ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1120/02

från Heinz Kindermann (PSE) till kommissionen

(15 april 2002)

Ämne: EU-stöd för främjande och användning av miljöanpassade fiskemetoder och -tekniker

Varje år fångas och dödas tusentals småvalar (tumlare och delfiner) som så kallad bifångst i samband med fiske i EU-vatten. Detta utgör ett av de största hoten mot de djurbestånd som drabbas. De berörda arterna finns med i bilaga IVa till rådets direktiv 92/43/EG(1) om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, och är alltså skyddade.

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit sedan 1994 för att motivera fiskare inom EU att använda miljöanpassade fiskerimetoder, särskilt för att reducera eller eliminera bifångst av tumlare, och vilka resultat eller förbättringar har uppnåtts?

Inom den gemensamma jordbrukspolitiken kan jordbrukarna få stöd för miljöåtgärder som går utöver vad som krävs för att driva lantbruk enligt god praxis. Stödet delas ut årligen och beräknas baserat på inkomstbortfall och de tilläggskostnader som villkoren ger upphov till, så att vikten av ett ekonomiskt incitament också beaktas.

Tror kommissionen att det skulle fungera med liknande åtgärder inom fiskesektorn, till exempel för att minska eller eliminera bifångst av tumlare? Planerar kommissionen några sådana åtgärder och om ja, i vilken omfattning?

(1) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(6 maj 2002)

När det gäller åtgärder för att minska eller eliminera bifångst av de berörda valarterna har kommissionen föreslagit ett förbud mot drivnät avsedda för långvandrande fisk. I detta syfte antog rådet förordning (EG) nr 1239/98 av den 8 juni 1998 om ändring av förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna(1).

Av ännu större vikt är att kommissionen genom bl.a. direkt ekonomiskt stöd har uppmuntrat forskning som kan leda till bättre skydd mot bifångst i form av mindre valar. Detta har lett till en rad nya uppslag som skrämselsändare och särskilt utformad fiskeutrustning, som verkar lovande när det gäller att minska bifångsterna. Inom ramen för Life har kommissionen också gett ekonomiskt stöd för att främja ett ökat skydd för mindre valar.

För att minska bifångster av val har kommissionen för avsikt att föreslå nya gemenskapslagar i enlighet med vetenskapliga och tekniska råd som kommer att offentliggöras inom kort. Huruvida de föreslagna åtgärderna kommer att få ekonomiska konsekvenser kommer till stor del att bero på de tekniska specifikationer som forskarna rekommenderar. Kommissionen är beredd att undersöka behovet av och lämpligheten i offentligt stöd för att effektivt kunna verkställa sådana åtgärder.

(1) EGT L 171, 17.6.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1359/02

från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(14 maj 2002)

Ämne: Lagstiftning om kontroll av förvärv och innehav av vapen i kandidatländerna

1. Vilka kandidatländer har i sin lagstiftning genomfört rådets direktiv 91/477/EEG(1) av den 18 juni 1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen?

2. I vilka länder finns det behov av förbättringar?

3. Vad innebär behovet av förbättringar i detalj?

4. När skall förbättringarna vara genomförda?

(1) EGT L 256, 13.9.1991, s. 51.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(20 juni 2002)

Alla kandidatländerna har accepterat att i deras lagstiftning införliva rådets direktiv 91/477/EEG av den 18 juni 1991, om kontroll av förvärv och innehav av vapen(1). Generellt sett har kandidatländerna, liksom medlemsstaterna, redan strängare bestämmelser än de minimikrav som fastställts i direktiv 91/477/EEG när det gäller förbjudna vapen och vapen som endast får förvärvas eller innehas med särskilt tillstånd eller efter anmälan.

Arbetet med att genomföra direktivet pågår i alla kandidatländerna och kommissionen konstaterar att de flesta svårigheter som påträffats rör färdigställandet av lagtexterna som rör överföring av vapen, bl.a. införandet av Europeiska skjutvapenpasset. Enligt de löften som kandidatländerna givit bör detta arbete vara avslutat den dag då anslutningen sker. För att försäkra sig om detta följer kommissionen uppmärksamt arbetet som ett led i anslutningsstrategin.

(1) EGT L 256, 13.9.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0162/02

från Jan Wiersma (PSE) och Margrietus van den Berg (PSE) till rådet

(5 februari 2002)

Ämne: Atomvapen mot Israel

1. Känner rådet till uttalanden från Irans före detta president, H. Rafsanjani, om att man eventuellt skulle kunna använda atomvapen mot Israel?

