ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2283/02

från Bernd Lange (PSE) till kommissionen

(24 juli 2002)

Ämne: Resandetrafik vid gränsen till Gibraltar

Jag fick en fråga från en medborgare som under sin semester dragit nytta av den fria rörligheten för resande inom Europeiska unionen men dock vid gränsen till Gibraltar stött på hinder för att utnyttja denna frihet.

Väntetiderna vid denna gräns kan jämföras med väntetiderna innan den fria rörligheten infördes. Det är framför allt från Spaniens sida som det läggs hinder i vägen för att gränsformaliteterna snabbt skulle kunna avklaras.

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit eller avser kommissionen vidta för att också vid den spansk-brittiska gränsen till Gibraltar få bort ett sådant hinder för den fria rörligheten för resande?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(12 augusti 2002)

Gränsövergången mellan Gibraltar och Spanien är inte en inre gräns, vid vilken kontroller inte görs, utan en yttre Schengengräns, varför personkontroller tillåts. Eftersom Gibraltar vidare inte ingår i gemenskapens tullområde enligt artikel 29 i anslutningsakten för Förenade kungariket måste även resgods som tillhör resande från Gibraltar kontrolleras.

Efter att ha mottagit många klagomål sände kommissionen den 30 oktober 2000 en formell underrättelse till Spaniens regering för att uppmärksamma den på att kontrollerna vid gränsövergången mellan Spanien och Gibraltar kanske var oproportionerliga och därför stred mot gemenskapsrätten.

I ett svar av den 20 december 2000 anförde den spanska regeringen att de kontroller som utförs är nödvändiga och proportionerliga. Enligt den spanska regeringen behöver bara pass eller ID-kort uppvisas och personer kan passera gränsen praktiskt taget utan väntetid. Resenärernas resgods kontrolleras genom stickprov på högst en av tio personer eller fordon och varje kontroll tar högst en minut. Enligt uppgift passerar i snitt åtta fordon och tjugo fotgängare gränsen varje minut i båda riktningarna. Den spanska regeringen medgav dock att köer tyvärr uppstår i bilfilen under vissa tider på dagen.

Efter noggrann granskning av svaret drog kommissionen, med utgångspunkt i uppgifter från resande och övrig information som inhämtats, slutsatsen att gemenskapsrätten inte överträtts.

Den 19 mars 2002 förklarade kommissionen att utredningen av hindren vid gränsen mellan Gibraltar och Spanien skulle avslutas, eftersom inga bevis framkommit till rättsligt stöd för påståendena att Spaniens kontroller av resande och resgods är oproportionerliga och därför strider mot gemenskapsrätten.

Den 21 mars 2002 öppnade Spanien en andra bilfil, vilket bör ha förbättrat situationen omgående. Sedan dess har kommissionen inte fått in några nya klagomål.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2016/02

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(9 juli 2002)

Ämne: Utplacering av Europeiska unionens byråer

Sedan en tid diskuteras placeringen av vissa europeiska byråer, till exempel byrån för livsmedelssäkerhet och satellitövervakning.

Framför allt har diskussionen kommit att handla om huruvida det är lämpligt att decentralisera dessa byråer eller koncentrera dem till Bryssel. Mot bakgrund av detta, kan kommissionen upplysa om följande:

1. Finns det en fullständig förteckning över de byråer eller liknande strukturer som skall placeras ut under de kommande månaderna eller åren?

2. Finns det en precis tidsplan för arbetet med att besluta om dessa placeringar?

3. Finns det någon dokumentation i sammanhanget?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(27 september 2002)

Fördragen innehåller inga kriterier för hur man avgör var ett organ skall ha sitt säte eller vilket förfarande som skall användas. I artikel 289 i EG-fördraget sägs bara att sätet för gemenskapens institutioner skall fastställas av medlemsstaternas regeringar i samförstånd.

För att avgöra var de nuvarande organen skulle ha sitt säte har därför olika metoder använts. För det mesta har artikel 289 i EG-fördraget tillämpats analogt och de företrädda regeringarna har fattat beslut i samförstånd. Mer sällan har rådet bestämt sätet för vissa organ, i de förordningar genom vilka organen inrättats.

Kommissionen har ingen fastställd förteckning eller tidsplan för när byråers eller andra organs säte skall fastställas. Vid Europeiska rådets möte i Laeken den 1415 december 2001 diskuterade medlemsstaternas regeringar flera kommande europeiska byråers och organs lokalisering utifrån en förteckning som ordförandelandet försett rådet med, men nådde inget samförstånd.

