ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0570/99

från José Barros Moura (PSE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Export av tjurar för tjurfäktning från Portugal till Spanien

Det påstås vara en iver att skydda folkhälsan som ligger bakom ett exportförbud där även tjurfäktningstjurar omfattas (fastän dessa betar utomhus och därför inte medför någon risk). Jag undrar, med hänvisning till mina två tidigare frågor (E-3620/98 och E-0151/99) och kommissionens svar av den 22 januari 1999 på fråga E-3620/98(1), om inte denna iver skulle dämpas betydligt om Spanien antog bestämmelser liknande dem som gäller i Colombia där denna typ av tjurar från Spanien skall brännas efter fäktningen?

I tidskriften "6 Toros 6" av den 26 januari 1999 återges officiella uppgifter som tyder på att till och med spanska tjurfäktningstjurar medför risker, vilket torde innebära att inte heller dessa bör användas för tjurfäktning på de spanska arenorna. Är det inte en liknande rädsla för smitta som har lett till att de portugisiska tjurfäktningstjurarna omfattas av exportförbudet?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(20 april 1999)

Kommissionen har inte kunnat få bekräftat parlamentsledamotens uppgifter om att Spanien har beslutat att bränna alla tjurfäktningstjurar efter tjurfäktningarna. Enligt de uppgifter som kommissionen fått används de flesta tjurarna till konsumtion efter tjurfäktningarna.

Enligt den information som kommissionen har tillgång till gällande uppfödning av tjurfäktningstjurar utfodras dessa främst med naturligt foder men kalvarna kan vid åtta månaders ålder få tillskottsfoder och under en period av sex månader före en tjurfäktning får tjurarna ibland foderblandningar.

Kommissionen känner inte till något bevis för att spanska tjurfäktningstjurar skulle vara smittade av bovin spongiform encefalopati. Om parlamentsledamoten har information om detta vore kommissionen tacksam att få tillgång till denna.

Dessutom vill kommissionen upprepa att alla ansökningar om att undanta tjurfäktningstjurar från det generella förbudet mot att föra ut levande nötkreatur från Portugal måste granskas mot bakgrund till möjligheterna att förhindra bedrägeri och med hänsyn till bland annat de kontrollåtgärder som används i bestämmelsemedlemsstaten.

(1) EGT C 320, 6.11.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0390/99

från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Stöd till bayerska golfbanor med anslag från mål 5b

1. Stämmer det som stått i tidskriften Focus om att stöd till anläggande av golfbanor med europeiska anslag för mål 5b inte motsvarar uppgifterna för det operationella programmet? Om det stämmer: vilken är i så fall förklaringen?

2. Är det mottagaren som skall betala tillbaka dessa penningmedel eller är det fristaten Bayern?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 april 1999)

1. Den 1-5 december 1997 och den 28-29 januari 1998 behandlade Europeiska revisionsrätten Bayerns mål 5b-program för 1989-1993. I sin sektorsskrivelse av den 16 april 1998 fastställde revisionsrätten att stöd som gavs inom ramen för detta program till golfbanor ofta inte var förenligt med programmets mål. Tvivel förelåg också om finansiering av golfbanor var motiverat inom åtgärden "bondgårdssemester" och rätten föreslog finansiering från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF). Rätten fastslog också att varken resultat från någon miljökonsekvensbeskrivning eller byggnadstillstånd fanns tillgängligt vid tiden för det rättsliga åtagandet för den offentliga finansieringen.

Som svar på detta förklarade Tyskland att enligt beskrivningen av åtgärden "bondgårdssemester" i gemenskapens stödramar för detta operativa program var syftet att färdigställa och förbättra möjligheterna till god inkvartering och kosthåll. Därför kan sport-, hälso- och kulturrelaterad turism komma i fråga. I de utvecklingsplaner som skickades in till kommissionen innan utkastet till gemenskapens stödramar gjordes nämns uttryckligen "byggande av golfbanor".

Kommissionen håller på och fattar beslut om sin ståndpunkt.

