ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1389/01

från Adriana Poli Bortone (UEN) till kommissionen

(7 maj 2001)

Ämne: Kris för orientalisk tobak i Apulien

Ämnar kommissionen vidta åtgärder för att på ett strukturerat sätt lösa problemen inom tobakssektorn och om än provisoriskt stadga om gemenskapsbidrag för tobak på grundval av produkternas kvalitet? Hänsyn bör tas till krisen i fråga om orientalisk tobak i Salento (Apulien, Italien) som beror på att produktionskvoterna minskat, vilket leder till obalans i jämförelse med den österländska tobak från Grekland som mottar högre gemenskapsbidrag.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(4 juli 2001)

Orsakerna till den nuvarande krisen för salentini-tobak har i huvudsak samband med avsättningssvårigheter på marknaden trots den förutsedda minskningen av produktionskvoterna som har planerats för denna tobakstyp.

Denna kris berör inte de grekiska orientaliska tobakssorterna, där en god efterfrågan noteras. De grekiska orientaliska tobakssorterna kan avsättas på marknaden till tillfredsställande pris.

En strukturell lösning på problemen för orientalisk tobak i regionen Apulien kan åstadkommas genom mekanismen för återköp av produktionskvoter som infördes vid reformen av den gemensamma organisationen av marknaden 1998. Denna mekanism har som mål att underlätta för producenterna att frivilligt upphöra med tobaksodling.

Med reformen 1998 infördes också i den gemensamma organisationen av marknaden för tobak en möjlighet att utnyttja strukturprogrammen för landsbygdsutveckling för att möjliggöra omställning till annan verksamhet av tobaksodlande regioner i svårigheter.

Kommissionen planerar inga ytterligare åtgärder i samband med kvalitet eftersom de nuvarande bestämmelserna redan inrymmer en anpassning av bidraget i förhållande till kvalitet. Denna anpassning har stärkts ytterligare genom tillämpning av beslut som rådet redan har fattat.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0822/01

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(13 mars 2001)

Ämne: Förstörelse av kulturskatter i Afganistan

Den talibanska ledningen i Afganistan har nyligen kungjort sitt kriminella beslut att förstöra en mängd icke-muslimska monument i landet. Tusenåriga kulturskatter, t.ex. monument från hellenistisk tid och buddistiska statyer, har redan börjat förvandlas till eller kommer att förvandlas till stenhögar, i en förlegad demonstration av hat och förakt för de kulturskatter som människan skapat.

Har kommissionen för avsikt att omgående agera och i så fall på vilket sätt för att få ett omedelbart stopp för denna förstörelse så att så många monument som möjligt klarar sig undan talibanernas ursinne? Många av dessa monument representerar även det europeiska kulturarvet. Finns det någon typ av anslag från EU för att skydda världskulturarvet? Hur ställer sig kommissionen till tanken att skapa en särskild EU-fond för att köpa upp kulturskatter som hotas av förstörelse?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(7 maj 2001)

Trots ett troligen aldrig tidigare skådat antal vädjanden från regeringar, internationella organisationer och religiösa och kulturella organisationer från hela världen har den talibanska ledaren i Afghanistan, Mullah Omar, vägrat att ompröva sin order om att två buddistiska statyer vid Bamiyan skall förstöras. Av medias rapporter framgår det nu att statyerna redan har förstörts.

När nyheterna från Afghanistan om påbudet att förstöra statyerna första gången nådde omvärlden gjorde unionen genast ett uttalande i vilket den uppmanade det talibanska ledningen att inte genomföra detta, som den omnämnde som, djupt tragiska beslut, som kommer att beröva Afghanistans folk dess rika kulturella arv.

I unionens senaste gemensamma ståndpunkt om Afghanistan av den 22 januari 2001(1) fastslås att unionen skall uppmana alla fraktioner att respektera och skydda Afghanistans kulturarv och stimulera kulturverksamhet genom FN:s organisation för utbildning, vetenskap, kultur, kommunikation och medier (Unesco), och Sällskapet för bevarande av Afghanistans kulturarv (SPACH).

