ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2354/97 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (18 juli 1997)

Ämne: Angolanska regeringstruppers roll vid Kabilas erövring av Zaire

Hur bedömer rådet att regeringstrupper med effektivt militärt stöd från den officiella angolanska armén har hjälpt Kabilas trupper att erövra zairiskt territorium?

Har rådet givit till känna att det motsätter sig ett sådant understöd, som finansieras med försäljning ur de befintliga oljereserverna, i en situation då dessa pengar skulle behövas med tanke på utvecklingen av Angola i allmänhet och den humanitära situationen i landet i synnerhet?

Hur ämnar rådet förklara för medborgarna i Europa att Angolas oljereserver redan sålts för tre år framåt och att vinsterna från denna försäljning bland annat använts för anskaffning av krigsmateriel för offensiva ändamål? Denna materiel har till stor del köpts från ett land som medverkat vid uppkomsten av fredsavtalet, nämligen Ryssland och köpen har ägt rum vid en tidpunkt då EU ställt anslag till förfogande för den allmänna utvecklingen av landet.

Svar (13 november 1997)

Enligt de rapporter som rådet har fått verkar det som om angolanska arméförband stödde Kabilas trupper medan förband från UNITA samtidigt stödde den förre presidenten MOBUTO.

Nyligen erkände Rwandas regering offentligt den roll som dess trupper spelade i kampen om kontroll över landet. Det står klart att trupper från andra länder i området likaledes var indragna i denna konflikt.

Rådet har fördömt all yttre militär inblandning i konflikten i f.d. Zaire och har uppmanat de kongolesiska parterna att lösa konflikten på fredlig väg.

På diplomatisk väg och genom sitt särskilda sändebud för området kring de stora sjöarna, Aldo Ajello, har rådet uppmanat regeringarna i länderna i området att avhålla sig från all inblandning.

Frågan om den angolanska regeringens köp av krigsmateriel omfattas inte av rådets behörighet. Men rådet anser det naturligtvis önskvärt att de angolanska myndigheterna, såväl som UNITA, avsätter mesta möjliga av sina inkomster till de gemensamma utvecklingsmål som återges i Lomékonventionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2850/97 från Edith Müller (V) till kommissionen (11 september 1997)

Ämne: EU:s politik i före detta Jugoslavien

Kan kommissionen ange de exakta administrativa kostnaderna för EU-program i före detta Jugoslavien sedan 1995, inklusive kostnader för kommissionens enheter i Bryssel, för delegationer och represenationskontor samt för administrativa uppgifter som lämnats ut på entrepenad (övervakning, utvärdering, fastställande av projekt, inköp osv.)?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2850/97 och E-2851/97 ingivna av Hans Van den Broek för kommissionen (23 oktober 1997)

Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2867/97 från Jesús Cabezón Alonso (PSE) till kommissionen (11 september 1997)

Ämne: Analysverksamhet och samarbete på sysselsättningsområdet

Det verkar som om det ändrade förslaget till beslut om gemenskapens åtgärder för analys och samarbete på sysselsättningsområdet (Essen-programmet) ännu inte har antagits, trots det nederländska ordförandeskapets ansträngningar.

Kan man räkna med att det antas före Europeiska rådets extrainsatta möte om sysselsättningen?

Hur kommer denna försening att inverka på den gemensamma rapport om sysselsättningen som Europeiska rådet skall uttala sig om i december i samband med att det luxemburgiska ordförandeskapet avslutas?

Svar avgivet av Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (20 oktober 1997)

Det ändrade förslaget av rådets beslut om kommissionens verksamhet när det gäller forskning, analys och samarbete på sysselsättnings- och arbetsmarknadsområdet ((KOM(95) 250, ändrat genom KOM(96) 449. )) diskuteras alltjämt inom rådet.

Det är inte möjligt för kommissionen att formellt flytta fram det datum då detta förslag skall antas. Det tycks dock som om det aktuella arbetet i rådet går stadigt framåt och förhoppningsvis kan man vänta sig ett resultat inom kort.

