SKRIFTLIG FRÅGA E-3941/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Handelshinder för kandidatländerna

Skulle kommissionen kunna ange den andel av vart och ett av kandidatländernas totala export och den andel av respektive lands export till EU som för närvarande berörs av någon slags handelsbegränsning (kvoter, tullar) vid införsel till EU?

Anser kommissionen att andra typer av handelshinder (icke tariffära) i EU skulle kunna utgöra ett avsevärt hinder?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(22 mars 2001)

Handeln mellan gemenskapen och kandidatländerna styrs av Europaavtalen för de tio central- och östeuropeiska länderna, associeringsavtalen för Malta och Cypern och av en tullunion för Turkiet.

Handeln mellan kandidatländerna och gemenskapen har liberaliserats stegvis och på ett asymmetriskt sätt; gemenskapen liberaliserade nämligen handeln med kandidatländerna omedelbart efter undertecknandet av avtalen medan kandidatländerna stegvis öppnar sina marknader för gemenskapen.

När det gäller den första frågan erinras parlamentsledamoten om att tullarna inte bör betraktas som handelshinder om de inte fastställs på avskräckande nivåer och tillämpas på ett öppet sätt och är förenliga med Världshandelsorganisationens regler och skyldigheter. De tullkvoter som tillämpas på import till gemenskapen från kandidatländerna är långt ifrån kvantitativa begränsningar. Dessa tullkvoter är faktiskt förmånskvoter med minskade tullsatser eller till och med utan tullsatser, och är speciellt utformade så att de skall gynna export från dessa länder.

För de länder som ingick de första Europaavtalen under början av 1990-talet har frihandel införts för industrivaror. Den 1 januari 2002 kommer all handel med industrivaror mellan gemenskapen och de länder som undertecknat Europaavtalen att vara liberaliserad fullt ut. Varken tullar eller kvoter kommer att tillämpas mellan parterna. Då kommer ungefär 94 % av kandidatländernas totala export till gemenskapen att vara helt liberaliserad.

Handeln med jordbruksprodukter har liberaliserats mer gradvis. Utöver de ursprungliga bestämmelserna i Europaavtalen, enligt vilka jordbruksprodukter importerades med lägre tull inom de tullkvoter som ursprungligen baserades på traditionella handelsflöden, men som höjdes årligen efter det att dessa avtal trädde i kraft, har överenskommelser slutits med kandidatländernas under 2000, i syfte att ytterligare liberalisera handeln med jordbruksprodukter. Som ett resultat av dessa överenskommelser är ungefär 80 % av de jordbruksprodukter som importeras från Central- och östeuropa undantagna från importtullar. Förhandlingar pågår om fullständig liberalisering av fisk och fiskeprodukter.

Vidare kommer förhandlingarna om liberaliseringen av bearbetade jordbruksprodukter att öka andelen tullfria varor som förs in i gemenskapen från kandidatländerna.

Svaret på den andra frågan beror på hur begreppet icke-tullmässiga hinder definieras. Tydliga icke-tullmässiga hinder såsom kvantitativa begränsningar eller importavgifter är oförenliga med gemenskapens skyldigheter enligt WTO, med villkoren i Europaavtalen och associeringsavtalen, samt med tullunionen med Turkiet. Däremot uppfattas ofta sanitära och fytosanitära normer som icke-tullmässiga hinder, men de är bara åtgärder för att skydda människors och djurs hälsa och liv och för att bevara växter, och är som sådana fullt förenliga med gemenskapens bilaterala och multilaterala skyldigheter. Sådana åtgärder är inte diskriminerande eftersom de gäller på samma sätt för inhemska produkter på gemenskapens inre marknad. Eventuella effekter på kandidatländernas export kommer givetvis att försvinna så fort deras normer är förenliga med gemenskapens normer.

När det gäller tekniska standarder, kan certifiering av produkters överensstämmelse med gemenskapens standarder uppfattas som icke-tariffära handelshinder eller i alla fall som hinder för det fria varuflödet. I denna fråga förhandlar gemenskapen med kandidatländerna om protokollen till Europaavtalen beträffande bedömning av överensstämmelse. Bedömning av överensstämmelse är ett avtal om ömsesidigt erkännande där det ömsesidiga erkännandet är baserat på gemenskapens regelverk. I protokollen anges möjligheten att utöka vissa av den inre marknadens förmåner till vissa sektorer som redan ligger i linje med gemenskapens tekniska lagstiftning. Protokollen baseras på kandidatländernas framsteg att tillämpa gemenskapens regelverk: så fort ansökarlandets nationella lagstiftning och praxis i en viss sektor ligger i linje med gemenskapens lagstiftning och praxis får producenter låta sina produkter certifieras antingen i ursprungslandet eller bestämmelselandet, på grundval av samma standarder, tekniska krav och förfaranden.

Protokollen för bedömning av överensstämmelse har hittills undertecknats av Ungern och Tjeckien och ett ramavtal har undertecknats av Lettland. Förhandlingar pågår med Litauen, Estland, Slovakien och Slovenien.