ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3572/97 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (17 november 1997)

Ämne: Åtgärder för att i länderna i före detta Jugoslavien spåra upp och beslagta motorfordon som stulits i EU

1. Känner rådet till att motorfordon i stor skala stjäls från biluthyrningsföretag och privatpersoner inom EU, för att sedan föras ut till länderna i före detta Jugoslavien där de senare försäljs?

2. Känner rådet till att hyrbilar som stulits från nederländska biluthyrningsföretag identifierats av nederländsk polis på plats i Bosnien, och att dessa bilar illegalt trafikerar de bosniska vägarna försedda med de ursprungliga nederländska registreringsskyltarna och med biluthyrningsföretagets emblem?

3. Kan rådet uppge vilka åtgärder som kan vidtas inom Europeiska unionen för att få ett slut på detta förhållande?

4. Kan rådet säga på vilket sätt rättsväsendet kan spåra upp och beslagta de fordon som till följd av stölder i medlemsstaterna illegalt körs omkring på vägarna i länderna i före detta Jugoslavien?

5. Ser rådet någon möjlighet att i nära samarbete med olika myndigheter i länderna i före detta Jugoslavien utarbeta en metod för spåra upp och beslagta de fordon som tillhör biluthyrningsföretag och privatpersoner i medlemsstaterna?

Svar (26 januari 1998)

Rådet är fullt medvetet om de problem som den ärade parlamentsledamoten tar upp. Ordförandeskapet organiserade i oktober 1997 ett expertmöte om stulna fordon med deltagare från Europeiska unionens medlemsstater, Europeiska kommissionen, länderna i Central- och Östeuropa, de baltiska länderna, ENE/Europol, Interpol och FN som studerade åtgärder mot problemen med handeln med stulna fordon. Experterna mottog med intresse den handlingsplan som utarbetats av ENE/Europol som enligt den gemensamma åtgärden av den 10 mars 1995 ((EGT L 62, 20.3.1995, s. 1. )) har i uppdrag att utväxla och analysera information och underrättelser om olaglig handel med fordon.

Rådet är övertygat om att ikraftträdandet av Europolkonventionen, den skärpta kontrollen av registreringen av begagnade fordon, det ömsesidiga utbytet mellan registreringsmyndigheterna och polisen av uppgifter från olika befintliga databaser om motorfordon samt slutandet av bi- eller multilaterala avtal om återlämnande av stulna fordon kommer att främja kampen mot den olagliga handeln med fordon.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3184/97 från Riitta Myller (PSE) till kommissionen (16 oktober 1997)

Ämne: Det nya skolmjölkstödets inverkan på folkhälsan

Rådet har uppmanat kommissionen att inkludera filmjölken i de produkter som erhåller stöd för skolmjölk. Enligt kommissionens förslag till ändring av förordning skulle endast fil gjord på helmjölk erhålla stöd. I t.ex. Finland framställs fil knappast överhuvudtaget av helmjölk, eftersom konsumenterna vill ha fettfriare och sålunda hälsosammare produkter.

Hur motiverar kommissionen sitt förslag att stöda fettkonsumtionen? På vilket sätt stöder kommissionens förslag till ändring av skolmjölkstödet en förbättring av folkhälsan i Europeiska unionen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (4 december 1997)

Kommissionen har föreslagit att produkten ¨viili/fil¨ tas med i listan över produkter som berättigar till ett skolmjölksstöd enligt rådets förordning (EEG) nr 1842/83 av den 30 juni 1983 om allmänna bestämmelser om utdelning av mjölk och vissa mjölkprodukter till skolelever ((EGT L 183, 7.7.1983. )). Eftersom produkten påminner om yoghurt, vill kommissionen genom förslaget se till att de två produkterna jämställs. Systemet för skolmjölk reformerades år 1993 och har sedan dess inriktats på konsumtionsmjölk, vilket gör systemet effektivare och stärker ställningen för denna basprodukt. De elever som vill minska sin konsumtion av mättade fettsyror har möjlighet att välja den mjölk med lägre fetthalt som också berättigar till stöd enligt systemet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2357/97 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (18 juli 1997)

Ämne: Önskvärt med ett EU-sändebud för Kina och ASEAN

Kan rådet bekräfta att rådet anser respekten för de mänskliga rättigheterna som ett viktigt utrikespolitiskt instrument och såsom något som är ägnat att främja stabiliteten ute i världen?