Kommissionen informerar parlamentsledamoten om att hittills har den förfogat, om än i begränsad omfattning, över medel för att finansiera sina insatser när det gäller forskning, analys och samarbete på sysselsättningsområdet. Denna försening kommer således bara att få ringa följder för det arbete som är knutet till den gemensamma rapport som skall läggas fram inför Europeiska rådet i december. Om eventuellt inget rådsbeslut fattas, kommer situationen att bli mycket svårare fr.o.m. 1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2874/97 från Kenneth Coates (GUE/NGL) till kommissionen (11 september 1997)

Ämne: Fri rörlighet

Enligt bestämmelserna om arbetslöshetsersättning i Förenade kungariket kan arbetslösa personer endast bibehålla sin ersättning under resor ¨utomlands¨ inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet om resan särskilt är avsedd för att söka arbete. De kan inte ta semester eller närvara vid exempelvis begravning av en anhörig i ett annat land inom EES-området med bibehållen ersättning. Det finns inte några sådana begränsningar för anställda personer eller egenföretagare.

Vad kan kommissionen göra för att komma till rätta med denna diskriminering mot arbetslösa unionsmedborgare bosatta i Förenade kungariket, vilken strider mot bestämmelser enligt vilka man skall ¨...inom gemenskapen i de olika medlemsstaternas nationella lagstiftning garantera lika behandling av arbetande som är medborgare i medlemsstaterna...¨?

Svar från Padraig Flynn på kommissionens vägnar (15 oktober 1997)

Enligt bestämmelserna om arbetslöshetsersättning från 1996 får arbetslösa personer ta två veckors semester utan att de förlorar sina förmåner eller riskerar andra påföljder, men detta kan endast ske på vissa villkor. För att få denna förmån skall man både aktivt söka arbete och vara tillgänglig för arbete, Enligt bestämmelserna (19 (1) (p) ¨Circumstances in which a person is to be treated as actively seeking employment¨) skall arbetslösa personer behandlas som aktivt arbetssökande i högst två veckor, även om de i själva verket inte söker arbete på grund av semester, förutsatt att de är tillgängliga för arbete. Arbetsförmedlaren måste därför avgöra om den arbetslöse fortfarande är tillgänglig för arbete och även i fortsättningen är berättigad till arbetslöshetsersättning. En arbetslös person som semestrar utanför Förenade kungariket anses inte vara tillgänglig för arbete.

Det faktum att arbetslösa endast får arbetslöshetsunderstöd medan de söker arbete i en annan medlemsstat enligt bestämmelserna i artikel 69 i förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen ((Uppdaterad genom förordning (EG) nr 118/97, EGT L 28, 30.1.1997, senast ändrad genom förordning (EG) nr 1290/97, EGT L 176, 1.7.1997. )) är i linje med deras grundläggande rätt till lika behandling och de friheter som föreskrivs i EG-fördraget ((EG-domstolens dom av den 16.5.1991. Mål C-272/90, Van Noorden, 1991, I, s. 2543. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3136/97 från Rijk van Dam (I-EDN) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Religionsfrihet i Marocko

I sitt svar på fråga E-1759/96 ställd av Leen van der Waal om kränkning av religiösa minoriteters rättigheter i Marocko meddelade kommissionen att man inte kommer att underlåta att informera de marockanska myndigheterna angående sina farhågor beträffande respekterandet av de mänskliga rättigheterna i Marocko. Av denna anledning vill jag fästa kommissionens uppmärksamhet på följande.

Nyligen blev två kristna, en amerikan (Timothy Lamb) och en sydkorean (Joohyun Ahn), arresterade i staden Fez och efter några dagar i häkte utvisade beskyllda för ¨proselytvärvning¨, emedan man försökt locka en muslim att överge sin tro. Vid en husrannsakan fann man endast några videokassetter med kristet budskap och ett par biblar i arabisk översättning. Enligt vad som rapporterats gav en domare i Fez, Lamb möjligheten att frias från anklagelserna om han läste upp den islamiska trosbekännelsen, denne fick heller ingen möjlighet att kontakta sin ambassad eller att anlita en advokat.

