SKRIFTLIG FRÅGA P-0253/98 från Karla Peijs (PPE) till kommissionen (5 februari 1998)

Ämne: En förpliktelse när det gäller att acceptera två olika valutor till och med för en enskild transaktion

1. Finns det någon i lag angiven förpliktelse för näringsidkare om att acceptera två olika valutor (den tidigare nationella valutan och euron) till och med för en enskild transaktion under perioden 1 januari till 1 juli 2002? Om detta är fallet, i vilken lagstiftning är då denna förpliktelse fastlagd?

2. Skulle det vara en acceptabel lösning när det gäller denna förpliktelse att acceptera två olika valutor, att den avskaffas, eftersom det skall finnas ett stort antal växlingskontor där de ¨gamla¨ nationella valutorna kan växlas till euro, exempelvis hos affärsbankerna?

3. Kommer kommissionen att utfärda några rekommendationer på detta område?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (2 mars 1998)

Handelns skyldighet att acceptera en betalning är en fråga om lagligt betalningsmedel och det är en särskild rätt som ges sedlar och, med vissa begränsningar, mynt. Ingen kan i dag i någon medlemsstat tvingas att acceptera en betalning med check eller på elektronisk väg, inte ens i den nationella valutan. Så kommer att fortsatt vara fallet med euron.

Sedlar och mynt i euro kommer att införas i alla deltagande medlemsstater den 1 januari 2002. Enligt artikel 10 och 11 i utkastet till förordning om införande av euron ((EGT C 369, 7.12.1996. )) kommer dessa sedlar och mynt att utgöra lagligt betalningsmedel i alla deltagande medlemsstater och måste därför i princip accepteras som betalningsmedel av detaljhandeln.

Enligt artikel 15 i utkastet till rådets förordning skall sedlar och mynt i nationella valutaenheter fortsätta att vara lagliga betalningsmedel under högst sex månader efter övergångsperiodens utgång, dvs. senast till och med den 30 juni 2002. Denna period kan förkortas genom nationell lag. Det står i själva verket medlemsstaterna fritt att förkorta eller helt avskaffa den period då två valutor samtidigt är i omlopp som lagligt betalningsmedel. Dessutom får varje deltagande medlemsstat för perioden från den 1 januari till den 1 juli 2002 fastställa regler för användningen av sedlar och mynt i sin nationella valutaenhet samt vidta alla nödvändiga åtgärder för att underlätta deras tillbakadragande. Frågan om vilka sedlar och mynt detaljhandeln kommer att vara skyldig att acceptera som betalningsmedel under denna sexmånadersperiod kommer i första hand att bero på nationella bestämmelser.

Sedan december 1995, när Europeiska rådet antog programmet för införandet av euron, har de flesta medlemsstater i själva verket angivit att de kommer att fastställa en betydligt kortare period med två valutor samtidigt i omlopp än sex månader, för att göra övergången mindre betungande för detaljhandeln och undvika att skapa förvirring för konsumenterna. Inledande diskussionsrundor om den optimala längden och den allmänna organisationen av fas C, med sikte på att i största möjliga utsträckning minska kostnader och olägenheter, har ägt rum i alla medlemsstater utom i Danmark.

Kommissionen har inte ändrat sin uppfattning att perioden då de två valutorna är i omlopp samtidigt bör vara så kort som det tekniskt sätt är möjligt. Den avser inte att på detta stadium utfärda en formell rekommendation, men kommer däremot att uppmana medlemsstaterna att påskynda sina beslutsprocesser för att ge valutaanvändare tillräcklig tid att förbereda övergången.