Det finns ingen tidsplan för denna typ av beslut. När en byrå inrättas genom en rättsakt skall i princip ett beslut fattas om dess lokalisering, åtminstone provisoriskt, för att byrån skall kunna uppta verksamheten.

Kommissionen känner inte till något dokument i denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3489/02

från Charles Tannock (PPE-DE) ochTheresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(9 december 2002)

Ämne: Försök att minska stelheten på arbetsmarknaden och direktivet om inhyrd arbetskraft

Tror kommissionen att direktivet om arbetskraft från uthyrningsbyråer kommer att påverka stelheten på EU:s arbetsmarknad positivt eller negativt? Tror kommissionen att direktivet kommer att förbättra eller försämra flexibiliteten för de anställda och i synnerhet för de kvinnor som vill arbeta, men som behöver en flexibel arbetssituation för att kunna kombinera arbetet med andra plikter?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(19 december 2002)

I många undersökningar har det framkommit oroväckande uppgifter om arbetsvillkoren för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag. Det arbete som utförs av arbetstagare från bemanningsföretag verkar förknippas med otrygga arbetsvillkor.

Genom det föreslagna direktivet fastställs en allmän ram för arbetsvillkor för inhyrd arbetskraft i hela Europa. Huvudsyftet är att förbättra arbetstagarnas trygghet och samtidigt ge företagen större handlingsutrymme. Direktivet kommer att förbättra tryggheten för inhyrd personal och säkerställa att den inte missgynnas. Tillhandahållandet av en allmän ram för arbetsvillkoren för inhyrd arbetskraft bör göra denna anställningsform attraktivare och öka antalet arbetstagare som väljer denna form av arbete, framför allt på grund av den därmed förbundna flexibiliteten. Samtidigt bör detta innebära att de företag som hyr arbetskraft får större valmöjligheter och lättare kan skapa det handlingsutrymme de behöver. I direktivet fastställs därför ramarna för en fortsatt expansion av sektorn och detta kommer att bidra till att sektorns sysselsättningspotential förverkligas och det sätt på vilket arbetsmarknaden fungerar förbättras.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0940/02

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(9 april 2002)

Ämne: Utsläpp av farliga gaser från förbränningsanläggningen i Reggio Emilia mellan den 1 januari och den 10 februari 2002

Mellan den 1 januari och den 10 februari 2002 orsakade en förbränningsanläggning belägen på via dei Gonzaga i Reggio Emilia, regionen Emilia Romagna (Italien) och förvaltad av det kommunala bolaget AGAC vid flera tillfällen utsläpp av farliga ämnen, exempelvis kolmonoxid, saltsyra och totalt organiskt kol. Befolkningen och de behöriga myndigheterna meddelades inte i god tid om de skadliga utsläppen, som översteg de tillåtna gränserna. Nyheten blev offentlig först en månad senare till följd av att en person som bodde i närheten av anläggningen påtalat fysiska åkommor.

Kan kommissionen uppge om anläggningens förvaltares tystnad, vilken inte ens informerat provinsen Reggio Emilia under 40 dagars skadliga utsläpp, strider mot gemenskapens regler om skydd av miljön och folkhälsan?

Iakttar förbränningsanläggningen i fråga gemenskapslagstiftningen på miljö- och folkhälsoområdet?

Kompletterande svarfrån Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 november 2002)

När det gäller utsläpp av farliga gaser från förbränningsanläggningen i Reggio Emilia mellan den 1 januari 2002 och den 10 februari 2002 har de italienska myndigheterna ännu inte svarat på den begäran om uppgifter kommissionen sände för att kontrollera om de relevanta kraven hade uppfyllts och om förbränningsanläggningen nu följer de relevanta gemenskapsnormerna för utsläpp. Ärendet kommer att diskuteras under de kommande veckorna i ett möte mellan kommissionen och miljöministeriet.

Kommissionen har på eget initiativ inlett ett förfarande för detta ärende och kommer i alla händelser att se till att gemenskapslagstiftningen följs, inom de gränser som gäller för kommissionen enligt EG-fördraget. Om kommissionen skulle få uppgift om att gemenskapslagstiftningen överträds i det berörda fallet kommer den som EG-fördragets väktare inte att tveka att vidta alla åtgärder som krävs, inbegripet överträdelseförfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget, för att se till att den relevanta gemenskapslagstiftningen följs.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2998/02

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(23 oktober 2002)

Ämne: Åtgärder för att minska fiskeolyckorna

Den 5 april 2001 antog Europaparlamentet en resolution om fiskeri: säkerhet och olycksorsaker(1) där man i punkt 36 efterlyste en bättre samordning på området för kommunikationscentraler och kommunikationstjänster för att öka och modernisera befintliga tekniska och mänskliga resurser, samt mellan de europeiska centralerna för läkarkonsultation via radio för att underlätta ett permanent utbyte av information om läkarvård i realtid i enlighet med direktiv 92/29/EEG för att förbättra tekniken för diagnostisering via radio, distansläkarvårdstekniken och räddningsverksamheten till sjöss, vilket bör genomföras med hjälp av särskilda pilotprojekt.