2. Vilket värde fäster rådet vid dessa uttalanden?

3. På vilket sätt försöker EU att hindra Iran från att utveckla kärnvapen?

Svar

(25 juni 2002)

Rådet har fått rapporter om det tal av ex-president Rafsanjani som den ärade ledamoten refererar till.

Att stärka internationella bestämmelser och mekanismer för att förhindra spridning av massförstörelsevapen är av största vikt för EU och ett viktigt mål för dess utrikespolitik. EU anser även att hoten mot Israel är oacceptabla och att de utan tvekan skadar fredsprocessen och stabiliteten i regionen. I sin dialog med tredje länder, inbegripet Iran, stöder EU aktivt global anslutning till och effektivt genomförande av multilaterala instrument när det gäller icke-spridning, nedrustning och vapenkontroll. Under den åttonde politiska dialogen EU-Iran i Madrid den 4 februari uttryckte den spanske statssekreteraren för utrikesfrågor Miquel Nadal djup oro över president Rafsanjanis tal, vilket han starkt tog avstånd från. EU har för sin del enträget uppmanat Iran att ratificera Fördraget om fullständigt förbud mot kärnsprängningar och att snarast ingå ett tilläggsprotokoll med Internationella atomenergiorganet (IAEA).

I samband med sina insatser för att främja en lösning av Mellanösternkonflikten anser rådet att varje hot om en upptrappning av våldet i regionen motverkar en lösning av den ytterst allvarliga situation som nu råder. Detta har understrukits i kontakterna med Iran.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0263/02

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till rådet

(8 februari 2002)

Ämne: Fångarna på USA:s bas Camp X-Ray i Guantanamo

Vilken politisk ståndpunkt intar rådet i förhållande till USA:s regering beträffande uppgifterna om att de fångar från Afghanistan som har placerats på denna bas i Guantanamo behandlas som vilda djur utan att kunna göra bruk av vare sig syn, hörsel, lukt eller känsel, en behandling som är att likställa med tortyr?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0168/02, E-0236/02, E-0239/02 och E-0263/02

(27 juni 2002)

Rådet framhåller på nytt vikten av att alla fångar behandlas humant i enlighet med de allmänna normerna i internationell rätt. Rådet kan inte enbart på grundval av medierapporteringen bedöma om fängelseförhållandena i Guantánamo uppfyller dessa normer. President Bush gjorde ett offentligt uttalande i frågan den 31 januari 2002. Rådet, å sin sida, har inte tillräcklig information för att rätt kunna bedöma om fångarna i Guantánamo bör betraktas som krigsfångar. Rådet erinrar om att det i den tredje Genèvekonventionen från 1949 angående krigsfångars behandling föreskrivs i artikel 5 att en fånge i tveksamma fall skall åtnjuta skydd enligt konventionen till dess att en behörig domstol kan avgöra fångens status. Under tiden skall fången behandlas humant, få adekvat läkarvård och förses med kläder och mat. Interneringsstaten har emellertid rätt att vidta nödvändiga åtgärder för att garantera fånglägrens och fångarnas säkerhet, i enlighet med internationell rätt.

Rådet har inte för avsikt att sända observatörer till Guantánamo. Rådet hälsar med tillfredsställelse att Internationella rödakorskommittén har beviljats fullt tillträde till fångarna och att den kommer att kunna utöva detta mandat. De brittiska, franska, spanska och belgiska regeringsdelegationerna har också fått träffa sin respektive medborgare som är internerade i Guantánamo Bay.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0236/02

från Anna Karamanou (PSE) till rådet

(7 februari 2002)

Ämne: Oro för de 110 fångarna i Guantanamo

Världen har upprörts över behandlingen av de 110 fångarna vid den amerikanska basen i Guantanamo på Kuba. Fångarna anses ha haft samröre med nätverket al-Qaida. Olika internationella organisationer och icke-statliga organisationer har protesterat både mot de omänskliga förhållanden som rådde under transporten och som råder nu vid den amerikanska basen, och mot den rättsliga ordning som gäller för fångarnas del.

