SKRIFTLIG FRÅGA P-0343/01

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(6 februari 2001)

Ämne: Sammansatt ränta

Kommissionen talar med kluven tunga när det gäller bankväsendet i Italien. I kommissionens meddelande av den 30 november 2000 sägs att det inte finns några grunder för framställning nr 234/2000 från Gianni Colangelo för konsumentorganisationen Adusbef. Framställningen handlar om den sammansatta ränta som tillämpas av de italienska bankerna, och kommissionens bedömning baseras på ett antal felaktiga påståenden.

För det första påstår kommissionen att artikel 1283 i Italiens civilbalk reglerar den sammansatta räntan i Italien. Artikel 1283 i civilbalken reglerar inte den sammansatta räntan, utan innehåller ett förbud mot tillämpning av sammansatt ränta vid normal utlåningsverksamhet. Den sammansatta räntan är i enlighet med den italienska centralbanken Banca d'Italias beslut nr 87/103/EEF(1) av den 12 december 1986 resp. genomförandeåtgärd nr 12 av den 3 december 1994 resultatet av en bankkartell.

Sedan hänvisar kommissionen till artikel 25 i lagdekret nr 342/99 av den 4 augusti 1999, som trots förbudet i artikel 1283 i civilbalken legitimerar den sammansatta räntan, men, tvärtemot vad kommissionen hävdar, endast när det gäller banker, något som framgår med all önskvärd tydlighet av lagtexten.

Samtidigt har kommissionen gjort bedömningen att de italienska banksammanslutningarna ABI och AIBE har fog för sin anmälan av lag nr 108/96, som innehåller ett förbud mot ocker (anmälan inkom till kommissionen den 15 december 2000), trots att det inte råder någon tvekan om att denna lag inte på något sätt strider varken mot fördraget eller mot direktiven 89/646/EEG(2) och 89/647/EEG(3). I stället är det de italienska bankerna som bryter mot denna lag, vars syfte är att skydda konsumenterna, genom en kartellöverenskommelse som gör det omöjligt för kunderna att betala av ett lån i förtid eller att omförhandla lån som tagits med fast ränta.

Anser inte kommissionen mot bakgrund av ovanstående att det är dags att anta ett annat förhållningssätt och inleda ett förfarande om brott mot fördragets artikel 82 mot den italienska staten, för antagandet av lagdekret nr 342/99 av den 4 augusti 1999 och lagdekret nr 393 av den 29 december 2000, som strider mot artiklarna 3, 10, 81, 82 och 86 i fördraget samt mot ABI för brott mot artikel 86 i fördraget?

(1) EGT L 43, 13.2.1987, s. 51.

(2) EGT L 386, 30.12.1989, s. 1.

(3) EGT L 386, 30.12.1989, s. 14.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(22 mars 2001)

Följande kommentarer kan göras till parlamentsledamotens frågor.

Först och främst vill kommissionen påpeka att den sammanträffade med företrädare för konsumentorganisationen Associazione Difesa Utenti Servizi Bancari Finanziari Postali Assicurativi (Adusbef) för att diskutera problemet med ränta på ränta och annat påstått missbruk från det italienska bankväsendets sida. Vid det mötet lämnades en framställan/ett klagomål, med flera bilagor, till kommissionen. Flera punkter i framställan/klagomålet togs upp i den tidigare framställan nr 234/00, men där lämnas också nya uppgifter av betydelse för bedömningen av eventuella överträdelser av EG-fördragets konkurrensregler från bankföreningens (Associazione Bancaria Italiana, ABI) sida. Kommissionen inledde därför en undersökning för att fastställa huruvida överträdelser förekommer. Utredningen kan innebära att ett överträdelseförfarande inleds mot ABI och/eller den italienska regeringen.

Vad beträffar framställningarna om lag nr 108/96 om ocker vill kommissionen framhålla att kopior av framställan från ABI och AIBE (Associazione italiana Banche Estere), som parlamentsledamoten tagit upp, och av en senare framställan från Europeiska bankföreningen (European Banking Federation) har skickats till den italienska regeringen för kommentar. Det är den vanliga gången med denna typ av klagomål. Det innebär inte att kommissionen uttalar sig om riktigheten hos klagomålet; kommissionen uppmanar alltid den berörda regeringen att kommentera ärenden inom dess behörighet. I följeskrivelsen till framställan från Europeiska bankföreningen uppmanade kommissionen den italienska regeringen att före den 20 februari 2001 klarlägga innebörden av regeringsförordning nr 394 av den 29 december 2000 och ange skälen till att den antagits.