SKRIFTLIG FRÅGA E-3254/01

från Daniela Raschhofer (NI) till kommissionen

(23 november 2001)

Ämne: Återvinning av egna medel inom ramen för bedrägeribekämpningen

I kommissionens årsrapport för 2000 om skydd av gemenskapens finansiella intressen och bedrägeribekämpning meddelas följande om de finansiella uppföljningsåtgärderna inom ramen för bedrägeribekämpningen: Den faktiska återvinningsgraden, alltså återbetalningen av medel som gått förlorade är fortfarande inte tillfredsställande. Medlemsstaternas återvinningsförfaranden är ofta alltför långsamma. Kommissionen har följaktligen utarbetat en övergripande uppföljningsstrategi och kan även, ifall återvinningen av egna medel och indirekta utgifter misslyckas på grund av försumlighet från någon medlemsstats sida, belasta den ifrågavarande medlemsstaten med de belopp som beviljats.

I samband med denna årsrapport ombeds kommissionen besvara följande frågor:

1. I vilken mån gör kommissionen bruk av sin rätt att belasta någon medlemsstat med belopp som beviljats?

2. I hur många fall under de två senaste åren har kommissionen med framgång belastat medlemsstater med sådana belopp?

3. Hur många av dessa fall har uppträtt i vilka olika medlemsstater?

4. Hur mycket pengar har under de två senaste åren sammanlagt betalats tillbaka till kommissionen som ett resultat av återvinningen och hur förhåller sig detta belopp till det totala antalet finansiella oegentligheter?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(4 april 2002)

Den fråga parlamentsledamoten har ställt gäller två olika aspekter på uppbörd av traditionella egna medel. Dels medlemsstaternas uppbördsförfaranden, vilka resulterar i en viss uppbördsnivå, dels avskrivningen av fordringar på över 10 000 EUR som av medlemsstaterna anses omöjliga att uppbära och som de måste underrätta kommissionen om så att denna kan yttra sig.

Medlemsstaterna skall lägga lika stor vikt vid att effektivt uppbära gemenskapens egna medel som när det är fråga om deras egna offentliga inkomster. Den låga uppbördsnivå som har kunnat konstateras och de stora skillnaderna mellan medlemsstaterna i detta avseende kan först och främst förklaras med varje medlemsstats eget uppbördsförfarande, särskilt om uppbördsbesluten överklagas av en ekonomisk aktör till en förvaltningsmyndighet eller domstol, vilket ofta leder till långdragna och komplicerade förfaranden. Kommissionen kan inte påverka medlemsstaternas uppbördsbestämmelser. Uppbördsnivån har bara ett relativt värde och är en tvivelaktig grund för att mäta medlemsstaternas myndigheters förmåga till uppbörd.

Vid avskrivning kan kommissionen däremot i enskilda fall kontrollera hur omsorgsfullt medlemsstaternas myndigheter har skött uppbörden. Om kommissionen när förfarandet avslutas finner att den aktuella medlemsstaten inte har gjort tillräckliga ansträngningar, får kommissionen kräva medlemsstaten på ett belopp som motsvarar de uteblivna intäkterna (artikel 17.1 och 17.2 i förordning (EG, Euratom) nr 1150/2000(1)).

Vad beträffar de frågor som parlamentsledamoten har ställt om traditionella egna medel lämnar kommissionen följande svar:

1. Varje ärende om avskrivning av belopp på mer än 10 000 EUR granskas av kommissionen för att utröna om den aktuella medlemsstaten har gjort tillräckliga ansträngningar, och kommissionen meddelar därefter medlemsstaten sin uppfattning. Om kommissionen i ett motiverat beslut vägrar att godta avskrivningen, blir medlemsstaten betalningsskyldig för det belopp som inte har uppburits.

2. Under åren 2000 och 2001 handlade kommissionen 339 avskrivningsärenden som anmälts av sex medlemsstater (Nederländerna tre, Förenade kungariket tio, Frankrike tre, Sverige tre, Portugal tre och Tyskland 317 ärenden). De 339 ärendena gällde traditionella egna medel till ett totalt värde av 44 116 013,71 EUR. Av dessa 339 ärenden godtog kommissionen inte avskrivning i 129 ärenden (38 procent av ärendena) till ett totalt värde av 8 178 716,89 EUR (18,5 procent av det totala värdet). Vid försenad inbetalning av dessa belopp krävdes dessutom dröjsmålsränta.

3. Mellan 1992 och 2000 avgjorde kommissionen 405 avskrivningsärenden från tio medlemsstater, men proportionerna är mycket ojämna. Tyskland anmälde 82,20 procent av ärendena, medan Förenade kungariket anmälde 7,65 procent och Nederländerna 4,7 procent.

4. En jämförelse mellan belopp där kommissionen har vägrat avskrivning och det totala antalet bedrägerier och oegentligheter är av begränsat värde. Uppgiften om antalet bedrägerier och oegentligheter gäller de två senaste åren, medan de avskrivningsärenden som kommissionen har handlagt hänför sig till tidigare år.

Vad beträffar frågorna om indirekta utgifter vill kommissionen klarlägga följande. Frågan om indirekta utgifter och medlemsstaternas försumlighet skall kopplas till frågans ämne, nämligen bedrägeribekämpning. Korrigeringarna av räkenskapsavslutet innehåller sedan sju år tillbaka inget belopp som gäller uppbörd av medel som berörts av bedrägerier. Den övergripande uppföljningsstrategi som parlamentsledamoten talar om gäller inte Generaldirektoratets för jordbruk avslut av räkenskaperna. Avslut av räkenskaperna berörs således inte av denna fråga.

(1) Rådets förordning (EG, Euratom) nr 1150/2000 av den 22 maj 2000, EGT L 130, 31.5.2000.