ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1445/01

från Joan Colom i Naval (PSE) till kommissionen

(11 maj 2001)

Ämne: Québecavtalet och förbindelserna mellan EU och Latinamerika

För några dagar sedan undertecknades i Québec ett avtal i syfte att upprätta ett stort frihandelsområde som kommer att omfatta samtliga stater i Amerika.

Kan kommissionen uppge vilka följder detta avtal kommer att få för de politiska relationerna och handelsförbindelserna mellan Europeiska unionen och Amerika?

Svar från Chris Patten på kommissionens vägnar

(10 juli 2001)

Det amerikanska toppmötet i Quebec i april 2001 ledde inte till att den amerikanska integrationsprocessen påskyndades utan utgjorde snarare en bekräftelse på det uttalande som gjordes av handelsministrarna i de 34 länder som deltog i förhandlingarna om det amerikanska frihandelsområdet (FTAA) vid det möte som ägde rum i Buenos Aires i april 2001 för att säkerställa att förhandlingarna om FTAA-avtalet slutförs senast i januari 2005 och att avtalet träder i kraft senast i december 2005.

Syftet med förhandlingarna om det amerikanska frihandelsområdet är att ytterligare liberalisera handeln på det västra halvklotet genom att hinder för handel och investeringar minskas så att det skapas ekonomisk tillväxt och välstånd i regionen. I handelsministrarnas uttalande från Buenos Aires betonas vikten av att de deltagande länderna engagerar sig för ett öppet och balanserat handelssystem och för att förhindra att ytterligare hinder för handel och investeringar inrättas mot länder utanför det västra halvklotet.

Kommissionen har i allmänhet inga invändningar mot regionala initiativ som syftar till att åstadkomma en ytterligare liberalisering av handeln så länge som de står i överensstämmelse med Världshandelsorganisationens regler, ömsesidigt stöder det globala handelssystemet och inte leder till att nya hinder införs för handeln med andra länder.

På grund av det nuvarande läget i FTAA-förhandlingarna är det för närvarande inte möjligt att göra någon djupgående analys av de olika beståndsdelarna och därför är det svårt att uppskatta de sannolika effekterna på handeln mellan gemenskapen och länderna i det kommande amerikanska frihandelsområdet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1050/01

från Carlos Lage (PSE) till kommissionen

(5 april 2001)

Ämne: Konsoliderade texter till direktiv

Konsoliderade texter till ändrade direktiv och direktiv som utvidgats till följd av tekniska anpassningar finns ännu inte fritt tillgängliga. Även om det rör sig om inofficiella, rent konstaterande förenklingar av rättsakter, är det ändå den konsoliderade texten till ett direktiv som man arbetar med juridiskt och som överhuvudtaget möjliggör ett öppet och enkelt arbete.

Det är inte acceptabelt att man för att få tag i de konsoliderade versionerna måste vända sig till privata företag som tjänar pengar på detta. Här handlar det om ett fall av bristande insyn, något som inte längre skulle förekomma enligt artikel 255 i Amsterdamfördraget. Man kan enbart tala om tillräcklig insyn när det är möjligt att få tillgång till handlingar utan större ansträngningar, och det är inte fallet när det handlar om att söka efter konsoliderade texter.

1. Varför kan inte kommissionen med jämna mellan rum utarbeta konsoliderade versioner av ändrade direktiv?

2. Varför finns inte direktiven åtminstone fritt tillgängliga via Internet i sin befintliga konsoliderade version?

3. När kommer kommissionen slutligen att kunna åtgärda denna ohållbara situation?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(1 juni 2001)

1. och 3. Sedan 1999 har kommissionen väsentligt intensifierat arbetet med att konsolidera den gällande lagstiftningen med målsättningen att slutföra arbetet inom 3 år (halvårsskiftet 2003) och parallellt fortlöpande uppdatera alla redan konsoliderade akter.

