ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2767/99

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Stöd till fartyg på mindre än 1000 ton som används på inre vattenvägar

Europas nät av inre vattenvägar ger i och med att det används intensivt av sjöfarten på inre vattenvägar ett betydelsefullt och miljövänligt bidrag till en lösning på miljöproblemet. Ett väl utbyggt och väl underhållet nätverk av inre vattenvägar kan vara en viktig trumf på hand när det gäller att lägga om en del av transporterna från landsväg till vattenväg.

Förutom en bra infrastruktur behövs det också en väl utbyggd flotta. Europeiska unionen har på denna punkt framför allt gått in för stordriftsfördelar som ett resultat av ett brett upplagt tioårigt saneringsprogram (bestämmelser om skrotning och regeln om gammalt mot nytt). Dessutom avskaffades systemet med befraktning i turordning enligt ett direktiv av 1996. Följden blev att fraktpriserna gick kraftigt ner. Trots att produktiviteten ökade kunde frakter på fartygstyper på under 1000 ton inte längre täcka kostnaderna.

Likväl måste tillräcklig uppmärksamhet ägnas åt behovet att vidmakthålla en tillräckligt stor flotta på fartyg på eller under 1 000 ton. Bland annat är vissa typer av smärre fartyg, såsom de som har en dräktighet på 350 till 400 ton, utomordentligt väl ägnade att sköta om trafiken på en stor del av upplandet till vissa hamnar, huvudsakligen via mindre vattenvägar. Detta gäller också för relativt små godspartier. Kan kommissionen upplysa mig om:

1. hur kommissionen ställer sig till att det också fortsättningsvis skall finnas en tillräckligt stor flotta av fartyg på under 1 000 ton,

2. vad kommissionen är beredd att göra för att ge denna form av sjöfart på inre vattenvägar en möjlighet i framtiden och anpassa politiken som ett led i försöken att minska problemen i anslutning till rörlighet på vägar?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(3 mars 2000)

1. Ansvaret för att upprätthålla en flotta med fartyg på under 1 000 ton som används på inre vattenvägar faller på företagen inom sektorn och kommissionen tar inte ställning i frågan. Kommissionen kan emellertid konstatera att flottan med fartyg på mindre än 650 ton fortfarande står för 40 % av gemenskapsflottan.

2. I gemenskapens nya kapacitetspolitik som infördes i april 1999 gynnas konstruktion av den minsta typen av fartyg om detta är vad marknaden kräver. Kommissionen kommer att fortsätta att vidta åtgärder som främjar transporter på de inre vattenvägarna så att dessa transporter blir ett konkurrenskraftigt alternativ till andra transportsätt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2463/99

från Inger Schörling (Verts/ALE) till rådet

(16 december 1999)

Ämne: EU-direktiv mot Sveriges restriktiva narkotikapolitik

I Sverige har man regler som starkt begränsar införseln av narkotikaklassade ämnen även där dessa är utskrivna av läkare i något medicinskt syfte. Till exempel får enligt Läkemedelsverkets förordning 1997:11 en person bara föra in amfetamin för fem dagars personlig konsumtion i landet.

Nu har en svensk läkare anmält Sveriges agerande och regler till EU-kommissionen. Han hävdar att landets regler bryter mot EU:s regler om fritt flöde av varor och tjänster mellan olika länder. Läkaren vill att EU-kommissionen agerar mot Sverige och förklarar våra regler olagliga att det strider mot EG-rätten.

Om kommissionen skulle finna att Sveriges lagstiftning står i strid med EG-rätten, skulle då en svensk medborgare kunna få narkotika utskriven av en läkare i ett EU-land med en drogliberal politik för att sedan kunna föra in den i Sverige utan att tullen skulle kunna ingripa?

Svar

(13 mars 2000)

Verkställande kommittén för Schengen godkände den 22 december 1994 ett formulär för intyg för att medföra narkotika och/eller psykotropa ämnen inom ramen för medicinsk behandling(1).

