ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3949/00

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Miljökonsekvensbedömning

Med hänvisning till det svar som kommissionseldamoten Wallström gav för kommissionens räkning på min tidigare fråga (E-2683/00)(1) om trafik med höghastighetståg i området kring Roms ringled, måste jag påpeka att jag inte anser svaret på punkt 2 vara övertygande. I artikel 6.2 i direktiv 85/337/EEG(2) anges nämligen att medlemsstaterna skall säkerställa att den berörda allmänheten ges tillfälle att yttra sig innan projektet påbörjas.

Det är tydligt att det är upp till var och en av Europeiska unionens medlemsstater att kontrollera tillämpningen av direktivet, men om en medlemsstat inte gör de kontroller som krävs, sker i praktiken en särbehandling av dess medborgare till följd av den bristande öppenheten i informationsarbetet och av att det blir omöjligt för medborgarna att få information och att delta i beslutsprocessen.

Följaktligen ombeds kommissionen besvara följande frågor:

1. Vilken institution är behörig att ingripa?

2. Vad sker på europeisk nivå?

3. Vilka är de relevanta direktiven?

4. Kan kommissionen ge ett allmänt utlåtande i denna fråga?

(1) EGT C 113 E, 18.4.2001, s. 149.

(2) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(22 februari 2001)

Kommissionen är ansvarig för att se till att gemenskapslagstiftningen tillämpas korrekt i alla medlemsstater.

Kommissionens befogenheter är begränsade till dem den tilldelas genom EG-fördraget. I artikel 211 (f.d. artikel 155) i EG-fördraget står följande: För att säkerställa den gemensamma marknadens funktion och utveckling skall kommissionen övervaka tillämpningen av bestämmelserna i detta fördrag och av bestämmelser som antagits av institutionerna med stöd av fördraget. I artikel 226 (fd artikel 169) i EG-fördraget står vidare följande: Om kommissionen anser att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt detta fördrag, skall kommissionen avge ett motiverat yttrande i ärendet efter att ha givit den berörda staten tillfälle att inkomma med sina synpunkter. Om den berörda staten inte rättar sig efter yttrandet inom den tid som angivits av kommissionen, får denna föra ärendet vidare till domstolen.

Vad gäller det enskilda fallet, har frågan om korrekt tillämpning av gemenskapslagstiftningen om miljökonsekvensbedömning när det gäller det projekt frågeställaren nämner redan behandlats av kommissionen under 1997/1998. Eftersom den föreliggande skriftliga frågan inte innehåller några nya relevanta uppgifter hänvisas frågeställaren till tidigare svar som kommissionen lämnat på hennes skriftliga fråga E-578/98(1) och på den skriftliga frågan E-2274/00 från Antonio Tajani(2).

I andra stycket i svaret på den skriftliga frågan E-2683/00(3) från frågeställaren hänvisas det till frågan om bedömning av ersättning till personer som kan lida skada av projektet. Denna ekonomiska aspekt omfattas inte av gemenskapslagstiftningen om miljökonsekvensbedömning utan faller inom medlemsstaternas behörighet.

(1) EGT C 386, 17.12.1998.

(2) EGT C 103 E, 3.4.2001, s. 104.

(3) EGT C 113 E, 18.4.2001, s. 149.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3164/00

från Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) till kommissionen

(10 oktober 2000)

Ämne: Program för landsbygdens utveckling

Kommissionen har godkänt ett antal program för landsbygdens utveckling avseende Balearerna under perioden 20002006.

Kan kommissionen tillhandahålla en kopia över de program för landsbygdens utveckling som godkänts för Balearerna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 december 2000)

Programplaneringen för landsbygdsutveckling på Balearerna för perioden 20002006 återfinns i tre olika dokument: den övergripande planen för förbättring av produktionsstrukturen, den övergripande planen för kompletterande åtgärder, samt planen för landsbygdsutveckling på Balearerna.

Den övergripande planen för förbättring av produktionsstrukturen behandlar investeringar i jordbruksföretagen, rekrytering av unga jordbrukare, samt förbättring av vattenresurserna. Anslagen är på totalt 397 miljoner euro och planen antogs av kommissionen den 15 september 2000(1).