I gemenskapens budget förutses inte någon finansiering av åtgärder ämnade att skydda världskulturarvet. För tillfället har gemenskapen inga planer på att inrätta en särskild fond för att köpa kulturskatter som hotas av förstörelse.

(1) EGT L 21, 23.1.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0366/01

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(14 februari 2001)

Ämne: Xerox tillkännagivande om omstrukturering

Xerox håller för närvarande på att omstrukturera sin europeiska produktionsverksamhet i Venrey i Holland, Mitcheldean i Förenade kungariket och Dundalk i Irland.

När Xerox vidtog en liknande åtgärd 1999 ledde det till negativa skriverier och till att Europaparlamentet kritiserade företaget för att det inte i tillräcklig utsträckning samrått med personalen på lämpligt sätt. Företaget har denna gång en tydlig önskan att göra ett sådant tillkännagivande när kommissionen inte har omstrukturering eller samråd med arbetstagarna på dagordningen. Skulle kommissionen mot bakgrund av detta kunna föreslå Xerox några datum som skulle kunna vara lämpliga för tillkännagivandet?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0362/01, E-0363/01 och E-0366/01 ingivet av Anna Diamantopoulou för kommissionen

(26 april 2001)

Med hänsyn till arbetstagarnas rättigheter måste beslut som gäller omstrukturering av företag fattas i enlighet med den nationella lagstiftning som omsätter vissa direktiv om arbetsrätt och relationer mellan arbetsmarknadens parter, särskilt rådets direktiv 98/59/EG av den 20 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar(1), rådets direktiv 98/50/EG av den 29 juni 1998 om ändring av direktiv 77/187/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av verksamheter(2) och rådets direktiv 94/45/EG av den 22 september 1994 om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare(3).

I alla dessa direktiv föreskrivs adekvat och effektiv information till och samråd med arbetstagarrepresentanterna innan det fattas och genomförs beslut som kan påverka arbetstagarna. Xerox är förstås tvungna att iaktta dessa skyldigheter när det gäller alla beslut som omfattas av tillämpningsområdet för ovannämnda direktiv i fråga om de åtgärder som vidtas på europeisk nivå.

Trots att alla de medlemsstater som är inbegripna i den planerade omstruktureringen på ett riktigt sätt har införlivat bestämmelserna i dessa direktiv i sin nationella lagstiftning, vill kommissionen understryka att alla frågor som uppkommer på detta område skall behandlas enligt de nationella förfaranden som gäller för relationerna mellan arbetsmarknadens parter och/eller av de nationella domstolarna i första instans.

När det gäller sysselsättningsaspekterna vill kommissionen informera parlamentsledamoten om att kommissionens tjänstemän inte haft några möten eller kontakter med företrädare för Xerox eller företag som representerar Xerox eller deras arbetstagarrepresentanter och att inga sådana möten eller kontakter har planerats i framtiden.

(1) EGT L 225, 12.8.1998.

(2) EGT L 201, 17.7.1998.

(3) EGT L 254, 30.9.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1028/01

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(30 mars 2001)

Ämne: Behandlingen av afghanska flyktingar i Pakistan

Kan kommissionen ange hur den avser att reagera på nyheterna från Pakistan om att människor från Afghanistan tydligen lever under fruktansvärda förhållanden i flyktingläger?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(11 maj 2001)

Kommissionens är genom sina egna källor och rapporteringen i pressen medveten om de förhållanden som råder i vissa flyktingläger i Pakistan, framför allt lägret i Jalozai, där förhållandena rapporteras vara mycket dåliga.