Anser rådet att respekten för de mänskliga rättigheterna samtidigt bör främjas i Afrika, Latinamerika och Asien?

Anser rådet att de enorma vinster som EU-länderna gjort till följd av den snabba utvecklingen av marknaderna i Kina och Asien utgör en tillräcklig anledning för att man skall ägna mindre uppmärksamhet åt respekten för de mänskliga rättigheterna inom dessa områden?

Delar rådet uppfattningen om att varken rådets åsikt eller de månatligen återkommande brådskande resolutionerna från Europaparlamentet angående respekten för de mänskliga rättigheterna inom dessa områden lett till att myndigheterna inom ifrågavarande områden lagt om sin politik?

Är rådet villigt att på basis av pragmatiska överväganden med tanke på främjande av stabiliteten i området överväga om det kunde leda till bättre relationer mellan å ena sidan EU och Europaparlamentet och å andra sidan Kina och ASEAN om det utsågs ett särskilt EU-sändebud för dessa länder och att detta indirekt kunde föra med sig en förbättring av respekten för de mänskliga rättigheterna?

Svar (16 februari 1998)

Den ärade parlamentsledamoten är korrekt i sin analys att utvecklingen och konsolideringen av demokratin och rättsstaten, respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är ett av de viktigaste inslagen i Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik grundad på artikel J 1 i fördraget om Europeiska unionen.

Principen tillämpas av unionen över hela världen. Europeiska unionen fördömer följaktligen övergrepp mot de mänskliga rättigheterna varhelst de förekommer.

I syfte att ytterligare främja och skydda de mänskliga rättigheterna i Kina och ASEAN-staterna, för Europeiska unionen en ständig dialog om de mänskliga rättigheterna i många forum. I synnerhet med de kinesiska myndigheterna har Europeiska unionen fört en dialog på expertnivå sedan 1995. Det senaste av dessa möten ägde rum i Beijing den 1*2 december 1997. EU försöker att uppnå konkreta förbättringar av situationen för de mänskliga rättigheterna i Kina genom en konstruktiv dialog och ett aktivt samarbete på detta område.

Slutligen vill rådet göra den ärade parlamentsledamoten uppmärksam på de mycket positiva initiativ som ett antal medlemsstater har tagit för att öka det internationella medvetandet om frågor som rör mänskliga rättigheter (seminarier, kongresser, expertutbyte, osv.).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3461/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (31 oktober 1997)

Ämne: Gemensamma forskningscentret i Ispra

Enligt utsago pågår det inom GFC utfrågningar om några forskningsavtal som gjorts upp med externa företag, eftersom förskott utbetalats till dessa företag - i vissa fall förskott på stora belopp - varefter det visat sig att företagen inte kunnat genomföra arbetet eller, ännu värre, inte ens existerat.

Kan kommissionen bekräfta ovanstående uppgifter, och om så är fallet, vilka åtgärder tänker kommissionen vidta mot de tjänstemän som visat en sådan försumlighet i samband med att dessa kontrakt gjorts upp?

Svar från Édith Cresson på kommissionens vägnar (4 december 1997)

Det stämmer att en administrativ undersökning har inletts vid Gemensamma forskningstjänsten i Ispra för att kontrollera att reglerna för användningen av externa konsulter har efterlevts.

Med hänsyn till detta har tillsättningsmyndigheten beslutat att vid denna tidpunkt inleda ett disciplinärt förfarande för att ge de berörda tjänstemännen en möjlighet att höras i enlighet med artikel 87 i tjänsteföreskrifterna.