Till grund för detta intyg ligger artikel 75 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet, och intyget möjliggör för personer som har sitt hemvist i ett land som tillämpar Schengenregelverket att bege sig till andra länder som även tillämpar Schengenregelverket och lagligen medföra en mängd narkotika och/eller psykotropa ämnen som ordinerats av läkare för behandling under 30 dagar.

Detta gäller mycket särskilda situationer och de berör ett begränsat antal personer, som regelbundet måste inta läkemedel på grund av sitt hälsotillstånd. Läkemedlen ordineras av en läkare i det land där personerna har sitt hemvist och läkaren använder därvid det särskilda intyg som avses i artikel 75 ovan. Myndigheterna i varje land som tillämpar Schengenkonventionen kan kontrollera detta intyg hos den centrala myndigheten i det land där det har utfärdats.

När Schengenregelverket, som nu är införlivat med gemenskapsrätten, kommer att tillämpas i Sverige, kommer denna ordning att vara tillämplig där.

(1) Dokument SCH/COM-ex (94) 28 rev. och SCH/Stup (94) 21.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2556/99

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(11 januari 2000)

Ämne: Överföringsmaster

Det finns nu vetenskapliga bevis på att användning av mobiltelefoner kan leda till hälsoproblem. Har kommissionen funderat över om det innebär någon hälsorisk att placera överföringsmaster för mobiltelefoni nära grupper av människor, i synnerhet på skolgårdar, och tänker kommissionen föreslå några miniminormer för att värna om säkerheten på detta område?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(27 januari 2000)

I rådets rekommendation 1999/519/EG av den 12 juli 1999 om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (0 hz300 GHz)(1) fastställs ett system av grundläggande begränsningar och referensnivåer så att allmänheten skall skyddas mot påvisade skadliga hälsoeffekter från sådana elektromagnetiska fält som till exempel skapas vid överföringsmaster för mobiltelefoni.

Rekommendationen riktas till medlemsstaterna som skall vidta de nödvändiga åtgärderna för att tillgodose en hög hälsoskyddsnivå avseende exponering enligt det system med begränsningar som har rekommenderats. Man förväntar sig också att rekommendationen kommer att leda till att standarder upprättas för utrustning som avger elektronisk strålning av det slag som omfattas av rekommendationen.

(1) EGT L 199, 30.7.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2724/99

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Aeolus-projektet

Inom ramen för Leonardo-programmet finansierar EU genom Aeolus-projektet forskning om och yrkesutbildning med avseende på alternativa energikällor. En av dessa källor är vindenergi som har många fördelar men också vissa nackdelar, såsom höga bullernivåer orsakade av anläggningarna och det visuella intryck som dessa stora maskiner ger i landskapet, ofta i värdefulla naturområden.

Gemenskapen kräver att minst 10 procent av elektriciteten skall produceras av förnybara energikällor fram till 2010. För varje år tas det fler och fler vindenergianläggningar i drift lite här och var. Har kommissionen beaktat behovet av att göra en miljökonsekvensbeskrivning av de vindenergianläggningar som installeras med hjälp av gemenskapsmedel? Skulle kommissionen kunna tänka sig att genomföra en studie för att undersöka hur man i största möjliga mån skulle kunna minska denna miljöpåverkan?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(22 februari 2000)

I bilaga II till rådets direktiv 97/11/EEG (om ändring av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1)) föreskrivs i punkt 3 i att anläggningar för utnyttjande av vindkraft för energiproduktion skall bli föremål för en miljökonsekvensbedömning.

Enligt artikel 4 i det direktivet skall medlemsstaterna, när det gäller sådana projekt som redovisas i bilaga II, bestämma om projekten skall bli föremål för en bedömning, antingen genom granskning från fall till fall eller med hjälp av gränsvärden eller kriterier som fastställs av medlemsstaten. Det är således upp till medlemsstaten att bestämma huruvida ett projekt skall genomgå en miljökonsekvensbedömning eller inte. Om projektet blir föremål för en bedömning, kommer man att kunna vidta åtgärder för att minska dess miljöpåverkan.

