ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1142/01

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(10 april 2001)

Ämne: Val av säte för Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet

Inom ramen för den debatt som föregår det slutliga valet av säte för Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet, har kommissionen föreslagit att dess säte skall förläggas till Luxemburg för att utnyttja redan befintliga gemenskapsstrukturer, vilka skulle kunna rymma myndigheten till följd av omorganisationen av kommissionens tjänstegrenar i samband med den pågående administrativa reformen.

Kan kommissionen med hänsyn till detta upplysa om den framlagt följande förslag med beaktande av sådana urvalskriterier som ortens centrala geografiska läge, en stabil tradition på jordbruks- och livsmedelsområdet - som kan skydda medlemsstaternas respektive särart, i synnerhet i Medelhavsområdet - en betydande industriell etablering i fråga om bearbetning av livsmedel, samt potentialen för vetenskaplig forskning och universitetsforskning?

Har kommissionen då den föreslagit ovannämnda säte - vilket val utan tvivel är rimligt om syftet är att spara kostnader och utveckla synergieffekter genom användningen av redan befintliga anläggningar - beaktat omständigheten att myndigheten skall vara självständig och autonom och bedömt risken för att myndigheten, genom att ha sitt säte i Luxemburg, kan komma att framstå som endast en av kommissionens tjänstegrenar?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(3 september 2001)

Kommissionen anser att det främsta syftet med denna myndighet kommer att vara att upprätta och bibehålla allmänhetens förtroende när det gäller livsmedelssäkerhet. Detta nya organ bör således effektivt kunna utföra sina uppgifter när det gäller yttranden och vetenskapligt stöd och kommunikation när det gäller risker. Kommissionen fäster stor vikt vid de operativa krav som måste uppfyllas för att myndigheten skall fungera optimalt. Dess placering bör bl.a. underlätta arbetet för de vetenskapliga experter i Europa som deltar i de vetenskapliga kommittéerna och panelerna (ungefär 3000 besök per år) samt underlätta nära kontakt med de ansvariga (kommissionen, parlamentet och rådet). Slutligen, bör myndigheten, i händelse av en allvarlig livsmedelskris, kunna ge kommissionen ett kontinuerligt och snabbt vetenskapligt stöd inom ramen för de krisgrupper som föreskrivs i den nya förordningen.

Myndighetens oberoende säkerställs genom olika bestämmelser i förslaget till inrättandeförordningen. Dess lokalisering i en stad där en EU-institution har sitt säte kan inte utgöra ett argument mot dess oberoende.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0891/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(27 mars 2001)

Ämne: Stöd till polisprojektet Sensus

I sitt svar på fråga P-0009/01(1) tillkännagav kommissionsledamoten Erkki Liikanen att kommissionen vet om att Afa (Amt für Auslandsfragen), som genom sitt testcentrum för språkteknik medverkat både i Aventinus och Sensus, är en myndighetsinstans som rapporterar till förbundskanslersämbetet i Tyskland. Med detta svar på delfråga 7 erkände kommissionen indirekt att den kände till att Bundesnachrichtendienst, alltså den tyska statliga säkerhetstjänsten, medverkat.

För att undanröja alla missförstånd angående den tyska statliga säkerhetstjänstens medverkan i Aventinus och Sensus skulle jag gärna vilja få svar av kommissionen på följande fråga: Erkänner kommissionen öppet och otvetydigt att kommissionen vetat om att Bundesnachrichtendienst, alltså den tyska statliga säkerhetstjänsten, medverkat i Aventinus och Sensus?

