ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3114/00

från Freddy Blak (PSE) till kommissionen

(4 oktober 2000)

Ämne: Patentskydd

De stora skillnaderna mellan medlemsländernas patentlagstiftning när det gäller ansökan, patentmyndigheter, förfarande, lagar, nationellt begränsad ensamrätt osv. gör att det är mycket besvärligt och kostsamt att skydda sina produkter mot konkurrenter.

Vilket skydd ger EU:s patentskyddsregler för en dansk som för 13 år sedan fick sitt patent kopierat av ett italienskt företag? Vart skall han vända sig och är det möjligt för honom att, om han har patentskydd för sin produkt i Danmark, gå till domstol i det medlemsland där produkten har blivit kopierad?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 november 2000)

Det gläder kommissionen att kunna informera frågeställaren om de resultat som har åstadkommits genom förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv 98/71/EG av den 13 oktober 1998 om mönsterskydd(1) samt vissa av de resultat som arbetet med förordningen om gemenskapsmönster(2) förväntas ge. Genom direktivet harmoniseras de viktigaste delarna av medlemsstaternas gällande mönsterskyddslagstiftning och så snart lagstiftningen är harmoniserad (vilket enligt direktivet måste ske senast den 28 oktober 2000) kommer det utan tvekan att bli mycket enklare för enskilda formgivare att kunna lita på det skydd som ges i varje medlemsstat. Utformningen av mönsterskyddet beror på de olika ländernas system för bl.a. registrering, men de enskilda medlemsstaterna skall utöver det egentliga mönsterskyddet också tillhandahålla möjligheter att utverka påföljd vid brott mot upphovsrätten och vid illojal konkurrens. Genom förordningen om gemenskapsmönster skapas ett enkelt, användarvänligt system som till en rimlig kostnad gör det möjligt att skaffa sig ett mönsterskydd som gäller inom hela EU. Vad beträffar parlamentsledamotens fråga rörande det aktuella fallet går det inte att hitta en lösning på grundval av gemenskapsrätten, eftersom denna inte är tillämplig retroaktivt. Hur man skall lösa problemet är i princip beroende av lagstiftningen i den medlemsstat där problemet uppstått.

(1) EGT L 298, 28.10.1998.

(2) KOM(2000) 660.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2784/00

från Karl von Wogau (PPE-DE) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Storlek på och användning av stöd till tobaksodlare

En del av stödet till tobaksodlare (en procent respektive två procent sedan 1999) är reserverat för forskning. Hur mycket av dessa pengar har ackumulerats från 1997 till dags dato, och hur stora summor har anslagits för vilka program?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(10 oktober 2000)

När det gäller frågan om fondens totala intäkter bör det understrykas att det inte handlar om en verklig fond till vilken medel betalas in årligen och från vilken medel tas ut för att finansiera åtgärder. I praktiken vidtar kommissionen åtgärder som finansieras genom en budgetpost som upprättas ad hoc, och som kallas Gemenskapens anslag för forskning och information (B1-175). Anslagen för denna post motsvarar beräkningen av de verkliga kostnaderna under ett givet budgetår. Kommissionen ser till att anslagen/utgifterna för denna budgetpost inte överskrider intäktssiffran.

Beloppen i gemenskapens budget (budgetpost B1-175) för åren i fråga har uppgått till 4,9 miljoner euro (1997), 8 miljoner euro (1998), 6 miljoner euro (1999) och 6 miljoner euro (2000).

