SKRIFTLIG FRÅGA E-2324/02

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(26 juli 2002)

Ämne: Fördelningen mellan medlemsstaterna av fiskemöjligheter i gemenskapens vatten

Kan kommissionen informera om vilka fiskemöjligheter varje medlemsstat för närvarande förfogar över i gemenskapens vatten?

Kan kommissionen i detalj ange vilka konkreta kriterier man använt sig av för att tilldela varje medlemsstat fiskemöjligheter i gemenskapens vatten?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(3 september 2002)

Det är rådet som fastställer fiskemöjligheterna och fördelar dessa till medlemsstaterna per fiske eller grupp av fisken beroende på målarter och fiskeområden. Fiskeområdena definieras oftast som de ICES- och CECAF-områden. Områdena följer inte medlemsstaternas nationella gränser eller gränserna för deras jurisdiktion, dvs. gemenskapens vatten. Det finns inga data för fiskemöjligheter per vatten under medlemsstaternas suveränitet eller jurisdiktion. Därför kan kommissionen tyvärr inte ge parlamentsledamoten den begärda informationen. Den vill emellertid hänvisa till rådets förordning (EG) nr 2555/2001 av den 18 december 2001 om fastställande för år 2002 av fiskemöjligheter och därmed förbundna villkor för vissa fiskbestånd och grupper av fiskbestånd i gemenskapens vatten och, för gemenskapens fartyg, i andra vatten där fångstbegränsningar krävs(1), som är den bästa informationskällan i dessa frågor.

Enligt artikel 8.4 i rådets förordning (EEG) nr 3760/92 av den 20 december 1992 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk(2) är det rådet som dels skall fastställa den högsta totala fångstmängden (TAC) per fiske eller grupp av fisken, dels fördela fiskemöjligheterna mellan medlemsstaterna på ett sätt som ger varje medlemsstat en relativ stabilitet i fiskeverksamheterna beträffande varje bestånd. Detta är den rättsliga grunden för vad sin kallas principen om relativ stabilitet. År 1983, när den gemensamma fiskeripolitiken infördes, hade rådet satt upp tre kriterier för fördelningen av fiskemöjligheterna. Dessa är följande: traditionella fiskeverksamheter (uppgifter om fångster under tidigare år), särskilda behov i områden där lokalbefolkningen är synnerligen beroende av fisket, samt förlust av fångstpotential i tredje lands vatten till följd av att gränsen på 200 nautiska mil utvidgats. För de flesta bestånd fastställde rådet också de s.k. 1983 års nycklar. Sedan detta år har fiskemöjligheterna fördelats mellan medlemsstaterna på grundval av dessa nycklar, och dessutom har ytterligare bestånd lagts till i förteckningen från 1983.

Det bör påpekas att kommissionen i samband med reformen av den gemensamma fiskeripolitiken föreslog rådet skulle fatta beslut om en särskild fördelningsmetod för varje bestånd. Syftet med detta var att principen om relativ stabilitet skulle kunna tillämpas med mer insyn och öppenhet(3).

(1) EGT L 347, 31.12.2001; finns även på kommissionens webbplats http://europa.eu.int/comm/fisheries/doc.

(2) EGT L 389, 31.12.1992.

(3) Se kommissionens förslag till rådets förordning om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken (KOM(2002) 185 slutlig), kapitel IV artikel 20.