ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3432/02

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 december 2002)

Ämne: Bristande anslag från Urban II till Fiumicino

Enligt uppgifter från det italienska ministeriet för infrastruktur och transport, och enligt uppgifter på kommissionens webbplats, kommer staden Fiumicino att bli helt utan stöd från Urban II enligt den senaste upplagan av detta program, eftersom staden inte är bland de tio första mottagarstäderna på

gemenskapsnivå och inte heller bland de 20 städer som därefter tas upp på den rangordnande förteckningen för Urban Italia (lag 388/2000). Urban är utan tvekan ett av de EU-program som hittills fungerat bäst och är ett mycket värdefullt instrument för att främja utvecklingen i storstädernas perifera områden och rent generellt i tätbygdsområden som lider av miljöförstöring och socialt förfall. Så framgångsrikt att det exempelvis är Milano som står på andra plats i ovannämnda förteckning.

Kan kommissionen därför ange om kommunen Fiumicino har lagt fram några projektförslag för att kunna tilldelas stöd från Urban II?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(7 januari 2003)

Efter kommissionens meddelande till medlemsstaterna om riktlinjer för gemenskapsinitiativet Urban II av den 28 april 2000(1), offentliggjorde ministern för infrastruktur och transporter i Italiens officiella tidning nr 168 av den 20 juli 2000 en förslagsinfordran för att välja ut de italienska städer som kunde beviljas finansiering genom gemenskapsinitiativet Urban II.

I denna förslagsinfordran beaktas de urvalskriterier som fastställs genom ovannämnda meddelande från kommissionen och där fastställs också det italienska ministeriets utvärderings- och urvalskriterier vid den generella rangordningen av mottagna ansökningar.

Inom de ekonomiska ramar som fastställts för Urban II i Italien var det bara de tio första städerna i rangordningen som kunde komma i fråga för gemenskapsfinansiering. De italienska myndigheterna presenterade motsvarande program för kommissionen i enlighet med artikel 19 i ovannämnda meddelande.

Kommissionen har alltså inte tillgång till de uppgifter som skulle krävas för att upplysa parlamentsledamoten om kommunen Fiumicino lagt fram något förslag inom ramen för Urban II. Om så är fallet har kommissionen heller inga uppgifter om varför programmet för staden Fiumicino inte hör till de tio första städerna i rangordning.

Kommissionen uppmanar därför parlamentsledamoten att vid behov rikta sin fråga till de italienska myndigheterna.

(1) KOM(2000) 1100 slutlig EGT C 141, 19.5.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2769/02

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(1 oktober 2002)

Ämne: Säkerhetskategorier i det europeiska vägnätet

Det talas om ett europeiskt projekt att dela in vägarna i fyra säkerhetskategorier, från en stjärna till fyra stjärnor. Kan kommissionen lämna mer information om detta initiativ?

Vad är syftet med de fyra säkerhetskategorierna?

Hur många vägar i medlemsstaten Belgien tilldelas fyra, tre, två respektive en stjärna?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(8 november 2002)

Osäkra vägar är en av faktorerna bakom det stora antalet dödsolyckor i unionen.

Organisationen Automobile Association Foundation for Road Safety Research i Förenade kungariket har föreslagit ett program som kallas European Road Assessment Programme (EuroRAP). Tanken är att presentera den insamlade och producerade informationen för allmänheten på ett enkelt och lättförståeligt sätt. Olycksriskkartor:

- Vägavsnitt tilldelas mellan noll och fyra stjärnor beroende på hur många olyckor som har inträffat under ett visst antal föregående år. Olycksrisken illustreras sedan med olika färger.

- Trafiksäkerhetspoäng: Vägavsnitt bedöms efter hur mycket de avviker från den bästa utformningen av infrastruktur. Inspelning på video görs också.

Det främsta målet med EuroRAP är att minska antalet döda och skadade i trafiken. Sekundära mål är också att skapa ett riskmedvetande hos trafikanterna och utveckla bästa metoder för utformning av infrastruktur för förbindelser mellan städer.