Sedan fonden skapades har tre forskningsprojekt valts ut till följd av det första anbudsförfarandet och sex stycken till följd av det andra med ett gemenskapsstöd på 5,9 miljoner euro respektive 6,5 miljoner euro. Förteckningen över projekt kommer att skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

Fonden har sammanlagt finansierat 18 informationsprojekt efter två anbudsförfaranden. Även förteckningen över projekt kommer att skickas till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3427/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(7 november 2000)

Ämne: Kommissionens befogenheter att förhindra missbruk av dominerande ställning

Vilka befogenheter har kommissionen att, om den upptäcker att ett företag har en dominerande ställning på en viss marknad, återupprätta konkurrensen på denna marknad? Kan kommissionen beskriva de befogenheter som Förenta staternas lagstiftning ger för att kunna beordra en uppdelning av ett dominerande företag, och ange om kommissionen är positiv till att införa liknande befogenheter i EU:s konkurrenspolitik? Skulle kommissionen, om den inte ställer sig positiv till detta, kunna ange vad det är som gör att Förenta staterna behöver sådana befogenheter, men inte EU?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(30 november 2000)

I gemenskapens konkurrenslagstiftning regleras företag med dominerande ställning i artikel 82 (tidigare artikel 86) i EG-fördraget. Artikel 82 förbjuder missbruk av dominerande ställning, men förbjuder inte dominerande ställning som sådan. Kommissionen får inte ingripa enligt artikel 82 mot brist på konkurrens som delvis beror på att dominerande ställning föreligger.

Kommissionen får däremot förbjuda missbruk av dominerande ställning och begära att företag med sådan ställning upphör med missbruket. Kommissionen kan förelägga företaget att vidta åtgärder för att avhjälpa situationen, till exempel strukturåtgärder om detta krävs för att överträdelsen skall upphöra. Enligt proportionalitetsprincipen får åtgärderna inte gå utöver vad som krävs för att överträdelsen skall upphöra.

Kommissionen har till exempel begärt att ett företag med dominerande ställning avyttrar en minoritetsaktiepost i ett konkurrerande företag, vilken gjorde att det dominerande företaget fick inflytande över konkurrentens affärsstrategi och därmed kunde stärka sin dominerande ställning.

Paragraf 2 i den amerikanska Sherman-lagen förbjuder att en marknad monopoliseras och alla försök att göra så. I likhet med artikel 82 innehåller paragraf 2 inte ett förbud mot dominerande ställning i sig. Vad som förbjuds är skapande och upprätthållande av monopolställning genom konkurrenshämmande åtgärder. Domstolarna kan i monopolmål föreskriva att delar av ett företag skall avyttras, under förutsättning att detta krävs för att överträdelsen skall upphöra. I vissa fall kan avyttringen innebära att det dominerande företaget styckas upp.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2852/00

från Antonio Tajani (PPE-DE) till kommissionen

(5 september 2000)

Ämne: Den brittiska regeringens väg mot kloning av människor

Den 16 augusti tillät Storbritannien de första formerna av kloning av människor i forskningssyfte och kränkte därmed Europaparlamentets och rådets direktiv 98/44/EG(1) av den 6 juli 1998 om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar, vilket uttryckligen förbjuder varje form av kloning av människor. I artikel 5 stadgas följande: Människokroppen i sina olika bildnings- och utvecklingsstadier, liksom enbart upptäckten av en av dess beståndsdelar, inbegripet engensekvens eller en delsekvens av en gen, kan inte utgöra patenterbara uppfinningar.

Kan kommissionens ordförande vända sig till den brittiska regeringen för att få ett slut på detta anti-europeiska initiativ som strider mot gemenskapslagstiftningen och därvid åberopa bland annat principerna om ansvar, solidaritet och försvar av världssamfundet som stadgas i fördragen om upprättande av unionen och som på ett flagrant sätt förnekas av den brittiska regeringen?

Har kommissionen uppgifter om att den brittiska regeringen utsatts för påtryckningar rörande kloning av människor för ekonomisk vinnings skull och på grund av ekonomiska intressen, och kan dessa uppgifter i så fall vidarebefordras till Europaparlamentet snarast möjligt?