Kommissionen har genom Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd (ECHO) redan frigjort 1 135 miljoner euro i budgeten för 2001 för att förbättra villkoren för flyktingar i två läger i Pakistan, Shamshatoo och Jalozai. Dessa medel, som har anslagits till de icke-statliga organisationernas internationella räddningskommitté och Dansk Flygtningehjælp och FN:s flyktingkommissariat (UNHCR), kommer i Shamshatoo att användas till att förbättra grundläggande hygien, transport av dricksvatten till delar av lägret där det inte finns tillgång till brunnar, distribution av 5 000 lådor med hygienartiklar och 5 000 kerosenlampor. Det kommer att grävas tre brunnar med generatordrivna pumpar samt installeras ett handdrivet vattendistributionssystem. Man hoppas att detta projekt kommer att komma ungefär 43 500 personer till godo.

UNHCR kommer att använda medlen från ECHO för att köpa 4 500 tält, 18 500 filtar, 8 500 matlagningsset, 12 000 värmeelement och 12 000 kerosenlampor för användning i Jalozai-lägret, så snart som de pakistanska myndigheterna har gett UNHCR tillstånd att skydda flyktingarna i detta läger.

I detta avseende träffade unionens trojka, som är medveten om situationen i Jalozai-lägret, de pakistanska myndigheterna den 24 februari 2001 och gjorde en de marsch i vilken den uttryckte oro för de afganistanska flyktingarnas situation i Pakistan, särskilt i Jalozai, och noterade den hotande humanitära katastrof som föreligger i detta läger.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0594/01

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(1 mars 2001)

Ämne: Arbetstidsdirektivet

1. Måste arbetsgivare enligt arbetstidsdirektivet erbjuda fyra veckors betald ledighet utöver allmänna helgdagar? Eller inkluderar den obligatoriska fyraveckorsperioden allmänna helgdagar?

2. Får medlemsstaterna undanta små företag från arbetstidsdirektivet? Hur stort får i så fall ett företag som kan undantas maximalt vara? Vilka medlemsstater har valt att undanta små företag från arbetstidsdirektivet? Vilka kriterier har använts av medlemsstaterna för att avgöra vilka företag som skall undantas (omsättning, antal anställda o.s.v.)?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(30 maj 2001)

1. I arbetstidsdirektivet(1) (artikel 7) föreskrivs att medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att alla arbetstagare skall få rätt till minst fyra veckors betald semester varje år. Av direktivet framgår det emellertid inte om allmänna helgdagar skall räknas in i denna tid.

Man skulle kunna hävda att semester bör tolkas som ledig tid då arbetstagaren annars skulle ha arbetat. Dessutom förutsätts det att allmänna helgdagar är dagar då arbetstagarna inte arbetar - de har ingen möjlighet att välja. Slutligen bör det noteras att allmänna helgdagar i många medlemsstater inte räknas in i semesterdagarna.

Parlamentsledamoten kanske också vill läsa kommissionens lägesrapport om genomförandet av arbetstidsdirektivet som antogs den 1 december 2000(2).

2. Enligt arbetstidsdirektivet får medlemsstaterna inte undanta små företag från direktivets räckvidd. I överensstämmelse med artikel 137 (f.d. 118) i EG-fördraget tas i direktivet vederbörlig hänsyn till att undvika att näringslivet åläggs administrativa, ekonomiska och juridiska åtaganden på ett sätt som skulle motverka att små och medelstora företag startas och utvecklas.

(1) Rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden - EGT L 307, 13.12.1993.

