SKRIFTLIG FRÅGA P-2095/98

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(30 juni 1998)

Angående: Utländska universitet i Grekland

I Grekland finns något som kallas Centrum för fria studier, och dessa samarbetar med utländska universitet i Europeiska unionens medlemsstater. De som är inskrivna vid dessa centrum studerar först i Grekland och avlägger vanligen slutstudierna, under sitt sista studieår, vid något utländskt universitet, som sedan utfärdar beviset över examen och avslutade studier. Men - på grund av konstitutionella bestämmelser som förbjuder att privata universitet grundas i Grekland - erkänns inte dessa examina. Detta bekräftades nyligen genom ett beslut i högsta förvaltningsdomstolen.

På grund av den förvirring som uppstått, ber jag kommissionen klarlägga följande:

1. Faller inte frågor som rör utbildning, i synnerhet sådana som rör allmän eller privat högre utbildning, inom ramarna för medlemsstaternas jurisdiktion?

2. Utgör inte det behöriga organet Dikatsas beslut, som grundar sig på den grekiska författningen och beslutet från högsta förvaltningsdomstolen, på detta sätt en del av gemenskapslagstiftningen om erkännande av examenstitlar och examensbevis?

3. Är dessa examina, som inte erkänns i Grekland, giltiga i de övriga länderna i Europeiska unionen, om universiteten finns upptagna i förteckningen i direktivet om jämställande av examensbevis?

Kompletterande svar

från Mario Monti på kommissionens vägnar

(26 oktober 1998)

1. och 2. Medlemsstaterna har ansvaret för frågor som rör undervisningens innehåll och utbildningssystemens organisation (artikel 126 i EG-fördraget). Kommissionen har följaktligen inte behörighet att ingripa i förfaranden som rör akademisk likvärdighet för examensbevis som omfattas av de nationella myndigheternas behörighetsområde. Vad avser yrkesmässigt erkännande av examensbevis har det däremot antagits flera direktiv(1) som medlemsstaterna måste respektera. Det system med erkännande som inrättas genom gemenskapsdirektiven innebär inte likvärdighet för examensbevis, utan tillstånd att utöva ett visst yrke. Det yrkesmässiga erkännande som föreskrivs genom gemenskapsdirektiven grundas på principen om ömsesidigt förtroende och ingår i ett helt annat sammanhang än Dikatsas förfaranden för ekvivalering av examensbevis.

Varje medlemsstat skall ha vidtagit de nödvändiga interna lagstiftningsåtgärderna för att genomföra dessa direktiv och för att utse de myndigheter som har ansvar för handläggningen av de ansökningar om yrkesmässigt erkännande som lämnas in av medborgare i gemenskapen enligt de berörda direktiven. Beträffande Grekland kan kommissionen hänvisa till sitt svar på den skriftliga frågan E-2499/97 från Gerardo Fernández-Albor(2).

3. För närvarande finns det inget system för automatiskt erkännande av examensbevis eller en förteckning eller liknande över examensbevis som på förhand är erkända på EU-nivå, förutom för vissa yrken som omfattas av sektorsdirektiv. Ett examensbevis erkänns inte i sig själv utan erkännandet är en följd av det yrke det ger tillträde till i den medlemsstat som har utfärdat det och av det yrke som den sökande avser att utöva i den andra medlemsstaten. Med examensbevis avses i gemenskapsdirektiven varje examensbevis, eller samling av examensbevis, som har utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat och som utvisar att innehavaren har de yrkesmässiga kvalifikationer som krävs för att utöva ett visst yrke i denna medlemsstat. Om de villkor som föreskrivs i direktiven är uppfyllda har den sökande rätt att få sitt bevis om examen erkänt i syfte att utöva yrket i fråga i en annan medlemsstat.

(1) Direktiv 89/48/EEG om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier (EGT L 19, 24.1.1989) och direktiv 92/51/EEG om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG (EGT L 209, 24.7.1992).

(2) EGT C 82, 17.3.1998.