ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 142 , 21/05/1999 s. 0140



SKRIFTLIG FRÅGA E-3501/98 från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen (25 november 1998) Angående: Ensidiga investeringssanktioner Om en medlemsstat inför ensidiga ekonomiska sanktioner mot Burma (på allvarliga politiska grunder av brådskande karaktär i enlighet med artikel 73g.2 i EG-fördraget) skulle kommissionen då föreslå att rådet river upp medlemsstatens beslut eller vidtar åtgärder gentemot den medlemsstaten för överträdelse av gemenskapslagstiftningen? Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti (15 januari 1999) Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på hennes skriftliga fråga E-2119/98(1). Kommissionen har inte för vana att besvara hypotetiska frågor. (1) EGT C 96, 8.4.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2952/98

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Anmälningsskyldighet

Enligt artikel 8 i rådets direktiv 83/189/EEG(1) av den 28 mars 1983 skall medlemsstaterna anmäla vissa förslag inom den nationella lagstiftningen till kommissionen om dessa förslag innehåller "tekniska föreskrifter" i den bemärkelse som avses i direktivet. Enligt min uppfattning bör detta stadgande gälla också för den österrikiska förordningen om undvikande och återanvändning av förpackningsavfall och rester efter vissa varor samt inrättande av system för insamling och återanvändning (VerpackVO 1996) BGB1 II Nr. 232/1997.

Gäller den ovannämnda anmälningsskyldigheten också för denna österrikiska lag?

Om så: när?

Om inte: vilka rättsliga konsekvenser är förbundna med att anmälan inte görs?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(4 november 1998)

De två texter som parlamentsledamoten tar upp anmäldes till kommissionen på projekteringsstadiet i enlighet med artikel 16.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall(2).

Dessa två texter var förslag till åtgärder som Österrike planerade att anta inom ramen för ovannämnda direktiv. De österrikiska myndigheterna var alltså skyldiga att anmäla dem genom att, i enlighet med artikel 16.1 i direktiv 94/62/EG, för varje fall tillämpa det förfarande som föreskrivs genom rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter(3). Detta direktiv blev sedan antaget som Europaparlamentets och Rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998(4).

Det federala miljö-, ungdoms- och familjeministeriets utkast till dekret om begränsning och materialåtervinning av förpackningsavfall och godsrester och om skapandet av insamlings- och materialåtervinningssystem (VerpackVO 1996) anmäldes för första gången den 27 augusti 1996 med anmälningsnr 96/332/A. Den antagna texten offentliggjordes sedan i BGB1. nr 648/1996 av den 29 november 1996.

En ny version av samma dekret (VerpackVO 1997) anmäldes på projekteringsstadiet den 1 april 1997 med anmälningsnr 97/156/A. Den slutliga texten offentliggjordes i BGB1 II nr 232/1997.

(1) EGT L 109, 26.4.1983, s. 8.

(2) EGT L 365, 31.12.1994.

(3) EGT L 109, 26.4.1983.

(4) EGT L 204, 21.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2928/98

från Carlos Carnero González (GUE/NGL) till rådet

(2 oktober 1998)

Angående: Dödsstraffets eventuella återinförande i Filippinerna och Marlon Parazos situation

Amnesty International med flera organisationer har nyligen uttryckt sin djupt kända oro inför utsikten att avrättningar kan komma att genomföras på nytt i Filippinerna.

Om dödsstraffet återinförs kan ett av de första offren komma att bli Marlon Parazo, som är dövstum från födseln och som enligt Amnesty dömdes till döden efter en rättegång där han varken kunde höra de anklagelser som riktades mot honom eller försvara sig.

Europeiska unionen har gjort dödsstraffets avskaffande till ett av de grundläggande målen för sin utrikespolitik och verkar för att det ska försvinna ur de nationella rättssystemen eller åtminstone inte verkställas.

Mot denna bakgrund och med tanke på de band och samarbetsrelationer som finns mellan EU och Filippinerna skulle jag vilja ställa följande frågor:

1. Känner rådet till den situation som beskrivs ovan?

2. Anser rådet att det bör vända sig till de filippinska myndigheterna och begära att de inte på nytt skall börja utföra avrättningar utan tvärtom vidtaga nödvändiga mått och steg för att avskaffa dödsstraffet?