(1) EGT C 187 E, 3.7.2001, s. 154.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(1 augusti 2001)

Kommissionens avdelningar kände vid undertecknandet av Sensus-kontraktet till att AfA (Amt für Auslandsfragen) var ett testcenter för språkteknik, ett offentligt organ som rapporterar till förbundskanslerämbetet i Tyskland. Avdelningarna informerades först mot slutet av projektet om att det fanns ett samband mellan AfA och Bundesnachrichtrendienst (BND). Det fanns emellertid inte några rättsliga hinder för att AfA eller BND skulle delta i Sensus-projektet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0181/01

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(1 februari 2001)

Ämne: Återhämtningsplaner för fiskbestånden i nordöstra Atlanten

Med tanke på att två tredjedelar av fiskbestånden i nordöstra Atlanten är under de biologiskt säkra gränserna, planerar kommissionen att utarbeta återhämtningsplaner för alla dessa bestånd?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0181/01 och E-0204/01 ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(8 mars 2001)

Kommissionen är medveten om att många fiskbestånd i nordöstra Atlanten nu ligger under de biologiskt säkra gränserna.

Kommissionen använder emellertid uttrycket återhämtningsplan för bestånd som är omedelbart hotade. De aktuella bestånden är för närvarande torsk i Nordsjön, Irländska sjön och väster om Skottland och det nordliga kummelbeståndet. Återhämtningsplaner finns antingen redan nu (Irländska sjön) eller håller på att genomföras.

När det gäller bestånd som befinner sig under de säkra biologiska gränserna men inte är omedelbart hotade, och alla andra berörda bestånd, har kommissionen tagit initiativet till att tillämpa en försiktighetsmetod vid förvaltningen. Denna omfattar redan torsk, kolja, rödspätta, sej och sill i Nordsjön, där en överenskommelse om denna typ av förvaltning har slutits mellan Norge, som också förvaltar dessa bestånd, och gemenskapen. En överenskommelse har också slutits med Norge om att införa en försiktighetsmetod för förvaltningen av makrillbestånden i nordöstra Atlanten. I Östersjön har en överenskommelse via Internationella fiskerikommissionen för Östersjön slutits om att använda en försiktighetsmetod för förvaltning av torsk, skarpsill och lax.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1947/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(3 juli 2001)

Ämne: Turkiets restriktioner mot assyrier-syrianer

Gripandet av och åtalet mot syrisk-ortodoxe prästen Yusuf Akbulut väckte en bred internationell uppmärksamhet. Det slutliga frikännandet föranleddes av denna uppmärksamhet. Sannolikt har turkiska staten sett sig tvingad att backa och att instruera säkerhetsdomstolen i Diyarbakir att frikänna Akbulut.

Turkiska staten synes ha reagerat med förbittring över att ha tvingats backa vad gäller Yusuf Akbulut och över den i övrigt ökande pressen på Turkiet till förändringar. Nu har också turkiska statens hämnd visat sig.

Inrikesministern i Turkiet har utfärdat ett dekret, med ingripande restriktioner för alla assyrier-syrianer från Europa, som vill besöka sina fäders byar i sydöstra Turkiet. Många ungdomar som nu söker sin identitet och som på grund av kriget i sydöstra Turkiet inte kunnat besöka sina hembyar, förbjuds nu genom detta dekret att se sina fäders rötter och sitt kulturarv. Turkiet fortsätter sin systematiska förstörelse av det assyrisk-syrianska kulturarvet. Kyrkor och kloster, ett flertal över 1000 år gamla, har konverterats till moskéer eller djurlador. Turkiet försöker genom dekretet att dölja sitt barbariska handlande.

Vad gör kommissionen för att förmå Turkiet att bryta från sina fortlöpande trakasserier mot det assyrisk-syrianska folket?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(26 juli 2001)

Skyddet av minoriteter, däribland religionsfrihet, ingår i de politiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn och som skall uppfyllas av kandidatländerna. En av de prioriteringar på medellång sikt som anges i partnerskapet för anslutning med Turkiet är att landet skall sörja för kulturell mångfald och garantera alla medborgare, oavsett ursprung, kulturella rättigheter(1). Kommissionen följer noggrant situationen vad gäller de religiösa minoriteterna i Turkiet. Kommissionen har med viss oro tagit del av uppgifterna om de nyligen rapporterade fallen av misshandel och diskriminering av syrisk-ortodoxa personer vilka velat återvända till sina hembyar.

