SKRIFTLIG FRÅGA P-1840/02

från Sérgio Marques (PPE-DE) till kommissionen

(24 juni 2002)

Ämne: Politiken för ekonomisk och social sammanhållning och gemenskapens yttersta randområden efter 2006

Madeira har kunnat dra nytta av åtgärder inom ramen för strukturfonderna, Sammanhållningsfonden, Europeiska investeringsbankens verksamhet och övriga finansiella instrument, vilka gjort det möjligt att stegvis minska de allvarliga skillnader i ekonomisk och social utveckling som förekommer i den regionen i förhållande till de flesta andra europeiska regioner. Det kommer emellertid att ta länge innan regionen når upp till den genomsnittliga utvecklingsnivån inom gemenskapen, och gemenskapsstödet kommer därför även i fortsättningen att vara nödvändigt.

I detta sammanhang känner denna och andra regioner i gemenskapens yttersta randområden bävan inför reformen av politiken för ekonomisk och social sammanhållning för tiden efter 2006, vilket även uttryckts i ett dokument om de yttersta randområdenas första bidrag till den framtida politiken för ekonomisk och social sammanhållning. Med hänsyn till planerna på att bevara de nuvarande finansieringsmedlen kan man anta att behovet att stödja de minst gynnade regionerna i kandidatländerna kommer att innebära att anslagen inte räcker till för att tillmötesgå behoven hos samtliga regioner som släpar efter i utvecklingen.

I sin senaste rapport om sammanhållningspolitiken verkar kommissionen vara beredd att inom ramen för reformen av denna politik ta hänsyn till den i fördraget fastställda principen om den specifika verkligheten i gemenskapens yttersta randområden. Trots detta verkar dessa regioner missgynnas redan från början. Om kommissionen håller fast vid sin avsikt (att bibehålla kriteriet att BNP per capita skall understiga 75 procent av genomsnittet i gemenskapen) kommer en så viktig fråga som kriteriet för om en region skall ha rätt till stöd som mål 1-område att beröras i och med att det sker en artificiell välståndsökning för de nuvarande mål 1-områdena, till vilka gemenskapens yttersta randområden hör. Denna välståndsökning sker när en grupp länder med en genomsnittlig inkomst som är mycket lägre än för EU-15 ansluter sig, vilket leder till en sänkning av gemenskapens genomsnittliga inkomster. Detta kan till följd av en rent statistisk tillväxt i mål 1-områdena leda till att flera av dessa regioner inte längre är stödberättigade inom ramen för mål 1.

När det gäller Madeira och övriga yttersta randområden skulle ett avbrott i investeringsverksamheten, i synnerhet vad gäller investeringar i grundläggande och samtidigt nödvändig infrastruktur, samt investeringar som syftar till att öka humankapitalet, innebära ett abrupt avbrott i den pågående processen för ekonomisk och social utveckling. Denna process syftar i sista hand till att uppnå målet om en hållbar utveckling och den mycket eftersträvade ekonomiska sammanhållningen med övriga delar av unionen.

Mot denna bakgrund ställs följande frågor: Kommer det inte, trots att kommissionen försvarar BNP per capita-kriteriet som det lämpligaste kriteriet vid anslagstilldelningen, att bli nödvändigt att, mot bakgrund av det ovan sagda, utnyttja nya kriterier för välstånd under nästa programplaneringsperiod för att värna om den specifika och unika situationen i de yttersta randområdena, och även i andra regioner som eventuellt också kommer att påverkas av den statistiska effekten av utvidgningen?

Gemenskapsstödet till de yttersta randområdena kommer även i fortsättningen att behövas, åtminstone i dess nuvarande former, vilket innebär att samtliga fonder (ERUF, ESF, EUGFJ:s utvecklingssektion och FFU) inom ramen för mål 1, och kompletterade med stöd från framför allt Sammanhållningsfonden och övriga finansiella instrument, bidrar till att främja utvecklingen i dessa regioner. Hur har kommissionen för avsikt att med hänsyn till finansieringsramen för tiden efter 2006 värna om de yttersta randområdenas specifika och unika situation?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(25 juli 2002)

Madeira ingår, liksom övriga regioner i gemenskapens yttersta randområden, i ett av de sex prioriterade områden som identifierades som områden med allvarliga geografiska eller naturliga nackdelar i den andra rapporten om ekonomisk och social sammanhållning som antogs den 30 januari 2001(1). Kommissionen har sedan dess fört en mycket bred diskussion med regionala och lokala företrädare samt organisationer om sammanhållningspolitikens och strukturpolitikens framtid, senast vid forumet om sammanhållning den 2728 maj 2002. Diskussionen kommer att fortsätta och förslag kommer att läggas fram när kommissionen antar den tredje rapporten om sammanhållning i slutet av 2003.

När det gäller rätten till stöd som mål 1-område fortsätter diskussionen och inget beslut har ännu fattats. I den första lägesrapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen(2) påmindes om de fyra möjliga alternativen för regioner som släpar efter i utvecklingen, varav ett var att bibehålla den nuvarande tröskeln på 75 % av den genomsnittliga bruttonationalprodukten (BNP) inom gemenskapen.

Det bör understrykas att de yttersta randområdenas ekonomier har närmat sig genomsnittet för unionen, vilket visar att den strukturpolitik som förts sedan 1989 har varit framgångsrik. Bland annat har Madeira nått övertygande resultat, och år 1999 låg BNP per capita på 72 % av genomsnittet för gemenskapen.

För att ge diskussionen mer substans har kommissionen inlett en studie som syftar till att ge en bättre beskrivning av de yttersta randområdena, analysera deras situation, behov och möjligheter samt den gemenskapspolitik och den nationella politik som förs där och effekterna av dessa. Resultaten av denna studie kommer att presenteras för regionerna, tillsammans med särskilda utvecklingsförslag. I den första lägesrapporten framhålls att man måste beakta de särskilda behoven hos de regioner i de yttersta randområdena som identifieras i artikel 299.2 i EG-fördraget. Kommissionen tog också del av bidragen från dessa regioner i februari 2002.

När det slutligen gäller användning av nya kriterier för välstånd vid anslagstilldelningen, måste det konstateras att det hittills inte har föreslagits något konkret alternativ till hur stödberättigande för regioner som släpar efter i utvecklingen skall fastställas.

(1) KOM(2001) 24 slutlig.

(2) KOM(2002) 46 slutlig.