1. Kan kommissionen bekräfta rapporterna och delar den min uppfattning att de rättsliga myndigheterna i Marocko har handlat i strid med religionsfriheten och med rätten till en rättvis rättegång?

2. Är kommissionen beredd att meddela de marockanska myndigheterna att dessa händelser strider mot associeringsavtalet mellan EU och Marocko och att man är oroad när det gäller den kristna minoritetens situation i Marocko?

Svar från Manuel Marin på kommissionens vägnar (3 november 1997)

1. Kommissionen kan inte bekräfta informationen i parlamentsledamotens fråga.

2. Vad gäller parlamentsledamotens grundläggande frågor hänvisas till kommissionens svar på Leen van der Waals ((EGT C 345, 15.11.1996. )) skriftliga fråga E-1759/96.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2704/97 från Markus Ferber (PPE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Skydd av orrtupp i Österrike

I regionen Sulzberg i Österrike får man vartannat år skjuta en orrtupp (för 1 000 DM). I Tyskland står däremot orrtupp på röda listan och är därmed skyddad året runt. Medan man i Tyskland vårdar orrbeståndet kan dessa djur ges fria för avskjutning i Österrike.

Vad beror det på att två grannländer som båda är medlemmar i EU har så olika bestämmelser i naturvårdsfrågor?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (22 september 1997)

I enlighet med artikel 7 i rådets direktiv 79/409/EEG om bevarande av vilda fåglar ((EGT L 103, 25.4.1979, ändrat vid anslutningen av Österrike, Finland och Sverige (EGT L 1, 1.1.1995). )) får de arter som omfattas av förteckningen i bilaga II jagas enligt nationell lag så länge medlemsstaterna säkerställer att jakten på dessa arter inte inverkar menligt på bevarandeinsatserna i artens spridningsområde. Vad beträffar orren (Tetrao tetrix), som ledamotens fråga avser, får denna art endast jagas i de medlemsstater som anges i bilaga II.2. I Österrike är jakt på både orrtuppar och orrhönor tillåten, medan man i Tyskland endast får jaga orrtuppar. De olika jaktbestämmelserna är alltså helt i överensstämmelse med direktivets föreskrifter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2501/97 från Anita Pollack (PSE) till kommissionen (18 juli 1997)

Ämne: CITES - Elfenben

Mot bakgrund av Europaparlamentets resolution B4-0473/97 av den 12 juni 1997 som ¨anmodar parterna att inte godkänna motionerna från Botswana, Namibia och Zimbabwe om att nedklassificera den afrikanska elefanten¨ och den ståndpunkt som flera av medlemsländerna önskat, att rösta emot denna nedklassificering, påverkades det slutliga resultatet från parterna till CITES-konventionen av kommissionens ståndpunkt.

Kommer kommissionen för klarhetens skull att publicera de specifika rekommendationer som lades fram i Harare i elefantfrågan och kommer kommissionen i framtiden att försöka delge sina förslag till gemensam ståndpunkt från medlemsländerna till Europaparlamentet i god tid?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (26 september 1997)

Förslagen om överföring av elefantpopulationen i Botswana, Namibia, och Zimbabwe antogs av långt fler parter än de nödvandiga två tredjedelarna. Kommissionens ståndpunkt att understödja en kompromiss med bestämda villkor och gemenskapens påföljande ståndpunkt att avstå från att rösta har inte påverkat mötets resultat. Kommissionen och gemenskapen har däremot bidragit till förhandlingarnas positiva utgång.