Man kan i det sammanhanget hoppas på att det cirkulär som antogs av premiärministern den 12 juni 2001 med instruktioner till alla berörda myndigheter om att förbjuda alla former av diskriminering av syrisk-ortodoxa personer kommer att bidra till att situationen förbättras.

Kommissionen kommer att göra en utvärdering av situationen i sin återkommande rapport vilken kommer att offentliggöras i november 2001.

(1) Antogs av rådet den 8 mars 2001, EGT L 85, 24.3.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0979/01

från Nuala Ahern (Verts/ALE) till kommissionen

(30 mars 2001)

Ämne: Provskjutningar med ammunition som innehåller utarmat uran

Anser kommissionen att provskjutningar med ammunition som innehåller utarmat uran i kustvatten inom Europeiska unionen täcks av OSPAR-konventionen (Oslo- och Pariskonventionerna för förhindrande av havsföroreningar)?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0884/01, E-0979/01, E-0980/01 och E-0981/01 ingivet av Margot Wallström för kommissionen

(5 juni 2001)

Provtagningar där utarmat uran har använts som ammunition kan utföras både på land och i marin miljö.

När det gäller provtagningar i marin miljö har kommissionen vid ett flertal tillfällen - senast i sitt svar på den muntliga frågan H-0055/01 från Kratsa-Tsagaropoulou vid utfrågningen under Europaparlamentets delsession i februari 2001(1) - konstaterat att det till följd av denna verksamhet inte kommer att uppstå någon förorening av den marina miljön, som kan särskiljas från naturligt förekommande koncentrationer av uran. Kommissionen anser att denna fråga ännu inte har tagits upp inom ramen för Oslo-Paris (OSPAR)-konventionen.

När det gäller provtagningar på land har kommissionen enligt artikel 35 i Euratomfördraget tillträdesrätt till anläggningar som är nödvändiga för att utföra kontinuerliga kontroller av luft, vatten och jord, dvs. i miljön, i verifieringssyfte. Kommissionen har således inte tillträde till kärnkrafts- eller militäranläggningar som sådana, och kommissionen begär tillträde endast i den utsträckning kontroller på stället är nödvändiga för bedömningen av påverkan på miljön utanför själva anläggningen.

Kommissionen följer utvecklingen på nära håll när det gäller strålningsnivåerna i miljön på grundval av den information som erhållits i enlighet med artikel 36 i Euratomfördraget, anläggningsspecifika uppgifter som tillhandahålls av medlemsstaternas myndigheter och andra informationskällor som kommit till kommissionens kännedom. Kommissionen har inte varit medveten om varken den brittiska studien avseende Solway Firth eller en liknande studie som gjorts i Frankrike.

Ordningar som säkerställer kontrollen av strålning i den omgivande miljön finns redan i befintlig gemenskapslagstiftning. Genomförandet av sådana bestämmelser har inte påvisat att det finns något särskilt behov av att till dessa ordningar lägga provtagningar för upptäckt av utarmat uran som utförs av kommissionen.

(1) Muntligt svar av den 13.2.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0518/01

från Robert Goebbels (PSE) till kommissionen

(22 februari 2001)

Ämne: Rådets direktiv 85/337/EEG och subsidiaritetsprincipen

Kommissionen beslutade nyligen att fortsätta sitt fördragsbrottsförfarande mot Belgien, Spanien och Luxemburg, som den anser inte fullt ut följer gemenskapens direktiv om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (rådets direktiv (85/337/EEG)(1).

Beror inte kommissionens många besvikelser när det gäller medlemsstaternas tillämpning av detta direktiv på det faktum att kraven i direktivet uppenbart strider mot artikel 5 i EU-fördraget? Bör inte kommissionen i stället, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, ge de berörda myndigheterna mer befogenheter, i synnerhet de då dessa myndigheter fattar beslut om projekt av nationellt eller regionalt intresse?