3. Kan rådet särskilt ta upp Marlon Parazos situation?

4. Anser rådet att dessa åtgärder kan genomföras i samarbete med Europeiska kommissionen?

Svar

(27 november 1998)

EU har nyligen till Filippinernas regering framfört sin oro vid nyheterna om att den filippinska regeringen har för avsikt att återinföra dödsstraffet, och därigenom göra slut på det moratorium som de facto har rått sedan 1976. EU har vädjat till Filippinernas regering att behålla moratoriet och att inte verkställa de dödsdomar som den har tillkännagivit.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2936/98

från David Martin (PSE) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Sänkning av mervärdesskatt för vissa arbetskraftsintensiva tjänster

Kan kommissionen redogöra för vilka framsteg som gjorts vad gäller meddelandet som lades fram av kommissionen den 12 november 1997 för att främja skapandet av arbetstillfällen på lokal nivå och bekämpa vissa typer av "odeklarerat" arbete genom att sänka mervärdesskatten för arbetskraftsintensiva tjänster som underhållsarbeten på byggnader etc.?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(27 oktober 1998)

Som svar på parlamentsledamotens fråga önskar kommissionen förtydliga att det meddelande som den lade fram för rådet den 12 november 1997(1), om förslag till sänkt mervärdesskatt på arbetskraftintensiva tjänster under en försöksperiod och på frivillig basis, fortfarande är föremål för diskussion i rådet.

Det kan nämnas att kommissionen har påbörjat arbetet med att utforma ett förslag om nedsatta mervärdesskattesatser.

Det vore förhastat att på detta stadium beröra den framtida behandlingen i fråga om mervärdesbeskattning av verksamheter som exempelvis fastighetsrenovering. Denna fråga utgör en del av det av kommissionen nu påbörjade arbetet.

(1) SEK(97) 2089 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3278/98

från Eva Kjer Hansen (ELDR) till kommissionen

(30 oktober 1998)

Angående: Kommissionens tillämpning av artikel 171.2

Kommissionen ombeds att redogöra för tillämpningen av artikel 171.2 och ange hur många gånger och vid vilka tillfällen kommissionen fram till dags dato har använt sig av denna bestämmelse.

Hur många böter har kommissionen utdömt och hur mycket pengar har kommissionen inkasserat?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(30 november 1998)

Hittills har EG-domstolen aldrig dömt någon medlemsstat att betala vite för underlåtenhet att följa en dom. Vid tolv tillfällen har emellertid kommissionen föreslagit att domstolen skall utdöma ett sådant vite.

I sex fall har kommissionens beslut om att yrka vite förmått medlemsstaten att rätta sig efter domstolens dom och tvisten har kunnat avgöras innan vitesyrkandet lagts fram för domstolen:

- Italien - strålskydd. Kommissionen föreslog ett vitesbelopp på 159 300 ecu per dag.

- Italien - avfallshanteringsplan. Kommissionen föreslog ett vitesbelopp på 123 300 ecu per dag.

- Tyskland - grundvatten. Kommissionen avsåg att lägga fram ett yrkande till domstolen om ett vite på 264 000 ecu per dag.

- Belgien - skydd av vilda fåglar. Kommissionen avsåg att lägga fram ett yrkande till domstolen om ett vite på 7 750 ecu per dag.

- Grekland - nationalitetskrav för att öppna privata skolor ("frontistiria"). Kommissionen avsåg att lägga fram ett yrkande till domstolen om ett vite på 61 500 ecu per dag.

- Frankrike - produktansvar. Kommissionen avsåg att lägga fram ett yrkande till domstolen om ett vite på 158 250 ecu per dag.

I ett fall har kommissionen ännu inte yrkat vite eftersom ärendet håller på att lösas:

- Grekland - offentlig upphandling av tjänster. Kommissionen kan komma att lägga fram ett yrkande till domstolen om ett vite på 39 975 ecu per dag.

I två fall har kommissionen lagt fram vitesyrkandet, varefter medlemsstaten vidtagit åtgärder för att följa domstolens dom:

- Tyskland - ytvatten - mål C-122/97. Kommissionen yrkade ett vite på 158 400 ecu per dag.

- Tyskland - skydd av vilda fåglar - mål C-121/97. Kommissionen yrkade ett vite på 26 400 ecu per dag.

I tre fall slutligen har vite yrkats och fördragsbrottet ännu inte rättats till, varför en dom från domstolen är att vänta:

- Grekland - avfall - by på Kreta - mål C-387/97. Kommissionen har yrkat ett vite på 41 000 ecu per dag.

- Grekland - utbildningsbevis för högre utbildning - mål C-197/98. Kommissionen har yrkat ett vite på 24 600 ecu per dag.