Kommissionen är beredd att informera det ansvariga utskottet om dessa förhandlingar och förklara ståndpunkterna, allt i enlighet med uppförandekodex mellan kommissionen och parlamentet. Därigenom kan parlamentet fastställa att det inte finns någon motsättning mellan ståndpunkten i dess resolution 94-0473/97 av den 12 juni 1997 och kommissionens ståndpunkt.

Som Konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES) visade, är kommissionen i princip beredd att ta hänsyn till parlamentets åsikter när den formulerar förslag till gemensamma ståndpunkter. På samma sätt har kommissionen tillsammans med ordförandeskapet ett regelbundet informationsutbyte med företrädare för frivilligorganisationer inom gemenskapen under loppet av CITES-mötena. När det gäller att i framtiden delge parlamentet förslag till gemenskapens ståndpunkter långt före CITES-möten, kommer kommissionen även forsättningsvis att följa nämnda uppförandekodex.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2510/97 från Giuseppe Rauti (NI) till kommissionen (22 juli 1997)

Ämne: Återbäring av inkomstskatt för familjer med bara en inkomsttagare

På grundval av ett tvetydigt beslut som fattats av domstolen för konstitutionella frågor, beslut nr 358 av den 24 juli 1995, negligeras ett EG-direktiv allt oftare i Italien. Direktivet ger sedan 1976 familjer med bara en inkomsttagare rätt till återbäring av 50 % av inkomstskatten och dessutom rätt till den tillhörande lagliga räntan och kompensation för förändringar i penningvärdet.

Känner kommissionen till detta och har den, med anledning av problemets stora sociala betydelse, för avsikt att förmå den italienska regeringen att tillämpa det omnämnda direktivet?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (28 oktober 1997)

Inkomstbeskattning ligger inom medlemsstaternas kompetensområde. Inte genom något gemenskapsdirektiv (i synnerhet inte genom direktiv 76/207/EEG ((Rådet direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor - EGT L 39, 14.2.1976. ))) införs en skyldighet vad gäller metoden för inkomstbeskattning av äkta makar. Det finns därför ingen grund för kommissionen att ta upp frågan med den italienska regeringen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2686/97 från Luigi Moretti (NI) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Försenade betalningar

1995 antog kommissionen en rekommendation till medlemsstaterna om betalningsfrister vid handelstransaktioner (95/198/EG) ((EGT L 127, 10.6.1995, s. 19. )). Eftersom mottagarna genomförde de föreslagna åtgärderna på ett bristfälligt sätt, har kommissionen nyligen blivit tvungen att utarbeta och anta ett meddelande om försenade betalningar vid handelstransaktioner och fastställa utarbetandet av ett förslag till direktiv som skall läggas fram före slutet av 1997.

Med beaktande av att mottagarna av medel från gemenskapsprogram och -initiativ allt oftare beklagar sig över oberättigade förseningar då gemenskapens institutioner fördelar medlen, anmodas kommissionen att förklara vilka åtgärder den tillämpar för att betalningsfristerna i samband med finansieringen från gemenskapens program skall respekteras.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar (16 oktober 1997)

Kommissionen vill först och främst uppmana parlamentsledamoten att ta del av de svar som nyligen avgavs på skriftliga frågorna E-3101/96 från Graham Mather ((EGT C 105, 3.4.1997. )) och E-1568/97 från Honório Novo ((EGT C 60, 25.2.1998, s.27. )). I tidigare svar på frågor av samma typ som parlamentsledamoten ställer har kommissionen för parlamentet angivit vilka ändringar som de senaste åren gjorts i betalningsrutinerna. Dessa ändringar har i det stora hela lett till att betalningarna blivit pålitligare och snabbare.

Kommissionen mäter regelbundet betalningsfristerna. För budgetåret 1996 har man således kunnat konstatera att den genomsnittliga betalningsfristen - när alla kommissionens betalningar enligt budgeten räknats med - är 52 dagar. Det framgår också (budgetåret 1996) att 78 % av betalningarna skedde inom 60 dagar eller mindre, 12 % inom 60 till 90 dagar och 10 % efter mer än 90 dagar.

