SKRIFTLIG FRÅGA E-3252/98

från Karin Riis-Jørgensen (ELDR) till kommissionen

(28 oktober 1998)

Angående: Ömsesidigt erkännande av solfångare - DIN 4757 och ISO 9806

Kan kommissionen, inom ramen för ömsesidigt erkännande av standarder, ange om den finner det rimligt att en solfångare som har testats och uppfyllt kraven för godkännande i en medlemsstat (Danmark, ISO 9806), på nytt måste testas och godkännas (DIN 4757) då den säljs till en annan medlemsstat (Tyskland)? Man bör komma ihåg att standarderna DIN 4757 och ISO 9806 i stort sett är identiska och att både Danmark och Tyskland dessutom har ingått avtal om ömsesidigt erkännande av testresultat (genom European Accreditiation Organisation).

Ett underkännande av andra medlemsstaters testresultat på området innebär i Tyskland att den säljande verksamheten indirekt tvingas acceptera ett tyskt test, eftersom tysk subvention annars uteblir, och de faktiska priserna inte blir konkurrensdugliga på den tyska marknaden.

Finner kommissionen det rimligt att det skall krävas ett nationellt test för att uppfylla krav för nationell subvention?

Finner kommissionen vidare det rimligt att vissa medlemsstater och regioner kan fortsätta att åberopa "särskilda" omständigheter som skiljer sig från övriga medlemsstater/regioner?

Kan kommissionen i detalj redogöra för hur den i själva verket försöker harmonisera reglerna på området för att handelsutbyte i framtiden skall kunna ske i överensstämmelse med den inre marknaden och utan dubbel kontroll?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(14 januari 1999)

Enligt principen om ömsesidigt erkännande har en medlemsstat inte rätt att hindra saluförandet av en produkt som härrör från en annan medlemsstat, om konsumenterna i denna medlemsstat garanteras en skyddsnivå motsvarande den nivå som nationella bestämmelser har till syfte att säkerställa eller upprätta. När sådan likvärdighet föreligger, skulle en medlemsstat bryta mot proportionalitetsprincipen om det krävdes att importerade produkter helt och fullt skulle överensstämma med de bestämmelser eller tekniska krav som gäller för inhemska produkter.

Om harmoniseringsregler saknas har en medlemsstat visserligen full rätt att kräva att en produkt som redan har godkänts i en annan medlemsstat skall testas och godkännas på nytt. Samtidigt är emellertid denna medlemsstat skyldig att bidra till en minskning av de nuvarande kontrollerna av handeln inom gemenskapen. Detta innebär att medlemsstaternas myndigheter inte har rätt att i onödan kräva tekniska eller kemiska analyser eller laboratorieprov, om samma analyser eller prov redan har genomförts i den andra medlemsstaten och om myndigheterna har tillgång till dessa resultat eller kan få tillgång till dem på begäran.

En frivillig industristandard (som den omnämnda Deutsches Industrienorm (DIN)) kan inte i sig anses vara en statlig åtgärd som kan bestridas. Enligt den information som Internationella standardiseringsorganisationen (ISO) har tillgång till tycks dessutom inte standarden ISO 9806 motsvara den tyska standarden DIN 4757. Kommissionen menar emellertid att det vore allvarligt om det enligt en nationell bestämmelse krävdes att produkter måste genomgå nationella test för att vara berättigade till nationella subventioner. Här skulle kommissionen behöva mer ingående uppgifter för att närmare kunna undersöka situationen.

Det bästa vore därför om en ekonomisk aktör som berörs av kravet att solfångare på nytt måste testas och godkännas av en tysk myndighet kunde sända in dokumentation i ärendet till kommissionen för en bedömning med hänsyn till ovannämnda allmänna principer om ömsesidigt erkännande. För att harmonisera vissa aspekter gällande solfångare har kommissionen givit Europeiska standardiseringsorganisationen (CEN) i uppdrag att utarbeta europeiska standarder inom detta område. Detta arbete utförs av CEN:s tekniska kommitté 312 och en europeisk standard förväntas bli godkänd nästa år.