SV Europeiska unionens officiella tidning CE 78/172

(2004/C 78 E/0177)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2811/03

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(18 september 2003)

Ämne: Situationen för fiskeplatserna utanför Mauretanien

Såväl i sitt meddelande om ett integrerat regelverk för avtal om fiskepartnerskap med tredjeländer (1) som i grönboken om en reformering av den gemensamma fiskeripolitiken framhåller kommissionen att dessa internationella fiskeavtal bör knytas till strategier för utvecklingssamarbete.

Detta utvecklingssamarbete får inte innebära att fiskeavtalen snedvrids, så att värdet av den finansiella ersättningen vida överstiger värdet av fångstmöjligheterna, Gemenskapen och de europeiska fiskeriföretagen bör förmedla sin teknologi och sina kunskaper till utvecklingsländerna i syfte att dessa länders fiskeresurser skall få ett ökat värde. Detta förutsätter att tredje länder förvaltar sina fiskeresurser på ett lämpligt vis, så att även deras flottor kan bedriva ett hållbart fiske.

I synnerhet med avseende på det viktigaste avtalet, det avtal som ingåtts med Mauretanien, förekommer det emellertid inte något regelrätt samarbete för utveckling av fiskerisektorn, och kommissionen har inte krävt att Mauretanien skall få till stånd en lämplig och hållbar förvaltning av fiskeresurserna. Detta medför att gemenskapsflottan inte kan fånga de kvoter som fastställs i avtalet och det innebär alltså inte någon vinst för gemenskapsföretagen, som tvingas betala en hög licensavgift endast för att konstatera att de inte finns tillräckliga resurser på grund av att Mauretanien inte förvaltat sina fiskeresurser på ett hållbart sätt.

I lekområdena nära kusterna vimlar det av små motorbåtar, kanoter och andra farkoster som fiskar bläckfisk med burar. Även många kinesiska båtar med mauretansk flagg eller tillhörande falska gemensamma företag fiskar där utan att respektera ens de mest grundläggande principerna för ett hållbart fiske. Femton holländska supertrålare med tillstånd att fånga djuphavsfisk använder sig av enorma nät som sträcker sig från vattenytan ända ned till bottnen och tar med sig allt. Den småskaliga fiskeflottan anställer förödelse på lekplatserna och gör slut på resurserna, medan däremot det industriella fisket uppfyller kraven för ett hållbart fiske.

Känner kommissionen till denna situation? Har kommissionen framfört sin oro över försämringen av fiskeplatserna till Mauretaniens regering? Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att samarbeta med de mauretanska myndigheterna i syfte att uppnå en hållbar förvaltning av fiskeresurserna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(23 oktober 2003)

I sitt meddelande om ett integrerat regelverk för avtal om fiskepartnerskap med tredjeländer (2), erinrade kommissionen om behovet av att säkerställa koherens mellan den internationella delen av den gemensamma fiskeripolitiken och gemenskapens övriga politik för yttre förbindelser. Kommissionen erinrar likväl, i samma meddelande, om att det främsta syftet med den gemensamma fiskeripolitiken är att värna om den europeiska fiskerisektorns legitima intressen och på internationell nivå söka nya förbindelser och nya partnerskap med utvecklingsländer som är belägna vid kusten, i form av partnerskapsavtal. Dessa avtal bör i framtiden betraktas som gemenskapens bidrag för att upprätta ett hållbart och ansvarskännande fiske på internationell nivå genom en politisk dialog med de tredjeländer som berörs.

Som parlamentsledamoten mycket riktigt understryker måste därför gemenskapens bidrag inom ramen för dessa avtal och i samarbete med kuststaten grunda sig på en bedömning av vad som behöver göras för att uppnå ansvarsfullt och hållbart fiske i dessa vatten samtidigt som gemenskapens yrkesfiskare också erbjuds reella fiskemöjligheter.

The agreement with Mauritania to which the Honourable Member refers Det avtal med Mauretanien som parlamentsledamoten hänvisar till undertecknades 1988 och förnyades senast 2001, vilket innebär att det ingicks före ovannämnda meddelande från kommissionen och reformen av den gemensamma fiskepolitiken. Likväl föreskrivs det i avtalet att gemenskapen skall bidra till ett ansvarsfullt fiske, genom att bidra med finansiering av direkta insatser inom förvaltning, bevarandeåtgärder och övervakning av fiskeverksamheten, och för att utveckla ett lokalt, småskaligt fiske. Detta kan emellertid inte anses vara en riktig politisk dialog så som avses i meddelandet om partnerskapsavtal, för i det befintliga avtalet finns inga bestämmelser om någon mekanism för samråd och beslutsfattande.

När det gäller trycket på fiskeresurserna i Mauretaniens fiskevatten vill kommissionen påpeka att den tagit upp frågan flera gånger de senaste månaderna, bland annat vid möten med vetenskapliga experter i Mauretanien i juni 2003. I oktober 2003 bekräftade experterna att bestånden av bläckfisk blev allt mindre, men för andra arter var situationen positiv. Kommissionen har emellertid nyligen fått veta att gemenskapsfartyg upprepade gånger har brutit mot reglerna för utnyttjandet av bläckfiskbeståndet, vilket innebär en fara för resurserna och rekryteringen.

I det här sammanhanget är det emellertid inte korrekt att tala om kvoter, för i avtalet föreskrivs bara tillträde till resurser, och den mauretanska regeringen är en självständig stat som inte har givit gemenskapens fiskefartyg ensamrätt på fisket.

Liksom parlamentsledamoten är kommissionen medveten om betydelsen av att resurserna i Mauretaniens fiskevatten förvaltas på en hållbart sätt. Kommissionen har därför redan beslutat att denna fråga skall tas upp på dagordningen vid nästa möte i den gemensamma kommittén EG-Mauretanien som planeras i december 2003 så att kommissionen kan ge uttryck för sina betänkligheter och denna fråga kan beaktas i framtiden.

(1) KOM(2002) 637, slutlig.

(2) KOM(2002) 637 slutlig.