2. Idag finns över 40 % av rättsakterna tillgängliga gratis i konsoliderad version på adressen http://europa.eu.int/eur-lex under ingången Gemenskapens gällande lagstiftning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1402/01

från Emilia Müller (PPE-DE) till kommissionen

(11 maj 2001)

Ämne: EU-bistånd för slutförandet av motorvägen A6 mellan Amberg och Waidhaus

- Den tyska motorvägen A6 utgör en del av den europeiska trafikleden från öst till väst, från Paris via Nürnberg till Prag, och utgör således en del av det transeuropeiska trafiknätet. Med beaktande av särskilt den förväntade ökningen av trafikströmmarna i samband med den tjeckiska integrationen, är det speciellt nödvändigt att snabbt slutföra rakan mellan Amberg och Waidhaus.

Kan kommissionen redogöra för följande:

- Vilket EU-bistånd kan i princip utbetalas för sådana projekt och till hur stora belopp?

- Vilka ansökningar om finansiering har den tyska regeringen lämnat in till EU för att täcka finansieringen av A6-motorvägen?

- Vilka belopp har beviljats hittills?

- Vilka framtida finansiella medel kan man räkna med för de återstående tre avsnitten?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(20 juli 2001)

Motorvägen A 6 i Tyskland ingår nu i det transeuropeiska transportnätet(1), och projekt längs denna sträckning är därför i princip berättigade att erhålla gemenskapsstöd enligt budgetposten för det transeuropeiska transportnätet. De relevanta förfarandena finns i rådets förordning (EG) nr 2236/95(2), ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1655/1999(3). Den sammanlagda stödsumma som kan beviljas enligt den förordningen får inte överstiga 10 % av den totala investeringskostnaden för det berörda projektet.

Beträffande avsnittet Amberg-Waidhaus av motorväg A6, som utgör den direkta gränsen till den tjeckiska republiken, lämnade den tyska förbundsregeringen in ansökan till kommissionen om gemenskapsstöd 1997 och 2001. Utifrån dessa ansökningar beviljades ett stöd på 6,51 miljoner euro 1997 för konstruktion av delavsnitten Lohma-Waidhaus och Pfreimd-Woppenhof. Kommissionens beslut om eventuellt stöd till avsnittet Kaltenbaum-Lohma, som det lämnades in ansökan om från budgeten för 2001, är under behandling. För delavsnittet Woppenhof-Kaltenbaum har ännu ingen ansökan lämnats in till kommissionen.

Samfinansiering från gemenskapens sida för detta delavsnitt kommer främst att bero på dess tekniska och finansiella mognad (dvs. om den nationella finansering som krävs finns), och på om det finns medel i budgetposten för det transeuropeiska transportnätet de kommande åren.

(1) Europaparlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet, EGT L 228, 9.9.1996, s. 1.

(2) Rådets förordning (EG) nr 2236/95 av den 18 september 1995 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät, EGT L 228, 23.9.1995, s. 1.

(3) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1655/1999 av den 19 juli 1999, EGT L 197, 29.7.1999, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1419/01

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(17 maj 2001)

Ämne: Hundraser som används för hundkamper

I många europeiska länder har man vidtagit åtgärder för att förhindra spridningen av hundraser som används för organiserade hundkamper, både för att de är farliga och har lett till många angrepp och för att brottslingar utnyttjar vissa raser på otillbörligt sätt, t.ex. som vakthundar och för grymma hundkamper med vadslagning.

Bör man inte enligt kommissionens mening utan dröjsmål fastställa en europeisk ram för sträng reglering eller, i vissa fall, eliminering av dessa hundraser?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(26 juni 2001)

Eftersom det inte finns en enhetlig definition av kamphundar anser kommissionen att den fråga som parlamentsledamoten tar upp i princip hör till medlemsstaternas ansvarsområde.

Medlemsstaterna har för närvarande mycket olika inställningar till kamphundar.

