SKRIFTLIG FRÅGA E-0340/02

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(12 februari 2002)

Ämne: Anmälare av missförhållanden

Det har påståtts att så kallade anmälare av missförhållanden kan spara pengar åt företag (och regeringar) genom att de hindrar bedrägeri och dålig förvaltning. Det meddelas att Förenta staterna planerar lagstiftning som skall skydda angivare från negativa följder.

Kan kommissionen redogöra för den nuvarande situationen och hur man har för avsikt att behandla anmälare av missförhållanden?

Erbjuder det nuvarande systemet enligt kommissionens uppfattning ett tillräckligt skydd för såväl anmälare av missförhållanden som dem som anklagas för bedrägeri?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(24 april 2002)

Kommissionen införde 1991(1) ett förfarande för att klarlägga skyldigheten för EU:s tjänstemän att anmäla misstanke om oegentligheter och för att förse de anställda med medel att fullgöra denna skyldighet. Åtgärden motiverades huvudsakligen av de förnuftiga överväganden som parlamentsledamoten fäster uppmärksamheten på i sin fråga. Förfarandet erbjuder bl.a. skydd mot negativa följder för anställda som i god tro fullgör sin skyldighet att anmäla oro över misstänkta oegentligheter.

Dessutom fattades ett beslut i den här frågan den 4 april 2002(2) i samband med kommissionens åtgärder i samband med strategin för den administrativa reformen. Detta beslut kompletterar det tidigare regelverket genom att föreskriva möjligheten att under vissa omständigheter anmäla tecken på allvarliga oegentligheter utanför kommissionen. Tjänstemän som uppfyller dessa villkor åtnjuter skydd för negativa följder. En kopia av beslutet kommer att skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat för information. Detta beslut kommer att gälla tills de förändringsbeslut fattats som är nödvändiga för att för att dessa regler skall införas i tjänsteföreskrifterna och utsträckas till att gälla tjänstemännen i alla EU:s institutioner. För ytterligare information hänvisar kommissionen parlamentsledamoten till samrådsdokumentet i den här frågan. En kopia av detta dokument kommer också att sändas till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.

I överensstämmelse med bästa praxis anser kommissionen att det förfarande som föreskrivs i beslutet av den 4 april upprätthåller en rimlig balans mellan rätten till skydd för anmälaren och rätten för dem som anklagas för bedrägligt beteende att förutsättas oskyldiga tills de genom rättslig process bevisas vara skyldiga. Dessutom, också i överensstämmelse med bästa praxis, kommer inte tjänstemän att förväntas bevisa att oegentligheter ägt rum, inte heller kommer de att förlora sitt skydd enbart därför att deras oro visat sig vara felaktig, förutsatt att de inte kunnat förutse detta.

Kommissionen betonar att reglerna för att föra fram oro för allvarliga oegentligheter inte är en ersättning för klagomålsförfaranden, där personalen kan ha personligt intresse av utfallet. Om det därför skulle visa sig att en tjänsteman inte har uppträtt rimligt och hederligt i sin anmälan till Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) så kan den tjänstemannen bli föremål för disciplinära åtgärder. Vidare behåller de som oskyldigt anklagats rätten att under artikel 24 i tjänsteföreskrifterna begära hjälp hos kommissionen vid åtgärder mot personer som spritt falska anklagelser

(1) Kommissionens beslut 1999/396/EG, EKGS, Euratom av den 2 juni 1999 om villkor och närmare bestämmelser för interna utredningar för att bekämpa bedrägerier, korruption och all annan olaglig verksamhet som kan skada gemenskapernas intressen, EGT L 149, 16.6.1999.

(2) Kommissionens beslut om uppmärksammande av allvarliga missförhållanden, som antogs av kommissionen den 4 april 2002.