SKRIFTLIG FRÅGA P-4012/98

från Gérard d'Aboville (UPE) till kommissionen

(22 december 1998)

Angående: Systemet med exportbidrag - Ändring av kommissionens förordning (EEG) 3665/87

Allt större krav ställs på gemenskapens exportörer för att de skall erhålla de bidrag som skall utbetalas i enlighet med EU-lagstiftningen och som möjliggör export till länder utanför EU av produkter från vårt jordbruk och våra livsmedelsindustrier.

Detta tröga regelverk utgör ett hot mot dynamiken i EU:s främsta industrisektor med en omsättning på 500 miljarder ecu och som har 2,5 miljoner anställda. I denna sektor förädlas 70 procent av våra jordbruksprodukter som på detta sätt får ett högre värde och verksamheten har ekonomiska följdverkningar inom ett stort antal andra sektorer. Vidare utgör den, när det gäller regionalpolitiken, en industriell struktur som är viktig för den sociala stabiliteten. Flera små och medelstora företags överlevnad står på spel och utlokaliseringen av internationella företag till länder utanför EU är ett annat och lika allvarligt hot.

Sänkningen av bidragsbeloppen, till följd av GATT-avtalen, har förvärrats av en uppstramning av de administrativa rutinerna i form av en institutionalisering av förutfastställelseintyg och en utökad kontroll av verksamheten. Detta är begripligt eftersom det gäller att bekämpa bedrägeri och sålunda skydda gemenskapsbudgeten, men genom att gå så långt som till att systematiskt kräva bevis på att produkterna nått destinationsorten får till följd att administrationen i orimlig grad lägger bevisbördan på operatörerna, medan den samtidigt förenklar regelverket för exporten.

Vilka föreskrifter ämnar kommissionen besluta om för att

- möjliggöra ett tillräckligt skydd för exportörer som handlar i god tro,

- begäran om bevis på att produkterna nått destinationsorten inte skall vara automatisk, utan grundad på en riskanalys, för att inte skapa svårigheter för våra exportörer i en tid då Förenta staterna och länderna i Cairnsgruppen försäkrar att de önskar öka sin export av förädlade livsmedelsprodukter?

I synnerhet, vilket svar ämnar kommissionen ge på den begäran som framställdes till kommissionen av minister Glavany vid EU:s jordbruksministrars rådsmöte den 23-24 november 1998?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 januari 1999)

I utkastet till omarbetning av kommissionens förordning (EEG) 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter(1) finns det inte något systematiskt krav på bevis om att en produkt har nått destinationsorten för att exportbidrag skall kunna erhållas. Principen är att bidraget betalas vid framläggande av bevis på att produkten har lämnat gemenskapens tullområde om en enda bidragssats har fastställts för alla tredje länder, och vid framläggande av bevis på att import har skett till ett tredje land om det fastställda bidraget för detta tredje land överstiger det lägsta bidraget.

Kommissionen anstränger sig för att undvika att medel från gemenskapen skall fördelas till ekonomisk verksamhet som inte uppfyller målen i exportbidragssystemet. Det har till exempel kunnat konstateras att produkter i bulk har exporterats från gemenskapen med exportbidrag, sedan förpackats i säckar i utomeuropeiska länder och territorier (ULT) och till sist återimporterats med en förmånstull som fastställts till noll. Sådan verksamhet kan organiseras med flera inblandade aktörer i flera led, även när exportörerna handlar i god tro.

Till följd av ingripanden från den nämnda ministern och flera andra ministrar vid rådets jordbruksmöte den 23-24 november 1998 diskuterades frågan om ett automatiskt krav på bevis på import till tredje land när exportbidraget överstiger importtullen utan förmånsbehandling. Texten har omarbetats och bevis måste inte längre lämnas in automatiskt. I det omarbetade förslaget ges medlemsstaternas myndigheter en marginal för att bedöma riskerna för att bestämmelserna kringgås.

(1) EGT L 351, 14.12.1987.