Kommissionen förfogar inte över tillräckliga vetenskaplig uppgifter för att kunna utarbeta några gemenskapsbestämmelser på detta område. På grund av detta ser sig kommissionen inte i stånd att lägga fram några förslag i frågan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0061/01

från Cristiana Muscardini (UEN) till rådet

(23 januari 2001)

Ämne: Ökningen av antalet fall av leukemi och tumörer inom Europeiska unionen

Nyligen har tragiska fall av leukemi och cancer konstaterats hos militärer som har deltagit i fredsbevarande uppdrag på Balkan (bland annat deltagare från Italien, Frankrike, Belgien, Portugal, Förenade kungariket, Tjeckiska republiken och Ungern) och inom hela gemenskapen ökar spridningen av mycket svåra sjukdomar som leukemi och olika typer av tumörer och melanom. De europeiska medborgarna är oroade för och räds eventuella samband mellan spridningen av dessa sjukdomar och användningen av utarmat uran under konflikten. Avser rådet att med hänsyn till det ovanstående kontrollera de risker för människors hälsa och miljön som användningen av vapen som använder utarmat uran kan ge upphov till? Är rådet berett att meddela vilka uppgifter det har om antalet fall av tumörer och leukemi som för närvarande drabbar europeiska medborgare?

Avser rådet att upprätta en undersökningskommission för att:

a) snabbt erhålla vetenskapligt tillförlitliga uppgifter för att belysa det eventuella sambandet mellan de projektiler som använts och de sjukdomar med dödlig utgång som konstaterats,

b) undersöka ökningen av allvarliga sjukdomar inom unionen de senaste tre åren,

c) bedöma skadorna på miljön,

d) identifiera de områden från vilka livsmedelsprodukter inte bör användas,

e) kontrollera konsekvenserna för djurbeståndet?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0061/01 och E-0064/01

(14 maj 2001)

Under sina diskussioner i samband med rådet (allmänna frågor) den 22 januari 2001 bekräftade ministrarna allmänhetens stora oro och uttryckte sitt åtagande om att få full klarhet i frågan om utarmat uran.

Det rådde allmän enighet om att det i första hand är en uppgift för Nato, eftersom det är den institution som organiserar krishanteringen på Balkan, att samla in uppgifter från deltagarna om användningen av utarmat uran, truppernas stationering och medicinska data. Ministrarna krävde också full insyn och ett öppet informationsutbyte mellan medlemsstaternas myndigheter och med andra organisationer som utreder denna fråga.

När det gäller rådet har det inte lagts fram någon vetenskaplig rapport, i vilken det fastställs ett samband mellan dessa sjukdomar och användningen av utarmat uran i ammunition.

Rådet noterade emellertid att många organ (UNEP, WHO, Nato, den kommitté som inrättats av kommissionen) för närvarande behandlar denna fråga, och man förväntar sig att de första rapporterna offentliggörs inom några veckor. När dessa rapporter är tillgängliga, har rådet enats om att på nytt behandla denna fråga för att bedöma huruvida ytterligare särskilda initiativ eller åtgärder är berättigade på EU-nivå.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1949/01 från Johan Van Hecke (PPE-DE) till kommissionen. Ordförandeskapets förklaring om Sudan av den 12 juni 2001.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 364 E , 20/12/2001 s. 0230 - 0230



SKRIFTLIG FRÅGA P-1949/01 från Johan Van Hecke (PPE-DE) till kommissionen (26 juni 2001) Ämne: Ordförandeskapets förklaring om Sudan av den 12 juni 2001 Varför nämner Europeiska unionen i ordförandskapets förklaring av den 12 juni 2001 förnyad militär aktivitet från SPLA:s sida, men inte den sudanesiska regeringens massiva offensiver i Nubabergen och Södra Blå Nilen i maj och juni 2001? Varför talar EU om att bombningarna från luften åter börjat, när rapporter från frivilligorganisationer och människor på platsen tyder på att bombningarna i själva verket aldrig upphörde? Måste inte EU överväga ett särskilt sändebud för Sudan i Nairobi, med mandat att regelbundet besöka det drabbade området och samla in objektiv och korrekt information både från regerings- och rebellsidan? Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar (20 juli 2001) Frågan bör ställas till rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0096/01

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(29 januari 2001)

Ämne: BSE: blodgivning

I samband med BSE-krisen har de 15 medlemsstaternas regeringar, förutom de åtgärder som EU:s ministerråd fattat beslut om på gemenskapsnivå, även vidtagit en del ytterligare åtgärder som endast gäller respektive medlemsstat. Bland annat har den franska regeringen vidtagit en åtgärd med särskilt iögonfallande resultat. Det rör sig om ett förbud mot att ta emot blod från personer som bodde i Förenade kungariket under de år då BSE-krisen rådde i Förenade kungariket.