(1) EGT L 213, 30.7.1998, s. 13.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P- 2852/00 och P-2931/00 ingivet av Philippe Busquin för kommissionen

(3 oktober 2000)

Vid Europaparlamentets plenum den 6 september 2000 tog kommissionsledamoten med ansvar för forskning i kommissionens namn ställning till den rapport som lagts fram av brittiska experter om tillstånd för forskning om mänskliga embryonala stamceller och deras användning i terapeutiskt syfte.

Därvid påpekade han att villkoren för patentering av uppfinningar som grundar sig på biologiskt material fastställs i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/44/EEG av den 6 juli 1998 om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar. Det direktivet syftar dock inte till att föreskriva villkor för hur själva forskningen skall försiggå.

Respekten för de enskilda medlemsstaternas identitet och subsidiaritetsprincipen har lett till att Fördraget om Europeiska unionen ger medlemsstaterna frihet att själva lagstifta om etiska frågor.

Kommissionen kan inte inskränka medlemsstaternas frihet att själva bestämma villkoren för forskningen. Kommissionens roll är att främja en debatt om etik, samtidigt som de skillnader som finns mellan kulturer och åsikter inom Europeiska unionen skall respekteras. Detta är också ett av målen för det europeiska området för forskningsverksamhet.

Kommissionen har inga upplysningar om eventuella påtryckningar som de brittiska myndigheterna skall ha varit utsatta för.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2129/00

från Jan Andersson (PSE) till kommissionen

(30 juni 2000)

Ämne: EU:s exportbidrag för transporter av levande djur till tredje land

Det betalas idag ut exportbidrag för transporter av levande djur till tredje land. Dessa bidrag leder till långa och för djuren ofta plågsamma transporter.

Har kommissionen för avsikt att avskaffa exportbidragen för transporter av levande djur till tredje land?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(18 september 2000)

Export av levande kreatur är en viktig avsättningsmöjlighet för gemenskapens nötköttsmarknad och kan knappast ersättas med export av nötkött på grund av skillnader när det gäller slaktförfaranden, bristen på kylutrymmen i importländerna och efterfrågan på färskt kvalitetskött i dessa länder. Om exporten av levande kreatur från gemenskapen skulle omöjliggöras genom att exportbidragen gradvis avskaffades skulle andra leverantörer ta över dessa marknader. Australien exporterar levande kreatur i allt större utsträckning till arabvärlden, vilket innebär en avsevärt mycket längre transportsträcka än den från gemenskapen.

Dessutom skulle kommissionen vilja göra parlamentsledamoten uppmärksam på kommissionens förordning (EG) nr 615/98 av den 18 mars 1998 om särskilda tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag när det gäller levande nötkreaturs välbefinnande vid transport(1). I denna förordning föreskrivs att exportbidrag för levande kreatur betalas ut på villkor att kraven i rådets direktiv 91/628/EEG(2) av den 19 november 1991 om skydd av djur vid transport och om ändring av direktiven 90/425/EEG och 91/496/EEG är uppfyllda och i förordningen föreskrivs också ett lämpligt övervakningssystem.

(1) EGT L 82, 19.3.1998.

(2) EGT L 340, 11.12.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2152/00

från Giorgio Celli (Verts/ALE) till kommissionen

(30 juni 2000)

Ämne: Kortvågsantenn i Argenta kommun (FE)

Jag har erhållit information om att det finns planer på att uppföra en stor kortvågsantenn för utsändning av program från sjundedagsadventisternas kyrka. Den plats som valts för anläggningen (i Argenta kommun, Ferrara) befinner sig mycket nära vissa våtmarker som är av stort internationellt miljövärde, såsom Valli di Comacchio e di Argenta, vilka skyddas enligt Ramsar-konventionen. Anläggningens omfattande storlek utgör ett allvarligt hinder för de många arter av flyttfåglar och andra fåglar som befinner sig i området.