2. Om kommissionen begär återbetalning vänder man sig till medlemsstaten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0675/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Strukturfonder

De regioner vars inkomst per capita understiger 75 procent av den genomsnittliga inkomsten per capita i gemenskapen benämns "mål 1-områden" och åtnjuter betydande gemenskapsstöd.

I förslaget till rådets förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna KOM(98) 131(1) fastställs att man för att få reda på om denna tröskel överskridits eller inte skall beakta siffrorna från de senaste tre åren för vilka Eurostat förfogar över uppgifter.

För närvarande har man endast tillgång till uppgifter för åren 1994, 1995 och 1996.

Vilka siffror uppvisade regionen Melilla för ovannämnda år?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0657/99, E-0658/99, E-0659/99, E-0660/99, E-0661/99,E-0662/99, E-0663/99, E-0664/99, E-0665/99, E-0666/99, E-0667/99, E-0668/99,E-0669/99, E-0670/99, E-0671/99, E-0672/99, E-0673/99, E-0674/99 och E-0675/99 ingivna av Yves-Thibault de Silguy för kommissionen

(23 april 1999)

Kommissionen sänder direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat en tabell som innehåller de efterfrågade upplysningarna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1003/99

från Ian White (PSE) till kommissionen

(20 april 1999)

Angående: Regionala flygplatser

EU är förbundet att respektera regionaliseringsprincipen. Det är av avgörande betydelse för utvecklingen i EU:s olika regioner att det finns fungerande flyglinjer från regionala flygplatser till centrala knutpunkter (t ex Frankfurt). Regionala flygplatser har dock problem med att erhålla lämpliga ankomst- och avgångstider vid dessa centrala knutpunkter och det finns inga ekonomiska incitament som föranleder de viktiga centrala flygplatsernas ledning att låta mindre flygplan gå före större, mer lukrativa flygplan, som vart och ett har många fler passagerare. Detta står i klar motsättning till regionaliseringsprincipen och förhållandet kommer sannolikt att leda till ett fortsatt underutnyttjande av regionala flygplatser och till att trycket på de stora flygplatserna kommer att bli ännu högre.

Hur tänker kommissionen med hänsyn till den här konflikten att komma till rätta med problemen? En möjlig lösning skulle vara ett begränsat men tvingande krav för de stora centrala flygplatserna att ge de regionala flygplatserna och linjerna lämpliga ankomst- och avgångstider. Det är så det förhåller sig på den nordamerikanska kontinenten där världens mest trafikerade flygplats (Chicago O'Hare) är tvungen att upplåta 20 procent av sina avgångs- och ankomsttider på detta sätt.

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-1000/99, E-1001/99, E-1002/99 och E-1003/99 ingivna av Neil Kinnock för kommissionen

(6 maj 1999)

Kommissionen är medveten om att flygbolag som flyger till och från regionala flygplatser finner det allt svårare att få lämpliga ankomst- och avgångstider på hårt belastade centralt belägna flygplatser.

Kommissionen håller på att utarbeta ett förslag för att ändra rådets förordning (EEG) 95/93 av den 18 januari 1993 om gemensamma regler för fördelning av ankomst- och avgångstider vid gemenskapens flygplatser. I samband med detta beaktas möjligheterna att införa lämpliga mekanismer för att ta hänsyn till den särskilda situationen för regionala flyglinjer.

Enligt den nuvarande förordningen är det möjligt att reservera ankomst- och avgångstider för viktiga regionala flyglinjer till och från regionala flygplatser om allmän trafikplikt föreligger enligt rådets förordning (EEG) 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen(1). Medlemsstaterna kan därför reservera ankomst- och avgångstider för att säkerställa en oavbruten trafik mellan regionala och centralt belägna flygplatser. Kommissionen överväger huruvida dessa bestämmelser bör upprätthållas eller förstärkas.