Vilka åtgärder ämnar rådet vidta för att få till stånd en utredning av förhållandena vid transporten av fångarna till Kuba och under deras kvarhållande där, och för att se till att en behörig domstol fastställer fångarnas rättsliga status och i synnerhet slår fast huruvida de har rätt till den status som krigsfångar har, i enlighet med bestämmelserna i den tredje Genèvekonventionen, och för att under alla omständigheter säkra respekt för fångarnas mänskliga rättigheter och deras rätt till en mänsklig behandling, i enlighet med Genèvekonventionen och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0168/02, E-0236/02, E-0239/02 och E-0263/02

(27 juni 2002)

Rådet framhåller på nytt vikten av att alla fångar behandlas humant i enlighet med de allmänna normerna i internationell rätt. Rådet kan inte enbart på grundval av medierapporteringen bedöma om fängelseförhållandena i Guantánamo uppfyller dessa normer. President Bush gjorde ett offentligt uttalande i frågan den 31 januari 2002. Rådet, å sin sida, har inte tillräcklig information för att rätt kunna bedöma om fångarna i Guantánamo bör betraktas som krigsfångar. Rådet erinrar om att det i den tredje Genèvekonventionen från 1949 angående krigsfångars behandling föreskrivs i artikel 5 att en fånge i tveksamma fall skall åtnjuta skydd enligt konventionen till dess att en behörig domstol kan avgöra fångens status. Under tiden skall fången behandlas humant, få adekvat läkarvård och förses med kläder och mat. Interneringsstaten har emellertid rätt att vidta nödvändiga åtgärder för att garantera fånglägrens och fångarnas säkerhet, i enlighet med internationell rätt.

Rådet har inte för avsikt att sända observatörer till Guantánamo. Rådet hälsar med tillfredsställelse att Internationella rödakorskommittén har beviljats fullt tillträde till fångarna och att den kommer att kunna utöva detta mandat. De brittiska, franska, spanska och belgiska regeringsdelegationerna har också fått träffa sin respektive medborgare som är internerade i Guantánamo Bay.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0885/02

från Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) till kommissionen

(3 april 2002)

Ämne: Definitionen på avfall och biprodukter

I EU:s ramdirektiv om avfallshantering (91/156/EEC)(1) definieras avfall som varje föremål, ämne eller substans som i innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med. Problemet med denna definition är att den inte känner processer där två olika produkter uppstår som resultat. Som exempel kan anföras att ferrokromslagg som fås som biprodukt i ett stålverk säljs vidare för att användas bland annat vid anläggnings- och vägbyggnadsarbeten. Enligt EU:s definition på avfall är ferrokromslaggen avfall och den som producerar ferrokromslagg måste betala både avfallsskatt på den och mervärdeskatt på intäkterna från försäljningen av den. Detta leder till att sådana företag som utvecklar biprodukterna från sina processer och låter dem få karaktär av egna produkter och samtidigt sparar in på naturliga material hamnar i en situation som inte är ändamålsenlig ur ekonomisk synvinkel betraktat.

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att förändra begreppet avfall på ett sådant sätt att skillnaden mellan slutbehandling och nyttoanvändning av avfall framgår med större klarhet?

(1) EGT L 78, 26.3.1991, s. 32.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(14 maj 2002)

I artikel 1 i rådets direktiv 75/442/EEG om avfall, i dess ändrade lydelse(1) definieras avfall väsentligen som ett ämne eller en substans som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med. Definitionen har i domstolen tolkats, i enlighet med miljöskyddsprinciperna i artikel 174.2 i EG-fördraget, som att begreppet avfall inte får tolkas restriktivt(2). Beträffande ferrokromslagg, som frågeställaren tar upp, har domstolen för närvarande en begäran om förhandsavgörande för behandling, som kan leda till ett ytterligare klargörande om statusen för metallskrotsmaterial i förhållande till direktivet(3).

I gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram efterlyses också ett tydliggörande av den rättsliga skillnaden mellan avfall och icke-avfall(4). Inom ramen för detta program kommer kommissionen att vidta åtgärder för att se över hu detta bäst kan uppnås.

(1) EGT L 194, 25.7.1975, ändrat genom rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991 (EGT L 78, 26.3.1991) och kommissionens beslut 96/350/EG av den 24 maj 1996 (EGT L 135, 6.6.1996).

(2) Mål C-418/97 och C-419/97 ARCO Chemie Nederland och Epon [2000] ECR I-4475, paragraf 39-40 i domen.

(3) Mål C-444/00 The Queen on the application of Mayer Parry Recycling Ltd.