Tillsättningsmyndigheten kommer att vidta de nödvändiga åtgärderna när detta förfarande är avslutat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3258/97 från Rosemarie Wemheuer (PSE) till rådet (21 oktober 1997)

Ämne: Tillverkning och export av tortyrredskap

Enligt vad som framgått av pressen har Storbritannien utfärdat nya direktiv angående den globala handeln med vapen tillverkade i Storbritannien. Dessutom har man förbjudit export av tortyrredskap.

1. Förekommer det i de enskilda medlemsstaterna någon definition av vilka varor som i vidaste mening skulle kunna betecknas som tortyrredskap?

2. I vilka av EU:s medlemsstater framställs och marknadsförs tortyrredskap?

3. Förfogar Europeiska unionen över någon rättslig grund som skulle kunna utnyttjas för att förbjuda framställning, marknadsföring och i synnerhet export av tortyrredskap?

4. Har det tidigare förekommit några gemensamma europeiska initiativ på detta område, respektive planeras några gemenskapsinitiativ inom den närmaste framtiden?

Svar (20 januari 1998)

Det är särskilt svårt att definiera redskap och produkter som kan falla under kategorin ¨tortyrredskap¨, eftersom produkter och utrustning som är tänkta för en helt laglig användning, beroende på omständigheterna kan utnyttjas som tortyrinstrument. Det är utan tvivel därför som det inte finns någon sådan definition varken i Konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, som antogs av Förenta nationernas generalförsamling den 10 december 1984 ((Alla Europeiska unionens medlemsstater har undertecknat denna konvention. Trettonstater har ratificerat den. )), eller i Europakonventionen om förhindrande av tortyr och annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, som antogs av Europarådet den 26 november 1987 ((Europeiska unionens femton medlemsstater är parter i denna konvention. )).

I avsaknad av en exakt definition har frågan om kontroll av dessa produkter eller redskap, som på grund av sin karaktär inte återfinns i referensförteckningen över varor med dubbla användningsområden som omfattas av gemenskapssystemet för kontroll av export av varor med dubbla användningsområden och inte kan falla under artikel 223 i EG-fördraget vid upprepade tillfällen uppmärksammats av rådets arbetsgrupper. Fördjupade undersökningar, som tidigare har gjorts, har gjort det möjligt att bekräfta att flera medlemsstater faktiskt kontrollerar exporten av utrustning vars normala användning är laglig men som också kan utnyttjas till tortyr, särskilt handbojor och elektriska batonger.

Inom rådet fortsätter man aktivt att fundera över ett sätt att finna det lämpligaste sättet att på ett samordnat sätt kontrollera exporten av dessa produkter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3149/97 från Klaus Lukas (NI) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Förskingring av utvecklingsbistånd

Undertecknad ledamot ställer följande frågor till kommissionen:Vilka afrikanska stater har inom vilka (budget)avdelningar erhållit medel för utvecklingsbistånd eller annat ekonomiskt stöd?

Kan kommissionen lägga fram en utvärderingsrapport om utvecklingsbiståndet (Afrika) fram till nuvarande tidspunkt?

Hur stor andel av dessa medel för utvecklingsbistånd förskingrades eller användes ej för avsett ändamål?

Vilka åtgärder har kommissionen beslutat om i detta sammanhang?

Har kommissionen beslutat om åtgärder för att återkräva medel som förskingrats eller använts för ej avsett ändamål?

Känner kommissionen till vilka personer som genomfört dessa bedrägerier, respektive har dragit fördel av dem?

Om svaret är ja, kan kommissionen då lämna ut namnen på dessa personer till Europaparlamentet?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar (8 december 1997)

Vad gäller de anslag till utvecklingsbistånd som kommissionen beviljat länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS) hänvisas frågeställaren till uppgifterna i kommissionens meddelande till revisionsrätten, parlamentet och rådet om inkomst- och utgiftsredovisning och balansräkning för sjätte och sjunde Europeiska utvecklingsfonden för räkenskapsåret 1996 ((SEK(97) 938 slutlig. )).