- Frankrike - skydd av vilda fåglar. Kommissionen kan komma att lägga fram ett yrkande till domstolen om ett vite på 105 500 ecu per dag
SKRIFTLIG FRÅGA E-2401/98

från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen

(27 juli 1998)

Angående: Obligatoriska vinterdäck i Finland och trafiksäkerheten

I Finland är det obligatoriskt med vinterdäck. Detta innebär att alla fordon som är registrerade i Finland vintertid måste ha antingen dubbdäck eller särskilda vinterdäck utan dubbar. Finland har dock inte rätt att hindra fordon som kommer från utlandet att komma in i Finland under den tid av året då det är obligatoriskt med vinterdäck, om fordonen är registrerade annanstans än i Finland. Men till exempel Tyskland kan dock förbjuda en finlandsregistrerad bil att resa in i Tyskland om bilen har dubbdäck.

Nu vill jag fråga kommissionen om inte förbud och dispenser från förbud borde gälla rättvist för alla EU-länder och kunna uppställas av alla land inom EU. Vart och ett land borde ha rätt att utfärda bestämmelser till skydd för sina medborgares säkerhet samt en rätt att ålägga alla EU-medborgare som rör sig på landets territorium att följa dessa bestämmelser. Med vad motiverar kommissionen den ojämlikhet som i dag råder mellan länderna?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(6 oktober 1998)

Att av säkerhetsskäl göra användningen av vinterdäck i Finland obligatorisk under särskilda klimatförhållanden omfattas av medlemsstatens behörighet. Precis som frågeställaren påpekar gäller detta alla som använder vägarna, oberoende av i vilken medlemsstat motorfordonet är registrerat, varför det inte är fråga om diskriminering. I detta sammanhang bör det nämnas att man av säkerhetsskäl måste använda snökedjor på alla motorfordon inom vissa områden i andra medlemsstater.

Även ett förbud mot dubbade vinterdäck på vägar omfattas av den nationella vägmyndighetens behörighet. Skälet till ett förbud är det starka vägslitage som orsakas av sådana däck.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2406/98

från Leonie van Bladel (UPE) och James Janssen van Raay (UPE) till rådet

(28 juli 1998)

Angående: Trinidad och Tobagos vägran att följa Wienkonventionen

1. Är rådet medvetet om att Trinidad och Tobagos regering har vägrat att följa den Nederländska regeringens begäran om att i enlighet med artikel 6 i Wienkonventionen gripa och utlämna Desi Bouterse, före detta diktator i Surinam och numera rådgivare till regeringen, som misstänks för att ägna sig åt storskalig internationell narkotikahandel?

2. Vilka politiska åtgärder tänker rådet vidta med anledning av Trinidad och Tobagos vägran att i enlighet med artikel 6 i Wienkonventionen gripa och utlämna Desi Bouterse, före detta diktator i Surinam och numera rådgivare till regeringen, som misstänks för att ägna sig åt storskalig internationell narkotikahandel?

3. Vilka ekonomiska sanktioner tänker ministerrådet föreslå mot Trinidad och Tobago med anledning av Trinidad och Tobagos vägran att i enlighet med artikel 6 i Wienkonventionen gripa och utlämna Desi Bouterse, före detta diktator i Surinam och numera rådgivare till regeringen, som misstänks för att ägna sig åt storskalig internationell narkotikahandel?

Svar

(7 december 1998)

Frågor om förbindelserna mellan en medlemsstat och tredje land när det gäller utlämning ligger inte inom rådets behörighetsområde.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2927/98

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(2 oktober 1998)

Angående: Lönen för ordföranden för Europeiska centralbanken

Med hänvisning till principerna om öppenhet och möjlighet till insyn i anslutning till gemenskapsinstitutionernas verksamhet och funktion vill jag fråga kommissionen vilken lön och vilka sammanlagda ersättningsbidrag ordföranden för Europeiska centralbanken lyfter?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(6 november 1998)

Enligt stadgan för Europeiska centralbankssystemet (ECBS) och Europeiska centralbanken (ECB), som finns i ett protokoll som fogats till fördraget, skall anställningsvillkoren för direktionsledamöterna, särskilt deras löner, pensioner och andra sociala trygghetsförmåner, bestämmas i avtal med ECB och fastställas av ECB-rådet på förslag av en kommitté som består av tre medlemmar utsedda av ECB-rådet och tre medlemmar utsedda av rådet. Direktionsledamöterna har inte rösträtt i dessa frågor. Eftersom kommissionen saknar behörighet inom detta område kan man inte ge några upplysningar om ECB-ordförandens lön och andra ersättningar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3099/98

från Umberto Bossi (NI) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Yrkesmässiga relationer till fotbollsspelare

När det gäller yrkesmässiga relationer mellan spelare och idrottssponsorer eller sponsorer i allmänhet bör det inte finnas några hinder för fri konkurrens på ett område som är så komplext som fotbollssporten och som genomgår en ständig utveckling.