Den övergripande planen för kompletterande åtgärder omfattar förtidspensionering av jordbrukare, mindre gynnade områden samt olika miljökrav. Planen för landsbygdsutveckling på Balearerna kan sägas komplettera ovannämnda planer. De båda senare planerna godkändes av kommittén för jordbruksstruktur och landsbygdsutveckling den 24 oktober 2000, och de kommer snart att antas av kommissionen.

Planer för landsbygdsutveckling betraktas som allmänna handlingar så snart de har godkänts. En kopia av den godkända planen kommer också att skickas till parlamentet i enlighet med överenskommelsen mellan María Gil-Robles och Jacques Santer av den 6 maj 1999, och parlamentsledamoten får då tillfälle att ta del av den.

(1) KOM(2000) 2682 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4151/00

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till rådet

(16 januari 2001)

Ämne: Kvinnors rättigheter i Saudiarabien

Vid det femtiosjätte sammanträdet av FN:s kommission för mänskliga rättigheter uttryckte EU sin djupa oro över de allvarliga förbrytelserna mot kvinnors mänskliga rättigheter i Saudiarabien och uppmanade igen att kvinnors mänskliga rättigheter skall förbättras i lagstiftningen och praktiken.

Vilka nya initiativ har rådet främjat för att förbättra situationen av kvinnors mänskliga rättigheter i Saudiarabien sedan detta uttalande gjordes vid det femtiosjätte sammanträdet av FN:s kommission för mänskliga rättigheter?

EU förstärker för närvarande sina relationer till Golf-länderna. Hur utnyttjar rådet denna möjlighet för att verka för skyddet av de mänskliga rättigheterna i Saudiarabien? Främjar det utbildningen av tjänstemän inom den verkställande makten för att skydda kvinnor under förhör och fångenskap samt för att skydda kvinnor som gör en anmälan om misshandel i enlighet med internationella standarder om mänskliga rättigheter?

Hurudan påtryckning utövar rådet på Saudiarabien för att se till att dess lagförslag om kvinnlig arbetskraft är förenligt med ILO-konventionerna 100 och 111 som det ratificerat?

Svar

(24 april 2001)

Europeiska unionen tar upp frågan om de mänskliga rättigheterna och om kvinnors mänskliga rättigheter vid alla tillfällen där det är lämpligt att göra det, till exempel vid det tionde gemensamma mötet mellan rådet och ministrarna i GCC (Gulfstaternas samarbetsråd) den 22 maj 2000 och vid ett möte mellan EU:s trojka på ministernivå och GCC i samband med Förenta nationernas generalförsamling. Saudiarabien var ordförandeland i GCC under år 2000. Vid mötet den 22 maj 2000 föreslog Europeiska unionen att en dialog om de mänskliga rättigheterna skulle inledas. EU kommer att inom ramen för samarbetsavtalet mellan EU och GCC(1) och den politiska dialogen, fortsätta att uppmärksamma medlemmarna i GCC på behovet av att förbättra situationen i fråga om de mänskliga rättigheterna i deras länder och på behovet av att samarbeta med FN och de internationella organisationerna för mänskliga rättigheter. EU kommer också att gå vidare med frågan om en utökad dialog om de mänskliga rättigheterna.

EU och GCC förhandlar för närvarande om ett frihandelsavtal. I enlighet med EU:s politik i fråga om de mänskliga rättigheterna i dess överenskommelser med tredje land, utgör respekten för de mänskliga rättigheterna en väsentlig del i alla sådana överenskommelser.

(1) EGT L 54, 25.2.1989, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3430/00

från Marielle De Sarnez (PPE-DE) till kommissionen

(7 november 2000)

Ämne: Vänortssamverkan

I syfte att främja medborgarnas Europa ges anslag till franska kommuner som vill organisera utbytesprogram och vänortssamverkan med andra kommuner i Europa.