Vilka initiativ har kommissionen tagit på detta område?

(1) EGT C 21 E, 24.1.2002, s. 359.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(6 december 2002)

I artikel 6 i rådets direktiv 92/29/EEG av den 31 mars 1992 om minimikrav avseende säkerhet och hälsa för förbättrad medicinsk behandling ombord på fartyg(1) föreskrivs att varje medlemsstat för att säkerställa de ombordanställda en bättre akutbehandling skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att en eller flera centraler utses att tillhandahålla de ombordanställda kostnadsfri läkarkonsultation via radio och att några av de läkare som tillhandahåller konsultation via radiocentraler har utbildning i de särskilda förhållanden som råder ombord på fartyg.

Användningen av telemedicin ombord på fartyg är inne i en kraftig utvecklingsfas på grund av nya kommunikationsmedel och ökad efterfrågan på lättillgänglig vård oavsett position. Det finns dock fortfarande problem som måste lösas, bland annat rättsliga frågor, teknikintegration, kultur ombord samt organisation och samordning på land.

Kommissionen är beredd att undersöka hur man kan förbättra samordningen melllan radiocentralerna och medlemsstaternas räddningstjänster med beaktande av de nya resurser som telemedicinen ger och de förutsättningar som användningen av flera gemenskapsspråk skapar.

(1) EGT L 113, 30.4.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2376/02 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen. GATS.



Europeiska unionens officiella tidning nr 110 E , 08/05/2003 s. 0053 - 0053



SKRIFTLIG FRÅGA E-2376/02 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen (2 augusti 2002) Ämne: GATS Både Förenade kungarikets regering och Europeiska kommissionen har givit vid handen att det allmänna tjänstehandelsavtalet GATS inte kommer att påverka tillhandahållandet av hälsovårds- och utbildningstjänster eftersom dessa anses vara tjänster som tillhandahålls i samband med myndighetsutövning och alltså inte på kommersiell basis eller i konkurrens med någon eller några ytterligare tjänsteleverantörer. Men i Förenade kungariket medverkar den privata sektorn redan såsom leverantör av hälsovårds- och utbildningstjänster på kommersiell bas. Kunde Europeiska kommissionen mot bakgrund av detta redogöra för om dessa tjänster verkligen är undantagna från GATS? Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar (17 september 2002) Enligt det allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) är det endast tjänster som inte tillhandahålls på kommersiell basis eller i konkurrens som inte omfattas av avtalet. Utvärderingen av hur dessa båda kriterier skall tillämpas måste ske från fall till fall. De ståndpunkter som EG och medlemsstaterna intagit i GATS när det gäller utbildnings- och hälsovårdstjänster samt närstående tjänster påverkar inte medlemsstaternas rätt att inrätta en lämplig organisation för tillhandahållande av tjänster på dessa områden. GATS skyddar framför allt medlemmarnas rätt att fastställa bestämmelser för att se till att nationella politiska mål uppnås.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3517/02

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(3 december 2002)

Ämne: Den gemensamma fiskeripolitiken

Världsnaturfonden (WWF) hävdar följande:

- EU:s stöd till fisket under 20002006 planeras bli nästan dubbelt så stort som under 19941999 trots oron för att fiskbestånden kommer att uttömmas.

- Under 20002006 skall 1,06 miljarder EUR satsas på att minska fisket medan 1,18 miljarder EUR satsas på subventioner som inte hindrar att fiskbestånden uttöms, t.ex. modernisering eller bygge av nya fartyg.

Är detta riktigt?

Hur mycket pengar har getts som subventioner till varje medlemsstat inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken? Hur stor del av dessa har i varje enskilt fall använts för åtgärder för att bevara fiskbestånden eller för att främja ett mer hållbart fiske?

