SV Europeiska unionens officiella tidning CE 33/74

(2004/C 33 E/071)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0739/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(11 mars 2003)

Ämne: Ökad spridning av aids i länder med låg levnadsstandard på grund av fel i samband med injektioner och blodtransfusioner

1. Känner kommissionen till februariutgåvan 2003 av ”International Journal of STD and Aids”, en facktidskrift om sexuellt överförbara sjukdomar, där David Gisselquist, John Potterat med flera hävdar att spridningen av aids kraftigt avviker från spridningen av könssjukdomar och att aids också i hög utsträckning förekommer hos barn mellan 5 och 12 år vars mödrar inte är smittade och att förekomsten av aids är anmärkningsvärd hög i befolkningsgrupper där utbildningsnivån och hälsovården är den bästa?

2. Anser kommissionen liksom de i fråga 1 omnämnda författarna att det är möjligt att fel i samband med blodtransfusioner och injektioner snarare än promiskuöst beteende bidrar till den vidare spridningen av hiv/aids?

3. Har kommissionen något jämförande material från kandidatländerna, där spridningen av hiv/aids på grund av en relativ isolering till en början var mindre än i Västeuropa, men där spridningen tilltagit kraftigt sedan man börjat spara på de utgifter som krävs för noggrannhet vid medicinsk behandling och sedan tillgången till hälsovård begränsats för personer med lägre inkomster på grund av att de allmänna ersättningssystemen fallit bort?

4. I vilken mån medverkar EU i de program i tredje länder som i kampen mot hiv/aids fram tills nu uteslutande haft sexuellt överföra sjukdomar som utgångspunkt snarare än slarv eller andra brister vid medicinsk behandling?

5. Hur kan kommissionen bidra till att de verkliga orsakerna till den snabba spridningen av hiv/aids i världen blir bättre kända och att de ändringar som eventuellt är nödvändiga i kampen mot denna sjukdom kan göras så snart som möjligt?

Källa: Den nederländska dagstidningen De Volkskrant den 25 februari 2003.

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(16 april 2003)

Kommissionen delar inte slutsatserna i en serie artiklar som publicerades i marsutgåvan 2003 av International Journal of sexually transmitted diseases (STD) and acquired immunodeficiency syndrome (AIDS) att i Afrika kontakter med hälso- och sjukvården har orsakat mer humant immunbristvirus än sexuella kontakter. Kommissionen instämmer snarare i huvudslutsatsen i ett färsk expertutlåtande från Världshälsoorganisationen (WHO) och UNAIDS enligt vilket den överväldigande majoriteten av hiv-smitta i Afrika beror på osäker sex (1).

Kommissionen anser att den påstådda höga förekomsten av hiv-smitta bland barn mellan 5-10 år som Gisselquist och hans medarbetare framhäver är felaktig, och att den orsakas av ett högt antal felaktigt positiva hiv-test till följd av bristen på noggranna och giltiga test i Afrika söder om Sahara under mitten av 1980-talet. När korrekta och ytterst noggranna diagnostiska test genomförts på barn har hiv-smitta inte påträffats om inte modern varit smittad med hiv, utom när barnet har fått en transfusion med smittat blod eller har ammats av en hiv-positiv amma. I artiklarna hänvisas till konstaterandet av ett statistiskt samband mellan hiv-smitta och högre socioekonomisk status, men detta är inte nödvändigtvis ett bevis mot sexuell överföring — vilket författarna själva medger.

Denna forskning, som är baserad på gamla uppgifter och förlegade metoder, stämmer helt enkelt inte överens med den moderna epidemiologiska bilden av hiv-smittan i Afrika, där antalet smittade är väldigt få bland barn men mycket större bland unga vuxna. Kommissionen är oroad över att uppmärksamheten kring publiceringen av dessa rapporter kan orsaka opåkallad oro och eventuellt avskräcka föräldrar från att ta sina barn till rutinvaccineringar och annan hälsovård. Det finns dessutom en risk för att detta kan underminera pågående verksamhet som syftar till att förhindra hiv-smitta genom att främja säker sex.

Världshälsoorganisationen har uppskattat att osäkra injektionsvanor endast ligger bakom 2,5 % av antalet hiv-smittade i Afrika. Kommissionen instämmer i att detta är den bästa tillgängliga uppskattningen, men anser att hiv/aids-epidemin fortfarande måste övervakas noggrant och att det krävs ökade ansträngningar för att förbättra biosäkerheten i hälso- och sjukvårdssystemen. Vid sidan av gemenskapsstöd till nationella program för säker hantering av blod i flera afrikanska länder (inbegripet Malawi, Niger, Uganda, Zambia och Zimbabwe) kommer vi att fortsätta att arbeta tillsammans med regeringarna för att förbättra hälso-och sjukvården och säkerställa att det finns tillräckligt med steril medicinsk utrustning.

Kommissionens politik och prioriteringar för att bekämpa hiv/aids-epidemin i utvecklingsländerna nämns i handlingsprogrammet Påskyndade insatser mot hiv/aids, malaria och tuberkulos som led i fattigdoms-bekämpningen som antogs den 20 februari 2001 (2). Programmet uppdaterades genom kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 26 februari 2003 (3).

Enligt tillgängliga uppgifter breder hiv-smittan snabbt ut sig i östra Europa. I Kaukasien och Centralasien finns det stor risk för att utbredningen snart når farliga nivåer. Det framgår av de vägledande programmen inom Tacisprogrammet för 2002-2003 och 2004-2006 vilka åtgärder kommissionen har för avsikt att vidta för att bistå partnerländernas regeringar med att förebygga och bekämpa hiv/aids. Förebyggande och bekämpning av hiv/aids har särskilt hög prioritet i kommissionens samarbete med Ukraina och Ryssland, inklusive Kaliningrad. I dessa områden är gemenskapens verksamhet särskilt inriktad på överföringen av hiv genom användning av intravenösa droger och från mor till barn. I Ryssland kommer ett nytt projekt för att förebygga och bekämpa hiv/aids att finansieras genom det nationella Tacisprogrammet 2002. I programmet ingår en kampanj i syfte att informera och medvetandegöra den stora allmänheten, och särskild hänsyn kommer att tas till sådana befolkningsgrupper som fungerar som ”broar” vid spridningen av hiv/aids från riskgrupper till befolkningen i allmänhet. I det här fallet utgörs de huvudsakliga riskgrupperna av sprutnarkomaner, som också kan vara prostituerade, och deras sexuella partners fungerar som broar.

Förekomsten av hiv i anslutningsländerna är fortfarande låg. Genom projektet EuroHIV som kommissionen finansierat, samlas uppgifter om hiv/aids in i ansökande länder. Uppgifterna finns tillgängliga via http://www.eurohiv.org/sida.htm. Att minska risken för överföring av hiv vid blodtransfusioner i unionen är ett av huvudsyftena med Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/98/EG av den 27 januari 2003 om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, framställning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter och om ändring av direktiv 2001/83/EG (4), vilket anslutningsländerna skall tillämpa i framtiden. Direktivet innehåller bestämmelser beträffande vilka blodgivare som inte får lämna blod och krav på att varje bloddonation hiv-testas.

(1) http://www.who.int/mediacentre/statements/2003/statement5/en/.

(2) KOM(2001) 96 slutlig.

(3) KOM(2003) 93 slutlig.

(4) EGT L 33, 8.2.2003.