(1) EGT L 73, 14.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2158/99

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(24 november 1999)

Ämne: Regionalfonder

1. Stämmer det att generaldirektoratet för regionalpolitik nyligen har avslagit den italienska regeringens förslag för mål 2?

2. Om detta är fallet, varför?

3. Kan kommissionen bekräfta om de nya strukturfondskriterierna, som fastställdes vid toppmötet i Berlin och som skiljer sig från dem som gällde 19941999, ligger till grund för avslaget?

4. Om detta är fallet, kan kommissionen förklara vilka länder som skulle gynnas respektive missgynnas av de nya kriterierna?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(21 januari 2000)

1. Kommissionen kunde inte godkänna den förteckning över stödberättigade områden inom ramen för mål 2 som de italienska myndigheterna lämnade in den 1 oktober 1999.

2. Den italienska förteckningen uppfyller inte kraven i artikel 4.4 i rådets förordning nr 1260/1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1), enligt vilken de områden som uppfyller gemenskapskriterierna i artikel 4.5 och 4.6 skall omfatta minst 50 % av den folkmängd som omfattas av mål 2 i varje medlemsstat. De områden som föreslås av de italienska myndigheterna omfattar endast 2,2 miljoner invånare, vilket utgör 29,6 % av den totala befolkningen i de stödberättigade områdena.

3. Ovan nämnda förordning antogs enhälligt av medlemsstaterna efter parlamentets samtycke. Som redan nämnts är det inte de nya kriterierna i sig som gör att det italienska förslaget inte kan godkännas, utan det faktum att bestämmelserna i artikel 4.4 inte iakttas.

4. Kriterierna i artikel 4.5 och 4.6 i samma förordning missgynnar inte någon medlemsstat.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2731/99

från Luisa Morgantini (GUE/NGL) till rådet

(13 januari 2000)

Ämne: Nicaragua korruption och EU-stöd

Ordföranden för Nicaraguas revisionsrätt Agustin Jarquin har anhållits till följd av de avslöjanden han gjort om den allvarliga förskingring som den nuvarande regeringen gjort sig skyldig till. Kommer Europeiska unionen att med omedelbar verkan omorientera sitt stöd till Nicaragua i väntan på att Agustin Jarquin skall friges och på att de institutionella mekanismerna för kontroll av den verkställande makten återupprättas och tills man får fullständig klarhet beträffande de gärningar som avslöjats?

Svar

(10/11 april 2000)

1. Som den ärade parlamentsledamoten torde känna till frigavs Agustín Jarquin, chef för Republiken Nicaraguas revisionsverk från fängelset den 24 december 1999. Denna frigivning är tveklöst ett resultat dels av det stöd som Agustín Jarquin fått av ett flertal ledande politiker, medierna och en del av den nicaraguanska allmänheten, dels av internationella påtryckningar, inbegripet Europeiska unionens demarscher under november 1999.

2. I samband med detta uttryckte unionen sin djupa oro över de händelser som ledde till att Jarquin arresterades och fängslades samt de institutionella återverkningarna på möjligheterna att styra landet till följd av detta. Visserligen är befästandet av rättsstatsprincipen, med bland annat maktbalans samt ett professionellt och oberoende rättsväsen, en långvarig process i ett land som djupt präglats av ärren efter ett inbördeskrig och en kultur av konfrontation. Men fängslandet av chefen för revisionsverket framstod som ett straff för framför allt hans självständiga hållning till den verkställande makten och hans kamp mot korruptionen.

3. Europeiska unionen underströk att rättsstatsprincipen, insyn och respekt för de demokratiska institutionernas oberoende är av grundläggande betydelse för alla länder och utgör grunden för biståndsinsatserna. Unionen underströk dessutom att dessa är viktiga förutsättningar för att man skall kunna fatta beslut och nå slutförandepunkten (the completion point) i initiativet för kraftigt skuldtyngda fattiga länder.