Jag ber därför kommissionen att klargöra:

1. hur långt projektet har kommit och vilka koncessioner och/eller tillstånd som har utfärdats hittills,

2. hur man avser att skydda flyttfåglar och andra fågelarter från kollisionsrisker och skador till följd av att de utsätts för elektromagnetiska vågor,

3. samt om projektet har beviljats gemenskapsstöd?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(20 september 2000)

1. Antennen i fråga planeras byggas i kommunen d'Argenta, provinsen Ferrara (i Emilia-Romagna).

2. Platsen Valli di Comacchio har utsetts av Italien till särskilt bevarandeområde enligt artikel 4 i rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(1).

Enligt artikel 6 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(2) skall alla planer eller projekt som kan påverka området på ett betydande sätt, på lämpligt sätt bedömas.

3. De regionala myndigheterna har inte för avsikt att ansöka om EU-bidrag för detta projekt.

(1) EGT L 103, 25.4.1979.

(2) EGT L 206, 22.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2928/00

från Mario Mauro (PPE-DE) och Giorgio Lisi (PPE-DE) till kommissionen

(19 september 2000)

Ämne: Kloning av mänskliga foster

Mänskligt liv börjar då den nya varelse som fortplantats börjar utvecklas självständigt. Vid kloning av ett människofoster, i vilken form det än sker, betyder det alltid att det klonade fostret och biprodukterna av kloning förstörs.

Vilka åtgärder ämnar kommissionen därför vidta för att garantera den grundläggande rättigheten till liv och för att stoppa denna farliga tävling utan regler?

Anser inte kommissionen att de mänskliga rättigheterna och respekten för mänsklig värdighet bör gälla från den stund då befruktning ägt rum och bör utgöra en basis för den politiska verksamheten och för lagstiftningsarbetet.

Har kommissionen sammankallat Europeiska gruppen för etik inom vetenskap och ny teknik för att fråga om dess uppfattning i denna fråga?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(24 oktober 2000)

Respekten för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter är inskriven i Fördraget om Europeiska unionen (artikel 6) och utgör en av unionens grundläggande principer.

Europeiska gruppen för etik inom vetenskap och ny teknik förbereder för närvarande ett yttrande om etiska aspekter när det gäller forskning på mänskliga stamceller och tillämpningen av sådan forskning. Detta yttrande kommer att offentliggöras den 15 november 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2661/00

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Förföljelsen av kristna på Moluckerna

Europaparlamentet har antagit två resolutioner om den icke människovärdiga situationen på Moluckerna (Indonesien), den första i januari 2000, den andra i juli 2000, för att protestera mot och uppmärksamma förföljelsen av kristna och ödeläggelsen av byar som bebos av kristna befolkningsgrupper.

Kan kommissionen meddela vad den har genomfört för åtgärder på grund av dessa resolutioner för att faktiskt förbättra situationen?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(12 september 2000)

Kommissionen följer uppmärksamt händelserna i ögruppen och delar frågeställarens oro, i synnerhet vad gäller de indonesiska säkerhetsstyrkornas uppenbara oförmåga att stävja våldet.

I likhet med merparten länder i det internationella samfundet anser kommissionen att konflikten i Moluckerna i första hand utgör en intern indonesisk angelägenhet. Hittills har Indonesiens regering vägrat att ta emot utländskt bistånd för att lösa krisen endast humanitärt bistånd har godtagits.

Mot denna bakgrund har kommissionen genom Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd ingripit på Moluckerna för att lindra den humanitära tragedin, i den utsträckning som säkerhetssituationen tillåtit det. Sedan 1999 har bistånd givits via icke-statliga organisationer till konfliktens offer, inbegripet fördrivna personer. Den svåra säkerhetssituationen och regeringens avsiktliga politik att begränsa tillträdet till ögruppen har dock för tillfället inneburit ett avbrott i de icke-statliga organisationernas verksamhet.

