SKRIFTLIG FRÅGA P-1734/00

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(20 maj 2000)

Ämne: Ny personalpolitik vid Gemensamma forskningscentret (GFC) i Ispra

Den nya personalpolitiken för forskningen har även införts vid centret i Ispra, vilket har medfört en viss flexibilitet vid anställning av specialiserad personal (på områden där kommissionen inte har några rekryteringsreserver). Tillfälligt anställda, som sitter på fasta tjänster, kan därmed ges tidsbegränsade kontrakt under högst tre år.

Med tanke på att 25 procent av hela personalstyrkan innehar sådana kontrakt kan man rimligtvis tro att ett upphörande av dessa kontrakt kommer att inverka negativt på de pågående forskningsprojekten och medföra administrativa kostnader när personalen skall ersättas (uttagningsprov, rekryteringsförfaranden, utbildning av nya tillfälligt anställda och utbetalning av arbetslöshetsersättning under två år).

Har kommissionen analyserat de kostnader och fördelar som följer av den nya personalpolitiken? Har man jämfört kostnaderna för att ersätta personalen och kostnaderna för att på obestämd tid förlänga kontrakten i fråga? Vilka resultat har man fått?

Varför tilldelar kommissionen inte kontrakt i förhållande till den tid som krävs för att genomföra ett enskilt projekt? Avsikten med den nya politiken var ju att uppnå en mer målinriktad och rationell förvaltning av den egna personalen i proportion till de uppgifter som skall utföras.

Anser inte kommissionen att den nya personalpolitiken inom forskningen leder till att effektivitetsprinciperna försummas och att kommissionens begränsade mänskliga resurser inte utnyttjas maximalt, vilket går stick i stäv med de av Prodi eftersträvade administrativa reformerna?

Svar från Philippe Busquin på kommissionens vägnar

(27 juni 2000)

De kontrakt som frågeställaren åsyftar gäller tillfällig anställning på högst tre år, i linje med den nya personalpolitik för personal under forskningsbudgeten som kommissionen antog 1996. Avsikten med kontrakten är att man skall kunna hålla en viss flexibilitet i hanteringen av specialiserad personal, särskilt inom områden där kommissionen inte har någon rekryteringsreserv. Antalet får inte överskrida 25 % av lönebudgeten för forskningsanställda.

Kontrakten är inte avsedda att täcka hela löptiden för ett ramprogram eller ett visst projekt. Rekryteringssättet fyller ett behov som komplement till övriga tillfälligt anställda under forksningsbudgeten för, som frågeställaren betonar, en mera riktad användning av en del av forskningspersonalen.

Eftersom kontrakten löper på högst tre år sköter enheterna urvalsprocessen med utgångspunkt i en permanent databas som upprättas efter ansökningsomgångar som offentliggörs i stor skala i europeisk press och i branschtidningar.

Övrig personal med tillfälliga kontrakt, som utgör den stabila kärnan i forskningsarbetet, har kontrakt som löper på fem år och som kan förnyas, första gången för ytterligare fem år och därefter tills vidare. Denna personal plockas från en rekryteringslista som upprättas efter ett urvalsförfarande som liknar det som används för kommissionens allmänna uttagningsprov.

Därmed, och med beaktande av de bestämmelser som kommissionen måste följa när den arrangerar uttagningsproven, tycks det inte finnas någon anledning att göra någon analys av kostnadseffektiviteten.

Det kan slutligen påpekas att de tillfälligt anställda med kontrakt på tre år redan från början informeras om att kontraktet inte kan förlängas. Om de vill göra karriär inom kommissionen har de givetvis möjlighet att göra ett uttagningsprov eller genomgå urvalsförfarandet på samma sätt som övriga sökanden.

Kommissionen anser att den nya personalpolitiken för forskningsanställda, i synnerhet treårskontrakten, medger en snabb rekrytering av personal inom mycket specialiserade områden där det inte finns någon rekryteringsreserv, och att detta på ett bra sätt motsvarar den inom reformpolitiken grundläggande effektivitetsprincipen och principen om att resurser skall användas på bästa sätt.