4. Sedan dess har Nicaragua beslutat omarbeta sin författning. Det framgår tydligt, angående vissa aspekter på de pågående institutionella reformerna, att problemet inte ligger i revisionsverkets strukturer, kollegiala eller ej, utan snarare i behovet att hindra inskränkningar i dess oberoende; det handlar om att undgå ökad politisering av dem så att de helt och med full insyn kan utöva sina respektive funktioner. Det internationella samfundet upprätthåller genom Europeiska unionen, G5-gruppen och de internationella finansinstituten en dialog med Nicaraguas regering för att stärka institutionernas nödvändiga oberoende.

5. Europeiska unionen fortsätter att uppmärksamt följa situationen i Nicaragua och, i förbindelse med sitt bistånd till landet, följa de principer som anges ovan och som är fastställda i Stockholmsförklaringen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2781/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Försäljningsstöd för grekiska apelsiner

Den stora ökning av apelsinproduktionen som förutspås för detta år i Grekland väntas skapa ytterligare problem vid försäljningen av produkten på marknaden. Problemen vid export till länderna i Central- och Östeuropa, som dels beror på byråkratin och vissa länders ekonomiska problem, dels på de förstörda vägnäten efter kriget i Jugoslavien, gör problemet med avyttringen än större, vilket leder till att producenternas inkomster riskerar att minska drastiskt.

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta (t.ex. subventioner av transportkostnaderna eller en höjning av de kvantiteter som går till livsmedelsstöd, särskilt på Balkan), för att underlätta avyttringen av produkten?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 februari 2000)

Kommissionen har nyligen utvidgat antalet destinationer som ger rätt till stöd till exporten av apelsiner till att omfatta alla destinationer, dvs. bl.a. alla tredje länder enligt kommissionens förordning (EG) nr 67/2000 av den 12 januari 2000 om exportbidrag för frukt och grönsaker(1). Genom denna bestämmelse förenklas i betydande grad de administrativa förfarandena för utbetalning av bidraget.

När det gäller citroner har bidragssatsen höjts från 35 till 45 ton till följd av svårigheterna för närvarande att avsätta denna produkt i tredje land.

Kommissionen hänvisar i övrigt parlamentsledamoten till svaren på den skriftliga frågan E-393/99(2) och E-2327/99(3).

(1) EGT L 9, 13.1.2000.

(2) EGT C 341, 29.11.1999.

(3) EGT C 219 E, 1.8.2000, s. 147.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2332/99

från Alejandro Cercas (PSE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Innovativa åtgärder för att förbättra den gränsöverskridande affärsverksamheten för europeiska små och medelstora företag som riktar sig till marknader utanför EU (inbjudan att lämna förslag 98/C 219/13)

Skulle kommissionen kunna lämna följande uppgifter beträffande ovannämnda ärende(1)?

- Det totala antalet projekt som erhållit stöd under 1998 och 1999,

- namnen på dem som erhållit bidrag,

- bidragsbeloppen,

- namnen på de europeiska företag som deltagit i sådana affärssamarbeten,

- länder utanför EU som berörts,

- när nästa inbjudan kommer att äga rum.

(1) EGT C 219, 15.7.1998, s. 23.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(12 januari 2000)

Till följd av inbjudan att lämna förslag (98/C 219/13) beviljade kommissionen bidrag till fyra förslag, nämligen förslaget från EIC-CRCI Orleans (FR) rörande en Firmenpool-åtgärd Frankrike-Israel (bidrag med 80 000 euro), förslaget från Excal (Spanien) rörande en Firmenpool-åtgärd Spanien-Mexico/Argentina (bidrag med 75 909 euro), förslaget från Lisburn Enterprise (Förenade kungariket) rörande en Compagnonnage-åtgärd Nordirland/Förenta staterna (bidrag med 80 000 euro) och förslaget från MLIP (Tyskland) rörande en Firmenpool-åtgärd Tyskland/Förenade kungariket och Förenta staterna (bidrag med 80 000 euro).