För närvarande pågår en större utvärdering av gemenskapens samlade utvecklingsbistånd till AVS-länderna. Den slutliga sammanfattande rapporten beräknas vara klar i mitten av 1998.

Kommissionen är mycket uppmärksam på hur anslagen används i syfte att säkerställa att de används till att genomföra de fastställda utvecklingsmålen. För detta ändamål utarbetas en stödstrategi för varje land, vilket konkret innebär att ett vägledande program undertecknas. Inom ramen för detta program anges och beviljas finansiering för särskilda projekt. Mottagarländerna kan beviljas tekniskt bistånd i syfte att hjälpa dem att förvalta medlen. Kommissionen beviljar betalningar med avseende på dessa projekt mot uppvisande av bevishandlingar och efter kontroll. Vid denna kontroll undersöks hur väl de ändamål medlen är avsatta till och medlens användning överensstämmer med projektets mål och finansieringsbestämmelserna och på så vis är det möjligt att ingripa eller förhindra vid misstanke om bedrägeri. Några fall av misstanke om bedrägeri har rapporterats till kommissionen (enheten för samordning av bedrägeribekämpning) och dessa håller för närvarande på att undersökas.

Förfarandena för tilldelning av kontrakt (särskilt på riskområden) ses regelbundet över och anpassas till nya omständigheter. För att förstärka detta tillvägagångssätt införlivas numera anti-korruptionsklausuler i de allmänna anbudsvillkoren och kommer gradvis att införlivas i finansieringsavtalen och samarbetskontrakten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2897/97 från Phillip Whitehead (PSE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Förslag till rådets förordning om valörer och tekniska specifikationer för mynt i Euro

Det förefaller som om kommissionen, efter att formellt ha hänvisat ovan nämnda förslag (KOM(97)0247) ((EGT C 208, 9.7.1997, s. 5. )) till både parlamentet och rådet, har beslutat att rådgöra med den vetenskapliga kommittén för toxiska och ekotoxiska kemiska föreningar angående de hälsorelaterade konsekvenserna av att använda en nickellegering i mynten för en och två Euro. Det förefaller också som om kommissionen finansierar ytterligare forskning på området.

1. Kan kommissionen ge information om den ytterligare forskning som utförs?

2. När förväntar sig kommissionen att resultaten från forskningen blir tillgängliga?

3. Kommer den vetenskapliga kommittén för toxiska och ekotoxiska kemiska föreningar att invänta dessa forskningsresultat innan den fattar sitt beslut?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2896/97 och E-2897/97 ingivna av Yves-Thibault de Silguy för kommissionen (11 november 1997)

När kommissionen antog förslaget tillkännagav den att det skulle omarbetas mot bakgrund av det arbete som den rådgivande vetenskapliga kommittén för giftiga och miljöfarliga kemiska föreningar gjort rörande riskerna med att hantera mynt som innehåller nickel.

Kommittén har nu offentliggjort en preliminär rapport i vilken det konstateras att det inte finns några tecken på att befintliga mynt skulle framkalla överkänslighet för nickel. På grundval av den mycket begränsade information som finns tillgänglig har kommittén fastslagit att ett mycket litet antal fall av nickelallergi bland allmänheten eller dem som i sitt yrke hanterar mynt kan ha orsakats av nickel som frigjorts från mynt i omlopp. Enligt kommitténs uppfattning är det inte sannolikt att de nya mynten kommer att innebära en högre risk, även om nickel skulle frigöras i samma grad.

Kommittén håller nu på att genomföra vetenskapliga test för att bedöma hur mycket nickel som frigörs från de nya mynten. Resultaten av dessa test bör bli tillgängliga inom de närmsta veckorna.

Oavsett vad resultatet blir av dessa undersökningar beslutade emellertid kommissionen i sitt förslag att begränsa nickelinnehållet så mycket som möjligt i de nya mynten genom att i möjligaste mån använda nickelfria legeringar som uppfyller de tekniska och säkerhetsmässiga kraven. Detta kommer att minska det totala nickelinnehållet i mynten från nuvarande 75 % till 8 %.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3062/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Utsläpp av flyktiga organiska föreningar

Denna fråga gäller förslaget till rådets direktiv om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i viss industriell verksamhet (KOM(96)0538 - 96/0276(SYN)) ((EGT C 99, 26.3.1997, s. 32. )).