Kommissionen har kontakter med de högsta myndigheterna och kyrkoledare och utnyttjar varje lämpligt tillfälle att meddela de indonesiska myndigheterna sin oro. Samrådet med medlemsstaterna i denna fråga fortsätter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2989/00

från Daniela Raschhofer (NI) till rådet

(25 september 2000)

Ämne: Direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter

1. Skall direktiv 92/43/EEG(1) om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter av den 21 maj 1992 tillämpas omedelbart efter att fristen för införlivande gått ut om införlivandet inte skett i vederbörlig ordning?

2. Är skyddssystemet enligt artikel 6 i direktivet om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter redan tillämpbart på de områden som anges i de nationella listorna över områden?

3. Hur många fördragsbrottsförfaranden har redan inletts mot Österrike i samband med ovan nämnda direktiv, och hur många har redan ställts in?

4. Vilka projekt och områden berördes av detta?

(1) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

Svar

(30 november 2000)

Det åligger de rättsliga myndigheterna i medlemsstaterna och i sista hand EG-domstolen att avgöra de så kallade direkta effekterna av ett direktivs bestämmelser som dem som det hänvisas till i punkt 1 och punkt 2 i den ärade parlamentsledamotens fråga.

Beträffande punkterna 3 och 4 erinras om att enligt artikel 211 i EG-fördraget skall kommissionen övervaka tillämpningen av bestämmelserna i fördraget och av bestämmelser som antagits av institutionerna med stöd av fördraget. Därför kan dessa punkter bättre besvaras av kommissionen i egenskap av fördragets väktare. I detta sammanhang kan kommissionens årliga rapport om kontroll av tillämpningen av gemenskapsrätten också vara till nytta.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2709/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Införandet av euron

1. Kan kommissionen ange under hur lång tid sedlarna förväntas vara i omlopp i genomsnitt i de olika medlemsstaterna innan de ersätts?

2. Kan kommissionen ange mängden sedlar och mynt som kommer att behövas i de olika medlemsstaterna, och för varje land ange hur stor denna mängd sedlar och mynt skulle vara i förhållande till BNP?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(4 oktober 2000)

Enligt rådets riktlinjer från november 1999 är perioden, då dubbla valutor är i omlopp, mellan fyra och åtta veckor i medlemsstaterna. De nationella sedlarna förlorar sin ställning av lagligt betalningsmedel den 28 januari 2002 i Nederländerna, den 9 februari 2002 i Irland och den 28 februari 2002 i övriga medlemsstater. Det exakta datumet är ännu inte bestämt i Frankrike, men kommer troligen att infalla under sista halvan av februari 2002. Den tyska marken förlorar sin ställning av lagligt betalningsmedel den 1 januari klockan 00.00, men handeln har frivilligt gått med på att ta emot den fram till slutet av februari 2002.

För hela euroområdet behövs 50 300 miljoner mynt och 14 500 miljoner sedlar. Närmare uppgifter finns i den tabell som skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat. Det sammanlagda värdet av sedlar och mynt i procent av euroområdets bruttonationalprodukt är 10,6 procent. Uppgifter om fördelningen av detta procenttal på respektive medlemsstat saknas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1876/00

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(9 juni 2000)

Ämne: Avfallshantering i Grekland

Under 1999 uppstod 264 571 ton skadligt avfall i Grekland. Av detta avfall lagrades 76,1 procent provisoriskt medan 22,73 procent återanvändes, 1,01 procent bearbetades och endast 0,12 procent förstördes i särskilda fabriker utomlands, detta eftersom det i Grekland inte existerar någon särskild enhet för avfallshantering. Enligt pressuppgifter har en stor del av Eleusina-bukten förorenats av att obearbetat avfall dumpats i havet. Ofta har det rört sig om giftigt avfall, det vill säga om avfall med utbredda konsekvenser i samband med föroreningen av havsmiljön.