I inbjudan att lämna förslag krävdes inte att förslagsställarna skall upprätta konsortier. MLIP har dock till utvecklingen av sin åtgärd knutit Business Link från Thames Valley, Greater Nottingham och Isle of Wight (Förenade kungariket), tre tyska handelskammare (Magdeburg, Leipzig, Dresden) och AFG Mecklenburg.

På grund av den experimentella karaktären av programmet Innovativa åtgärder kommer kommissionen att fatta beslut om en eventuell ny inbjudan att lämna förslag när resultaten av dessa fyra projekt har utvärderats.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2421/99

från Sebastiano Musumeci (UEN) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Nytt direktiv om honung som drabbar biodlarna negativt

Kommissionen förbereder sig för att anta ett nytt direktiv om honung som skall ersätta direktiv nr 74/409(1)

Med tanke på direktivets utformning skulle det få allvarliga konsekvenser för de verksamma i sektorn. Anser inte kommissionen mot bakgrund av detta att den bör skjuta upp antagandet av denna bestämmelse för att få möjlighet att mer i detalj studera de rättmätiga krav som italienska och europeiska biodlare ställt? Dessa krav är i första hand inriktade på följande:

1. Att man på nytt skall överväga frågan om honungsproduktionen skall betraktas som en jordbruksverksamhet, och att man inte skall ge vika för konservindustrins lobbying som alltid har haft intresse av att urvattna produktens kvalitetskriterier och utforma de obligatoriska uppgifterna på etiketten på ett luddigt sätt.

2. Att tillerkänna de enskilda medlemsstaterna rätten att skydda honungen i egenskap av produkt som uteslutande framställts av blomnektar, och förhindra att honung och blandningar från tredje land släpps ut på den europeiska marknaden, vilket ofta sker med medlemsstaternas goda minne.

(1) EGT L 221, 12.8.1974, s. 10.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(25 januari 2000)

1996 lade kommissionen fram ett förslag till ett direktiv(1) som syftar till att förenkla och ersätta rådets direktiv 74/409/EEG av den 22 juli 1974 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om honung(2). I samband med att förslaget sammanställdes och de diskussioner som följde på detta har kommissionen, i enlighet med det mandat som man fått av Europeiska rådet i Edinburgh, tagit hänsyn till alla berörda parters gemenskapsintresse.

1. I direktivförslaget om honung definieras honung. Där fastställs vissa kriterier för produktens sammanställning, som måste uppfyllas av alla produkter från gemenskapen och från andra länder om dessa skall kunna säljas under beteckningen honung.

2. Det skulle strida mot de regler som gäller för handeln i gemenskapen och för internationell handel om man skulle motsätta sig importen av honung från tredje land så länge som denna uppfyller de regler som fastställs i direktivet om honung. Till följd av Europaparlamentets yttrande i maj 1999 har kommissionen dock beslutat att ändra sitt förslag så att det blir obligatoriskt att på honungsetiketten ange honungens härkomst om den kommer från tredje land. I samband med rådsmöten har vissa medlemsstater tagit upp frågan hur honungsblandningar som innehåller honung både från tredje land och från gemenskapen skall behandlas. Denna fråga har dock ännu inte lösts.

(1) EGT C 378, 13.12.1996.

(2) EGT L 221, 12.8.1974.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2562/99

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(11 januari 2000)

Ämne: Insättningsförsäkring

Kan kommissionen redogöra för en tabell över de gällande försäkrings- eller garantibestämmelserna för bankinsättningar i de olika medlemsstaterna?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 februari 2000)

Bestämmelserna för system för garanti av insättningar i medlemsstaterna anges i tabellen i bilagan till kommissionens rapport(1) om direktivet om system för garanti av insättningar (94/19/EG). Denna rapport antogs av kommissionen den 22 december 1999 och kommer inom kort att skickas till rådet och parlamentet.

I Europaparlamentets och rådets direktiv 94/19/EG av den 30 maj 1994 om system för garanti av insättningar(2) fastställs att från och med den 1 januari 2000 skall den lägsta garantinivån inom gemenskapen vara 20 000 euro. Enligt nationell lagstiftning ligger garantinivån på mellan 20 000 och 25 000 euro i de flesta medlemsstater. Endast i tre medlemsstater är den nationella garantinivån högre (Danmark, Frankrike och Italien).