Det förefaller emellertid som om de anslag som beviljas denna typ av program hade förbrukats i september. Kan kommissionen därför i detalj ange hur många franska kommuner som kunde komma i åtnjutande av detta bidrag mellan den 1 januari och den 15 september 2000 (sista ansökningsdatum enligt ett meddelande från kommissionen av den 10 februari 2000) och vilket belopp det handlade om?

Kan kommissionen vidare ange hur förfarandet kommer att ändras för att bli mer selektivt?

Kan kommissionen dessutom ange om den har för avsikt att 2001 prioritera de vederbörligen ifyllda bidragsansökningar som avslagits på grund av brist på anslag 2000?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(7 december 2000)

Kommissionen har hittills godkänt 320 ansökningar från lokala myndigheter i Frankrike avseende utbyten som anordnats under 2000 mellan medborgare från olika vänorter. Det totala anslaget till värdorter uppgår till 1,2 miljoner euro.

Dessutom har ansökningar om vänortsverksamhet som gäller 445 kommuner i Frankrike godkänts. Totalt har 1,3 miljoner euro beviljats för reskostnader.

Kommissionen inför nu också ett nytt förfarande som torde leda till ökad effektivet. Ett informationsmöte om det nya förfarandet hölls den 23 oktober 2000. För att kunna behandla frågan ur olika synvinklar hade man bjudit in företrädare för Europeiska samarbetsorganisationen för kommuner och regioner (CEMR Council of European Municipalities and Regions), för nationella vänortsföreningar i de 15 medlemsstaterna, för de central- och östeuropeiska länderna, för Malta, Cypern och Turkiet, för Världsorganisationen för vänorter (UTO United Towns Organisation) samt för de europeiska regionerna (Assembly of European Regions). Den nya ansökningsomgången och ansökningsblanketter finns på följande webbplats på Europa-servern:

http//europa.eu.int/comm/dg10/towntwin/index_

På grund av de förfaranden som tillämpas och det årliga budgetförfarandet är det inte möjligt att i ansökningsomgången för 2001 beakta projekt som avslogs 2000. När det gäller vänortsverksamhet under 2001 ska ansökan lämnas in i enlighet med de nya förfarandena för 2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3516/00

från Werner Langen (PPE-DE) till kommissionen

(13 november 2000)

Ämne: Begränsningar för leverans av nyttofordon som företaget Mitsubishi-Tyskland infört

Företaget Mitsubishi-Tyskland (MMC Auto Deutschland GmbH i D-65488 Trebur) försöker få sina handelspartner att tillämpa följande underlåtenhets- och åtagandeförklaring: Härmed förpliktar sig företaget XXX att låta bli att leverera nyttofordon av märket Mitsubishi till icke-auktoriserade återförsäljare i konkurrenssyfte. Med nyttofordon avses också sådana nyttofordon som endast registrerats för en dag eller några dagar utan att de satts i trafik i enlighet med bestämmelserna. Om man bryter mot regeln blir man tvungen att betala 10 001 DM i böter.

1. Anser kommissionen att sådana inskränkningar av leveranserna är förenliga med EG-fördraget?

2. Hur bedömer kommissionen detta konkreta fall?

3. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta i frågan?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(8 december 2000)

Enligt gruppundantagsförordningen (kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon(1)) får tillverkare eller importörer vägra att låta sina försäljare sälja nya bilar till återförsäljare som inte tillhör distributionsnätet. Med återförsäljare avses även en (på papperet) slutlig konsument som köper nya bilar i avsikt att sälja dem vidare, det vill säga i kommersiellt syfte(2). Förbudet är avsett att trygga tillverkarens eller importörens val av distributionssystem.

Det villkor som ställs av Mitsubishi i Tyskland har till syfte att upprätthålla förbudet för auktoriserade Mitsubishiförsäljare att leverera till återförsäljare, ett förbud som är tillåtet enligt förordning (EG) nr 1475/95. Villkorets ordalydelse är således också acceptabel enligt förordning (EG) nr 1475/95.

(1) EGT L 145, 29.6.1995.

