SKRIFTLIG FRÅGA E-0295/02

från Bartho Pronk (PPE-DE) och Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(11 februari 2002)

Ämne: Hinder för fri rörlighet på grund av den belgiska lagstiftningen om garanterade familjebidrag

Samordningsbestämmelserna vad gäller sociala förmåner anger att gränspendlare skall erhålla familjebidrag i det land där de är anställda.

Belgien har däremot placerat sin lagstiftning angående garanterade familjebidrag (den belgiska lagen av den 20 juli 1971) i bilaga IIa till artikel 10a i förordning (EEG) nr 1408/71(1). På grund av detta är exporten av utbetalningar av sociala förmåner i kraft av ovannämnda lag inte möjlig. Gränspendlare bosatta i Nederländerna som arbetar i Belgien har på grund av denna lagstiftning exempelvis inte rätt till det belgiska bidraget för nyfödda barn eller den belgiska adoptionspremien. Det nya skatteavtalet mellan Nederländerna och Belgien fastställer vidare att gränspendlare som arbetar i Belgien är skattskyldiga i detta land, vilket innebär att dessa arbetstagare betalar såväl skatt som sociala avgifter i Belgien.

1. Håller kommissionen med mig om att denna situation leder till att det uppstår ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare? Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta i ärendet?

2. Med anledning av en tidigare fråga från Bartho Pronk har kommissionen gått med på att förbättra bilaga IIa till artikel 10a i förordning (EEG) nr 1408/71 med anledning av domarna i målen Jauch och Leclere (svaret på den skriftliga frågan E-2262/01(2)). Är kommissionen beredd att i samband med denna granskning även uttryckligen ta upp placeringen av den belgiska lagstiftningen om garanterade familjebidrag (den belgiska lagen av den 20 juli 1971), för att därigenom se till att den berörda gruppen gränspendlare erhåller de rättigheter som tillkommer dem?

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

(2) EGT C 40 E, 14.2.2002, s. 229.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(2 maj 2002)

Beträffande den belgiska lagstiftningen om garanterade familjeförmåner (lag av den 20 juli 1971) har parlamentsledamöterna tagit upp frågan om införandet av dessa förmåner i bilaga IIa till förordning (EEG) nr 1408/71(1). De förmåner inom de sociala trygghetssystemen som anges i denna bilaga kan inte exporteras.

Som kommissionen redan angett i sitt svar på fråga E-2262/01 från Bartho Pronk(2), har domstolen i Snares-domen(3), som enbart rörde frågan om giltigheten av förordning (EEG) nr 1247/92, genom vilken bilaga IIa infördes, bekräftat att en sådan avvikelse från principen om exportering av socialförsäkringsförmåner är förenlig med EG-fördraget, särskilt eftersom förmånerna i fråga är knutna till ett speciellt ekonomiskt och socialt sammanhang. Domstolen granskade inte villkoren för att införa särskilda förmåner i bilaga IIa på grundval av förmånens särskilda karaktär i den nationella lagstiftningen, och därmed inte heller om det rent allmänt är korrekt att införa dessa förmåner. Domstolen har emellertid kompletterat denna rättspraxis genom sina domar i målen Jauch(4) och Leclere(5). I dessa domar har domstolen ansett att avvikelsen från principen om exportering, som är en följd av införande av vissa förmåner i bilaga IIa, är oförenlig med principen om arbetstagarnas fria rörlighet som finns inskriven i EG-fördraget, särskilt när dessa förmåner inte är av speciell karaktär utan hör till de traditionella områdena av de sociala trygghetssystemen.

Mot bakgrund av denna rättspraxis undersöker kommissionen för närvarande om införandet i förteckningen i bilaga IIa alltid svarar mot de kriterier som fastställts av domstolen för att rättfärdiga att de inte kan exporteras. Denna undersökning rör alla de förtecknade förmånerna, inbegripet de belgiska garanterade familjeförmånerna. Kommissionen planerar att inom de närmaste månaderna lägga fram en rad ändringar till förordning (EEG) nr 1408/71 inför gemenskapens lagstiftande organ. I dessa ändringar kommer kommissionen att föreslå att man i bilaga IIa skall slopa de förmåner som inte längre är berättigade, t.ex. de luxemburgska och österrikiska förmåner som domstolen i de ovan nämnda domarna Jauch och Leclere har ansett kunna exporteras.

Det rör sig om en moderskapsförmån och ett adoptionsbidrag och dessa förmåner finns förtecknade i del II i bilaga II till förordning (EEG) nr 1408/71 och är på grund av detta uteslutna från denna förordnings tillämpningsområde, inbegripet de bestämmelser som rör exportering av förmåner.

Domstolen har emellertid i den ovannämnda Leclere-domen angivit att, med tanke på den vida bestämmanderätt som rådet har när det gäller att genomföra artiklarna 48 och 51 i EG-fördraget, det faktum att en kategori förmåner inte påverkas av samordningsbestämmelserna i förordning (EEG) nr 1408/71 inte ur någon synpunkt skulle kunna göra de relevanta bestämmelserna i den förordningen ogiltiga. En sådan begränsning av tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71 kan inte i sig själv medföra att man lägger till ytterligare olikheter till de som redan finns, på grund av bristande harmonisering av de nationella lagstiftningarna eller att likabehandlingsprincipen överträds.

Domstolen har emellertid också anfört att den omständigheten att de särskilda förmånerna i förordning (EEG) nr 1408/71 inte omfattas av förordningens användningsområde inte fritar medlemsstaterna från förpliktelsen att försäkra sig om att det inte finns andra gemenskapsrättsliga bestämmelser, framförallt i förordning (EEG) nr 1612/68(6), som hindrar att man inför ett bosättningsvillkor. Men med hänsyn till de aktiva gränsarbetare som det gäller här skulle ett bosättningskrav som villkor för utbetalning av en moderskapsförmån eller ett adoptionsbidrag vara indirekt diskriminerande och därmed stå i strid med artikel 39 i EG-fördraget och artikel 7.2 i förordning (EEG) nr 1612/68.

Kommissionen har tagit kontakt med de belgiska myndigheterna samt med myndigheterna i de övriga medlemsstater som har liknande förmåner som är undantagna från tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71 genom att de införts i del II i bilaga II (bl.a. Frankrike, Luxemburg och Finland), för att diskutera denna fråga med dem. Kommissionen kommer att hålla parlamentsledamöterna underrättade om alla ytterligare åtgärder den kommer att vidta i denna fråga.

Kommissionen kan dessutom meddela parlamentsledamöterna att den har för avsikt att före årets slut lägga fram ett meddelande om domstolens senaste samlade rättspraxis inom området arbetskraftens fria rörlighet, inbegripet samordning av de sociala trygghetssystemen. Detta meddelande syftar till att fastställa och klargöra vilka rättigheter de europeiska medborgarna har till följd av denna rättspraxis.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, EGT L 149, 5.7.1971. Förordningen uppdaterad genom förordning (EG) nr 118/97 (EGT L 28, 30.1.1997).

(2) EGT C 40 E, 14.2.2002.

(3) Dom av den 4 november 1997 i mål C-20/96, Snares, REG 1997, s. I-6057.

(4) Dom av den 8 mars 2001 i mål C-215/99, Jauch, REG 2001, s. I-1901.

(5) Dom av den 31 maj 2001 i mål C-43/99, Leclere, REG 2001, s. I-4265.

(6) Rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (EGT L 257, 19.10.1968).