SKRIFTLIG FRÅGA E-1477/02

från Herman Vermeer (ELDR), Maria Sanders-ten Holte (ELDR)och Jan Mulder (ELDR) till kommissionen

(27 maj 2002)

Ämne: Rapport från Nederlandse Centraal Plan Bureau om effektiviteten hos Europeiska unionens sammanhållningspolitik

Känner kommissionen till den studie från CPB där det framgår att EU:s sammanhållningsfonder inte genomförs på ett effektivt sätt? En stor del av bidragen hamnar hos relativt rika regioner som inte behöver pengarna. En omläggning av politiken skulle kunna leda till en ekonomisk tillväxt av 0,5 procent per år för de fattigaste områdena. Rapporten pekar vidare på nödvändigheten av att reformera politiken i samband med att nya medlemsstater ansluter sig.

Vilka åtgärder och initiativ planerar kommissionen att genomföra för att förbättra den övergripande effektiviteten i sammanhållningspolitiken? Kan kommissionen, om så skulle vara fallet, motivera sitt beslut att inte vidta några åtgärder?

Känner kommissionen till de rekommendationer som ingår i ovannämnda rapport från CPB och som syftar till att förbättra effektiviteten genom att antingen förbättra kommissionens kontroll av medlen eller låta medlemsstaterna själva fatta beslut om i vilka projekt pengarna skall investeras?

Har kommissionen för avsikt att följa CPB:s rekommendationer? Kan kommissionen ange vilken av de två rekommendationerna man föredrar? Om man inte föredrar det första alternativet, betyder det då att kommissionen anser att kontrollen av sammanhållningspolitiken är tillräcklig?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(10 juli 2002)

Det är en grundläggande princip för strukturfonderna att tillgängliga resurser koncentreras till de områden och problem som är mest påverkade. Följaktligen har omkring två tredjedelar av de tillgängliga resurserna koncentrerats till endast 22 % av befolkningen i de regioner som är berättigade till stöd enligt mål 1. Koncentrationen har ökat under den innevarande perioden, 20002006, jämfört med föregående period, 19941999. Dessutom har den befolkning som är stödberättigad enligt samtliga regionala mål för strukturfonderna minskat från 49,8 % till 41,3 %.

När det gäller kontroll av strukturfonderna utgörs huvudprinciperna av partnerskap mellan kommissionen och medlemsstaternas myndigheter samt decentralisering av ansvar. Vid förvaltningen av den nuvarande generationen regionala utvecklingsprogram har detta inneburit att ansvaret för urval av enskilda projekt har decentraliserats till medlemsstaterna, när de övergripande strategiska prioriteringarna väl har överenskommits i partnerskap med kommissionen.

Kommissionen känner till den rapport parlamentsledamoten nämner. Med hjälp av oberoende experter har man genom att använda en input-outputmodell studerat strukturinsatsernas effekter under perioden 20002006, och funnit klart positiva makroekonomiska effekter av gemenskapens sammanhållningspolitik. Den genomsnittliga årliga tillväxtökningen beräknas uppgå till 0,4 % för Grekland och Portugal under denna period, medan motsvarande siffror för södra Italien och före detta DDR är 0,3 % respektive 0,2 %. Kommission delar således inte den slutsats som framgår av analysen i rapporten från Nederlandse Centraal Plan Bureau.

Kommissionen söker ständigt öka effektiviteten hos de instrument man ansvarar för inom sammanhållningspolitiken, dock utan att utgiftskontrollen påverkas. En granskning efter halva tiden av strukturfondsprogrammen är planerad till slutet av 2003, vilket kommer att innebära en möjlighet att utvärdera i vilken utsträckning målen har uppnåtts efter halva den nuvarande programperioden. Det har dessutom införts en resultatreserv för strukturfonderna, vilket innebär att 4 % av anslagen avsätts i en reserv, så att de kan fördelas beroende på resultat. Målet är att säkerställa att åtgärderna verkligen tillför något, vilket bedöms både på förhand och i efterhand. Förenklingar av programplanering och genomförande står även fortsättningsvis högt upp på kommissionens dagordning.

När det gäller framtiden efter de nuvarande programmen under 2006, har kommissionen redan påbörjat göra överväganden beträffande reformen av sammanhållningspolitiken. Det kommer att läggas fram konkreta reformförslag i den tredje rapporten om sammanhållning i slutet av 2003. I och med den andra sammanhållningsrapporten, som antogs i januari 2001, inleddes en omfattande diskussion om den framtida sammanhållningspolitiken.