Därför tillfrågas kommissionen följande: Anser kommissionen att det finns någon teknisk eller vetenskaplig grund för ett förbud mot blodgivning från personer som bodde i Förenade kungariket under BSE-krisen?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(14 mars 2001)

Vetenskapliga styrkommittén har nyligen underrättat kommissionen(1) om att det inte finns några avgörande vetenskapliga belägg för att den nya varianten av Creutzfeldt-Jacobs sjukdom (v-CJD) är överförbar via blod. Kommissionen är dock väl medveten om att en sådan överföring är teoretiskt möjlig, och de berörda vetenskapliga kommittéerna följer löpande upp de vetenskapliga uppgifterna, i den takt de tillkommer.

Med kommitténs resultat som underlag kommer kommissionen att vid behov föreslå förebyggande åtgärder. Kommissionen beaktar även rekommendationen från Vetenskapliga kommittén för läkemedel och medicintekniska produkter(2), att man noggrant skall överväga huruvida ett förbud mot att ta emot blod från personer som under en begränsad tid bott i områden med förhöjd risk för exponering för smittoämnet för bovin spongiform encefalopati (BSE), bidrar till ökad säkerhet. Detta ska sedan vägas mot förbudets negativa inverkan på tillgången av blod och på antalet blodgivare.

Enligt Vetenskapliga kommittén för läkemedel och medicintekniska produkter medför uteslutningskriterierna för blodgivare, förutom en risk till underskott av blod, även andra negativa effekter. Uteslutna blodgivare måste ersättas med nya, mest sannolikt med personer som lämnar blod för första gången. Detta skifte skapar ytterligare en risk eftersom infektionssjukdomar som överförs via blod är betydligt vanligare hos personer som lämnar blod för första gången än hos personer som lämnat blod upprepade gånger. Nya uteslutningsåtgärder måste därför vägas mot den beräknade risken för överföring av humant immunbristvirus (HIV), hepatit B-virus (HBV) och hepatit C-virus (HCV) i samband med blodgivning från någon som lämnar blod för första gången.

(1) Vetenskapliga styrkommitténs yttrande av den 2627 oktober 2000 om dokumentet Houston et al. i Lancet av den 16 september 2000 omöverföring av BSE genom blodtransfusion hos får.

(2) Uppdatering av yttrandet från Vetenskapliga kommittén för läkemedel och medicintekniska produkter av den 15 februari 2000 om riskkvantifiering för överföring av CJD via ämnen av mänskligt ursprung.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0483/01

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(21 februari 2001)

Ämne: Den turkcypriotiska regimens olagliga arrestering av en grekcypriot

Den 13 december 2000 blev turkcyprioten Panikos Tsiakourmas kidnappad av en grupp turkcyprioter då han befann sig på ett område där de brittiska militärbaserna är belägna. Kidnapparna förde honom med våld till ett område som ockuperas av turkarna och lämnade honom där, tillsammans med ett och ett halvt kilo cannabis som placerades bredvid honom. Efter några sekunder dök turkisk polis upp och arresterade honom för narkotikainnehav.

Sedan dess har den olagliga turkcypriotiska regimen hållit kvar Panikos Tsiakourmas i häkte. Förhållandena där är omänskliga och han har inte tillgång till någon form av läkar- eller hälsovård fastän han lider av diabetes.

Ett utdrag ur brottsregistret visar att Tsiakourmas aldrig gjort sig skyldig till några brott eller förseelser, och i en rapport från polisen vid de brittiska baserna intygas att han aldrig varit inblandad i några narkotikaaffärer. Det är uppenbart att kidnappningen av honom var en terroraktion och lika uppenbart att den olagliga turkcypriotiska regimens kvarhållande av honom i häkte är att likställa med kvarhållande av gisslan.

