SKRIFTLIG FRÅGA P-1762/98

från Werner Langen (PPE) till kommissionen

(29 maj 1998)

Angående: Överenskommelse om priser mellan den franska tobaksindustrin och den franska regeringen

I november 1997 skulle man i Frankrike av finansiella och hälsopolitiska skäl ha infört en extra tobaksskatt på 2,5 %. Regeringen kom dock överens med den franska tobaksindustrin om att införa en minimiskatt som endast beräknas på en enhet om 1 000 cigaretter, vilket medför att rabatten på storförpackningar bortfaller. Detta avtal ingicks utan att exempelvis tobakstillverkaren Reemtsma från Hamburg deltog; en firma som liksom andra företag är representerat med en rad produkter på den franska marknaden.

Den prisanmälan som gjordes av Reemtsma i syfte att introducera två produkter (West och West light i paket om 25 st.) avvisades av ministeriet för ekonomi och finanser i Frankrike med hänvisning till överenskommelse med den franska tobaksindustrin. Ett tillstånd skulle endast kunna ges om priset höjdes avsevärt. I slutet av 1997 beaktades de två produkterna inte i beslutet "Arreté d'Homologation". En ytterligare prisanmälan den 28 januari 1998 ledde inte till någon reaktion. I ett samtal i början på mars meddelades Reemtsma ett pris som skulle ligga till grund för ett tillståndsbeviljande; ett pris som företaget dock inte accepterar av marknadsstrategiska skäl. Fortsatta samtal medförde inga positiva resultat.

I artikel 85 i EG-fördraget förbjuds "alla avtal mellan företag... som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, särskilt sådana som innebär att a) inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs".

Min fråga till kommissionen är alltså:

1. Betraktar kommissionen detta fastläggande av ett minimipris till följd av ett avtal mellan den franska tobaksindustrin och den franska regeringen som en överträdelse av konkurrensbestämmelserna i artikel 3g i samband med artikel 85 i EG-fördraget? Om detta är fallet, hur avser man då att agera i ärendet?

2. Känner kommissionen till vilka skäl som den franska regeringen angivit för att godkänna och motivera detta slags horisontella kartellbildning genom vilken priset respektive minimipriset direkt fastställs?

Kompletterande svar

från Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 februari 1999)

1. I slutet av 1997 mottog kommissionen ett klagomål rörande den budgetlag för 1998 som franska regeringen avsåg att anta. Enligt fransk lag gäller sedan den 1 januari 1998 en cigarettbeskattning som kännetecknas av regeln att priset per 1000 enheter cigaretter av en och samma kategori som säljs under ett visst märke inte får vara lägre än det pris som gäller för märkets mest sålda produkt (minimireferenspriset) samt av att minimipunktskatten för cigaretter av mörk tobak är 20 % lägre än punktskatten för cigaretter med ljus tobak (400 francs per 1000 enheter i stället för 500 francs per 1000 enheter).

På denna punkt har kommissionen bland annat ansett att den nya bestämmelsen inte är förenlig med artikel 9.1 i rådets direktiv 95/59/EG av den 27 november 1995 om andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror(1) enligt vilken handeln själv fritt fastställer detaljhandelspriset för var och en av dess produkter. Den nya skyldigheten att fastställa priset för 1000 enheter innebär detsamma som att föreskriva ett minimireferenspris. Dessutom har kommissionen ansett att de nya franska bestämmelserna, genom att införa en tudelad minimisats (500 francs per 1000 enheter för alla cigarettkategorier med undantag för cigaretter av mörk tobak vilka beskattas med 400 francs per 1000 enheter) överträtt gemenskapens lagstiftning (rådets direktiv 92/79/EG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av skatt på cigaretter(2) och 95/59/EEG), enligt vilken skall förekomma en enda minimipunktskatt som skall vara densamma för alla cigarettslag och cigarettmärken.

Eftersom cigaretter av mörk tobak till största delen tillverkas i Frankrike (i motsats till cigaretter av ljus tobak) strider den nya lagstiftningen mot diskrimineringsförbudet och skyddsreglerna i skattehänseende i artikel 95 i EG-fördraget.

Till följd av detta har kommissionen inlett ett förfarande om fördragsbrott enligt artikel 169 i EG-fördraget mot Frankrike. I detta sammanhang beslöt kommissionen i december 1998 att avge ett motiverat yttrande.

2. Förfarandet om fördragsbrott enligt artikel 169 i EG-fördraget för bristande iakttagelse av gemenskapsrätten ger kommissionen och den berörda medlemsstaten tillfälle att utbyta synpunkter. I förevarande fall har Frankrike inte reagerat på kommissionens formella underrättelse.

(1) EGT L 291, 6.12.1995.

(2) EGT L 316, 31.10.1992.