SKRIFTLIG FRÅGA E-1396/99

från Hedwig Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Självmotsägelser vid målfrämjande

Det råder en djup ekonomisk klyfta mellan de ekonomiskt starkaste områdena inom Europeiska unionen och de struktursvaga områdena. Den europeiska strukturpolitiken har till uppgift att överbrygga denna klyfta. Med tanke på detta har EU-kommissionen definierat sex tyngdpunkter för strukturpolitiken och givit dem karaktären av så kallade mål.

1. Känner kommissionen till fall av självmotsägelser vid målfrämjandet, till exempel av det slaget att ett företag flyttar ut från ett icke struktursvagt område och etablerar sig inom ett målområde för att kunna få stöd från EU? Sådana omlokaliseringar leder ju till att hundratals arbetsplatser går förlorade på den ort där företaget tidigare verkat så att orten försvagas ekonomiskt.

2. Vad tänker kommissionen göra för att råda bot på denna paradox att det å ena sidan skapas arbetstillfällen och å andra sidan går arbetstillfällen förlorade?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Michel Barnier

(11 oktober 1999)

1. Enligt EG-fördragets bestämmelser om etableringsfrihet har ett företag inom gemenskapen rätt att etablera sig på en geografisk plats som motsvarar dess särskilda behov. Att omlokalisera befintlig verksamhet är dock en komplicerad process, och ett sådant beslut kan bara fattas efter en bedömning av övriga faktorer, t.ex. företagets övergripande strategi för omstrukturering, specialisering eller koncentrering i syfte att öka effektiviteten.

Gemenskapen har också särskilda intressen att bevaka om ett företag som genomför en omlokalisering har fått stöd från allmänna medel, vare sig detta skett på den gamla eller den nya etableringsorten. Vid bedömningen av enskilda fall måste kommissionen ta hänsyn till samtliga relevanta faktorer, till exempel det faktum att företaget också kan välja att förlägga verksamheten utanför EU eller helt lägga ned den.

2. Om den inre marknaden skall bli en framgång eller inte beror i hög grad på gemenskapens konkurrenslagstiftning, särskilt bestämmelserna om statligt stöd. Syftet med dessa är att förhindra en snedvridning av marknadsvillkoren och att främja en sund konkurrens. I de av kommissionen nyligen antagna bestämmelserna om statligt stöd och om strukturfonderna ingår till exempel regler som syftar till att minska problemen i samband med omlokaliseringar. Genom kommissionens riktlinjer för statligt stöd reduceras också de högsta tillåtna stödnivåerna för investeringar i officiellt anmälda stödregioner. De nya nivåerna syftar till att ge mindre gynnade regioner möjlighet att dra till sig investeringskapital genom att kunna erbjuda förmånliga villkor, samtidigt som man vill minska risken för att regioner bjuder över varandra. Både riktlinjerna och strukturfondsförordningen (rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1)) innehåller dessutom ett krav på att den verksamhet som beviljats stöd måste finnas kvar i minst fem år.

Kommissionen ägnar störst intresse åt stora projekt (investeringar på mer än 50 miljoner euro), eftersom man för vart och ett av dessa måste fatta ett beslut om att antingen slutligt godkänna stödet från strukturfonderna eller ändra det. Den analys som görs i samband med detta innebär bland annat att man undersöker projektens sysselsättningseffekter för hela gemenskapen.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.