Det finns redan olycksriskkartor för de flesta huvudvägarna i Förenade kungariket. Sådana kartor finns också för huvudvägarna i Nederländerna och för några vägar i Sverige. EuroRAP har ännu inte fått någon finansiering från unionen, men tanken är att programmet skall utvidgas till ytterligare tre länder i samarbete med lokala bilföreningar under de kommande månaderna. En stödansökan har lämnats in till kommissionen för detta. Det finns idag inte några konkreta planer på att utvidga programmet till Belgien, men på medellång sikt kan detta vara möjligt.

För att halvera antalet dödsfall till år 2010 har kommissionen föreslagit ett antal åtgärder i sin vitbok Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010(1), t.ex. bästa metoder för en mer harmoniserad vägutformning, hantering av särskilt olycksdrabbade avsnitt och vägsäkerhetsgranskning.

(1) KOM(2001) 370 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2573/02

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(16 september 2002)

Ämne: Nickelallergi

Nickelallergi är den kontaktallergi som förekommer mest i industrialiserade länder: den förekommer hos 10-15 procent av kvinnorna och några procent av männen. En- och tvåeuromynten innehåller så mycket nickel att människor som har nickelallergi kan få eksem på händerna. Kort kontakt med mynten kan ge klåda eller irritation, säger hudläkare. Efter eurons införande dyker nu de första berättelserna om euro-allergi upp i medierna.

Känner kommissionen till några fall av nickelallergi i samband med euromynt?

Om så är fallet, har man också siffror för detta?

Finns det några alternativ till nickel i mynt?

Om så är fallet, vilka är dessa alternativ, och avser kommissionen att utnyttja dessa?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(16 oktober 2002)

Kommissionen känner inte till några fall där personer fått nickelallergi efter hantering av 1-euro och 2-euromynt.

Innan beslutet om euromyntens tekniska specifikationer fattades 1997 hörde kommissionen vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö, som grundade sina slutsatser på alla då tillgängliga uppgifter. Vetenskapliga kommittén kom fram till att det inte fanns några bevis för att de äldre nationella mynten (som innehöll mycket mer nickel än euromynten) har lett till överkänslighet mot nickel, varken hos dem som hanterar mynten i sitt arbete eller hos vanliga konsumenter.

Sedan artonhundratalet har nickel varit ett mycket populärt material för myntframställning, på grund av sina tekniska egenskaper. De legeringar av koppar-nickel och nickel-mässing som används i 1-euromynt och 2-euromynt oxiderar inte. Eftersom materialet är ledande kan euromynt identifieras på ett tillförlitligt sätt i myntmaskiner, och strukturen i tre lager gör det möjligt att spåra falska mynt. Nickel ökar säkerheten i mynten enormt och används därför i euromynt av högre valörer.

Tekniska specifikationer för euromynt fastställs i rådets förordning (EG) nr 975/98 av den 3 maj 1998 om valörer och tekniska specifikationer för mynt i euro som skall sättas i omlopp(1). Kommissionen har inga planer på att föreslå ändring av euromyntens tekniska specifikationer, varken för närvarande eller inom den närmaste framtiden.

(1) EGT L 139, 11.5.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3372/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(27 november 2002)

Ämne: Miljökrav och upphandlingsregler

Kommissionen har i ett motiverat yttrande påpekat att det bröts mot upphandlingsreglerna när Kalmar Länstrafik upphandlade busstjänster år 2001. Kalmar Länstrafik hade också uppmanat de som ville lägga bud att bifoga miljöprogram i sina handlingar. Krav ställdes också på personalens kompetensutveckling. Kommissionen ifrågasätter enligt tidningsuppgifter Kalmar Länstrafiks uppställda kriterier eftersom de berör bussbolagens egenskaper som sådana och inte enbart den tjänst som ska köpas.

EG-domstolen har i mål C-513/99 som gäller Helsingfors kommuns upphandling av busstransporter fastställt att en upphandlande myndighet kan beakta miljökriterier.

