ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2471/98

från Jesús Cabezón Alonso (PSE) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Europeiska unionen och Parkinsons sjukdom

Vilka åtgärder vidtar och hur stora budgetanslag beviljar Europeiska unionen för att bekämpa, ge bidrag till och studera Parkinsons sjukdom?

Har kommissionen planerat något program som skulle svara på behoven förknippade med behandling och följder av Parkinsons sjukdom?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(26 oktober 1998)

Kommissionen har sedan 1995 stött verksamhet som gäller neurodegenerativa sjukdomar och frivilliga vårdare. Hittills har emellertid inget projekt som rör Parkinsons sjukdom lagts fram som uppfyller kraven för att få ekonomiskt stöd. Den europeiska sammanslutningen för personer med Parkinsons sjukdom (the European Parkinson's disease association) har mottagit ekonomiskt stöd från programmet för integration av funktionshindrade på arbetsmarknaden, i syfte att analysera de behov som patienter, som lever med denna sjukdom, och deras familjemedlemmar har, och för att finna en lämplig lösning.

I det nya "vägvisande" meddelandet om utvecklingen av folkhälsopolitiken(1) föreslås att man skall gå ifrån ett sjukdomsspecifikt synsätt och i stället införa ett mera generellt angreppssätt när det gäller folkhälsopolitiken. I artikel 152 i Amsterdamfördraget fastslås klart att det är enskilda medlemsstaternas ansvar att organisera sitt hälsovårdssystem och att tillhandahålla hälsovård.

Forskningen om Parkinsons sjukdom har alltid haft sin plats i gemenskapens biomedicinska forskningsprogram (Biomed). Eftersom den redan finansierades via Biomed 1, är den direkt tema för fyra projekt inom Biomed 2. I dessa projekt går man ifrån den genetiska eller molekylära metoden till en behandling genom transplantation av celler eller till funktionell neurokirurgi. I vissa av dessa projekt har man redan uppnått betydande resultat. Denna sjukdom tas delvis eller indirekt upp i flera andra projekt.

Sjukdomen bör få åtminstone lika stor plats i ämne 1 i det kommande femte ramprogrammet. Det är faktiskt en av de få sjukdomar som uttryckligen omnämns i programmet, nämligen i nyckelverksamheten "åldrandeprocessen". Den passar också bra in i minst två typer generiska verksamhetsområden: kroniska och degenerativa sjukdomar och neurovetenskap.

(1) KOM(98) 230 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2801/98

från Christof Tannert (PSE) till rådet

(18 september 1998)

Angående: Hederskodex för europeiska företag verksamma i tredje land

I sin resolution (A4-400/96)(1) av den 12 december 1996 om de mänskliga rättigheterna i världen 1995/1996 och Europeiska unionens politik beträffande mänskliga rättigheter, beslutade Europaparlamentet följande i punkt 20: "uppmanar kommissionen och rådet att utan dröjsmål lägga fram ett förslag till hederskodex för europeiska företag som verkar i tredje länder, en kodex som ålägger företagen att respektera de mänskliga rättigheterna i alla dess former (medborgerliga, sociala, ekonomiska och miljömässiga rättigheter), som också bör innehålla mekanismer för kontroll och sanktioner som grundar sig på OECD:s nuvarande förslag,"

Vad har rådet gjort i fråga om denna uppmaning?

Svar

(27 november 1998)

Rådet har uppmärksammat Europaparlamentets resolution av den 12 december 1996 om "de mänskliga rättigheterna i världen 1995/1996 och Europeiska unionens politik beträffande mänskliga rättigheter".

Rådet bekräftar åter sitt åtagande att garantera att de mänskliga rättigheterna respekteras av europeiska företag inom unionen och i tredje land. Rådet har emellertid hittills inte tagit del av något specifikt förslag om antagande av en uppförandekod för de europeiska företagen som ålägger dem att respektera de mänskliga rättigheterna och som föreskriver mekanismer för kontroll och påföljder.

(1) EGT C 20, 20.1.1997, s. 161.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2635/98

från Otto von Habsburg (PPE) , Hiltrud Breyer (V) , Charles Goerens (ELDR) , Klaus-Heiner Lehne (PPE) , Claudia Roth (V) , Wilmya Zimmermann (PSE) och Karl Habsburg-Lothringen (PPE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Visumkrav för Bulgarien och Rumänien - Expertrapporter

Under senare tid har flera expertkommittéer besökt Bulgarien och Rumänien och där tagit upp visumproblemen. Hittills har inga rapporter om detta offentliggjorts. Om sådana expertrapporter redan existerar, när kommer kommissionen att lägga fram dem för parlamentet? Vilka slutsatser har kommissionen kommit fram till i denna fråga? Om denna eller dessa rapporter ännu inte producerats, när kommer det att ske?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(13 november 1998)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2408/98

från Leonie van Bladel (UPE) och James Janssen van Raay (UPE) till rådet

(28 juli 1998)

Angående: De surinamska decembermördarnas nationalitet

1. Känner rådet till domen i Amsterdams domstol som angav att den nederländska allmänna åklagaren "inte hade gjort sin läxa ordentligt" i samband med utredningen om nationaliteten hos de som bar ansvaret för eller hjälpte till vid decembermorden i Surinam 1982?