När det gäller situationen i South West England och alla andra regioner inom gemenskapen är det myndigheterna i den relevanta medlemsstaten, och inte kommissionen, som ansvarar för att fatta lämpliga beslut rörande åläggandet av allmän trafikplikt, i enlighet med sin egen regional- och transportpolitik, under förutsättning att den planerade trafikplikten i fråga om varje enskild flyglinje uppfyller de olika kriterier som fastställs i förordningen.

(1) EGT L 240, 24.8.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1005/99

från Ian Hudghton (V) till kommissionen

(20 april 1999)

Angående: Forskning om hormoner som framställs syntetiskt eller utvinns ur växter

Kan kommissionen, med tanke på den tvist som uppstått om djurskydd i samband med framställningen av hormonersättningspreparatet Premarin, upplysa om EU för närvarande finansierar forskning som syftar till tillverkning av alternativa hormoner, som framställs syntetiskt eller ur växter, och huruvida det finns några planer på att öka dessa anslag?

Svar från Édith Cresson på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

Kommissionen finansierar för närvarande forskning om säkerhetsaspekterna vid behandling av klimakteriebesvär, men inte forskning om hormoner som framställs syntetiskt eller utvinns ur växter.

Inom Femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (1998-2002) planeras stöd till forskning om utvecklingen av nya ämnen för behandling, bl.a. rekombinant syntetisk behandling och rekombinanta hormoner, vilket nämns särskilt i arbetsprogrammet under nyckelåtgärden "Cellfabriken", iii första strecksatsen: "Nya och innovativa hälsoprocesser och hälsoprodukter".
SKRIFTLIG FRÅGA E-0079/99

från Graham Mather (PPE) till kommissionen

(27 januari 1999)

Angående: Rapport från Vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande om välbefinnandeaspekten vid framställning av ank- och gåsleverpastej

Denna rapport som under överinseende av GD XXIV har utarbetats av Vetenskapliga kommittén för djurs hälsa antogs den 16 december 1998.

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta med anledning av denna rapport?
SKRIFTLIG FRÅGA E-0820/99

från Odile Leperre-Verrier (ARE) till kommissionen

(6 april 1999)

Angående: Gynekologins framtid

Kan Europeiska kommissionen ange om den gynekologiska specialiteten, såsom den praktiseras i Frankrike, riskerar att försvinna på grund av harmonisering av medicinska specialiteter?

Bör man inte istället överväga att utvidga denna specialitet till att omfatta hela Europa med tanke på den stora betydelse den har för kvinnors hälsa?

Denna specialitet kompletterar obstetriken, som med sin inriktning på förlossningar och kirurgi är mer teknisk och interventionistisk, och gör att man effektivt kan behandla områden som:

- preventivmedel,

- förebyggande av vissa cancerformer,

- veneriska sjukdomar,

samt bättre uppmärksamma kvinnornas problem

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(28 april 1999)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga E-3227/96 från Baldarelli(1).

(1) EGT C 138, 5.5.1997.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 341 , 29/11/1999 s. 0088



SKRIFTLIG FRÅGA E-0307/99 från David Bowe (PSE) till kommissionen (17 februari 1999) Angående: Radioaktivt avfall Vilka åtgärder planerar kommissionen att vidta för att förbättra samordningen mellan medlemsstaterna vad gäller herrelöst radioaktivt avfall? Anser kommissionen att ansträngningar för att samordna och sprida teknisk information bör göras, på ett sätt liknande det som det tekniska samarbetsprojektet i USA (US Technical Cooperation Project) gjorde, som grep sig an det nyligen upptäckta radioaktiva avfallet i Georgia?
SKRIFTLIG FRÅGA E-0866/99

från Joan Vallvé (ELDR) till kommissionen

(7 april 1999)

Angående: Nya attacker mot spansk frukt

Den 15 mars attackerades en lastbil med spanska jordgubbar i Frankrike av en grupp maskerade personer som tvingade chauffören att köra åt sidan och förstörde en last på cirka 17 ton. Trots att det inte förekom några angrepp av den här typen under 1998, får detta ses som en fortsättning på de attacker franska aktivister utförde under tidigare år med direkt eller indirekt stöd från bönder som radikalt motsätter sig import av spanska frukt- och grönsaksprodukter.