Kommissionen är medveten om att dessa resultat går att förbättra och att målet skall vara att minst 95 % av betalningarna sker inom 60 kalenderdagar. Trots detta har kommissionen helt nyligen antagit ett meddelande om betalningsfrister ((SEK(97) 1205. )) där principen att betala dröjsmålsränta för vissa betalningar uttryckligen godtas. Åtgärder har redan vidtagits för att genomföra denna princip i praktiken från och med 1 oktober 1997, vilket först och främst skall ske genom att en klausul om dröjsmålsränta införs i alla kommissionens avtal.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3063/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Utsläpp av flyktiga organiska föreningar

Denna fråga gäller förslaget till rådets direktiv om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i viss industriell verksamhet (KOM(96) 0538 - 96/0276(SYN)) ((EGT C 99, 26.3.1997, s. 32. )).

Vissa åtgärder för att minska utsläpp av flyktiga organiska föreningar har redan gjorts på gemenskapsnivå, t.ex. fordons- och oljeprogrammet och andra lagstiftningsinitiativ rörande utsläpp som orsakas av trafik samt system för distribution av bensin. Därför är det nödvändigt att minska de utsläpp som kommer från stationära källor till utsläpp av lösningsmedel, men eftersom dessa källor är så många är det nödvändigt att fastställa särskilda villkor för de tre viktigaste undersektorerna.

Har kommission för avsikt att fastställa metoder för en likvärdig minskning inom alla sektorer (med tanke på hur många industrisektorer och företag som är inblandade) och fastställa balanserade mål för minskning inom varje sektor i termer av kostnadseffektivitet?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (5 november 1997)

Under utarbetandet av förslaget till ett direktiv om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i viss industriell verksamhet, har kommissionen med stor omsorg definierat de utsläppskrav som måste uppfyllas av de olika industrisektorer inom direktivets tillämpningsområde. I ett flertal sektorspecifika undersökningar har möjligheten att minska utsläppen av flyktiga organiska föreningar fastställts för varje sektor på grundval av bästa tillgängliga teknik. Utsläppsgränserna och gränserna för användning av lösningsmedel är avgörande för huruvida en anläggning omfattas av direktivet eller ej och har fastställts med noggrant beaktande av både tekniska och ekonomiska aspekter.

Kommissionen har eftersträvat en viss överensstämmelse mellan olika sektorer vad gäller de genomsnittliga utgifterna per ton flyktiga organiska föreningar i förhållande till de övriga omkostnaderna.

Kommissionen har däremot inte utvecklat en enhetlig metod för varje berörd sektor vad gäller avvägningen mellan omkostnader och fördelar. Detta skulle ha varit väldigt komplicerat att genomföra med tanke på hur många och olika de berörda industriella sektorerna och företagen är. Dessutom skulle fullständig tillnärmning av reduceringsomkostanderna för alla sektorer löpa risken att bestraffa små och medelstora företag.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3054/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Reform av den gemensamma organisationen av marknaden för olivolja

Angående ¨Kommentar till ministerrådet och Europaparlamentet om oliv- och olivoljesektorn (inklusive ekonomiska, kulturella, regionala och sociala aspekter samt miljöaspekter, den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden, behovet av en reform och de alternativ som förutses¨ (KOM(97) 0057).

Från politisk synpunkt främjar inte kommissionens förslag utvecklingen av de traditionella olivodlande regionerna i Europeiska gemenskapen.

Från ekonomisk synpunkt uppmuntrar det inte förbättringar av den europeiska olivodlingssektorns konkurrenskraft. Förslaget att beräkna stöd efter antalet träd innebär att man omöjliggör en uthållig olivproduktion i framtiden, vilket är en grundläggande förutsättning för att behålla den europeiska dominansen.

Från ekologisk synpunkt innebär ett stöd räknat efter antal träd att odlingar kommer att läggas ned, med en ökning av risken för försämrad miljö.