Har kommissionen tagit hänsyn till utslaget i mål C-513/99 innan man skickade det motiverade yttrandet till Sverige?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(15 januari 2003)

Kommissionen anser att anbudsgivares miljöprogram får användas som kriterier för att välja ut lämpliga anbudsgivare, förutsatt att dessa program har betydelse för ett företags kapacitet (t.ex. krav på utrustning och personal) att fullgöra ett offentligt kontrakt med miljökrav(1).

Det motiverade yttrande som det hänvisas till i den skriftliga frågan handlar just om att den upphandlande enheten har använt miljöprogram i tilldelningsfasen av en offentlig upphandling, trots att sådana enligt EG-domstolens rättspraxis(2) bara får användas under det skede av förfarandet då lämpliga kandidater väljs ut.

Domstolens dom av den 17 september 2002 i mål C-513/99 (Stagecoach Finland), som kommissionen väl känner till, har inte ändrat principen om att urvalskriterier och tilldelningskriterier är två skilda saker. Domstolen har vid flera tillfällen framhållit att tilldelningskriterierna endast har till syfte att identifiera det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet och därför måste vara knutna till kontraktsföremålet och inte till tjänsteleverantörens kvalitet/egenskaper. Enligt ovannämnda dom hänförde sig kriterierna kväveoxidutsläpp och bullernivån från bussar som ansågs som befogade tilldelningskriterier till bussparkens egenskaper och inte till operatörens kapacitet.

Domen inverkade därför inte på kommissionens syn på Kalmar Länstrafik AB:s upphandlingsförfarande. Kommissionen beslutade därför att avge ett motiverat yttrande i detta ärende.

(1) Kommissionen antog den 4 juli 2001 ett tolkningsmeddelande om möjligheterna att ta miljöhänsyn vid offentlig upphandling där det anges hur upphandlingen skall ske enligt gemenskapslagstiftningen, EGT C 333, 28.11.2001.

(2) Se EG-domstolens dom av den 20 september 1988 i mål C-31/87 (Beentjes).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1684/02

från Hubert Pirker (PPE-DE) till kommissionen

(12 juni 2002)

Ämne: Fri rörlighet för varor (jaktvapen)

Enligt ett muntligt besked från de italienska myndigheterna är det enligt italienska bestämmelser (Decreto Legge 527/92 av den 30 december 1992 och Decreto Ministeriale 635/96 av den 30 oktober 1996) inte möjligt att tillfälligt föra in jaktvapen till Italien från en annan medlemsstat för att visa dem för potentiella kunder.

I vilken utsträckning anser kommissionen att detta strider mot tillämpningen av direktiv 91/477/EEG(1) och utgör ett hinder för den fria rörligheten för varor?

(1) EGT L 256, 13.9.1991, s. 51.

Kompletterande svarfrån Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(15 november 2002)

Efter parlamentsledamotens skriftliga fråga har kommissionen bett de italienska myndigheterna att ge närmare upplysningar om den rättsliga grunden för tillämpningen av rådets direktiv 91/477/EEG av den 18 juni 1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen(1) och överföring av dessa till andra medlemsstater.

De italienska myndigheterna har förklarat att ingenting hindrar innehavare av det europeiska skjutvapenpasset att tillfällig föra in vapen i Italien, främst om vapnen skall användas för tävlingsskytte eller jakt och under förutsättning att vapentypen är godkänd i Italien. Om dessa krav uppfylls kan en resenär under särskilda omständigheter få medföra ett begränsat antal vapen och resa tillbaka till ursprungslandet med dessa vapen. Kommissionen anser därför att de italienska bestämmelserna, när det gäller tävlingsskytte och jakt, överensstämmer med direktivet.

Mot bakgrund av de upplysningar som kommissionen hittills har fått framgår det emellertid att om bakgrunden är annorlunda än den som beskrivits ovan, kräver de italienska myndigheterna ett förhandstillstånd för att få införa vapen till Italien. Tillståndet kan uppnås under förutsättning att en medborgare från en annan medlemsstat som önskar importera vapen har hemvist i det land dit vapnen ska importeras.