Kommissionen har alltså motsatt sig beviljandet av byggnadstillstånd för järnvägsförbindelsen mellan Valencia och Tarragona, samtidigt som den medger att en miljökonsekvensbedömning har gjorts, dock inte under exakt de förhållanden som krävs enligt direktivet. Detsamma gäller kritiken av Luxemburgs anläggande av en väg till Saar-området, vilket det luxemburgska parlamentet fattade beslut om genom en rättsakt.

Vore det inte bättre om kommissionen, i stället för att ägna sig åt rättsligt pedanteri och på sätt göra sig själv till en byråkratisk plåga, lät de olika medlemsstaterna, regionerna och kommunerna själva genomföra en miljökonsekvensbedömning för offentliga och privata projekt? Medför inte kommissionens agerande endast till att genomförandet av dessa projekt, som godkänts i enlighet med subsidiaritetsprincipen, försenas i onödan?

(1) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 april 2001)

Kommissionen vill betona att det är i enlighet med målet i artikel 2 i EG-fördraget, att gemenskapen skall ha till uppgift att främja en hög nivå i fråga om miljöskydd och förbättring av miljöns kvalitet, som rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt har antagits och sedan ändrats genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(1).

I direktivet - i enlighet med subsidiaritetsprincipen - fastställs endast de lägsta kraven som förfarandena för bedömning av inverkan på miljön måste uppfylla och det överlåts på medlemsstaterna att dra slutsatserna av den information de samlar in i detta sammanhang.

I enlighet med artikel 211 (f.d. artikel 155) i EG-fördraget ankommer det på kommissionen att se till att de bestämmelser som har antagits av institutionerna i enlighet med EG-fördraget tillämpas, vid behov med hjälp av förfarandet i artikel 226 (f.d. artikel 169) i samma fördrag.

Det är av den anledningen kommissionen kan behöva kontrollera att medlemsstaterna har gjort en bedömning av inverkan på miljön och i så fall att den har gjorts på ett korrekt sätt.

(1) EGT L 73, 14.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0828/01

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(19 mars 2001)

Ämne: Tonfiske i Nordatlanten

Då kommissionär Fischler uppenbarligen inte hade möjlighet att besvara de frågor jag ställde under debatten vid sammanträdet den 28 februari 2001 angående Gallaghers betänkande (A5-0044/2001), Fiskeavtal mellan EG och Ekvatorialguinea, ställer jag återigen samma frågor, denna gång skriftligt.

Tar kommissionen i detta avtal, liksom i alla andra EU-avtal om tonfiske i Nordatlanten, hänsyn till dess tänkbara effekter på tonfiskbeståndet och fiskemöjligheterna i områden kring exempelvis Azorerna och Madeira?

Tar kommissionen hänsyn till konsekvenserna för skyddade arter som delfiner och sköldpaddor vid fiske med snörpvadstekniken, när man som i detta avtal ger ekonomiska medel till dess användning?

Tar kommissionen hänsyn till att tonfiskfångsterna de senaste två åren har varit dåliga vid Azorerna, med påföljande negativa effekt för fiskare och fartygsägare?

Vilka åtgärder avser man att vidta för att möta denna situation?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(10 maj 2001)

Kommissionen ber att få tacka parlamentsledamoten för hans fråga, och kan samtidigt upplysa om att bevarandet av bestånden av tonfisk och liknande arter i Atlanten och omkringliggande havsområden handhas av Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbestånden i Atlanten (ICCAT), där gemenskapen är aktiv medlem. ICCAT:s bestämmelser skall också tillämpas på fiskeavtal. Gemenskapens företrädare inom ICCAT har som ständig riktlinje att tonfiskbestånden i området skall bevaras med hjälp av hårda bestämmelser. Portugal har också en företrädare i gruppen, tack vare gemenskapens interna samordning.