Vad tänker kommissionen göra för att se till att Tsiakourmas frigivning sker omedelbart och villkorslöst? Vilka påtryckningar ämnar den utöva gentemot Turkiet som ensamt bär ansvar för det som sker i dess olagliga vasall- och ockupationsstat på Cypern?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Verheugen

(27 mars 2001)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-0045/01 från Zacharakis(1).

(1) Se s. 168.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0135/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(31 januari 2001)

Ämne: Arbetskraftens rörlighet

Kan kommissionen tillhandahålla information om arbetskraftens rörlighet i Europeiska unionen (både mellan regioner inom medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna) i förhållande till arbetskraftens rörlighet i Förenta staterna och Japan?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(28 mars 2001)

Enligt statistiken var knappt 4 % av EU:s befolkning över 15 år icke-medborgare i den medlemsstat där de var bosatta 1999. Nettoinvandringen till EU utgör 0,2 % av den totala befolkningen. Motsvarande siffra för USA är 0,35 %. Nettoinvandringen till Japan är försumbar (12 000 med en befolkning på 126 miljoner).

Omkring en fjärdedel av migrationen utgjordes 1997 av personer som återvände till det egna landet, medan 17 % var medborgare i andra medlemsstater och 57 % i länder utanför EU.

När det gäller USA flyttade omkring 1,4 miljoner människor (ca 3 % av det totala antalet flyttningar) in från utlandet mellan 1998 och 1999.

När det gäller Europa beräknas var sjätte arbetstagare ha bytt arbete 1996, medan drygt 1,5 % av befolkningen i arbetsför ålder flyttade mellan NUTS2-regioner(1). Den inomregionala migrationen är mycket större i de norra medlemsstaterna (minst 2 % i genomsnitt) än i de södra (under 1 %). Ungdomar i tjugoårsåldern flyttar mest (åldersgruppen 15-24 i Nederländerna och Förenade kungariket), och rörligheten minskar avsevärt med stigande ålder.

United States Census Bureau rapporterar att 43 miljoner personer (15,9 % av USA:s befolkning) bytte bostad 1999. Det är den lägsta siffran sedan dessa uppgifter började samlas in. Av dessa flyttade 59 % inom samma county, 20 % till ett annat county i samma delstat, och 18 % till en annan delstat.

Det japanska statistikkontoret rapporterar att antalet personer som flyttade inom Japan var 6,1 miljoner 1999, vilket motsvarar ett inrikes migrationstal på 4,93 %. Detta innebär en minskning med 1,4 % jämfört med tidigare år. Det är det fjärde året i rad som andelen minskar sedan datainsamlingen inleddes 1954.

(1) NUTS (Nomenclature des Unités Territoriales et Statistiques).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0647/01

från Carlos Carnero González (PSE) till kommissionen

(6 mars 2001)

Ämne: Arbetssituationen för Sintel:s anställda

Sedan flera veckor tillbaka campar drygt tusen av Sintel:s anställda på Paseo de la Castellana i Madrid, mitt emot ministeriet för ekonomi och ministeriet för vetenskap och teknologi, och kräver att de spanska myndigheterna skall vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa arbetstillfällena inom Sintel och företagets framtida verksamhet, som tusentals arbetstagare i samtliga autonoma regioner i Spanien är direkt eller indirekt beroende av.

Ledningen för de två stora centrala fackföreningarna i Spanien (CC.OO och UGT) och ett flertal politiska, sociala, intellektuella och kulturella företrädare har uttryckt sin solidaritet med Sintel:s anställda och dess företagsråd, som genomfört flera aktioner, bland annat den ovan nämnda campingen under mycket svåra förhållanden, bland annat på grund av att de ansvariga vid Madrids kommun vägrat samarbeta överhuvudtaget.

Upprätthållandet av sysselsättningen, i synnerhet inom företag såsom Sintel som arbetar med den nya teknologin, som drabbats av flera motgångar sedan privatiseringen och försäljningen till den nu avlidne affärsmannen Jorge Mas Canosa, är av avgörande betydelse och stämmer överens med de mål som Europeiska unionen fastställt i stadgan om de grundläggande rättigheterna och den sociala agendan som antogs respektive behandlades vid det senaste toppmötet i Nice.