(2) Se även kommissionens meddelande (EGT C 17, 18.1.1995) om (den tidigare) förordningen (EEG) nr 123/85 av den 12 december 1984 (EGT L 15, 18.1.1985; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 56), som 1995 ersattes av förordning (EG) nr 1475/95 (se not 1). Meddelandet gäller fortfarande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3707/00

från John Cushnahan (PPE-DE) till rådet

(30 november 2000)

Ämne: Den svåra situationen för Ahmadiyyasamfundet i Pakistan

Känner rådets ordförandeskap till att det i Pakistan förövas kränkningar av de mänskliga rättigheterna för medlemmar av Ahmadiyyasamfundet? Enligt ett antal lagar som antogs 1974 blev det straffbart för ahmadierna att bekänna, utöva och förkunna sin tro. Ett flertal medlemmar av detta samfund har åtalats för hädelse enligt sektion 259C, enligt vilken dödsstraff är obligatoriskt. På senaste tiden har ortodoxa muslimer begått religiöst inspirerade mord på ahmadier och dessa brott har aldrig utretts. Vad tänker rådet göra för att skydda de grundläggande rättigheterna för medlemmar av Ahmadiyyasamfundet?

Svar

(12 mars 2001)

Rådet delar den oro som kommer till uttryck i den ärade parlamentsledamotens fråga när det gäller diskrimineringen av religiösa minoriteter i Pakistan. Eftersom de regelbundna sammanträdena som ett led i den politiska dialogen mellan EU och Pakistan sköts upp tills vidare efter den militära statskuppen 1999, är det ännu svårare än tidigare för EU att förmedla sin oro till de pakistanska politiska ledarna. Frågan om skydd av de religiösa minoriteterna har docks väckts vid ett flertal tillfällen med samtalspartner på hög nivå inom administrationen och regeringen, bland annat vid trojkans ad-hoc-besök i Islamabad i november 1999 och i november 2000. Vid sitt senaste besök betonade trojkan inför inrikesministern särskilt vikten av att säkerställa ett effektivt skydd för de religiösa minoriteterna mot allt våld mellan trossamfunden, bringa klarhet i de incidenter som ägt rum och ställa de ansvariga för dessa gärningar inför rätta. Trojkan väckte även frågan om de lagstadgade diskrimineringar som ännu pågår i Pakistan mot vissa minoriteter, inbegripet frågan om särskild röstning.

Vid dessa samtal försäkrade minister Moinud-din Haider trojkan att administrationen önskade inlemma alla minoriteter i den politiska processen. Samtidigt som minister Haider medgav att de ursprungliga diskriminerande beslut som fattats i enlighet med lagstiftningen om blasfemi djupt har oroat de berörda grupperna, betonade han att inget av dessa kontroversiella beslut godkändes vid överklagandeförfarandet. Ministern bekräftade även att regeringen förbinder sig att fullfölja den nödvändiga reformen av denna lagstiftning. När det gäller våldet mellan trossamfunden, sade regeringen sig vara medveten om problemets omfattning. Den kommer att fortsätta sin hårda linje mot allt våld och förbinder sig att gripa de ansvariga och ställa dem inför rätta.

Trojkan påpekade för ministern att dessa problem orsakade stor oro i Europa och att politiskt ansvariga, icke-statliga organisationer och europeiska massmedia noggrant kommer att följa händelseutvecklingen i Pakistan. Rådet kommer att fortsätta att bevaka situationen och om så krävs på nytt ta upp problemet med lämpliga samtalspartner, via de europeiska ambassadörerna i Islamabad.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4112/00

från Ioannis Theonas (GUE/NGL), Alexandros Alavanos (GUE/NGL) och Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) till kommissionen

(11 januari 2001)

Ämne: Olympic Airways

Olympic Airways befinner sig i en kritisk situation, trots tre omstruktureringar under det senaste decenniet. Det har också meddelats att flygbolagets ägandeförhållanden kommer att ändras.

Skulle kommissionen därför kunna svara på följande frågor:

1. Ämnar den, i samarbete med den grekiska regeringen, finna en lösning som inte skadar de anställdas arbeten och försäkrings- och pensionsrättigheter?