Gemenskapen har varit en drivande kraft bakom ICCAT:s beslut att under en tremånadersperiod varje år förbjuda användning i Guineabukten av anordningar som samlar fisk. Denna åtgärd, som fartygsägare från gemenskapen ensidigt har tillämpat under de senaste åren, bidrar sannolikt till att bevara bestånden i hela området, och särskilt bestånden av ungfisk av vissa arter.

Vad beträffar fiskevattnen utanför Azorerna och Madeira vill kommissionen påminna om att fisket där sker genom kvoter som förvaltas av Portugal inom de ICCAT-andelar som tilldelas gemenskapen.

Fartyg från gemenskapen omfattas av ett allmänt förbud mot att fånga delfiner(1). När det gäller havslevande sköldpaddor övervakas fångsterna kontinuerligt av ICCAT:s vetenskapliga kommitté.

(1) Rådets förordning (EG) nr 850/98 av den 30 mars 1998 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer - EGT L 125, 27.4.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0820/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(19 mars 2001)

Ämne: Eventuellt bedrägeri i användningen av Europeiska socialfondens medel till utbildning, administrerade av Galiciens företagarförbund

I samband med allvarliga oegentligheter i administrationen under den tidigare ordföranden för Confederação de Empresários de Galiza (CEG) - Galiciens företagarförbund -, António Ramilo, vilka har gett upphov till en skuld, som ännu inte har förklarats, på en miljard pesetas (6 010 121 euro), upptäcktes en eventuell bedräglig användning av gemenskapsmedel, då dessa medel tillsammans med bidrag från den galiciska regeringen, vilka administrerats av förbundet och varit avsedda för utbildningskurser, har gått till löpande utgifter i själva företagarorganisationen. Vi bör tänka på att CEG mellan 1996 och 2000 tog emot 3,569 miljarder pesetas (21 450 122 euro) av den galiciska regeringen, vilka till stor del bestod av gemenskapsmedel. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta mot den galiciska regeringen, som har ansvaret för administrationen av gemenskapsmedlen, om det visar sig att oegentligheterna i administrationen under CEG:s tidigare ordförande också har skett vid utbildningar som finansieras av Europeiska socialfonden?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(5 juni 2001)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till det skriftliga svaret på dennes muntliga fråga H-0258/01 vid frågestunden under parlamentets sammanträdesperiod i april 2001(1).

Spanien informerade kommissionen den 4 april 2001 om de bidrag som Confederação de Emprésarios de Galiza (CEG) - Galiciens företagarförbund mottagit från Xunta de Galicia - den lokala regeringen i Galicien, samt om de kontroller som utförts. Spanien måste emellertid komplettera rapporten för att man skall kunna fastställa om oegentligheter förekommit. Spanien skall alltså inom kort underrätta kommissionen om slutsatserna av de undersökningar som fortfarande pågår, så att kommissionen därefter skall kunna vidta lämpliga åtgärder.

Spanien har hittills inte anmält ett enda fall där oegentligheter förekommit. Däremot inledde Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) den 29 mars 2001 en utredning om de spanska myndigheternas delaktighet (Fiscalia especial para la represión de los delitos económicos relacionados con la corrupción).

(1) Skriftligt svar, 3.4.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0249/01

från Cristina García-Orcoyen Tormo (PPE-DE) till kommissionen

(8 februari 2001)

Ämne: Reglering av alkoholkonsumtionen vid resa med olika färdmedel, i synnerhet inom luftfarten

Det inträffar regelbundet att passagerare dricker sig berusade under resa med olika färdmedel, där det som på flyget serveras alkohol gratis i obegränsade mängder.