Känner kommissionen till dessa uppgifter eller tänker den informera sig om den aktuella situationen för företaget Sintel? Tänker kommissionen be den spanska regeringen redogöra för sin ståndpunkt och fråga vilka åtgärder den tänker vidta för att garantera den framtida sysselsättningen inom Sintel?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0647/01 och P-0901/01 ingivet av Anna Diamantopoulou för kommissionen

(18 april 2001)

Som väktare av fördragen är det kommissionens uppgift att varje gång gemenskapslagstiftningen berörs utöva sina befogenheter.

Omstrukturering av industrin, inbegripet upprätthållandet av sysselsättningsnivån, förblir de nationella myndigheternas ansvar. Myndigheterna utövar sina befogenheter inom ramen för den nationella lagstiftningen i den berörda medlemsstaten.

Det bör under alla omständigheter uppmärksammas att bestämmelserna om arbetstagarnas rättigheter, som ingår i rådets direktiv 77/187/EEG av den 14 februari 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av verksamheter(1), ändrad genom rådets direktiv 98/50/EG av den 29 juni 1998(2) och 98/59/EG av den 20 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar(3), skall respekteras, i synnerhet när det gäller information och samråd.

Eftersom Spanien på vederbörligt sätt har införlivat direktivet i sin nationella lagstiftning, är det i första hand de nationella domstolarna som ska lösa eventuella tvister som följer av detta fall.

(1) EGT L 61, 5.3.1977.

(2) EGT L 201, 17.7.1998.

(3) EGT L 225, 12.8.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0026/01

från Marianne Thyssen (PPE-DE) till kommissionen

(17 januari 2001)

Ämne: Elektroniska betalningssystem skall läggas om så de fungerar med euro

För 2001 har det planerats brett upplagda kampanjer med information till allmänheten för att övergången från mynt och sedlar i nationell valuta till mynt och sedlar i euro skall gå så bra som möjligt.

Det råder inget tvivel om att konsumenterna behöver uppmuntras att i ökad grad och i görligaste mån använda elektroniska betalningssystem så att omläggningen skall gå smidigare.

Känner kommissionen till att det inte är gratis att betala på elektronisk väg och att det är distributionssektorn och konsumenterna som får stå för kostnaderna? I vissa medlemsstater, bland dem Belgien, förefaller det i själva verket råda en monopolsituation på marknaden för elektroniska betalningssystem. Har kommissionen fått ta emot några klagomål om detta? Håller kommissionen själv på med några undersökningar av detta? Om så är fallet: hurdan är den aktuella situationen? Vilka konkreta åtgärder planerar kommissionen vidta under den period som föregår den egentliga övergången från mynt och sedlar i nationell valuta till mynt och sedlar i euro för att det skall kunna uteslutas att sådana som innehar en maktposition i samband med denna övergång missbrukar denna ställning?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(1 mars 2001)

Kommissionen är medveten om att elektroniska betalningar, som alla andra betalningssätt, inklusive kontant betalning, är förenade med kostnader och att dessa kostnader kan belasta användarna av elektroniska betalningssystem, dvs. handlare och kunder.

Kommissionen har mottagit ett klagomål från Unizo (f.d. NCMV), en belgisk sammanslutning av detaljhandlare, mot Banksys, som handhar det belgiska elektroniska betalningssystemet BanContact/MisterCash. Enligt Unizo missbrukar Banksys sin dominerande ställning på den belgiska marknaden för elektroniska betalningssystem genom att ta ut överdrivna och diskriminerande avgifter av mindre handlare. Kommissionen håller på att undersöka klagomålet och planerar att avsluta undersökningen under detta år.

Ett möjligt missbruk av dominerande ställning i enlighet med gemenskapsrätten kan inte uteslutas vid första påseende, men naturligtvis kan kommissionen påbörja en undersökning om det finns konkreta indikationer på att ett företag missbrukar sin dominerande ställning på en viss marknad. En sådan undersökning kan påbörjas antingen efter ett klagomål eller på eget initiativ.