SKRIFTLIG FRÅGA E-2947/01

från Christoph Konrad (PPE-DE) till kommissionen

(25 oktober 2001)

Ämne: EU-bestämmelser för försäkringsmäklare

1. I vilken utsträckning förändras kraven på yrkesutövning för försäkrings- och finansmäklare i och med det europeiska samarbetet?

2. Är den tyska utbildningen för att bli försäkringstjänsteman (med diplom utfärdat av industri- och handelskammaren) tillräckligt för att kunna fortsätta arbeta som mäklare?

3. Var kan man vid behov ansöka om ett likvärdigt intyg? I det fall utbildningen inte skulle ge behörighet längre, finns det övergångsfrister innan endast andra utbildningar är godkända? Var kan man avlägga erkända examina eller erhålla fortbildning för försäkrings- och finansmäklare?

4. Vilka finansiella medel krävs i framtiden för att ansvarsförsäkringen för förmögenhetsskada skall täckas? Räcker det i detta fall med en bankgaranti?

5. Vad händer, med hänsyn till de nya bestämmelserna, med de tillgångar som redan förvärvats ifall en försäkrings- och finansmäklare inte uppfyller de nya kraven för att utöva mäklaryrket?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(28 november 2001)

För närvarande är medlemsstaterna inte skyldiga att införa yrkesmässiga krav för försäkringsmäklare och andra försäkringsförmedlare. I kommissionens rekommendation 92/48/EEG av den 18 december 1991 om försäkringsförmedlare(1) uppmanas medlemsstaterna att införa sådana krav samt registrering av försäkringsförmedlare. De krav som medlemsstaterna har infört om de överhuvudtaget har infört sådana krav skiljer sig dock åt, vilket gör det svårt att bedriva försäkringsförmedling på den inre marknaden, det vill säga att utöva etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster. Det leder också till oklarheter om försäkringsförmedlarnas rättsliga ställning och yrkeskunskaper, vilket inte bidrar till att skydda försäkringstagarna.

Av dessa skäl har kommissionen lagt fram ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om försäkringsförmedling(2). Direktivets syfte är att samordna medlemsstaternas regler om försäkringsförmedling. Enligt förslaget skall alla försäkringsförmedlare registreras i hemlandet, under förutsättning att de uppfyller vissa yrkesmässiga krav (viss yrkeskompetens, god vandel, innehav av ansvarsförsäkring samt tillräckliga ekonomiska resurser). I och med registreringen får förmedlarna rätt att etablera sig och tillhandahålla tjänster i hela gemenskapen under hemlandets tillsyn (artiklarna 39). Förslaget innehåller också bestämmelser om information till försäkringstagarna (artiklarna 10 och 11).

Enligt direktivförslaget måste försäkringsförmedlare ha tillfredsställande allmän och affärs- och yrkesmässig kunskap och kompetens. Det är förmedlarens hemland som skall fastställa och precisera kunskapernas nivå och innehåll. Dessa måste under alla förhållanden vara tillräckliga för att garantera en tillräcklig yrkeskompetens. Det är också medlemsstaterna som skall avgöra vilka institutioner som kan ge den utbildning som krävs enligt nationell lagstiftning med tillämpning av direktivet.

Vad beträffar ansvarsförsäkringen föreskriver förslaget att försäkringen eller en motsvarande garanti minst skall täcka 1 000 000 euro per försäkringsfall. Förmedlaren är befriad från skyldigheten att ha ansvarsförsäkring om det försäkrings- eller återförsäkringsföretag för vars räkning eller med vars bemyndigande han handlar ställer denna garanti.

Förslaget bereds för närvarande i parlamentet och rådet. Därför kan kommissionen inte besvara parlamentsledamotens fråga om vilka utbildningsinstitutioner Tyskland kommer att godkänna när direktivet väl har trätt i kraft.

(1) EGT L 19, 28.1.1992 (ej översatt till svenska).

(2) EGT C 29 E, 30.1.2001.