(4) Artikel 8.2 iv i utkastet till Europaparlamentets och rådets beslut om Europeiska gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram (PE-CONS 3618/02).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0483/02

från Nelly Maes (Verts/ALE) till rådet

(27 februari 2002)

Ämne: Politisk rättegång i Grekland mot journalisten Dede Abdulhalim

På senare tid har ett antal demokratiska journalister ställts inför rätta i Grekland. Ett exempel är åtalet och domen mot Dede Abdulhalim från staden Komotini i grekiska Trakien, en journalist som specialiserat sig på minoriteter och som äger tidningen Trakianin Sesi och den lokala radiostationen ISIK FM.

Rent konkret sändes den 14 januari 2000 under ett musikprogram i den lokala radiostationen ISIK FM en musikönskan från en lyssnare som presenterade sig med namnet Boskurt (Grå Vargen). Nästa dag gjordes en anmälan mot journalisten på grund av denna musikönskan. Anklagelsen var att denna önskan gjorde anspelningar på den högerextremistiska organisationen De gråa vargarna i Turkiet, vilket beskrevs som en brottslig handling och landsförräderi mot Grekland. Ljudinspelningen från programmet bevisar att endast namnet på lyssnaren, Boskurt (Grå vargen), nämndes utan några ytterligare kommentarer.

Den 25 februari 2000 inledde en viss Karaiskos vid Komotinis domstol en process mot Dede Abdulhalim på grund av förolämpningar. Rättegången ägde rum den 6 september 2001. Domaren beslutade i dom nr 1071 att döma Dede Abdulhalim i dennes frånvaro till 4 månaders fängelse. Överklagan skall behandlas den 12 februari 2002 i en högre instans i Komotini.

Känner rådet till detta fall?

Anser rådet att processen skedde i överensstämmelse med yttrande- och pressfriheten?

Kommer rådet att begära information om detta fall från den berörda medlemsstaten?

Svar

(25 juni 2002)

Rådet informerar parlamentsledamoten om att det inte har fått kännedom om saken och i vilket fall som helst inte är behörigt att kommentera domar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1064/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(18 april 2002)

Ämne: Skydd för antikviteter på europeiska museer

Det är väl känt att många antika grekiska skatter olagligt har förts bort från det grekiska området och hamnat på museer som Louvren eller British Museum. Det är också väl känt att hanteringen av de av Lord Elgin stulna marmorföremål från Parthenon som finns på British Museum kan betecknas som allt annat än kultiverad, eftersom det i utställningssalarna ofta anordnas middagar, luncher och cocktailpartyn (!) med många inbjudna.

Likaså är den situation som råder på Louvren förkastlig, eftersom mästerverk som Afrodite från Milos eller Nike från Samothrake, liksom tavlor av konstnärer som de la Croix och El Greco, ställs ut helt utan skydd (t.ex. glasrutor, särskild luftkonditionering osv.), på samma gång som museets ledning tillåter att de fotograferas fritt och för jämnan av hundratusentals turister.

Det bör påpekas att det i den sal i Louvren där Josephines diadem och smycken förvaras finns särskilda skyddsglas och att användningen av blixt är strängt förbjuden, trots att de utställda föremålen är av ett oändligt mycket senare datum än de värdefulla grekiska antikviteterna.

Är Europeiska kommissionen medveten om den förkastliga situation som råder på Louvren och på British Museum? Kan den upplysa mig om huruvida dess tjänsteenheter har kännedom om de förhållanden under vilka arkeologiska skatter och utställningsföremål som tillhör världens kulturarv förvaras? Kontrollerar kommissionen om dessa skatter blir föremål för nonchalant och skadlig hantering? På vilka sätt kan kommissionen ingripa för att tvinga ledningen på alla små och stora europeiska museer att på bästa sätt skydda de skatter som ställs ut, särskilt dem som finns på museerna fullständigt orättmätigt och olagligt? På vilket sätt skulle stulna antika fynd kunna återföras till ursprungsländerna?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(30 maj 2002)

När det gäller frågan om utvärdering av förhållandena för konservering av konstföremål på museer och möjligheterna för gemenskapen att ingripa, vill kommissionen fästa parlamentsledamotens uppmärksamhet på det faktum att gemenskapen inte förfogar över varken några tekniska eller rättsliga instrument för att göra det. Det åligger de berörda medlemsstaterna att genom sina olika nationella organ utveckla en politik för att värna om kulturarvet.

När det gäller cirkulation, återhämtande och återlämnande av konstverk är det lämpligt att erinra om rådets förordning (EEG) nr 3911/92 av den 9 december 1992 om export av kulturföremål(1) och rådets direktiv 93/7/EEG av den 15 mars 1993 om återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en medlemsstats territorium(2).