Har kommissionen för avsikt att vidta några åtgärder för att undvika nya attacker som innebär en kränkning av rätten till fri rörlighet och den lojala konkurrensen, Europeiska unionens grundläggande principer?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(28 april 1999)

Det är väl känt att kommissionen ständigt har fördömt såväl våldshandlingar utförda av enskilda riktade mot principen om den fria rörligheten av varor som passiviteten hos de ansvariga myndigheterna i den berörda medlemsstaten att vidta nödvändiga åtgärder för att sätta stopp för sådana våldshandlingar. I det överträdelseförfarande som kommissionen inledde mot Frankrike avkunnades i domstolens dom av den 9 december 1997 i mål C-265/95, kommissionen mot Frankrike, att "Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt den gemensamma organisationen av marknaden för jordbruksprodukter och enligt artikel 30 i EG-fördraget jämförd med artikel 5 i samma fördrag genom att inte vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder för att inte enskildas handlande skall hindra den fria rörligheten för frukt och grönsaker."

Dessutom antog rådet den 7 december 1998 förordning (EG) 2679/98 om den inre marknadens sätt att fungera i samband med den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna(1). I denna förordning fastställs kommissionens möjligheter att ingripa genom att anmoda medlemsstaten, som ju är den som har exklusiv behörighet att upprätthålla allmän ordning, att snabbt vidta åtgärder för att avlägsna allvarliga hinder för den fria rörligheten som orsakats av enskildas handlande.

Kommissionen följer med stor uppmärksamhet hur det pågående regleringsåret för frukt och grönsaker avlöper och kommer vid behov att använda sig av de möjligheter som nämns ovan så att de franska myndigheterna vidtar passande och nödvändiga åtgärder för att se till att principen om fri rörlighet för varor följs och att de således uppfyller sina skyldigheter.

(1) EGT L 337, 12.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0511/99

från Ludivina García Arias (PSE) till kommissionen

(8 mars 1999)

Angående: Kriterier för att bedöma icke-vinstgivande investeringar i framtiden för den europeiska elsektorn

Vilka kriterier avser kommissionen att använda för att bedöma icke-vinstgivande investeringar som genomförts i elsektorn på grund av skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster enligt ramlagstiftning som antogs före liberaliseringen som fastställdes i direktiv 96/92/EG(1)? Avser kommissionen att ta hänsyn enbart till de ekonomiska faktorer som företagen och medlemsstaterna lägger fram eller avser den att jämföra dessa med oberoende granskningar som beaktar det fastställda marknadsvärdet? Har kommissionen tillräcklig administrativ kapacitet för att undersöka om en del av dessa investeringar på sin tid finansierades med statligt stöd?

(1) EGT L 27, 30.1.1997, s. 20.

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0510/99 och E-0511/99 ingivna av Karel Van Miert för kommissionen

(12 april 1999)

Kommissionen undersöker för närvarande de anmälningar som olika medlemsstater har gjort om de ordningar som dessa medlemsstater avser att tillämpa för att klara de "icke återvinningsbara kostnader" som uppstått i samband med tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el(1). Vid de beslut som kommissionen måste fatta som följd av detta direktiv och, i förekommande fall, artiklarna 92 och 93 i EG-fördraget, kommer den att ta vederbörlig hänsyn till alla faktorer som har inverkan på att elmarknaden fungerar korrekt, inklusive naturligtvis konsumentskyddsaspekten.

Då det rör sig om ett helt nytt område fastställer för närvarande kommissionen vilka exakta bedömningskriterier som skall gälla för de icke återvinningsbara kostnaderna avseende statliga stöd. Dessa kriterier bör för övrigt bli föremål för diskussioner med medlemsstaterna. Inledningsvis kan i alla fall nämnas att stödet måste avse väl definierade kostnader som uppstått från åtaganden som gjorts före det att direktivet trätt i kraft, att stödet bara kan tillåtas med tillämpning av nödvändighetsprincipen, att stödet inte får bidra till att den nationella marknaden skyddas från yttre konkurrens och att stödet bör trappas ned under en rimlig tidsperiod. Det är för tidigt att på detta stadium bedöma om det blir nödvändigt att anlita oberoende experter för analysen av dessa faktorer. Kommissionen bedömer att dess egen kompetens i princip är tillräcklig för att kunna behandla ärendet riktigt.