Kommissionen undersöker för närvarande om detta krav överensstämmer med bestämmelserna i direktiv 91/477/EEG och med artiklarna 28 till 30 i EG-fördraget, och kommissionen kommer troligtvis att vara tvungen att begära ytterligare upplysningar från de italienska myndigheterna.

(1) EGT L 256, 13.9.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2794/02

från Giacomo Santini (PPE-DE) till kommissionen

(4 oktober 2002)

Ämne: Den lokala regeringen i Tyrolens beslut att förbjuda tung nattrafik på motorvägen mot Brennerpasset

Tyrolens president har skrivit under en förordning som innebär att nattrafiken stängs av för tung trafik på sträckan östra Wergl Hall in Tirol (A 13) under perioden 1 oktober31 mars. Detta beslut strider mot gemenskapsbestämmelserna och mot de grundläggande principerna om fri rörlighet för varor. Dessutom kommer denna olämpliga begränsning av nattrafiken att innebära en avsevärd ökning av vägavgifterna.

Den lokala regeringens initiativ utgör en uppenbar överträdelse av de grundläggande interinstitutionella normerna. Vid Europaparlamentets utfrågning av de tre transportministrarna den 10 september togs ämnet miljöpoäng upp. Man svarade då att det var för tidigt att besluta om detta, men offentliggjorde ändå ett beslut dagen därpå.

Det är visserligen sant att det på europeisk nivå inte existerar någon allmän bestämmelse på området, och det är också sant att förslaget till direktiv om trafikförbud under helgdagar ger medlemsstaterna möjlighet att utfärda särskilda trafikförbud under natten. Detta gäller emellertid endast i fråga om fordon som orsakar kraftigt buller.

Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående svara på följande frågor:

1. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att rätta till den allvarliga situation som uppstått och som innebär ett brott mot principen om fri rörlighet för varor inom Europeiska unionens territorium?

2. Vilka åtgärder har kommissionen övervägt för att förebygga att liknande händelser inte upprepas i framtiden?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(8 november 2002)

Kommissionen känner till det problem frågeställaren tar upp, att nattrafik med tunga lastbilar kommer att förbjudas på Inntal-motorvägen i Österrike, mellan Kundl och Ampass.

I brist på ett öppet och tydligt system med harmoniserade bestämmelser för begränsningar av trafiken med tunga lastbilar för internationella transporter, måste åtgärder som dem som antagits av Tyrolens president undersökas i förhållande till gemenskapslagstiftningen (t.ex. icke-diskriminering, proportionalitet, etc.) samt andra särskilda bestämmelser som kan vara tillämpliga.

Kommissionen har begärt att de österrikiska myndigheterna skall lämna närmare upplysningar och en förklaring av den antagna åtgärden. Kommissionen kommer att fortsätta sin behandling av ärendet på grundval av de österrikiska myndigheternas svar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1427/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(23 maj 2002)

Ämne: Behandlingen av icke-religiösa organisationer och grupper i kandidatländerna

Har kommissionen för avsikt att se till att respekten för rättigheterna för personer och ideella organisationer som representerar en icke-religiös livsåskådning tas upp som en punkt på dagordningen inför utvidgningsförhandlingarna med Tjeckiska republiken, Slovakien och Polen, med tanke på den låga status dessa grupper har jämfört med den som religiösa personer och motsvarande ideella organisationer åtnjuter i dessa länder?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(28 juni 2002)

Respekt för de mänskliga rättigheterna, inbegripet icke-diskriminering, är ett av de grundläggande politiska kriterier som kandidatländerna måste uppfylla för att bli medlemmar i unionen. Behandlingen av konfessionslösa medborgare och icke-statliga organisationer som företräder en konfessionslös livsåskådning måste följa dessa principer.