När det gäller förfaranden för återlämnande föreskriver direktivet en preskriptionstid som omfattar en period på 75 år fr.o.m. datum för export och som endast berör de föremål som förts ut olagligt från en medlemsstats territorium fr.o.m. den 10 januari 1993, utom om medlemsstaterna har en särskild lagstiftning.

(1) EGT L 395, 31.12.1992.

(2) EGT L 74, 27.3.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0696/02

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till rådet

(19 mars 2002)

Ämne: EU:s mål inom ILO:s världskommission

Internationella arbetsorganisationen, ILO, har inrättat en världskommission för att utreda frågor om sambanden mellan globaliseringen, liberaliseringen av handeln och den sociala utvecklingen. Självfallet är dessa frågor av vikt också för EU.

Den ena av ordförandena för världskommissionen kommer från en av EU:s medlemsstater: republiken Finlands president Tarja Halonen.

Världskommissionen avser i mars 2003 avlägga rapport om resultaten av sitt arbete.

Vilka är EU:s mål vid världskommissionens arbete?

Är det meningen att det skall föras en diskussion med Europaparlamentet om dessa mål och/eller om världskommissionens slutsatser?

Svar

(27 juni 2002)

Rådet påminner den ärade parlamentsledamoten om att en företrädare för den danska regeringen vid ILO:s 282:a styrelsemöte den 12 november 2001 gjorde ett uttalande på Europeiska unionens vägnar. Detta uttalande innehöll bland annat EU:s mål i samband med världskommissionens verksamhet enligt följande:

Europeiska unionen bekräftar den stora vikt den fäster vid globaliseringens sociala dimension. Nyligen inträffade händelser har förstärkt de effekter som globaliseringen innebär för alla

människors liv, för sysselsättningen och arbetsmiljön. Det är därför viktigt att diskutera alla dess följder på grundval av största möjliga enighet för att kunna lägga fram ett konsekvent och konstruktivt svar. Målet bör vara att göra det möjligt för alla att dra nytta av globaliseringen på sätt som direkt leder till utrotning av fattigdom, till social sammanhållning, skapande av sysselsättning och förbättrad styrning. I detta sammanhang bekräftar Europeiska unionen den stora vikt den fäster vid uppföljningen av 1998 års deklaration om grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet genom positiva åtgärder från alla håll, inbegripet tekniskt stöd och större samarbete mellan regeringarna och arbetsmarknadens parter.

I uttalandet bekräftades dessutom EU:s starka stöd för en förstärkning av ILO:s roll och för att under ILO:s ledning inleda en saklig internationell dialog med deltagande av andra internationella forum, inbegripet WTO. I uttalandet betonades också den positiva politiska och ekonomiska effekten av en ny omgång i handelsförhandlingarna och dess bidrag till utveckling och stärkande av internationell solidaritet. Dessutom noterades att världskommissionens arbete på ett fördelaktigt sätt skulle kunna omfatta andra globaliseringsperspektiv och höja värdet på alla initiativ som medverkar till att globaliseringen bidrar till större sociala framsteg.

Vid samma möte anslöt sig Europeiska kommissionen till EU:s ovan nämnda uttalande.

Det finns för närvarande inga planer på att debattera målen och/eller världskommissionens slutsatser med Europaparlamentet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0020/02

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(21 januari 2002)

Ämne: EU-medel till den palestinska myndigheten

Är kommissionen villig att lämna ut information om det totala värdet på det EU-belopp som beviljats för att stödja den palestinska statistiska centralbyrån i Ramallah?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(22 februari 2002)

Första gången gemenskapen beviljade medel till palestinska statistiska centralbyrån (PCBS) var 1994 då den anslog 1,4 miljoner euro till kapacitetsuppbyggnad och förberedande av demografiska undersökningar.

1999 beviljades ytterligare 2 miljoner euro, återigen till att bygga upp kapaciteten inom det palestinska statistiska systemet. Detta program pågår fortfarande. Ett anslag på ytterligare 0,3 miljoner euro håller just nu på att förberedas för att täcka skador (på material och utrustning) som PCBS åsamkades den 5 december 2001 (budgetpost B7-4200).

PCBS är dessutom stödmottagare inom det regionala statistiska samarbetsprogrammet Medstat (finansiering genom Meda) för Medelhavsregionen, under Eurostats tekniska överinseende. Just nu pågår Medstat fas I, medan Medstat fas II kommer att inledas snart.