Hur stor del av den gemensamma fiskeripolitikens budget 2003 anser kommissionen bör satsas på åtgärder för att bevara fiskbestånden eller för att främja ett mer hållbart fiske?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 januari 2003)

Under perioden 19941999 avsattes ungefär 1,3 miljarder EUR, eller i genomsnitt 217 miljoner EUR per år, av gemenskapsstödet till åtgärder som rör flottan, det vill säga åtgärder för att minska kapaciteten och åtgärder för att förnya fiskeflottan. För perioden 20002006 har det avsatts 1,5 miljarder EUR i gemenskapsstöd, eller i genomsnitt 215 miljoner EUR om året. Den genomsnittliga stödnivån har alltså förblivit densamma.

Av de 1,5 miljarder EUR som har avsatts för åtgärder som gäller fiskeflottan under perioden 20002006 är 45 % reserverade för åtgärder som syftar till att minska kapaciteten, medan 55 % har reserverats för åtgärder för att förnya flottan.

Det bör emellertid noteras att det stöd som ges till åtgärder för att minska fiskeflottan leder till en nettominskning av flottans kapacitet, eftersom de fiskefartyg som tas ur bruk inte får ersättas. På samma sätt får stödet till förnyelse av flottan inte leda till någon ökning av fiskekapaciteten, eftersom den nya kapaciteten måste balanseras genom att åtminstone motsvarande kapacitet tas ur bruk, och utan offentligt stöd.

Hittills har de belopp som utbetalats till medlemsstater varit mycket begränsade, ungefär 87 miljoner EUR för en minskning av kapaciteten och ungefär 51 miljoner EUR för att förnya fiskeflottan. Närmare uppgifter nedan:

>Plats fÄHor tabell>

I kommissionens reformförslag kommer stödet för att förnya fiskeflottan att begränsas till moderniseringsprojekt som inte får några effekter på kapaciteten. Från och med 2003 skall den del av stödet som avsätts för att förnya flottan, och som medlemsstaterna ännu inte har fattat beslut om, att i viss utsträckning utnyttjas för att öka de redan befintliga resurserna för att minska den alltför stora kapaciteten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3609/02

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(16 december 2002)

Ämne: Skydda de europeiska språken

Protokollet i London om patent, som ännu inte är färdigratificerat, har med all rätt fått talmannen i den franska senaten att göra följande uttalande i Brive den 8 november 2002: Vi kan inte godta dessa bestämmelser, eftersom de kommer att leda till enbart engelska på det här strategiskt viktiga området.

Kan kommissionen svara på följande:

1. Har kommissionen medverkat i utarbetandet av protokollet?

2. Har kommissionen brytt sig om att försöka bevara den kulturella och språkliga mångfalden i Europa?

3. Är det inte livskraftigare europeiska kulturer som gör Europa rikare, snarare än denna platta och enspråkiga standardisering?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(28 januari 2003)

Kommissionen erinrar om sitt svar från den 3 december 2002 på frågan E-3132/02 från Samuli Pohjamo(1) och påpekar att Europeiska patentorganisationen inte är något EU-organ utan helt och hållet fristående och oberoende i förhållande till EU-institutionerna. Kommissionen deltar som observatör i Europeiska patentorganisationens arbete. Kommissionen har särskilt i egenskap av observatör och inom ramen för gemenskapens mandat följt det arbete i patentorganisationen som den 17 oktober 2000 i samband med den andra regeringskonferensen om reformen av patentorganisationen utmynnade i en frivillig överenskommelse om att sänka kostnaderna för översättning (överenskommelsen om tillämpning av artikel 65 i EPC, Europeiska patentkonventionen). Det bör framhållas att förhandlingarna inte ledde fram till en lösning med enbart engelska för europapatent.

Liksom frågeställaren är kommissionen angelägen om att slå vakt om kulturell och språklig mångfald i gemenskapen, särskilt i kulturellt inriktade branscher.

Men, och detta har kommissionen framfört i sitt förslag till rådsförordning om gemenskapspatent(2), målsättningen att få fram ett patent som är överkomligt i pris når man företrädesvis med hjälp av patent som är giltiga i hela gemenskapen på meddelandespråket enligt EPC. Kommissionen har tvingats konstaterat att översättningen är en synnerligen stor del av kostnaden för det nuvarande europapatentet, som faktiskt kostar tre till fem gånger så mycket som patent i de länder som är EU:s viktigaste handelspartner(3). En intressant upptäckt i sammanhanget är att översättningar av europapatent sällan används. Enligt information som kommissionen förfogar över efterfrågas patentöversättningar vid det franska patentverket (Institut National de la Propriété Industrielle) bara i 2 % av alla fall. Med hänsyn till detta och till att det rör sig om ett mycket specialiserat område anser kommissionen att det övervägande intresset måste vara att åstadkomma ett rimligt kostnadsläge för att främja innovation och trygga det europeiska näringslivets konkurrenskraft.