2. Inser rådet att den nederländska allmänna åklagarens och de nederländska politiska partiernas felaktigt lakoniska inställning i samband med utredningen om massakern i Surinam 1982, i vilken mördarna och medbrottslingarna mycket väl kan ha haft nederländsk nationalitet och där den allmänna åklagaren agerar som om det gällde en cykelstöld, leder till att unionsmedborgarna får en allt mindre tilltro till rättssystemet och politiken?

3. Anser inte rådet att den nederländska allmänna åklagaren borde göra sitt yttersta för att nå fullständig klarhet när det gäller nationaliteten hos de ansvariga för morden i Surinam den 8 december 1982 och deras medbrottslingars nationalitet?

4. Håller rådet med om att det nederländska justititieministeriet ensamt bär ansvaret för vad domstolen i Amsterdam beskrev som en totalt misslyckad utredning av den nederländska allmänna åklagaren?

5. Anser rådet att det bör vidtas åtgärder som en följd av de nederländska rättsinstansernas misslyckande, och i så fall vilka åtgärder?

Svar

(27 november 1998)

Rådet kan inte besvara de ärade parlamentsledamöternas frågor, vilka inte faller under Europeiska unionens behörighet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3155/98

från Felipe Camisón Asensio (PPE) till rådet

(19 oktober 1998)

Angående: Naturgasförbrukning

Uppgifter har nyligen gjort gällande att naturgasförbrukningen minskar kännbart i medlemsstater som Tyskland, Nederländerna, Belgien, Frankrike, Finland och Österrike, medan förbrukningen stiger kraftigt i Grekland och Spanien. Har rådet någon socio-ekonomisk förklaring till detta fenomen? Hur ser rådet med anledning av detta på naturgasförbrukningen i den spanska regionen Extremadura?

Svar

(20-21 december 1998)

Förbrukningen av naturgas har under årens lopp varierat, och kommer även fortsättningsvis att göra så av olika skäl, däribland vädret. Den allmänna trenden inom Europeiska gemenskapen visar emellertid på en stadig ökning. Rådet väntar sig att denna trend kommer att förstärkas när naturgasdirektivet träder i kraft.

Rådet har inte diskuterat naturgasförbrukningen inom något speciellt område.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2430/98

från Frédéric Striby (I-EDN) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Vägtransporter - harmonisering av konkurrensvillkoren

Det franska ministeriet för transportfrågor lämnade den 19 november 1997 in en "promemoria" till Europeiska kommissionen med en begäran om harmonisering av körtider och viloperioder genom att annan tid än körtiden inbegrips i förordning 3820/85(1).

Har kommissionen behandlat förslagen? Hur ser EU-reglerna ut på området för närvarande?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(16 oktober 1998)

Den franska regeringen lämnade den 19 november 1997 in en promemoria till rådet om europeisk harmonisering av de sociala bestämmelserna för vägtransport. I promemorian lades det fram förslag rörande tre områden: regleringar av alla aktivitetsperioder gällande vägtransport särskilt för förarna, införandet av obligatorisk yrkesutbildning för alla förare och en harmonisering av åtgärderna för att kontrollera efterlevnaden och straffen.

Kommissionen har uppmärksammat förslagen och har aktivt engagerat sig med att ta sig an alla tre områden. För det första, eftersom det inte finns något avtal mellan arbetsmarknadens parter om arbetstiden, utarbetar kommissionen sina egna förslag för gemenskapstäckande regler som omfattar "mobila" arbetstagare inom landsvägstransport. Kommissionen ämnar också föreslå att direktivet om arbetstid (93/104) utvidgas till att omfatta icke-mobila arbetstagare. För det andra förbereds ett meddelande från kommissionen om förarutbildning. För det tredje samlar kommissionen in information från medlemsstaterna som skall ligga till grund för en rapport om effektiviteten, efterlevnadsnivåerna och de nu gällande straffen.