2. Vad anser den att är orsaken till att tidigare omstruktureringar misslyckats?

3. Är den ansvarig för att följa upp programmen och fastställa försummelser? Vad går ansvaret ut på?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(12 mars 2001)

Kommissionen har under flera år noga följt den oroande utvecklingen i flygbolaget Olympic Airways.

Genom sitt beslut av den 7 oktober 1994 godkände den ett betydande statligt stöd till Olympic Airways, mot bakgrund av att det fanns en omstruktureringsplan för att säkra företagets livskraft på sikt. Den 30 april 1996 tog kommissionen upp ärendet igen, bland annat eftersom den ansåg att saneringsplanen inte fungerade på ett tillfredsställande sätt. Mot bakgrund av en ny omstruktureringsplan för företaget och nya åtaganden från de grekiska myndigheternas sida godkände kommissionen på nytt, den 14 agusti 1998, detta statliga stöd, som det beslutades om den 7 oktober 1994.

Till följd av de svårigheter som uppstått vid genomförandet av denna omstruktureringsplan har de grekiska myndigheterna beslutat att privatisera företaget.

Kommissionen står i kontakt med de grekiska myndigheterna och följer noga den pågående privatiseringen av företaget för att se till att den följer bestämmelserna i gemenskapslagstiftningen, särskilt kraven beträffande statligt stöd.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3495/00

från Hubert Pirker (PPE-DE) till rådet

(8 november 2000)

Ämne: Rådsbeslut om höjning av Europol-anställdas löner

De anställdas motivation beror inte minst också på en skälig ersättning. Europol-anställda gör ett utmärkt arbete under svåra förhållanden. Rådsbeslutet för den utlovade löneförhöjningen saknas emellertid fortfarande.

Varför har löftet fortfarande inte infriats?

När och med hur mycket kommer rådet att höja de Europol-anställdas löner?

Svar

(12 februari 2001)

Den ärade parlamentsledamoten informeras om att Europol inledde sin verksamhet den 1 juli 1999, då tjänsteföreskrifterna för de anställda vid Europol började tillämpas(1) De exakta lönenivåerna för de anställda vid Europol fastställs i en tabell i dessa tjänsteföreskrifter.

Rådet beslutade den 2 december 1999(2) att höja lönerna enligt de ovannämnda tjänsteföreskrifterna med 8,5 % Ökningen tillämpas retroaktivt från och med den 1 juli 1999.

När det gäller ytterligare löneökningar för de anställda vid Europol görs den ärade parlamentsledamoten uppmärksam på att enligt artikel 44 i tjänsteföreskrifterna skall beslut om sådana ökningar fattas enhälligt av rådet i enlighet med förfarandet i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen. Där anges att alla initiativ som läggs fram i syfte att höja lönerna för de anställda vid Europol kommer att föreläggas Europaparlamentet för yttrande.

(1) EGT C 26, 30.1.1999.

(2) EGT C 364, 17.12.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3684/00

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(29 november 2000)

Ämne: Tilldelning och utnyttjande av anslag ur Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF)

Kan kommissionen informera om den totala anslagstilldelningen per medlemsstat från ERUF under programperioden 19941999, liksom utnyttjandegraden av nämnda anslag i varje enskild stat?

Kan kommissionen informera om den totala anslagstilldelningen per medlemsstat från ERUF under 2000, liksom utnyttjandegraden av nämnda anslag (till dags dato) i varje enskild stat?

Vilken bedömning gör Europeiska kommissionen av utnyttjandegraden av ERUF i varje enskild medlemsstat under programperioden 19941999?

Vilken bedömning gör Europeiska kommissionen av utnyttjandegraden av ERUF i varje enskild medlemsstat under år 2000 (till dags dato)?

Har kommissionen någon möjlighet att korrigera genomförandet av ERUF i de medlemsstater som varken utnyttjar den till fullo eller på ett korrekt sätt?