Sådana situationer innebär stort besvär på resan och för besättningen. Dessutom är det ur hälsosynvinkel olämpligt att konsumera alkoholhaltiga drycker på resor, i synnerhet på långa flygresor. Kan kommissionen mot bakgrund av detta ange om den har beaktat denna aspekt i syfte att reglera konsumtionen av alkoholhaltiga drycker under resor med olika färdmedel, i första hand flyget? Vilka är i så fall resultaten?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 april 2001)

Kommissionen har föreslagit att Europaparlamentet och rådet antar gemensamma krav för kommersiell drift av flygplan inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 3922/91 av den 16 december 1991 om harmonisering av tekniska krav och administrativa förfaranden inom området civil luftfart(1). Förslaget har diskuterats(2) av parlamentet, som antog sin ståndpunkt vid sin första behandling den 18 januari 2001.

I kraven anges att lufttrafikföretagen ansvarar för flygplanets och passagerarnas säkerhet. När det gäller passagerarnas onykterhet är det lufttrafikföretagen som har ansvar för att ingen passagerare ombord blir så onykter att flygplanets eller de övriga passagerarnas säkerhet hotas. (Punkt OPS 1 115 i bilaga III till förordningen).

Kommissionen anser att lufttrafikföretagen, inom ramen för säkerhetskraven, får servera sina passagerare alkohol, oavsett om det sker mot betalning eller om det sker gratis. Hälsoaspekterna på alkoholkonsumtion skall avgöras av den enskilde. Kommissionen har inga planer på att föreslå rättsliga åtgärder när det gäller konsumtion av alkoholhaltiga drycker på flygplan.

(1) EGT L 373, 31.12.1991.

(2) EGT C 311 E, 31.10.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2130/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(17 juli 2001)

Ämne: Efterlevnad av direktiv 91/321/EEG om modersmjölkersättning och tillskottsnäring

Kommissionen säger sig, utgående från de upplysningar som ställts till förfogande av en ledamot av Europaparlamentet, inte inse varför de säljfrämjande åtgärder som beskrivits skulle kunna innebära en snedvridning av konkurrensen mellan sjukhus och leverantörer (P-1229/01)(1). Dock har Belgiens minister för konsumentfrågor, folkhälsa och livsmiljö, Magda Aelvoet, i sitt svar på en förfrågan om tolkning från senator Sabine de Bethune meddelat att de säljfrämjandekampanjer som genomförs av tillverkarna av modersmjölksersättning står i strid med beslutet (torsdagen den 22 mars).

Tillverkarna av modersmjölkersättning delar i reklamsyfte ut gratisprov av sina produkter på förlossningsavdelningarna i Belgien. Detta är inte bara mot lagen. Det strider också mot EG-fördraget (i det här fallet rör det sig om snedvridning av konkurrensen) och går också emot själva det huvudsakliga målet i Världshälsoorganisationens regler, framför allt amningsfrämjandet av folkhälsoskäl. Dessutom ser det ut som om de nationella myndigheterna, i det här fallet Belgiska federationen, inte bryr sig om att ta itu med problemet.

Tänker kommissionen göra något, nu när de nationella myndigheterna inte vidtagit åtgärder, för att se till att alla berörda parter i Belgiska federationen skall följa gällande regler? Om så är fallet: vilka åtgärder tänker kommissionen då vidta för att se till att tillverkarna av modersmjölkersättning inte längre i reklamsyfte skall dela ut gratisprov av sina produkter på förlossningsavdelningarna i Belgien?

Om så inte är fallet: vilka argument vill kommissionen förebära till intäkt för påståendet om att det kan anses överensstämma med direktiv 91/321/EEG(2) om modersmjölkersättning och tillskottsnäring att tillverkarna av modersmjölkersättning och de som säljer dessa produkter i reklamsyfte delar ut gratisprov av produkterna på förlossningsavdelningarna?

(1) EGT C 318 E, 13.11.2001, s. 227.

(2) EGT L 175, 4.7.1991, s. 35.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Monti

(5 september 2001)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på hans skriftliga fråga P-1229/01(1).

Svaret är fortfarande giltigt.

(1) EGT C 318 E, 13.11.2001, s. 227.