltagare, däribland icke-statliga organisationer, tillfälle att uttrycka sina synpunkter och komma med förslag. Vi översänder exemplar av bakgrundsdokumentet och slutrapporten från konferensen direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

I samrådsprocessen betonades också att insatser för att bekämpa socialt utslagning ses som ett viktigt medel för att förbättra villkoren för att alla skall kunna åtnjuta grundläggande rättigheter. Det är kommissionens avsikt att återspegla detta i programmets målsättning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2161/99

från Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) och Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(24 november 1999)

Ämne: Ersättning av resekostnader för representanter för kommuner som deltar i europeisk partnerskapssamverkan

Om kommuner i olika europeiska länder inleder ett partnerskap för att bl.a. föra fram budskapet om de europeiska idéerna och för att lära känna varandras särdrag och sedvanor inom olika områden, så genomförs det regelbundet ömsesidiga besök av representanter för de berörda kommunerna. Om två kommuner deltar erhåller representanterna ett bidrag på 0,03 euro per km då minst tio representanter per kommun deltar och resans längd uppgår till minst 250 km. Vid samverkan mellan fler än två kommuner ställs även då samma krav på att minst tio representanter per kommun deltar.

Vad anser kommissionen om värdet av ett samarbete mellan fler än två europeiska kommuner i förhållande till en samverkan mellan två kommuner?

Varför kräver kommissionen att minst tio representanter per kommun deltar även då fler än två kommuner samverkar?

I vilken utsträckning planerar kommissionen eller är kommissionen beredd att ändra bidragssystemet för resekostnader för representanter för kommuner som deltar i europeisk partnerskapssamverkan? Om detta är fallet, hur då?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(17 december 1999)

I Information om ekonomiskt stöd från Europeiska kommissionen till vänortsverksamhet står det mycket riktigt att det inte kan beviljas bidrag till utbyte med färre än tio personer från den inbjudna kommunen. Detta villkor gäller oavsett om en eller flera kommuner bjuds in.

För 1999 fastställdes bidraget till resekostnader till 0,04 euro per person per kilometer (resa tur och retur).

Kravet på ett lägsta antal deltagare från den inbjudna kommunen eller kommunerna motiveras med att man är angelägen om att mötet mellan vänorterna skall ge en så stor andel av lokalbefolkningen som möjligt tillfälle att träffas. Av samma skäl kräver man att lokalt valda ombud eller kommunala tjänstemän inte får överväga i utbytet.

Kommissionen är medveten om att det är svårare att uppfylla dessa villkor om värdkommunen bjuder in flera kommuner.

Kommissionen kan dock inte ta på sig ansvaret att göra avkall på den väsentliga målsättningen, nämligen att engagera så många medborgare som möjligt i mötena mellan vänorter. I annat fall skulle man inte kunna uppnå målet med bidrag till vänortsverksamhet, vilket enligt parlamentsledamöterna själva är att föra fram budskapet om de europeiska idéerna och att lära känna varandras särdrag och sedvanor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1867/99

från Samuli Pohjamo (ELDR) till kommissionen

(14 oktober 1999)

Ämne: Norska tullar på förädlat renkött

Av tradition exporterar man mycket renkött från finska Lappland till Norge. För branschens utveckling vore det viktigt att exportera köttet i förädlad form och inte endast i oförädlad form.

Norge skyddar sin köttförädlingsindustri med höga tull- och importavgifter. Avgifterna för oförädlat kött sänks tillfälligt då Norges köttförädlingsindustri behöver råvaror. Följden av detta är att det inte lönar sig att förädla renkött på finska sidan.

Vad ämnar kommissionen göra för att hindra att sådana selektiva tullavgifter, som leder till en snedvridning av konkurrensen, används inom EES-området?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(24 november 1999)

Enligt artikel 8 i Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) omfattas inte handeln med jordbruks- och fiskeriprodukter (betecknade som varor som faller utanför kapitlen 2597 i systemet för harmoniserad varubeskrivning och kodifiering) av avtalet.

