SKRIFTLIG FRÅGA E-2073/99

från Agnes Schierhuber (PPE-DE) till kommissionen

(12 november 1999)

Ämne: Huruvida karteller är förenliga med WTO

1. Är oljekartellen OPEC förenlig med reglerna för WTO?

2. Om så är fallet: vilka ståndpunkter tänker EU vid millenniumrundan inta gentemot OPEC-ländernas åtgärder som skapar snedvridningar på marknaden?

3. Hur bör man se på de monopolistiska exportorganisationerna (med krav på obligatoriskt medlemskap) i Nya Zeeland, Australien, Canada (Dairy Board, Wheat Board etc.) med beaktande av deras inverkan på världshandeln och i vad mån är de förenliga med WTO?

4. Hur bör man bedöma inverkan på världshandeln av sådana åtgärder som exportkrediter, interna transportstöd eller den praxis att olika delstater har olika tillståndsförfaranden (i USA) och i vad mån är de förenliga med WTO?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(22 december 1999)

1. och 2. Frågan om Oljeexporterande länders organisation (OPEC) är förenlig med Världshandelsorganisationens (WTO) regler har aldrig uppstått i praktiken.

Kommissionen anser visserligen att framtida förhandlingar om konkurrensfrågor bör omfatta frågan om åtaganden från staternas sida om att behandla karteller som allvarliga överträdelser av konkurrensrätten, men det bör noteras att statligt sanktionerade restriktioner normalt inte omfattas av konkurrensrättsliga regler. Självfallet måste dock statligt sanktionerade restriktioner vara förenliga med gällande WTO-regler.

3. Företag för statlig handel, som de som förekommer i Nya Zeeland, Australien och Kanada för handel med vissa jordbruksvaror, måste för att vara förenliga med WTO:s regler uppfylla vissa krav som fastställts i artikel XVII i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT). Vid fastställandet av sin inställning inför den nya förhandlingsrundan vad gäller jordbruksfrågorna har gemenskapen förklarat att frågan om hur företagen för statlig handel fungerar bör tas upp, särskilt när de olika formerna av exportstöd behandlas.

4. Reglerna för exportkrediter Arrangement on guidelines for officially supported export credits har fastställts i ett forum i vilket så gott som samtliga länder i Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) är medlemmar (dock är t.ex. Turkiet och Mexiko inte medlemmar). Det har alltid ansetts att de som har störst intresse av stränga regler på detta område sannolikt är de länder som beviljar exportkrediter och exportkreditgarantier eller exportkreditförsäkringar snarare än de länder som främst är mottagare av krediter. Reglerna täcker försäljning av kapitalvaror med två års kredit eller längre. I september 1994 överenskoms dock att förhandlingar om kreditvillkoren för jordbruksprodukter skulle inledas så fort Uruguayrundan hade avslutats.

Enligt artikel 10.2 i jordbruksavtalet från Uruguayrundan skulle internationellt överenskomna exportkreditregler rörande tillhandahållandet av exportkrediter, exportkreditgarantier eller försäkringsprogram utarbetas som en del av Marrakech-överenskommelsen om åtaganden rörande exportkonkurrens. Trots denna bestämmelse har det under genomförandet av Uruguayrundan visat sig omöjligt att nå en överenskommelse om sådana uppföranderegler för jordbruksprodukter inom OECD på grund av USA:s motstånd. Gemenskapen har därför i sitt mandat inför mötet i Seattle angivit att frågan om exportkrediter för jordbruket också måste tas upp inom WTO som ett exempel på ickegenomförande i samband med att exportkonkurrensåtgärder för jordbruksprodukter behandlas.

Vad gäller subventioner för interna transporter måste dessa, i den utsträckning som de rör jordbruk, vara förenliga med avtalet om jordbruk och anmälas i enlighet med bestämmelserna i detta avtal. Man bör dock erinra sig att ett av de viktigaste systemen av detta slag, Kanadas så kallade Crow Rate, som var en form av exportsubvention, nu har avskaffats.