(1) EGT L 370, 31.12.1985, s. 1.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 135 , 14/05/1999 s. 0116



SKRIFTLIG FRÅGA E-2790/98 från Graham Watson (ELDR) till kommissionen (17 september 1998) Angående: Europaligor Vad ämnar kommissionen göra för att uppmuntra skapandet av Europaligor inom olika sporter? Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (16 november 1998) De flesta större idrottsorganisationer anordnar sedan lång tid tillbaka europeiska mästerskap. Fotbollen har t.ex. sin cupvinnarcup och basketen sin Europaliga. Om parlamentsledamotens fråga gäller anordnandet av Europaligor utanför idrottsorganisationernas ram, blir svaret att kommissionen inte tänker vidta några åtgärder för att uppmuntra sådana initiativ. Det är en fråga för idrottsorganisationerna och kommissionen saknar både rättslig grund för och politiskt intresse av ett ingripande. Kommissionen vill emellertid understryka betydelsen av solidaritet mellan idrottsutövare på elit- och gräsrotsnivå. Vidare kan regler som införs och verksamhet som bedrivs av nya eller gamla idrottsorganisationer omfattas av EG-fördragets konkurrensbestämmelser och i sådana fall är kommissionen skyldig att se till att dessa bestämmelser efterlevs.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1452/98

från José Barros Moura (PSE) till kommissionen

(7 maj 1998)

Ämne: Gemenskapsfinansiering av vattenprojekt i Spanien

1. Kan kommissionen göra en jämförande uppställning mellan de medel ur Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) som fram till slutet av 1997, inom ramen för Spaniens gemenskapsstödram, anslagits till åtgärd 6.1 (vattenplan) och de medel ur ERUF som anslagits till stora portugisiska vattenprojekt?

2. Kan kommissionen även ange vilka villkor ERUF ställde upp för var och en av de två medlemsstaterna för att få tillgång till dessa anslag?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-1447/98 och P-1452/98 ingivna av Monika Wulf-Mathies för kommissionen

(20 maj 1998)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2632/98

från Wolfgang Kreissl-Dörfler (V) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Affärsstiftelsen Europa-Chile

I anmärkningen till budgetpost B7-311 omnämns "Affärsstiftelsen Europa-Chile", vars syfte sägs vara "att främja ömsesidiga ekonomiska förbindelser".

Kan kommissionen informera utförligare om:

1. vilka mål denna stiftelse arbetar för?

2. vilka dess styrelseledamöter är?

3. hur stora medel som stiftelsen verkligen erhållit?

4. vilka projekt stiftelsen konkret främjat?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(6 oktober 1998)

1. Stiftelsen Eurochile inrättades 1992 med målsättningen att stimulera till kontakter mellan chilenska och europeiska företag och att främja europeiska företags tillträde till den chilenska marknaden. I artikel 2 i stadgarna för Eurochile fastställs att:

Stiftelsen skall ha som målsättning att främja och stärka ekonomiskt och industriellt samarbete och tekniköverföring mellan Europeiska gemenskapen och Chile genom att lägga fast och genomdriva riktlinjer och projekt som kan öka de inhemska företagens kompetens beträffande företagsledning, innovation, personalutbildning, produktion och försäljning.

Stiftelsen skall särskilt skapa mekanismer som främjar utbytet mellan olika privata eller offentliga institutioner och organ och personer i Europeiska gemenskapens medlemsstater och Chile i syfte att öka det ekonomiska, tekniska, kommersiella och sociala samarbetet, och samtidigt göra det möjligt att stärka den verksamhet med samma eller liknande målsättningar som bedrivs av tredje parter. Den huvudsakliga inriktningen skall vara på små och medelstora företag som producerar varor eller tjänster.

Eurochile fungerar även som "Eurocentro de Cooperación Empresarial" för Chile.

2. Eurochile omstrukturerades 1997 för att rationalisera administrationen och utse en enda verkställande direktör och med sikte på att det skall utarbetas en årlig verksamhetsplan, vilket skall leda till att åtgärderna blir enhetligare och får en bättre kontinuitet. Den nuvarande styrelsen består av en ordförande och en vice ordförande (båda chilenare) och tolv rådgivare som företräder den chilenska och europeiska affärs- och finansvärlden. Dessa utses för två år.

3. Stiftelsen förfogar över ett blandat kapital (12 miljoner ecu), varav gemenskapen bidragit med hälften (6 miljoner ecu). Beloppet har utbetalats i tre lika stora delar över tre budgetår (1992-1994), och finansieras genom budgetpost B7-5073 om stöd till icke-statliga organisationer som är verksamma i Chile.