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till det svar som kommissionen gav på den muntliga frågan H-0162/99 vid utfrågningen under parlamentets sammanträde i mars 1999(2) samt även till kommissionens svar på de skriftliga frågorna E-204/99 från Frutos Gama(3) och E-264/99 från Jesús Cabezón Alonso(4).

(1) EGT L 27, 30.1.1997.

(2) Parlamentets överläggningar (mars 1999).

(3) Se s. 35.

(4) EGT C 341, 29.11.1999, s. 76.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0549/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Utbyte av de grekiska tobakssorterna Tsembelia och Mavra

Tobakssorterna Tsembelia och Mavra odlas i vissa av Greklands allra fattigaste och minst bördiga områden där inga andra möjligheter till sysselsättning finns. Nu har kommissionen lagt fram ett förslag om att dessa sorter skall bytas ut mot andra sorter. Om förslaget antas kommer tobaksproducenterna att bli tvungna att överge sin odlingsverksamhet, eftersom mark-och klimatförhållandena i områdena inte tillåter odling av några som helst andra sorter. Kommissionens argument om att tobakssorterna Tsembelia och Mavra inte går att saluföra håller inte; denna tobak går i så gott som sin helhet på export till länder i öst.

Jag vill fråga kommissionen om följande: Tänker kommissionen dra tillbaka sitt förslag om indragning av odlingen av tobakssorterna Tsembelia och Mavra i Grekland, eftersom detta förslag skadar tobaksproducenterna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 april 1999)

Kommissionens förslag, som går ut på överföringar från vissa grupper av sorter, för vilka avsättningsmöjligheterna är dåliga, till andra sorter för vilka det finns säkrare avsättningsmöjligheter och för vilka producenterna kommer att få bättre betalt, lades fram på grundval av de uppgifter som då fanns tillgängliga och som för övrigt finns med i den rapport(1) som lämnats till parlamentet och rådet.

Dessutom exporteras stora kvantiteter tobak i grupp V till länderna i Östeuropa, vilket också parlamentsledamoten påpekar. Det är ett välkänt faktum att produktionen av sådana sorter återigen ökar, trots att det på lång sikt inte kommer att finnas några avsättningsmöjligheter för dem.

Efter att ha inhämtat de grekiska myndigheternas synpunkter har kommissionen accepterat att lägga fram ett förslag som innebär en begränsad överföring av Mavra och Tsebelia fram till år 2001 (dvs. att en produktion på 11 000 ton skall finnas kvar). Dessutom skall en översyn göras av situationen för perioden därefter.

(1) KOM(96) 554 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0298/99

från Kenneth Coates (GUE/NGL) till kommissionen

(17 februari 1999)

Angående: Privata fängelser

I Förenta staterna har det blivit mycket vanligt att öppna privata fängelser och företeelsen håller nu på att få spridning även i Förenade kungariket.

Hur stor spridning har företeelsen i Europeiska unionen i dess helhet? Hur många privata fängelser har öppnats i de olika medlemsstaterna? Hur ser deras personalstyrkor ut jämfört med bemanningen på motsvarande allmänna fängelseanstalter? Hur ser statistiken ut när det gäller självförvållade skador och självmord bland interner på de här anstalterna?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(24 mars 1999)

Kommissionen vill understryka vikten av att mänskliga rättigheter respekteras i enlighet med 1950 års Europarådskonvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna och Europarådets normer för behandling av fängelseinterner från 1973.