EES är ingen tullunion, så det finns inga gemensamma regler om anpassning eller harmonisering av tullar eller tullförfaranden. Därför finns det ingen rättslig grund enligt vilken kommissionen kan vidta åtgärder för att övertala Norge att ändra sin tullstruktur.

Det finns en möjlighet att inom ramen för EES-avtalet (artikel 19) bilateralt förhandla om en ytterligare liberalisering av handeln med jordbruksprodukter. Emellertid skulle en begäran om en reformering av det norska tullsystemet otvivelaktigt leda till ett norskt motkrav om en sänkning av gemenskapens tullar. Kommissionen anser därför inte att det vore så klokt att nu göra en sådan framställning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1942/99

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till kommissionen

(4 november 1999)

Ämne: Utveckling av särskilda åtgärder för de yttre randområdena på området för statliga stöd

I enlighet med artikel 299.2 i EG-fördraget skall kommissionen föreslå särskilda åtgärder för de yttre randområdena, bland annat på området för statliga stöd, för att anpassa tillämpningen av fördragsbestämmelserna till de särskilda svårigheter dessa regioner möter på grund av deras avlägsna belägenhet, ökaraktär, ringa storlek, besvärliga terräng- och klimatförhållanden samt ekonomiska beroende av ett fåtal produkter. Det är självklart att dessa faktorer, både enskilt och tillsammans, inte enbart skapar transportproblem, utan de visar samtidigt att svårigheterna inte kan avhjälpas utan driftsstöd, eftersom de är nära knutna till de löpande utgifter som belastar de företag som etablerar sig i dessa områden.

De nuvarande stödbestämmelserna tar inte hänsyn till denna situation eftersom bestämmelserna i artikel 299.2 i Amsterdamfördraget inte hade trätt i kraft när de antogs. Kommer kommissionen att behandla dessa bestämmelser under sin mandatperiod och införliva dem i de förslag den lägger fram?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(29 november 1999)

Kommissionen har alltid varit mycket uppmärksam på de särskilda problem som gemenskapens yttersta randområden upplever.

I kommissionens riktlinjer för statligt stöd för regionala ändamål finns det därför särskilda bestämmelser för dessa områden:

- Regionalstödstaket i de yttersta randområdena är 15 procentenheter högre än för andra områden som omfattas av undantaget i artikel 87.3 a (tidigare artikel 92) i EG-fördraget. Stöd till stora företag får, uttryckt i nettobidragsekvivalenter, uppgå till högst 65% i stället för 50%. För små och medelstora företag får stödnivån rentav uppgå till 75%.

- Driftsstöd som inte är begränsat i tiden och inte avtagande får utgå till de yttersta randområden som omfattas av undantaget i artikel 87.3 c för att delvis kompensera för merkostnader för transporter.

I artikel 299.2 (tidigare artikel 227) i EG-fördraget föreskrivs att rådet skall (...) med kvalificerad majoritet på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet besluta om specifika åtgärder för att särskilt fastställa villkoren för hur detta fördrag skall tillämpas beträffande dessa områden. Europeiska rådet i Köln uppmanade kommissionen att före slutet av 1999 lägga fram en rapport i vilken ett åtgärdspaket fastställs för att genomföra bestämmelserna i artikel 299.2 i EG-fördraget.

Kommissionens ordförande, som är angelägen om att diskutera dessa frågor, anordnade den 23 november ett möte, där företrädare för de sju yttersta randområdena och parlamentsledamöter från dessa områden samt spanska, franska och portugisiska myndighetspersoner deltog.

Kommissionen granskar nu de förslag som lades fram.

Vid mötet tillkännagav kommissionens ordförande att kommissionen i december 1999 kommer att diskutera den rapport som begärdes vid Europeiska rådets möte i Köln.