SKRIFTLIG FRÅGA P-1439/02

från Sebastiano Musumeci (UEN) till kommissionen

(15 maj 2002)

Ämne: Krissituation på grund av ökenspridningen på Sicilien

Den torka som under de senaste två åren har drabbat Sicilien verkar inte längre vara en tillfällig företeelse utan en kris som ger anledning till stor oro.

Vattenbristen utgör nu en allvarlig fara inte bara jordbruket och djuruppfödningen utan även för vattenförsörjningen i bebodda områden. I några av dessa områden har redan vattenransonering införts.

Denna krissituation, som beror på den dramatiska minskningen av regn, förvärras av bristen på ändamålsenliga infrastrukturer inom den regionala vattenförsörjningen. Denna brist gör det omöjligt att hitta en lämplig lösning på kort eller medellång sikt.

De allmänna åtgärder som vidtas av de regionala och nationella regeringarna har visat sig vara helt otillräckliga för att tackla denna allvarliga situation.

Kan kommissionen mot denna bakgrund informera om följande:

- Vilka särskilda åtgärder kan vidtas för att hejda den långsamma men obevekliga ökenspridningen på Sicilien, med tanke på att denna ö idag är dömd att röna samma öde som den närliggande afrikanska kontinenten?

- Anser inte kommissionen att den bör tillsätta en särskild expertkommitté för att så snart som möjligt undersöka tänkbara lösningar så att man, när det fortfarande finns tid, kan förhindra att Medelhavets största ö drabbas av en enorm katastrof?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(7 juni 2002)

I det operativa programmet för Sicilien under programplaneringsperioden 20002006, inom ramen för strukturfonderna, anges åtgärder för vattenresurser och vattenförsörjning för ca 170 miljoner euro ur Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och 94 miljoner euro ur Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), utvecklingssektionen. Kommissionen vill framhålla att både urvalet och genomförandet av projekt är, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, ett ansvar för de regionala myndigheter som har i uppdrag att förvalta och övervaka program som samfinansieras genom de fonder som nämns här ovan.

Man planerar att uppdatera och revidera programmen för de finansiella resurserna till år 2003, för att effektivare bemöta den förändrade situationen. Skulle den allvarliga situation som beskrivs av ledamoten bekräftas kan det reviderade programmet komma att förändras på ett sådant sätt som krävs för att ta itu med vattenbristen på ett effektivare sätt. Det är dock de italienska nationella och regionala myndigheternas sak att ta initiativ till att revidera programmen.

Frågor om vatten, bland annat frågan om tillgång på vatten för människans bruk, regleras främst av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område(1).

Åtminstone två av syftena med ramdirektivet om vatten är relevanta för den situation som beskrivs i den skriftliga frågan: att upprätta en ram för skyddet av inlandsytvatten, vatten i övergångszon, kustvatten och grundvatten, för att

(i) främja en hållbar vattenanvändning baserad på ett långsiktigt skydd av tillgängliga vattenresurser och

(ii) bidra till att mildra effekterna av översvämning och torka. Direktivet bör därigenom bidra till tillräcklig tillgång på ytvatten och grundvatten av god kvalitet som behövs för en hållbar, balanserad och rättvis vattenanvändning.

Den 16 april 2002 antog kommissionen ett meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Mot en temainriktad strategi för markskydd(2). I detta meddelande behandlas ökenspridningen mot bakgrund av markförstörelseprocesser, till exempel erosion. I meddelandet erkänns det faktum att Medelhavsområdet är allvarligt drabbat av erosion. Följderna för miljön, vattenreserverna och jordbruksmarkerna är ett omfattande hot mot dessa regioner.

De torra områdena inom unionen är främst belägna i södra Spanien och Portugal, Syditalien, större delen av Greklands fastland och öar samt södra Frankrike. I dessa regioner hotas eller påverkas 60 procent av markerna av ökenbildning och markförsämring. Dessa medlemsstater har därför slagit sig samman inom ramen för en regional bilaga för norra Medelhavet till Förenta nationernas konvention om bekämpning av ökenspridning. Dessa Medelhavsstater, framför allt Italien, har antagit nationella handlingsprogram för att bekämpa ökenspridningen(3), där de analyserar ökenspridningsprocessen och identifierar lämpliga åtgärder.

(1) EGT L 327, 22.12.2000.

(2) KOM(2002) 179 slutlig.

(3) FN:s sekretariat för CCD (konventionen om bekämpning av ökenspridning)/det italienska nationella handlingsprogrammet: http://www.unccd.int/actionprogrammes/northmed/national/2000/italy-eng.pdf Comitato Nazionale Italiano per la lotta alla siccità e alla desertificazione: http://www.desertification.it/.