Har Europeiska kommissionen för avsikt att ta hänsyn till de ekonomiska följderna, som när det gäller industrisektorerna i vissa fall är avsevärda och innefattar risken för minskad konkurrenskraft och en potentiell minskning av arbetstillfällen, och kan den ange vilka följder de planerade åtgärderna kommer att få för kostnaderna i vissa regioner och klargöra huruvida kriterierna för harmonisering av dessa åtgärder motsvarar de olika situationerna med avseende på luftkvalitet i gemenskapens regioner?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (10 november 1997)

I samband med att kommissionen sammanställde sitt förslag till direktiv begränsning av utsläppen av organiska föreningar förorsakade av användandet av organiska lösningsprodukter vid vissa processer och industrianläggningar fästes stor vikt vid fastställande av krav på de olika berörda industrisektorerna vad gäller utsläpp av organiska föreningar. genom en rad sektorsanalyser kunde de potentiella minskningsmöjligheterna genom tillämpning av bästa tillgängliga teknik fastställas för varje sektor. Gränsvärdena för utsläpp, liksom tröskelvärdena för lösningsmedelsanvändning som avgör om en anläggning berörs av direktivet, fastställdes med utgångspunkt från sådana tekniska och ekonomiska synpunkter.

Dessutom omfattar förslaget ett antal bestämmelser om flexibilitet, och ett tidsschema som skall främja nyskapande och bidra till att industrin utvecklar och inför alternativ till organiska lösningsmedel.

Den grad av harmonisering som kommissionen strävar efter motiveras av ozonföroreningarnas gränsöverskridande karaktär. Förslagets rättsliga grund (artikel 130s i EG-fördraget) ger för närvarande medlemsstaterna möjlighet att om de så önskar införa strängare skyddsåtgärder än vad som avses i direktivet.

De regionala följderna av åtgärdens kostnader beror på varje regions industristruktur. Eftersom medlemsstaterna har möjlighet att genomföra direktivet med hjälp av en nationell plan kan eventuella regionala skillnader avhjälpas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3236/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Europeiska kommissionen och Europeiska miljöbyrån (EEA)

Europeiska kommissionen deltar i förvaltningen av Europeiska miljöbyrån eftersom, enligt kommissionsledamot Bjerregaards svar (den 18 september 1997) på min fråga (E-2575/97) ((EGT C 82, 17.3.1998, s. 109.)), kommissionen föreslår hur mycket medel miljöbyrån skall få samt hur stor dess personal skall vara, något som också framgår av det årliga preliminära budgetförslaget för EU.

På grundval av dessa fakta önskar jag fråga om följande:

1. Hur ser fördelningen av miljöbyråns personal ut med tanke på nationalitet?

2. Hur många kontrakt för extra och temporär anställning inom var och en av de olika lönegraderna kommer miljöbyrån att förfoga över 1998, självfallet efter det att det budgetförslag som kommissionen lämnat in för byråns räkning blivit godkänt?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (5 december 1997)

Ledamoten känner säkert till att Europeiska miljöbyrån är ett självständigt organ som kommissionen inte har någon direkt kontroll över. Ansvaret för alla byråns personalfrågor, inbegripet anställning, ligger hos verkställande direktören för byrån, som skall stå till svars inför byråns styrelse. Kommissionen är representerad i byråns styrelse, men deltar inte i byråns förvaltning eller drift. Kommissionen har därför ingen behörighet i fråga om anställning av personal till byrån, och kan därför inte tillhandahålla den begärda informationen.