(1) EGT C 110 E, 8.5.2003, s. 170.

(2) EGT C 337 E, 28.11.2000.

(3) KOM(2000) 412 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2301/02

från Guido Bodrato (PPE-DE) till kommissionen

(25 juli 2002)

Ämne: Fri rörlighet och uppehållstillstånd

De europeiska medborgare som har sin hemvist i en medlemsstat där de inte är medborgare får enligt direktiv 68/360/EEG(1) av den 15 oktober 1968 en identitetshandling som kallas uppehållstillstånd för medborgare i en medlemsstat i EEG.

Sedan 1968 har det nu gått mer än trettio år och många europeiska medborgare som sedan dess fötts i en medlemsstat där de inte är medborgare har fortfarande ett uppehållstillstånd. Är det inte paradoxalt och i vissa bemärkelser även löjligt att en medborgare skall anses uppehålla sig i den stat där denne är född och stadigvarande bor sedan 20 eller 30 år?

Eftersom det för närvarande är illusoriskt att hoppas att ett verkligt europeiskt identitetskort skulle skapas, vilket de europeiska medborgarna enträget begär, varför väntar kommissionen med att ändra direktiv 68/360 från oktober 1968 så att uppehållstillståndet blir ett bosättningstillstånd?

(1) EGT L 257, 19.10.1968, s. 13.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

Den 23 maj 2001 antog kommissionen ett förslag till direktiv om unionsmedborgares och deras familjemedlem mars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier(1). Så snart parlamentet och rådet antagit förslaget skall detta nya direktiv ersätta rådets direktiv 68/360/EEG av den 15 oktober 1968 om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer(2) som parlamentsledamoten citerar, samt övriga gällande bestämmelser om fri rörlighet för en rad personkategorier som till exempel egenföretagare, tjänsteleverantörer och tjänsteköpare, pensionärer, icke yrkesverksamma och studerande.

För att förenkla uppehållsformaliteterna föreslås att unionsmedborgare inte skall behöva något uppehållstillstånd under de första fyra åren av bosättningen. Det föreslås även att unionsmedborgare som bott i mottagarlandet fyra år i följd skall få permanent uppehållskort, som ger exakt samma rättigheter som landets medborgare och medför förbud mot utvisning. Efter fyra år skulle unionsmedborgare alltså få ett permanent uppehållskort utfärdat, som intygar dessa rättigheter.

(1) EGT C 270, 29.9.2001.

(2) EGT L 257, 19.10.1968, s. 13 (Svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 44).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1397/02

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(15 maj 2002)

Ämne: Kinas indikativa nationella program 2004 Hälsovårds- och djurhälsovårdsnormer

Kommissionens ansvariga enheter meddelade att en delegation av experter från Europeiska unionen avsåg att genomföra ett besök i Kina i april i syfte att fullfölja kontakterna för fastställandet av ett nytt förslag till indikativt nationellt program för Kina 2004, i vilket man hoppas kunna inkludera en viktig del avseende hälsovårds- och djurhälsovårdsnormer.

Kan kommissionen redogöra för detta besök och lämna en värdering med avseende på inkluderingen av hälsovårds- och djurhälsovårdskomponenten?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(21 juni 2002)

En grupp om fyra experter inledde den 13 maj 2002 arbetet med att i Kina undersöka möjligheterna att genomföra ett nytt program för tekniskt bistånd inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO). Programmet grundar sig dels på en utvärdering efter halva tiden av det pågående ramprogrammet för gemenskapsstöd till Kinas anslutning till WTO, dels på en analys av Kinas målsättningar, strategier och framtida behov.

Expertgruppens slutsatser kommer att göra det möjligt för kommissionen att komma överens med Kina om innehållet i ett nytt program och att anta detta program under det andra halvåret 2002.

I januari 2002 nåddes i den Gemensamma kommittén EGKina ett samförstånd som, utan att föregripa programmets slutliga innehåll, innebär att det nya programmet bör innehålla ett betydande avsnitt om hälsa och växtskydd.

När kommissionen väl har antagit programmet och ett finansieringsavtal har undertecknats med Kina kommer programmets innehåll, liksom aktuell information om dess genomförande att tillgå på webbplatsen för kommissionens delegation i Peking. Det är också denna delegation som kommer att ansvara för programmets ledning och förvaltning.