Från social synpunkt innebär stöd till produktion att den nuvarande sysselsättningsnivån bibehålls och att avfolkningen av landsbygden förhindras. Däremot skulle ett stöd räknat efter antal träd i praktiken betyda att olika produktionssystem hos olivodlarna skulle försvinna, och vissa av dessa har en vital betydelse dels för de små producenterna, dels för lönearbetarna.

Min fråga gäller om kommissionen närmare kan reflektera över stödet räknat efter antal träd. I detta sammanhang måste understrykas att markägarna skulle kunna låta bli att skörda oliverna, inkassera stödet och samtidigt spara in kostnaderna för arbetskraft, och till och med att andra skulle kunna plantera olivträd enbart för att erhålla stöd.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (20 oktober 1997)

Först och främst bör det klargöras att olika alternativ till reform av den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden för olivolja anges i den kommentar om olivoljesektorn som parlamentsledamoten hänvisar till. Ett av dessa alternativ är beviljande av stöd per träd.

Kommissionen anser inte att detta alternativ kommer att ha de negativa konsekvenser som parlamentsledamoten skissar upp (som nedläggning av odlingar, miljöförsämring och arbetslöshetsproblem), förutsatt att stödet per träd beviljas på vissa villkor, däribland ett krav på att oliverna skall skördas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3051/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Numreringspolitik för teletjänster

I samband med ¨Grönbok om en numreringspolitik för teletjänster i Europa¨ (KOM(96)0590) måste hänsyn tas till harmonisering och synkronisering av processen att införa val och förhandsval. Vidare måste stöd ges till införandet av flyttbara nummer så snart som möjligt, från den 1 januari 1998, vad gäller flyttbarhet av anläggningen (i lokal zon), tjänsten och den som tillhandahåller tjänsten (inklusive flyttbarhet för nummer reserverade för specialtjänster), om det är tekniskt möjligt. Det europeiska nummerområdet bör skapas så snart som möjligt, samtidigt som man fortlöpande kontrollerar dess ekonomiska och sociala fördelar.

I detta perspektiv är frågan: vilken roll och vilket arbetssätt kommer att gälla för den nya europeiska myndigheten som skall skapas?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (23 oktober 1997)

I grönboken om numrering från november 1996 lade kommissionen fram olika alternativ angående numreringsfrågor för allmänt samråd. Ett av dessa alternativ var skapandet av en ny reglerings- och förvaltningsstruktur för telenummer i Europa. Denna struktur skulle spela en viktig roll i ett av de mer ambitiösa scenarierna som föreslogs, nämligen harmoniseringen av de nationella numreringssystem. På grundval av resultaten av samrådet kom kommissionen i sitt meddelande från maj 1997 ((KOM(97) 203 slutlig. )) emellertid fram till att det för närvarande inte finns tillräckligt med stöd för en mer långtgående harmonisering av de nationella numreringssystemen. Denna bedömning kan ändras mot bakgrund av nya marknadskrav efter en fullständig liberalisering och därför borde ytterligare en analys av kostnader och fördelar utföras om några år.

På kort sikt är den enda nya uppgiften för en numreringsadministration på europeisk nivå skapandet av ett europeiskt telefonnummerområde (ETNS) på grundval av landskoden 388, så som föreslogs i kommissionens meddelande från maj. Storleken på detta ETNS skulle inte motivera skapandet av en europeisk numreringsmyndighet och kommissionen har föreslagit att Europeiska telekommunikationskontoret får i uppdrag att, i alla fall i inledningsskedet, administrera ETNS.

I slutet av 1999 skall kommissionen göra en genomgång av gemenskapens regler på området för telekommunikation mot bakgrund av de krav som följer av en liberalisering av telekommunikationsmarknaden. Behovet av en europeisk numreringsmyndighet för telekommunikationer skall tas under förnyat övervägande som en del av den genomgången.