Ledamoten bör vända sig till Herr Scoullos (Atens universitet) och Herr Wynne (Lancaster University), som är Europaparlamentets båda företrädare i byråns styrelse. Det bör också påpekas att Europaparlamentet har möjlighet att yttra sig om budget- och personalfrågor i samband med det årliga förfarandet för antagande av byråns budget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2321/97 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (18 juli 1997)

Ämne: Rättssäkerhet vad gäller innehav av nederländskt pass

1. Den 2 oktober 1997 meddelade kommunstyrelsen i Amsterdam fadern - som själv är naturaliserad nederländare - till den fjortonåriga, ursprungligen surinamesiska Jolanda Bona följande beträffande hennes medborgarskap och pass: ¨Jag avser även att stryka Jolanda Letitia Bonas nederländska medborgarskap ur personuppgifterna i vår grundläggande förvaltning och dessutom att dra in hennes nederländska pass¨. Inser den nederländske ordföranden att avlägsnandet av det nederländska medborgarskapet från personuppgifterna i den grundläggande förvaltningen genom kommunstyrelsen liksom indragandet av det nederländska pass som utfärdats i Jolanda Bonas namn den 9 september 1996 är rättsvidrigt, såväl enligt nationell rätt som enligt internationell folkrätt, och att den europeiska medborgarens förtroende för rättsstaten, liksom för rättvisans gång, tar allvarlig skada av det sätt som kommunstyrelsen i Amsterdam handlat på?

2. Anser rådets ordförande inte att - bortsett från frågan huruvida det är juridiskt korrekt att ensidigt och utan de berördas samtycke dra in ett pass och/eller avlägsna medborgarskapet från personuppgifterna i den grundläggande förvaltningen - de åtgärder som kommunstyrelsen i Amsterdam vidtagit är ovärdiga ett europeiskt beslutsfattande organ, även om de fel som begåtts skulle rättas till?

3. Anser rådets ordförande inte att det sätt som kommunstyrelsen i Amsterdam agerat på inte är det sätt på vilket vi i dagens Europa bör bemöta medborgarnas - i detta fall till och med ett fjortonårigt barns - intressen och känslor?

4. Är rådets nederländske ordförande beredd att överlägga med de berörda parterna för att ändå ändra det beslut som styrelsen i Amsterdam fattat och som, märkligt nog, kom till stånd på uppdrag från den nederländske statssekreteraren i justitiedepartementet, på grundval av den förtroendeprincip som den europeiske medborgaren förväntar sig i en europeisk rättsstat och med beaktande av att Jolanda Bonas far och två yngre systrar får behålla sina nederländska medborgarskap och sina pass som utfärdats den 9 september 1996, så att Jolanda Bona alltså som enda familjemedlem skall utvisas från Nederländerna?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2321/97 och E-2672/97 (20 januari 1998)

I frågor som rör tilldelande eller förlust av medborgarskap för en person har endast den berörda staten behörighet. För sådana frågor förekommer inte några instrument i gemenskapsrätten eller i Europeiska unionen.

Rådet kan följaktligen inte uttala sig om den ärade parlamentsledamotens frågor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3774/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till rådet (24 november 1997)

Ämne: Nödvändiga villkor för eurons införande i Europeiska unionens medlemsstater

Häftiga meningsskiljaktigheter har brutit ut på europeisk nivå med anledning av den viktiga frågan om huruvida det skall vara obligatoriskt eller inte för medlemsstaterna att för en tid på minst två år ansluta sina valutor till växelkursmekanismen, innan de ansluter sg till euron.

Jag vill fråga ministerrådet om det här är ett nödvändigt villkor för de länders valutor som efter någon tid önskar införa euron i växelkursmekanismen, eller om något sådant här inte är ett uttryckligt och kategoriskt krav för att de länder som är intresserade skall kunna anta den gemensamma valutan och ansluta sig till den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen (EMU)?

Svar (16 februari 1998)

Urvalet av de medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införande av den gemensamma valutan kommer att ske på grundval av artikel 109 J.4 i EG-fördraget.

Därefter * för medlemsstater med undantag, som uppfyller de nödvändiga villkoren på grundval av kriterierna enligt artikel 109 J.1 i fördraget * kommer undantaget för dessa medlemsstater att upphävas enligt villkoren i artikel 109 K.2.