SKRIFTLIG FRÅGA E-0947/98

från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen

(30 mars 1998)

Ämne: Gemenskapsdirektiv om avfall

Införlivandet i den nationella lagstiftningen av gemenskapsdirektiven borde begränsa sig till ett troget införlivande av definitionerna och innehållet i dessa texter. I och med lagstiftningsdekret nr 22 av den 5 februari 1997, vilket innebär ett införlivande av direktiven 91/156/EEG(1)91/689/EEG(2) och 94/62/EG(3) införs tolkningar av definitioner i EU:s direktiv i den italienska lagstiftningen.

Kan kommissionen svara på följande frågor?

1. Känner den till detaljerna rörande dekret nr 22?

2. Om så är fallet, anser den att en medlemsstat skall tillåtas tolka definitionerna på ett entydigt sätt och därmed ändra tillämpningens enhetlighet?

3. Anser kommissionen inte att en fullständig omorganisation av de nationella lagstiftningarna även kräver ett införlivande av direktiven 89/429(4) och 89/369(5) om minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar och direktiv 94/67 om förbränning av farligt avfall?

4. Hur bedömer den olämpligheten i artikel 17 i ovannämnda dekret rörande jordförbättring och återställande av miljön på förorenade platser, i vilken de direktiv som varit föremål för införlivande inte alls omnämns?

5. Anser kommissionen inte att förorenade platser - på grund av sin specifika natur - skall regleras genom tillfälliga bestämmelser med hänsyn till alla aspekter på problemet: inbegripande av alla miljöfaktorer (vatten, luft, jord, flora och fauna) samt folkhälsan?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(30 april 1998)

Kommissionen känner till dekret 22/1997 som är föremål för ett överträdelseförfarande.

Tolkningen av gemenskapslagstiftningen skall vara densamma i samtliga medlemsstater. Direktiv får inte tolkas olika i de olika medlemsstaterna. EG-domstolen ser till att gemenskapslagstiftningen tolkas på ett entydigt och enhetligt sätt.

Inom de gränser som anges av EG-fördraget väljer de enskilda medlemsstaterna själva vilka instrument som är lämpliga för att införliva gemenskapens direktiv i den nationella lagstiftningen. Rådets direktiv 89/429/EEG av den 21 juni 1989 om minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar och rådets direktiv 89/369/EEG av den 8 juni 1989 om förhindrande av luftförorening från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar tycks ha införlivats i Italien genom dekret nr 503 av den 19 november 1997. Vad gäller rådets direktiv 94/67/EG om förbränning av farligt avfall har ett överträdelseförfarande inletts mot Italien, eftersom landet inte har meddelat vilka åtgärder som vidtagits för att införliva direktivet i landets lagstiftning.

Vad gäller artikel 17 i dekret 22/1997 finns det för närvarande ingen gemenskapslagstiftning om "återställande av miljön på förorenade platser". Medlemsstaterna kan anta den lagstiftning de finner lämplig under förutsättning att EG-fördraget respekteras. Detta tycks vara en lämplig åtgärd med tanke på att förorenade platser får enorma konsekvenser för miljön. De enskilda medlemsstaterna avgör även vilken form av lagstiftning som är lämplig (fristående lag eller del av avfallslagstiftningen). Det skall slutligen nämnas att artikel 17 i dekret 22/1997 inte behandlar något ämne som är relevant för gemenskapslagstiftningen, eftersom det faller inom medlemsstaternas befogenhetsområde.

(1) EGT L 78, 26.3.1991, s. 32.

(2) EGT L 377, 31.12.1991, s. 20.

(3) EGT L 365, 31.12.1994, s. 10.

(4) EGT L 203, 15.7.1989, s. 50.

(5) EGT L 163, 14.6.1989, s. 32.