Skulle det vara möjligt att överföra ej utnyttjade fondmedel till de sammanhållningsländer som till fullo och effektivt utnyttjar de tilldelade medlen?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Michel Barnier

(15 februari 2001)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3668/00

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(27 november 2000)

Ämne: Järnvägsnätets utveckling i Grekland

Utvecklandet av moderna järnvägsnät är en fråga av hög prioritet i utvecklingsprogrammen i hela Europeiska unionen, i all synnerhet i de program som gäller Grekland och

detta av uppenbara ekonomiska, regionala och ekologiska skäl. Trots detta och även detta gäller i all synnerhet Grekland kan man konstatera att helt oacceptabla förseningar förekommer och att kostnaderna för de planerade projekten blir mycket högre än vad som ursprungligen var avsett (tunnlar, stationer vid Thriasio, sträckan Athen-Korinth etc.).

Hur förhåller sig kommissionen till det faktum att både tids- och kostnadschemat ständigt överskrids, något som inte verkar vara förenligt med den gällande gemenskapslagstiftningen om offentlig upphandling och anbudsförfaranden? Och vad tänker kommissionen göra för att se till att programmet för järnvägsnätet i Grekland förnyas i enlighet med de prioriteringar som den kommit överens om med den grekiska regeringen?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(28 februari 2001)

Kommissionen fäster stor vikt vid att det utvecklas ett modernt järnvägsnät i Grekland. Under perioden 19892006 planeras investeringar inom denna sektor på 3 miljarder euro från gemenskapens medel, till vilket kommer den nationella andelen på omkring 2 miljarder euro.

Såväl de grekiska myndigheterna som kommissionen är medvetna om de problem som uppstår såväl i samband med åtgärderna för omorganisation och förbättring av det grekiska järnvägsbolagets (OSE) tjänsteutbud som i samband med infrastrukturprojekt som drivs av det dotterbolag (Ergose) som skapades 1977 för dessa projekt. Dessa problem har gjort att man inte kunnat nå de resultat som ursprungligen förväntades när det gäller järnvägstransporter i Grekland.

De grekiska myndigheterna är nu i färd med att undersöka vilka åtgärder de båda nämnda bolagen bör vidta för att åtgärda situationen. Sådana åtgärder måste omfatta dels omstrukturering och effektivitetsförbättring inom Ergose och OSE och dels ändringar som gör att gemenskapslagstiftning och nationell lagstiftning för offentliga marknader faktiskt följs. Det står dessutom helt klart att utgifter inte berättigar till gemenskapsstöd i de fall då de härrör från verksamhet som innebär att gällande lagstiftning inte följs.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3896/00

från Robert Goebbels (PSE) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Ännu en fråga i anslutning till kommissionens förseningar med betalningar

Jag skulle vilja återkomma till min fråga E-2571/00(1) om kommissionens förseningar med betalningar. Förutom att jag var tvungen att vänta tre månader på att få svar så var, enligt min mening, det svar som gavs av kommissionsledamoten ofullständigt och osammanhängande.

Jag undrar om kommissionen kan redovisa sina skäl för att ange 60 dagar som betalningsfrist för sina egna betalningar samtidigt som den i sitt direktiv 2000/35/EG(2) föreslår att betalningsfristen för alla kommersiella betalningar skall vara 30 dagar? Vilka argument har kommissionen för att bevilja sig själv ett sådant privilegium i förhållande till den privata sektorn?

(1) EGT C 136 E, 8.5.2001.

(2) EGT L 200, 8.8.2000, s. 35.

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(14 februari 2001)

I Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/35/EG av den 29 juni 2000 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner anges ingen betalningsfrist på 30 dagar för alla handelstransaktioner inom den privata sektorn. Tvärtom har både den offentliga och den privata sektorn fortfarande rätt att avtala om betalningsfrister i sina affärsrelationer. En betalningsfrist på 30 dagar gäller endast om inget annat avtalats. Genom att fastställa en betalningsfrist på 60 dagar i sina avtal har kommissionen alltså inte beviljat sig själv något privilegium jämfört med den privata sektorn.