Jag ber kommissionen upplysa mig om följande:

1. Känner kommissionen till fall där ekosystem förorenats på grund av den bristfälliga avfallshanteringen i Grekland?

2. Har Grekland anpassat sig till gemenskapens lagstiftning om avfall och avloppsvatten? Om så inte är fallet vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 oktober 2000)

1. Kommissionen förfogar endast över begränsade uppgifter om hur avfallshanteringssituationen ser ut i Grekland. Grekland har inte rapporterat om genomförandet av avfallshanteringsdirektiven

mellan 1989 och 1997(1). I slutet av 1999 svarade Grekland dock på fyra enkäter om genomförandet av fyra gemenskapsdirektiv om avfall. Svaren är kortfattade och ger ingen allmän bild av hur avfallshanteringen sköts i Grekland.

Enligt dessa svar producerades 280 000 ton farligt avfall i Grekland (året är inte angivet), av vilka 95 760 ton återvanns, även om Grekland meddelat att landet inte förfogar över anläggningar för behandling eller bortskaffande av farligt avfall. Enligt uppgifterna lagras farligt avfall antingen tillfälligt, eller också exporteras det för bortskaffning i andra länder.

Eftersom kommissionen inte har möjlighet att inspektera Greklands avfallshanteringsanläggningar eller på annat sätt kontrollera de siffror som givits ovan, har man inte heller några allmänna uppgifter om fall av miljöförorening som beror på felaktig avfallshantering. Kommissionen kan därför inte bekräfta den siffra på cirka 3 000 olagliga avfallsdeponier i Grekland som ibland anges i vetenskapliga publikationer. Det förekommer en del klagomål avseende miljöförstörelse genom avfall, och kommissionen håller på att granska dessa. Det finns däremot ingen möjlighet att fastställa huruvida dessa fall är representativa.

2. Kommissionen anser att många gemenskapskrav åsidosätts i Grekland, och har därför vidtagit åtgärder i enlighet med artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget. De viktigaste aspekterna berör avsaknaden av en fövaltningsplan för farligt avfall, otillräcklig lagstiftning för att till fullo efterleva direktivet om förpackningar och förpackningsavfall samt avsaknaden av program för hantering av batterier och för bortskaffande av avfall som innehåller polyklorerade bifenyler (PCB).

(1) KOM(1997) 23 och KOM(1999) 752.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2453/00

från John McCartin (PPE-DE) till kommissionen

(24 juli 2000)

Ämne: Program för fred i Nordirland

Är kommissionen medveten om att initiativet för fred i Nordirland som löpte ut i slutet av 1999 ännu inte har förnyats, och kan kommissionen informera parlamentet om när nästa program kommer att vara klart för nya ansökningar?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(12 oktober 2000)

Gemenskapens särskilda program för fred och försoning på Nordirland och de angränsande grevskapen i Irland (Peace I) löpte mellan 1995 och 1999 i form av ett gemenskapsinitiativ.

I mars 1999 beslutade Europeiska rådet i Berlin att som ett erkännande av de särskilda ansträngningarna för fredsprocessen i Nordirland kommer Peace-programmet att fortsätta i fem år med ett belopp på 500 miljoner euro av vilka 100 miljoner euro kommer att tilldelas Irland. Detta program kommer att genomföras helt i enlighet med additionalitet av bidrag från strukturfonderna(1).

För perioden mellan 2000 och 2004 har Peace-programmet förnyats i form av ett operativt program under mål 1 i strukturfonderna(2).

I enlighet med förordningarna för strukturfonderna lade de brittiska och irländska myndigheterna i april 2000 gemensamt fram ett utkast till program för Peace II. Denna text diskuteras nu mot bakgrund av ramarna för gemenskapsstöd till Irland och Nordirland.

Det gemensamma programmet Peace II förväntas bli antaget under hösten. Detta betyder att projekt på platsen sannolikt kan finansieras i slutet av 2000.

(1) Punkt 44 b i ordförandeskapets slutsatser från Berlin den 24-25 mars 1999.

(2) Artikel 7.4 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna, EGT L 161, 26.6.1999.