I kommissionens rapport anges uppgifter om garantinivån i alla medlemsstater samt Island, Liechtenstein och Norge. Dessutom anges i rapporten vad garantin omfattar, vilka nationella lagar som reglerar systemen för garanti av insättningar och vilka institut som utfärdar garantin.

(1) Rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om tillämpningen av exportförbudet i artikel 4.1 i rådets direktiv om system för garanti av insättningar (94/19/EG), KOM(1999) 722, slutlig.

(2) EGT L 135, 31.5.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2842/99

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Forskningsområde 2.1.3 om prognoser och scenarier för klimatförändringar i den andra inbjudan att lämna förslag

Kan kommissionen bekräfta att den inte har några planer på att forskningsområde 2.1.3, prognoser och scenarier för klimatförändringar, i detta skede skall omfattas av den andra inbjudan att lämna förslag inom ramen för forskningsprogrammet om energi, miljö och hållbar utveckling? Kan kommissionen i så fall ange om det är administrativa eller budgetmässiga skäl som ligger bakom, eller om skälet är att kommissionen anser att den pågående forskningen är allt som behövs på området?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2832/99 och E-2842/99 ingivet av Philippe Busquin för kommissionen

(14 februari 2000)

Arbetsprogrammet från de första två ansökningsomgångarna har utarbetats och utformats i samråd med den rådgivande expertgruppen och programmets förvaltningskommitté. Mot bakgrund av ansökningsomgångarna kommer man att föra ytterligare diskussioner med dessa organ.

Framförallt av budgetskäl, men också efter råd från ovannämnda organ, tog man upp deltemat 2.1.3 Prognoser och scenarier rörande klimatförändringar i den första ansökningsomgången. Detta är inte med i den andra ansökningsomgången, men kommer att återupptas i ansökningsomgången för år 2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2212/99

från Gérard Deprez (PPE-DE) till kommissionen

(29 november 1999)

Ämne: Förslag till frihandelsavtal mellan Turkiet och Förenta staterna

Känner kommissionen till det förslag till frihandelsavtal mellan Turkiet och Förenta staterna (S. 1746) som senator Moynihan lade fram för Förenta staternas senat den 18 oktober 1999? Texten innehåller ett förslag till ett bilateralt avtal mellan Förenta staterna och Turkiet som syftar till att i första hand reducera och sedan avskaffa tariffära och icke-tariffära hinder och andra hinder, samt ett förslag till ett eventuellt upprättande av ett frihandelsavtal mellan Förenta staterna och Turkiet.

Kan kommissionen tala om vilka tänkbara effekter som den amerikanska senatens lagförslag kan få för Europeiska unionens och Turkiets avtal om tullunion?

Hur kommer Turkiets ställning som kandidat till medlemskap i Europeiska unionen att påverkas om den amerikanska kongressen röstar igenom detta lagförslag?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(16 december 1999)

Kommissionen har inte mottagit några närmare uppgifter om det projekt som frågeställaren nämner och förfogar inte över den fullständiga texten till senator Moynihans förslag. Initiativ av denna typ tycks dock ofta förekomma i Förenta staterna.

Turkiet och gemenskapen är sedan den 31 december 1995 förbundna genom en tullunion, vilket i sig hindrar Turkiet från att upprätta ett frihandelsområde med Förenta staterna.

Upprättandet av tullunionen innebär nämligen att parterna antar en gemensam tullpolitik och en gemensam extern tulltaxa, varigenom parterna fråntas sitt självbestämmande på detta område.

ftersom ett frihandelsområde mellan Förenta staterna och Turkiet är en omöjlighet för Turkiets del skulle den amerikanska kongressens eventuella verkställande av detta förslag utgöra en ensidig handling som inte skulle kunna inbegripa Turkiet och därmed inte skulle påverka Turkiets ansökan om medlemskap i Europeiska unionen.