Kommissionen har dock ingen fullständig databas över privata fängelser inom EU, utan hänvisar parlamentsledamoten till andra internationella organisationer, till exempel Europarådet, som regelbundet publicerar statistik om fängelsesituationen i Europa.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0225/99

från James Janssen van Raay (UPE) till kommissionen

(3 februari 1999)

Angående: Vägavgifter i Nederländerna

Är kommissionen villig att med tanke på Nederländernas otaliga och upprepade brott mot EG:s regelverk (Securitel!) kontrollera om den ödesdigra planen för att införa vägavgifter inte strider mot gemenskapslagstiftningen, särskilt med tanke på Nederländernas kraftiga protester mot tyska och belgiska betalmotorvägar, som bara bör kunna införas på europeiska nivå? Innebär inte de företagna kontrollåtgärderna att man handlar i strid med EU:s garanterade skydd för den enskildes rätt?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(9 mars 1999)

I början av 1998 rådfrågade den nederländska regeringen kommissionen om ett tänkbart införande av reglerande avgifter på vägtrafik i Randstad-området under rusningstid. Detta samråd genomfördes i enlighet med rådets beslut 308/62/EEG av den 21 mars 1962, ändrat genom rådets beslut 73/402/EEG av den 22 november 1973 om införande av ett förfarande för förhandsgranskning och samråd beträffande vissa lagar och andra författningar som medlemsstaterna planerar att utfärda inom transportområdet(1). Den 28 maj 1998 avgav kommissionen sitt ställningstagande, som gick ut på att det inlämnade lagförslaget är förenligt med gemenskapsrätten.

I enlighet med rådets direktiv 93/89/EEG av den 25 oktober 1993 om medlemsstaternas tillämpning av skatter på vissa fordon som används för godstransporter på väg och tullar och avgifter för användningen av vissa infrastrukturer(2) har medlemsstaterna rätt att besluta att införa vägavgifter på sitt territorium.

Kommissionen ser ingen anledning att anta att det införande av en reglerande avgift som planeras av den nederländska regeringen skulle komma att inkräkta på de europeiska medborgarnas personliga rättigheter.

(1) EGT L 347, 17.12.1973.

(2) EGT L 279, 12.11.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1066/99

från Heidi Hautala (V) till kommissionen

(20 april 1999)

Angående: Problem med förverkligandet av Tacis-kärnsäkerhetsprogrammet

Tacis-Phare-kärnsäkerhetsprogrammen har med rätta utsatts för kritik. Fastän speciellt säkerhetskulturen och sakkunskapen har förbättrats avsevärt i och med att dessa program introducerades, verkar dock problemen vara påtagliga, vilket framgår bl.a. ur revisionsrättens specialrapport. Det har kommit till min kännedom att biståndsmottagarna (Project Partners) är oroade över de projekt som ingår i Tacis 1993/1994-programmen och som länge varit under förberedelse, men vilkas framtid fortfarande är oviss. Av dessa projekt handlar ungefär 20 om leveranser av utrustning. Till följd av att den administrativa byråkratin inom Tacis fungerar så långsamt har projekten inte hunnit längre än till avtalsstadiet. De har dock en viktig betydelse med tanke på underhållet av anläggningarna och säkerheten vid dem.

Vad ämnar kommissionen göra för att rätta till denna pinsamma situation, om man tar i beaktande budgetens tidsramar, som i princip är begränsade till fem år? Kommer kommissionen att förfara så att man inte stöter på liknande problem som i dessa ovannämnda fall, då Tacis 1995-programmet eller framtida program behandlas? Hur har man beaktat detta i planeringen?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

I kommissionens meddelande från mars 1998 om kärnverksamhet i öst(1) analyserades de svårigheter som dykt upp vid genomförandet av kärnsäkerhetsprogrammet.

Den viktigaste slutsatsen i meddelandet är att budgetåtaganden bara skall göras på grundval av väldefinierade projekt som är färdiga att upphandlas, och att antalet projekt skall begränsas (den genomsnittliga omfattningen skall öka).

Kommissionen omsätter nu dessa slutsatser i praktiken i den dagliga programförvaltningen.

(1) KOM(98) 134 slutlig.