(2) KOM(2000) 787 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1449/01

från Mogens Camre (UEN) till kommissionen

(17 maj 2001)

Ämne: Frihet att tillhandahålla advokattjänster - ersättning för tid som använts för resor

Enligt den danska civilprocesslagen, § 336c, kan en advokat utses att företräda en person såväl i civilmål som brottmål. Detta innebär att staten ansvarar för advokatens honorar i samband med det berörda målet. Honoraret omfattar möte med klienten, eventuella undersökningar samt själva domstolsförhandlingarna, men inte reseutgifter eller utgifter för tid som använts för resor, d.v.s. den tid som advokaten använder för transport. Advokaten kan kräva att klienten skall stå för de direkta transportutgifterna, d.v.s. flyg-, tågbiljetter etc., men inte ersätta den tid som använts för resor. Om det är fråga om ett brottmål och klienten döms, skall den dömde ersätta statens utgifter. I vissa fall accepterar rätten också att statskassan står för advokatens direkta utgifter.

Kan det antas strida mot rådets direktiv 77/249/EEG(1) av den 22 mars 1977 om underlättande för advokater att effektivt begagna sig av friheten att tillhandahålla tjänster och principerna om fri rörlighet, att advokater som utsetts att företräda en klient på så sätt att staten preliminärt står för advokatens honorar för det arbete som är förknippat med själva domstolsförhandlingarna, inte får motta ersättning från klienten för den tid som använts för resor, när advokaten inte bor i den berörda domkretsen eller kommer från ett annat EU-land?

(1) EGT L 78, 26.3.1977, s. 17.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(2 juli 2001)

Utbetalning av ersättning till offentliga försvarare omfattas inte av rådets direktiv 77/249/EEG av den 22 mars 1977 om underlättande för advokater att effektivt begagna sig av friheten att tillhandahålla tjänster. Bestämmelsen att en offentlig försvarare inte kan få ersättning från sin klient för tid som används för resor strider således inte mot direktivet.

När det gäller principen om fri rörlighet så omfattar den såväl tillhandahållandet av tjänster som etableringsfrihet. Vad gäller tillhandahållandet av tjänster så är denna bestämmelse inte diskriminerande mot den advokat som verkar i en annan medlemsstat såvida denne är offentlig försvarare, något som inte verkar höra till vanligheterna. Detta gäller även indirekt såtillvida att den tid som används för resor varierar beroende på närheten till klienten eller till domstolen och tillgången till möjliga transportmedel. Restiden kommer exempelvis att vara kortare för en advokat som är verksam nära gränsen, än för en advokat som verkar inom en domkrets i en medlemsstat med vidsträckt territorium.

När det gäller etableringsfriheten så är den tid som används för resor samma för en advokat verksam inom värdmedlemsstaten som för en advokat från medlemsstaten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0327/01

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(13 februari 2001)

Ämne: Klor i simbassänger

I pressrapporter framgår att det klor som används för att rena vatten i simbassänger är mycket skadligt för lungorna hos barn under nio år. Uppgifterna grundar sig på laboratorieundersökningar från Universitetet i Löwen och har skapat stor oro.

Känner kommissionen till resultaten från dessa undersökningar och vad har den för kommentarer?

Vilka åtgärder har den för avsikt att vidta?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(26 april 2001)

Undersökningen som parlamentsledamoten refererar till utfördes av universitetet i Löwen för att utvärdera om barns lunghälsa påverkades av luftföroreningar. I undersökningen jämfördes belgiska barn som bor i städer med dem som bor på landsbygden. Resultaten visade bl.a. att barnens lunghälsa påverkades negativt av om de ofta besökte inomhusbassänger på skoltid eller på fritiden. Trots att inga egentliga sjukdomar identifierades fann man att de undersökta barnens lungor var känsligare, och att de var mer benägna att utveckla astmatiska allerigreaktioner. Forskarna menade att en möjlig orsak till detta kunde vara den otillräckliga ventilationen i de simhallar som undersöktes. Denna skulle ha medfört att klorbaserade giftiga kemikalietyper (hypoklorit och kloraminer) samlades i luften som barnen andades in.