4. Bland de projekt som sköts av Eurochile med gemenskapsstöd (finansierat genom budgetpost B7-311 om ekonomiskt samarbete med utvecklingsländerna i Latinamerika) kan nämnas "Programa Biotecnológico Chile/Europa" (912 000 ecu för 1995) och "Programa de formación en el sector túrismo (FORMATUR)" (409 000 ecu för 1996). Eurochile fick också 36 000 ecu för 1996 och 30 000 ecu för 1998 för Eurocentro de cooperación empresarial.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2783/98

från Johanna Maij-Weggen (PPE) till kommissionen

(14 september 1998)

Angående: Europeiska företags brott mot WHO:s och UNICEF:s förhållningsregler för saluförandet av modersmjölksersättning

Känner kommissionen till den rapport om brott mot reglerna i Europa, "Breaking the Rules, Europe", som rör brotten mot WHO:s och UNICEF:s förhållningsregler för saluförandet av modersmjölksersättning? Känner kommissionen vidare till att denna rapport innehåller kritik mot den försäljningspraxis som producenter med säte i Europeiska unionen tillämpar?

Kan kommissionen meddela vilka delar av rådets resolution om försäljningspraxis för modersmjölksersättning som genomförs av kommissionen och på vilket sätt detta påverkar de ovannämnda överträdelserna?

Kan kommissionen bekräfta att den nederländska regeringen redan två gånger bett om upplysningar i detta ärende? Kan kommissionen vidare meddela varför den nederländska regeringen ännu inte fått svar på sina frågor?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(22 oktober 1998)

Kommissionen känner till rapporten i fråga, vilken skrivits av en nederländsk icke-statlig organisation. Rapporten behandlar saluföringspraxis i vissa medlemsstater och i vissa tredje länder. Rådets resolution av den 18 juni 1992(1) om saluföring av modersmjölksersättning i tredje land av tillverkare med säte i gemenskapen är inte tillämplig på sådan praxis i medlemsstaterna.

Genom denna resolution utsåg gemenskapen kommissionen och dess delegationer till kontaktpunkter, till vilka myndigheter i tredje land kan vända sig med klagomål eller kritik beträffande saluföringspraxis hos tillverkare med säte i gemenskapen. Kommissionen och dess delegationer har inte erhållit sådana klagomål eller sådan kritik från myndigheter i tredje land som hade kunnat leda till åtgärder i enlighet med ovan nämnda rådsresolution.

Den nederländska regeringen har mycket riktigt vid två tillfällen sökt ett tydliggörande i denna fråga. Ett första brev 1997 blev besvarat vid det tillfället. Ett andra brev skrivet sommaren 1998 kommer att besvaras inom kort.

(1) EGT C 155, 20.6.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3122/98

från Luciano Vecchi (PSE) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Försumlighet från kommissionens sida vad gäller EUF:s projekt för reparationsarbeten på vägen mellan Goma och Rutsuhuru (första delsträckan) och vägen mellan Bukavu och Kavumu (andra delsträckan) i nuvarande Demokratiska republiken Kongo

På grund av det blodiga inbördeskrig som pågått i Demokratiska republiken Kongo under de senaste åren begärde kommissionen i november 1996 att man skulle avbryta Europeiska utvecklingsfondens (EUF) kontrakt som avsåg reparationsarbeten på vägen mellan Goma och Rutsuhuru (första delsträckan) och mellan Bukavu och Kavumu (andra delsträckan).

Redan den 15 december 1997 upphävde kommissionen definitivt kontraktet med entreprenören (Astaldi S.p.a.), men man har fortfarande inte betalat ut den ersättning som entreprenören har rätt till.

Varför har denna försening uppstått och när och hur tänker kommissionen betala ut den ersättning entreprenören har rätt till?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(10 november 1998)

Den situation som frågeställaren tar upp är ett sådant specialfall som avses i artikel 63 i budgetförordningen för sjunde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) av den 29 juli 1991 på så vis att chefsutanordnaren för EUF trädde in i stället för den nationelle utanordnaren för EUF. Kommissionen uppträdde visserligen som entreprenör men handlade inte i eget namn eller för sin egen räkning utan som ställföreträdare för den berörda statens regering.

I samband med detta följde kommissionen reglerna för bygg- och anläggningskontraktet med Astaldi.

Det finns även anledning att påminna om att det inte var kommissionen som beslutade att säga upp kontraktet, utan Astaldi som sade upp det skriftligen den 9 januari 1998. Varken då eller senare har kommissionen fått någon uppdatering från företaget av de räkningar som kommissionen hade anmärkt på den 2 maj 1997.