Kommissionen fortsätter att nära följa och göra en bedömning av utvecklingen på detta område, särskilt i samband med utarbetandet av de återkommande rapporterna för 2002. Bedömningen kommer att bygga på alla tillgängliga källor, inbegripet relevanta rapporter från icke-statliga organisationer.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3354/02

från Albert Maat (PPE-DE) till kommissionen

(19 november 2002)

Ämne: Spädbarnsbotulism

I Holland dog nyligen en två månader gammal baby av spädbarnsbotulism. Det är en infektionssjukdom som leder till förlamning av nerverna och som orsakas av sporerna från clostridium botulinum. Bakterierna utvecklas, förökar sig och producerar botulintoxin i spädbarnets tarmar. Epidemiologiska studier har pekat ut honung, och till viss del majssirap, som riskfaktorer. För att förebygga spädbarnsbotulism rekommenderas att honung och majssirap inte ges till spädbarn under ett år. Allmänheten verkar dock inte känna till detta.

Känner kommissionen till denna sjukdom med eventuell dödlig utgång och dess orsaker?

Har Europeiska kommissionen för avsikt att vidta åtgärder för att informera allmänheten i Europa om sjukdomen och varna dem för att ge honung och majssirap till spädbarn, till exempel genom informationskampanjer eller obligatorisk varningstext på förpackningar som innehåller honung eller majssirap?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(20 december 2002)

Kommissionen är medveten om den risk för botulism i samband med förtäring av honung som parlamentsledamoten tar upp. Det finns även en liknande risk i fråga om majssirap, vilken ännu inte anmälts till kommissionen.

Kommissionen ställde i juni 2001 en fråga till Vetenskapliga kommittén för veterinära åtgärder till skydd för människors hälsa. I kommitténs yttrande av den 1920 juni 2002 bekräftas det att den enda biologiska risk i samband med förtäring av honung är botulism hos spädbarn.

Kommittén framhöll dock följande:

- Det är inte känt hur honung kontamineras.

- Miljön (jord, damm) anses vara en viktig smittkälla för barn.

- Risken för botulism hos spädbarn är extremt liten i EU.

- Bakterien förekommer endast sporadiskt och i små mängder i honung.

Kommittén ansåg i slutsatserna att krav på mikrobiologisk testning eller fastställande av mikrobiologiska kriterier inte skulle vara effektiva kontrollåtgärder mot botulism hos spädbarn, eftersom sjukdomen endast förekommer sporadiskt och bakterien förekommer i så små mängder i honung. Kommittén rekommenderade att effektiv och riktad information om riskerna för botulism hos spädbarn i samband med förtäring av honung tillhandahålls (genom broschyrer, märkning eller rådgivning till hälso- och sjukvårdspersonal).

En preliminär diskussion hölls med medlemsstaterna i Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa innan det vetenskapliga yttrandet fanns tillgängligt. Vid nästa kommittémöte planeras en vidare diskussion med medlemsstaterna utifrån nya vetenskapliga rekommendationer. Kommissionen kommer att beakta Ständiga kommitténs riktlinjer och kommer även i fortsättningen att följa utvecklingen med största uppmärksamhet för att fullgöra sina skyldigheter och åtaganden när det gäller att säkerställa en hög nivå på konsumentskyddet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2814/02

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(7 oktober 2002)

Ämne: Nedskärningar av flottan i tredje länder

I kommissionens reformförslag av den gemensamma fiskeripolitiken föreskrivs skrotning av 8 000 fartyg, vilket skulle leda till en förlust på 28 000 arbetstillfällen för fiskare. Kommissionen motiverar dessa stora nedskärningar med den svåra situation som fiskbestånden befinner sig i.

Ett ansvarsfullt fiske och bevarandet av fiskeresurserna måste dock utgöra internationella åtaganden, och det tjänar inte mycket till att gemenskapen vidtar drastiska åtgärder om inte också övriga fiskenationer gör det.