Resultaten av undersökningen är knappast överraskande med tanke på att klor och klorbaserade ämnen är giftiga. Effekter liknande de som presenteras i undersökningen har redovisats tidigare då människor under en längre tid exponerats för klor och klorbaserade ämnen i stängda eller dåligt ventilerade utrymmen. Dessa giftiga gaser bildas normalt sett i alla de situationer där man använder klor eller hypoklorit (blekmedel) för att sterilisera och desinfektera vatten (dricksvatten, simbassänger, toaletter, etc.) som kan innehålla organiska ämnen. När det används utomhus eller i utrymmen där det finns

god ventilation förtunnas dessa gaser till samma nivå som den omgivande luften. Därför är de flesta klor- eller hypokloritlösningar som finns i handeln märkta med varningsetiketter, som råder konsumenterna att endast använda dessa produkter i väl ventilerade utrymmen.

Man måste dock väga eventuella hälsorisker beträffande kloranvändning i simbassänger mot dess fördelar: klor är det mest effektiva steriliserings- och desinficeringsmedlet.

Mot bakgrund av denna undersökning och med vetskap om klorets hälsorisker anser kommissionen att ordentliga ventilationssystem i inomhussimbassänger är det bästa sättet att förebygga dessa hälsorisker. De berörda myndigheterna i medlemsstaterna som i första hand ansvarar för de särskilda lokala hälso- och hygienåtgärder som gäller för denna typ av anläggningar, är väl medvetna om behovet av god ventilation.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1116/01

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(6 april 2001)

Ämne: Närmare samarbete under den andra pelaren

Under toppmötet i Nice antogs en rad beslut om närmare samarbete. Hur tolkar kommissionen innehållet i dessa beslut när det gäller den andra pelaren? Vilka av de åtgärder inom ramen för säkerhets- och försvarspolitiken som nu förbereds i EU ingår inte i begreppet närmare samarbete?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(16 maj 2001)

I enlighet med det nya Nicefördraget skall följande respekteras när det gäller det förstärkta samarbetet inom ramen för den andra pelaren:

- Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens principer, mål, allmänna riktlinjer och samstämmighet samt de beslut som fattas inom ramen för denna politik.

- Europeiska gemenskapens befogenheter.

- Samstämmigheten mellan unionens samlade politik och dess yttre åtgärder.

När vissa medlemsstater föreslår att samarbetet dem emellan skall förstärkas inom ramen för den andra pelaren, skall kommissionen, som tillsammans med rådet är ansvarig för att se till att det råder samstämmighet mellan unionens samlade yttre åtgärder, inom ramen för dess utrikes- och säkerhetspolitik och dess ekonomiska politik och utvecklingspolitik, först avge ett yttrande om denna begäran och därefter överlämna den till rådet för beslut.

I enlighet med det nya Nicefördraget får det förstärkta samarbetet inte avse frågor som har militära eller försvarsmässiga konsekvenser. Ett närmare bilateralt samarbete mellan två eller flera medlemsstater kan dock utvecklas inom ramen för Västeuropeiska unionen (VEU) och Atlantpakten (NATO), under förutsättning att detta samarbete inte strider mot det samarbete som föreskrivs i avdelning V i EU-fördraget eller lägger hinder för detta.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1723/01

från Willi Görlach (PSE) till kommissionen

(6 juni 2001)

Ämne: Risker för Europas vinodlingar på grund av vinlusen

Vinlusen (Phylloxera, Dactylasphaera vitifoliae eller Viteus vitifolii) är ett skadedjur som angriper vinplantan och som förra seklet orsakade en dramatisk ödeläggelse av Europas vinodlingar. Med anledning av detta vill jag ställa följande frågor:

Hur bedömer kommissionen de risker för Europas vinodlingar som vinlusen utgör idag?

Hur bedömer kommissionen det förebyggande arbetet i EU:s enskilda medlemsstater när det gäller bekämpningen av vinlusen?

Förordar kommissionen användning av koldisulfid för att bekämpa vinlusen?

