SKRIFTLIG FRÅGA E-2776/01

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(9 oktober 2001)

Ämne: Genomförande av miljölagstiftningen i Grekland

Hur mycket har den grekiska regeringen sammanlagt betalat till följd av de böter som EG-domstolen utdömt för att landet inte lyckats förhindra förorening på grund av bristfällig lagring av avfall på Kreta, och har Grekland några utestående betalningar?

Vad har gjorts för att förhindra att problemet uppstår igen, och är kommissionen nöjd med det?

När inledde kommissionen sina tvångsåtgärder för att se till att arbetet blev gjort, och kan kommissionen göra någon uppskattning av kostnaderna i form av tid som dess tjänstemän ägnat detta ärende under flera år?

Vilka lärdomar har kommissionen dragit av detta för framtida kontroller av att miljölagstiftningen följs?

Hur många liknande ärenden drivs för närvarande av kommissionen, och finns det någon EU-medlemsstat som INTE är föremål för några tvångsåtgärder?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(3 december 2001)

I sin dom av den 4 juli 2000(1) (andra domen i enlighet med artikel 228 (f.d. artikel 171) i EG-fördraget) fastställde Europeiska gemenskapernas domstol att Republiken Grekland genom att inte ha vidtagit de åtgärder som krävs för att säkerställa att avfall omhändertas slutligt i regionen Chania utan fara för människors hälsa och utan att skada miljön, i enlighet med artikel 4 i direktiv 75/442/EEG(2), och genom att inte för denna region ha upprättat planer för slutligt omhändertagande av avfall, i enlighet med artikel 6 i direktiv 75/442, och program för slutligt omhändertagande av giftigt och annat farligt avfall, i enlighet med artikel 12 i direktiv 78/319/EEG(3) inte har

genomfört alla de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen i mål C-45/91 (första domen i enlighet med artikel 226 (f.d. artikel 171) i EG-fördraget och att landet har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 171 i fördraget.

Domstolen beordrade Grekland att till Europeiska gemenskapernas kommission, på kontot EG:s egna medel, betala ett vite om 20 000 euro för varje dag som löper utan att de åtgärder genomförs som krävs för att följa domen av den 7 april 1992 i mål C-45/91(4), från och med avkunnandet av andra domen och fram till dess att Grekland har följt första domen.

Kommissionen har med jämna mellanrum skickat skrivelser till de grekiska myndigheterna och krävt betalning av de dagliga vitena om 20 000 euro för månaderna juli 2000 (från och med den 4 juli) och till och med februari 2001 som Grekland har betalat in inom den fastställda tidsfristen. Grekland har därmed betalat in totalt 5 400 000 euro till kommissionen.

I skrivelser från juli 2000, oktober 2000 och mars 2001 har de grekiska myndigheterna informerat kommissionen om antagandet av hanteringsplaner för fast och farligt avfall i regionen Chania, om den slutgiltiga stängningen av den otillåtna avfallstippen i Kouroupitos, om att den nya tillfälliga anläggningen i Messomouri fungerar full ut och om tidtabellen för uppförandet av en permanent deponi i Korakia tillsammans med en komposteringsanläggning. För att kontrollera de tekniska aspekterna och sanningshalten av denna information valde kommissionen ut två oberoende experter som, efter att ha inspekterat området (2325 juni 2001) lade fram en rapport (9 juli 2001) tillsammans med fotobevis. Mot bakgrund av detta kom kommissionen fram till att Grekland följde kraven i domstolens dom.

Även om ett par överträdelseförfaranden har inletts mot medlemsstater i enlighet med artikel 228 i EG-fördraget (enligt förteckningen i artonde årsrapporten om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning (2000)(5)), är detta den första dom som domstolen har avkunnat på grundval av denna artikel och i vilken en medlemsstat åläggs ett vite. På grund av egenarten av detta mål och dess unika karaktär har kommissionen hanterat det mycket noggrant vilket krävde insatser av många tjänstemän under en lång tid. Det bör tilläggas att förfarandet för att säkerställa att Grekland vidtar åtgärder för att följa gemenskapens miljölagstiftning om avfall inleddes 1989.

De erfarenheter som har vunnits kommer att hjälpa kommissionen att dra slutsatser för hanteringen av framtida liknande mål och de kommer att bistå kommissionen i dess uppgift att upprätthålla miljölagstiftningen. Kouroupitos-målet har blivit ett viktigt prejudikat, framförallt för Grekland, där det fortfarande finns många problem till följd av okontrollerade deponier. Andra medlemsstater med liknande problem kan också dra lärdom av detta mål. Medlemsstaterna är snabba med att följa gemenskapslagstiftningen när de hotas av att betala vite i enlighet med artikel 228 i EG-fördraget. Med andra ord har införandet av detta nya förfarande genom Maastrichtfördraget visats sig vara framgångsrikt. Det bör framhållas att två mål avseende tillämpningen av rådets direktiv 76/160/EEG(6) i Förenade kungariket (C-85/2001) och i Spanien (C-278/2001) behandlas i domstolen i enlighet med förfarandet i artikel 228 (i EG-fördraget).

Kommissionen har inlett ett stort antal förfaranden angående okontrollerat omhändertagande av avfall. Av de 1 330 oavslutade mål som avser överträdelse av gemenskapslagstiftningen handlar 146 mål om olagliga deponier. Av dessa mål avser 42 Spanien, 27 Italien, 21 Grekland, 12 Frankrike, 11 Irland, 10 Förenade kungariket, 8 Tyskland, 6 Belgien och 2 vardera Österrike, Danmark, Luxemburg och Portugal samt 1 mål Nederländerna. Det finns inga klagomål mot Finland och Sverige i denna fråga. I rådets nya direktiv 1999/31/EG(7), som trädde i kraft den 16 juli 2001 anges minimikraven för utformning, drift, avslutning and efterbehandling av deponier och detta direktiv kommer att bidra till att förbättra skötseln av nya deponier i gemenskapen.

(1) Dom av den 4 juli 2000, C-387/97, REG s. 5047. Artikel 171 som nämns i domen har ändrat nummer till artikel 228.

(2) Rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall, EGT L 194, 25.7.1975.

(3) Rådets direktiv 78/319/EEG av den 20 mars 1978 om giftigt och annat farligt avfall, EGT L 84, 31.3.1978.

(4) Dom av den 7 april 1992, C-45/91, Rec. s. 2509.

(5) KOM(2001) 309 slutlig (Volym I).

(6) Rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten, EGT L 31, 5.2.1976.

(7) Rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall, EGT L 182, 16.7.1999.