Känner kommissionen till om dessa övriga länder (Kina, Japan, Filippinerna, Peru, Chile, Island, Ryssland, Norge, m.fl.) har vidtagit liknande ensidiga åtgärder med drastiska nedskärningar av fiskeflottor och sysselsättningsnivåer?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(14 november 2002)

Det är en vanlig missuppfattning att kommissionen har föreslagit obligatorisk skrotning av ett stort antal fartyg. Denna missuppfattning uppstod genom att några av kommissionens budgetberäkningar publicerades. Dessa beräkningar gjordes bara för att illustrera möjliga och hypotetiska följder av ett skrotningsprogram. I själva verket är syftet med kommissionens förslag, inom ramen för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, att minska fiskeansträngningen och upphöra med obligatoriska skrotningsprogram. Med andra ord, kommissionen föreslår inte att ett visst antal fartyg skall skrotas. Hur många fartyg som kommer att skrotas beror på fartygsägarnas val. Villkoren för avveckling genom skrotningsfonden kommer att förbättras om medlemsstaterna skulle vilja utnyttja detta, tillsammans med en ordning för inträde/utträde för ersättningsfartyg.

Kommissionen samlar inte in uppgifter om utvecklingen av tredjeländers flottor (med undantag för kandidatländer för anslutning) och har inte möjlighet att yttra sig, vare sig om flottutveckling eller om de styrningsinstrument som tredjeländer har infört för att minska flottstorleken och vilken effekt denna minskning kan få för sysselsättningen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0945/02

från Francesco Fiori (PPE-DE) till kommissionen

(27 mars 2002)

Ämne: Foal Levy-avgiften för uppfödare av fullblodshästar

När nu Europeiska unionen håller på att omarbeta den europeiska jordbruksordning som fastställs i Agenda 2000 har man som mål att skapa en konkurrenskraftig jordbrukssektor som inte subventioneras i alltför hög grad. Det finns ingen anledning att belasta uppfödarna av fullblodshästar med den avgift som den irländska regeringen infört för att endast stödja de irländska uppfödarna och gynna de brittiska uppfödarna, eftersom den tillämpas på samtliga medlemsstater förutom Förenade kungariket.

De flesta och bästa avelshingstarna som uppfödarna av fullblodshästar i EU använder kommer från Irland, vilket innebär att ston som ägs av framför allt italienska, franska och tyska uppfödare årligen transporteras tillfälligt till Irland i betäckningstider.

De flesta stona transporteras tillbaka till sitt ursprungsland efter att de fölat och betäckts på nytt och lämnar Irland. I vilket fall som helst återimporteras det födda fölet före den 31 december samma år för att gradvis få samma nationalitet som ägaren. Dessutom beror detta förfarande på att det är omöjligt för fullblodsuppfödarna att utföra konstbefruktning, vilket de internationella hästmyndigheterna förbjuder. Om konstbefruktning var tillåtet skulle inte djuren behöva transporteras och både problemet med Foal Levy och andra hälsorelaterade problem skulle lösas.

Den irländska regeringen har infört en avgift, kallad Foal Levy, som fastställs i direkt proportion till betäckningskostnaden för den hingst som stoet betäckts av, och som skall betalas för de föl som föds i Irland, förutom de brittiskt ägda fölen som märkligt nog inte beläggs med avgift.

Nu är frågan: Anser inte kommissionen att denna avgift strider mot principen om fri konkurrens i enlighet med artiklarna 88 och 89 i fördraget genom att den innebär ökade produktionskostnader för vissa uppfödare, och inte för andra?

Hur rättfärdigar kommissionen de irländska protektionistiska bestämmelserna, som ändå måste anses vara diskriminerande mot de uppfödare som inte är irländska eller brittiska?

Anser inte kommissionen att det, med tanke på att irländarna satsar en stor av de medel som de får in genom denna avgift på försäljningen av sina egna föl på de egna auktionerna, uppstår en illojal konkurrens gentemot övriga EU-länder som inte får tillgång till dessa medel?

Kompletterande svarfrån Franz Fischler på kommissionens vägnar

(3 juli 2002)

Kommissionen har kontaktat de irländska myndigheterna om den fråga som ledamoten tar upp för att inhämta deras synpunkter på ärendet och samla in alla relevanta uppgifter om den s.k. Foal Levy. De irländska myndigheterna har hörsammat denna begäran och i en skrivelse daterad den 23 maj 2002 lämnat närmare uppgifter om åtgärden i fråga. Berörda avdelningar i kommissionen studerar för närvarande dessa uppgifter för att fastställa om ytterligare åtgärder krävs ur ett gemenskapsperspektiv.