Hur effektivt bedömer kommissionen att kemiföretaget Bayer AG:s medel Confidor är för att bekämpa av vinlusen?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(16 juli 2001)

Den främsta värden för vinlusen, eller Daktulosphaira vitifoliae (Fitch), är växter av arten Vitis L. Vinlusen förekommer i följande medlemsstater: Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Luxemburg, Österrike, Portugal och Förenade kungariket. I gemenskapslagstiftningen fastställs att vinlusen är en skadegörare som inte får föras in i eller spridas inom gemenskapen om den förekommer på växter av arten Vitis L., utom frukter och fröer. Denna skadegörare ingår därför i förteckningen (punkt 2) i bilaga II, del A, avsnitt II till rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen(1), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2001/33/EG av den 8 maj 2001(2).

Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor vid Generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd har bland annat i uppgift att kontrollera att gemenskapens växtskyddslagstiftning genomförs på ett enhetligt sätt. Detta betyder att kontorets tjänstemän regelbundet gör inspektionsbesök i medlemsstaterna. Sedan 1996 har det inte heller förekommit att medlemsstaterna underrättat kommissionen om att Daktulosphaira vitifoliae (Fitch) skulle ha angripit växter av arten Vitis L. som odlats i gemenskapen.

Användningen av växtskyddsmedel i gemenskapen regleras i rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden(3). Enligt detta direktiv är det kommissionens skyldighet att bedöma hur säkra de aktiva substanser som används i sådana medel är, medan det är medlemsstaternas skyldighet att utvärdera och godkänna själva medlen. Medlemsstaterna har också rätt att fastställa användningsvillkoren. Den aktiva substansen koldisulfat har ännu inte utvärderats i gemenskapen och kommissionen har därför ingen behörighet att utfärda rekommendationer om dess användning. Kommissionen och medlemsstaterna håller för närvarande på med en utvärdering av imidakloprid, som är den aktiva substansen i medlet Confidor. Innan utvärderingen av den aktiva substansen har slutförts kan kommissionen inte bedöma hur effektivt medlet är. Det är i vilket fall som helst medlemsstaternas skyldighet att utvärdera medlet.

(1) EGT L 169, 10.7.2000.

(2) EGT L 127, 9.5.2001.

(3) EGT L 230, 19.8.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1383/01

från Elly Plooij-van Gorsel (ELDR) till kommissionen

(26 april 2001)

Ämne: Utvecklingsstöd i form av statligt stöd

Det utvecklingsstöd som en medlemsstat i EU beviljar ett utvecklingsland har ibland formen av bidrag till en order som gäller en investering som utvecklingslandet vill beställa.

Kan det betraktas som statligt stöd om en medlemsstat beviljar ett företag som har sitt säte i denna medlemsstat bidrag till en order som gäller en investering, vilken företaget genomför efter att ha fått en order från ett utvecklingsland?

Om så är fallet, är detta en med fördraget förenlig form av statligt stöd?

Kan gemenskapens upphandlingsbestämmelser tillämpas på beviljandet av sådana beställningar?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(18 juni 2001)

Frågan handlar om det som i allmänhet brukar kallas för bundet bistånd. Detta bistånd består i själva verket av ett stort antal åtgärder som sköts av olika medlemsstater. Trots att det inte kan uteslutas att vissa av dessa åtgärder faktiskt skulle kunna utgöra statligt stöd går det dock inte att avgöra vilka av dessa åtgärder som utgör statligt stöd enligt de tillämpliga bestämmelserna i EG-fördraget utan att lämna en hänvisning om detaljerna för fallet i fråga. Det är inte heller möjligt att avgöra om åtgärderna är förenliga med den gemensamma marknaden även om de skulle utgöra statligt stöd.

Det måste också understrykas att den ifrågavarande frågan om bundet bistånd även berör den inre marknaden i allmänhet och offentlig upphandling i synnerhet. För tillfället granskar kommissionen mot denna bakgrund flera anmärkningar som gjorts på detta område.