SKRIFTLIG FRÅGA E-2250/02

från Robert Goebbels (PSE) till kommissionen

(23 juli 2002)

Ämne: Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken Luxemburg

I kommissionens förslag till allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som antogs av rådet den 21 juni 2002 (CSL 10093/2002 KOM(2002) 191) framhålls att det emellertid finns vissa inslag i konkurrensreglerna, som föråldrad prisreglering, som riskerar att hämma konkurrensen på produktmarknaderna. Således föreslås att fasta och kontrollerade priser avvecklas.

När det gäller inflationsbekämpningen har ju Luxemburg de senaste femton, tjugo åren snarast funnits i den grupp medlemsstater som har relativt låg inflation. Vilka kontrollerbara fakta underbygger kommissionens påstående om att det luxemburgska prisregleringssystemet är ineffektivt? Kan kommissionen ange konkreta exempel på konkurrensbegränsning på den luxemburgska varumarknaden?

Har den luxemburgska regeringen begärt att kommissionen ger en förklaring till varför den angriper ett prisregleringssystem som på intet sätt är föråldrat och som under många år fungerat väl? Eller är kommissionens förslag ett utslag av den ideologiska liberalism som reser ragg så snart någon nämner ordet prisreglering?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(16 september 2002)

Som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar, nämns i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som antogs av rådet i juni 2002 riskerna att konkurrensen hämmas på produktmarknaderna genom de lagar och andra författningar som gäller i storhertigdömet Luxemburg, bland annat om fasta och reglerade priser.

Det är inte fråga om hur effektivt prisregleringssystemet är för att kontrollera inflationen. Det handlar om att det finns en lagstiftningsmässig situation som syftar till att begränsa konkurrensen i den luxemburgska ekonomin, på konsumenternas bekostnad.

Priskontrollen i Luxemburg regleras av lagen från 1983 om prissättningsmyndigheten, ett organ som har i uppdrag att övervaka, kontrollera och fastställa priserna. Detta organ ingår i direktoratet för konkurrens och konsumentskydd inom ekonomiministeriet. Myndigheten ger tillstånd till höjningar av maximipriserna för vissa produkter.

Bland de produkter som belagts med ett officiellt pristak kan nämnas bröd för hushållsbruk, oljeprodukter, läkemedelsprodukter, taxiresor, de inhemska vinerna Elbing och Rivaner serverade på kaféer, maximimarginalerna i möbelhandeln, priserna för bullar och motsvarande, importerade märkesprodukter, eldningsprodukter och biobiljetter.

Regleringen av maximipriser kan visserligen vid en första anblick verka förmånlig för konsumenterna, men detta visar sig tyvärr inte stämma i praktiken. Luxemburgs ekonomiministerium har självt konstaterat att den statliga interventionen vid prissättningen har tidigare lett till stelheter på marknaden och till en direkt risk att hela handeln lägger sig på den högsta tillåtna prisnivån. Denna praxis riskerar alltså att snedvrida konkurrensen, att i vissa fall hindra handeln från att ta ut motiverade kompensationer för kostnadsökningar och i praktiken även motverka att kunderna erbjuds alternativ till de högsta tillåtna priserna, eftersom tillverkarna lika gärna kan lägga sig på den nivå som prissättningsmyndigheten har bedömt vara rimlig.

De luxemburgska myndigheterna har kommit fram till att denna reglering inte kan anses vara motiverad för samtliga berörda produkter och att det verkar fungera bättre att avreglera priserna och i stället låta tillverkarna bedöma situationen enligt de förutsättningar som råder i varje enskilt företag och självständigt fastställa sina priser. Denna nya konkurrens bör leda till lägsta möjliga priser med beaktande av de förutsättningar som råder inom varje sektor.

Luxemburg har följaktligen redan avskaffat bland annat reglerna från 1992 om fasta priser på inhemskt vin och reglerna om priser på bageriprodukter. Det finns redan ett lagförslag om en reformering av prislagstiftningen. Det bör påpekas att det faktum att man frångår det nuvarande systemet inte innebär en fullständig avreglering av priserna. Reformen gäller exempelvis inte läkemedelsprodukter och statlig intervention kommer fortfarande att vara tillåten i sektorer med otillräcklig konkurrens eller vid konjunkturbetingade marknadsmisslyckanden.