Så snart situationen i Demokratiska republiken Kongo tillåter det skall ett besök på plats genomföras tillsammans med Astaldi i syfte att upprätta en slutavräkning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2303/98

från Fernand Herman (PPE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: Lika behandling av EU:s medborgare

Under en gruppresa som nyligen organiserades av en pensionärsförening konstaterades en överträdelse mot principen om lika behandling av EU:s medborgare vad gäller inträdesavgifterna till muséer och då särskilt till Dogepalatset i Venedig. Inträdet var gratis för italienska pensionärer men inte för belgiska.

Det handlar alltså om en uppenbar diskriminering på grundval av nationalitet, vilket strider mot fördraget. Vad avser kommissionen göra i egenskap av fördragens väktare för att sätta stopp för denna diskriminering?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(22 september 1998)

Kommissionen håller med parlamentsledamoten om att det inte är uteslutet att det faktum att italienska medborgare behandlas annorlunda än medborgare från andra medlemsstater när det gäller uttag av inträdesavgift på muséer skulle kunna utgöra en diskriminering som står i strid med artiklarna 6 och 59 i EG-fördraget. Av detta skäl tänker kommissionen kontakta de italienska myndigheterna för att begära mer information.

I ett liknande ärende har domstolen redan kunnat konstatera en överträdelse från en medlemsstats sida när det gäller uttag av inträdesavgifter på nationella muséer(1).

(1) Dom av den 15 mars 1994 i mål C-45/93, kommissionen mot Spanien, Rec. 1994 I-911.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2312/98

från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: Direktiv 93/42/EEG

Den 15 juni 1998 trädde direktiv 93/42/EEG(1) om medicintekniska produkter i kraft. Den italienska regeringen tolkade tillämpningen av detta direktiv på optiker i ett uttalande om att bestämmelserna i fråga inte skall tillämpas på de personer som är yrkesverksamma som optiker (cirkulär från hälsovårdsministeriet av den 12 juni 1998), vilket helt och hållet strider mot den tolkning som ministeriet gjort före detta datum. Optikerns verksamhet i anknytning till hälsovård är fullständigt förenlig med ovannämnda direktiv och denna yrkeskår motsvarar begreppet tillverkare, eftersom optiker är professionella tekniker som exklusivt framställer skräddarsydda produkter på eget ansvar och i syfte att saluföra dem. Alla länder utom Belgien har tolkat direktiv 93/42/EEG på så sätt att man erkänner optikerns egenskaper som tillverkare och montör.

Anser kommissionen att man bör vända sig till den italienska regeringen och anmoda den att tolka direktiv 93/42/EEG på ett sätt som bättre motsvarar direktivets innehåll?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Martin Bangemann

(14 oktober 1998)

Kommissionen har uppmanat den berörda medlemsstaten att inkomma med uppgifter om de förhållanden som påtalas av ledamoten. Den avser att meddela honom resultatet av efterfrågningarna.

(1) EGT L 169, 12.7.1993, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2412/98

från Sir Jack Stewart-Clark (PPE) till kommissionen

(22 juli 1998)

Angående: Tullbefrielse för välgörenhetsorganisationer

Enligt rådets förordning (EEG) 918/83(1) av den 28 mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse kan välgörenhetsorganisationer ansöka om att slippa importtullar för medicinsk utrustning som tillverkats utanför EU.

The Royal Marsden NHS Trust i min valkrets i East Sussex och Kent South lämnade in en ansökan som godkändes av det brittiska handels- och indutridepartementet men avslogs av de nederländska myndigheterna.

Finns det någon tidsfrist inom vilken ansökningarna måste lämnas in?

Om ja, hur lång är denna period?

Kommer ansökningar om retroaktiv tullbefrielse att kunna godkännas?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(22 september 1998)

Enligt kommissionens förordning (EEG) 2290/83 av den 29 juli 1983(2) om fastställandet av bestämmelser om tillämpningen av artiklarna 50-59 i förordning (EEG) 918/83 om upprättandet av ett gemenskapssystem för befrielse från tullavgifter har tillstånd för införsel utan importull av sådana varor som frågeställaren avser en giltighetstid på sex månader. Ett sådant tillstånd kan, så som reglerna för närvarande är utformade, inte begäras i efterhand, det vill säga efter att varorna faktiskt importerats.

Enligt bestämmelserna i artikel 256.1 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen(3) kan, i fall då ett tillstånd för införsel utan importull funnits vid tidpunkten för importen av varorna men inte bifogats tulldeklarationen, tillståndet dock företes inom tre månader från det att deklarationen för övergång till fri omsättning mottagits.

(1) EGT L 105, 23.4.1983, s. 1.

(2) EGT L 220, 11.8.1983.

(3) EGT L 253, 11.10.1993.