Det system med en särskild förteckning som det italienska fotbollsförbundet FIGC (Federazione italiana gioco calcio) använder sig av är inte förenligt med italiensk lagstiftning, eftersom det inte uppfyller kriterierna för ett yrkesorgan.

Man kan inte hindra näringslivet från att utveckla innovation, kreativitet, forskning, initiativ och fantasi även på idrottsområdet, när idrott fungerar som en verklig industriell och kommersiell verksamhet.

Därför ställs följande fråga till kommissionen:

1. Strider sponsring av idrott, såsom den har utformats av FIGC, mot gemenskapslagstiftningen rörande yrkesverksamhet?

2. Utgör FIGC:s reglering av sponsring av idrott ett hinder för fri rörlighet för tjänster, särskilt vad gäller gemensamt utövande av yrkesverksamhet och tillämpning av bestämmelserna i den italienska lagen 287/90?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(7 januari 1999)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2849/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(28 september 1998)

Angående: Ljudföroreningar i Rom

I en stad som Rom tar problemet med ljudförorening avsevärda proportioner. Det räcker att tänka på det ljud som kommer från järnvägar, från trafiken med mopeder och motorcyklar, från andra fordon, från maskiner och redskap som används för arbeten utomhus etc. Till allt detta måste en ny källa till ljudförorening läggas till, nämligen "Estate Romana" ("romersk sommar"), en festival för kulturevenemang, nöjen, spel, gastronomi och sport, som sedan några år anordnas i Rom med stöd av Roms kommun, regionen Lazio och provinsen Rom. För invånarna i angränsande områden är resultatet av denna festival en rad oroande hälsobesvär orsakade av ljudföroreningen från kvällskonserter, utomhusdiskotek, den ansenliga strömmen av bilar till stadsdelen, även sent på natten. I den italienska lagstiftningen ger ramlag nr. 447 av den 26 oktober 1995 ett skydd mot ljudföroreningar. Men för att kunna träda i full kraft kräver denna lag, på grund av att det rör sig om en ramlag, att samverkande lagstiftning utfärdas. Ministerdekret för genomförandet måste antas och regionala förordningar utfärdade. Dessvärre är ännu inte antagandet av ministerdekreten fullbordat, det finns ännu ingen regional förordning och som en följd av detta kan inte Roms kommunala förvaltning anta förordningar för att skydda invånarna mot ljudföroreningar.

Kan kommissionen mot bakgrund av detta svara på följande:

1. Finns det europeiska direktiv om ljudföroreningar till skydd för medborgarnas hälsa?

2. Borde festivaler som Estate Romana utvärderas med avseende på miljökonsekvenser i enlighet med kraven på skydd mot ljudföroreningar?

3. Borde ansökningar om licenser och tillstånd för att utöva aktiviteter som den ovannämnda festivalen innehålla dokumentation rörande de konsekvenser som kan förutses?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(27 oktober 1998)

Frågeställaren hänvisas till svaret på den skriftliga frågan E-2076/98(1).

Offentliga tillställningar omfattas inte av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(2).

(1) EGT C 96, 8.4.1999, s. 31.

(2) EGT L 175, 5.7.1985.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2118/98

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Utnämning av konsulter

Kan kommissionen redogöra för sitt beslutsförfarande vid utnämning av konsulter till Phare-, Tacis-, och Lomé-projekt?

Förhåller det sig så att varje medlemsstat kan utse ett begränsat antal konsulter?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(30 september 1998)

Upphandlingen av tjänster inom Phare och Tacis sker i enlighet med budgetförordning nr 2335/95 av den 18 september 1995(1) och Phare- och Tacis-förordningarna(2). Där anges selektiv anbudsinfordran som det normala förfarandet i fråga om tjänster. Deltagandet i anbudsförfarandet är öppet på lika villkor för alla fysiska eller juridiska personer i medlemsstaterna och i partnerländerna. Förfarandena är utformade för att garantera att deltagandet blir så brett som möjligt, på lika villkor och med ett stort mått av insyn.

I enlighet med detta utannonseras tjänsteprojekten på Internet och Tacis-projekt även i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Efter ett förhandsurval bland de inkomna intresseanmälningarna tilldelas tjänstekontrakten genom en selektiv anbudsinfordran. Utvärderingen sker med hjälp av kriterier och förfaranden som fastställts i förväg, vilket garanterar att kontraktet går till den som har lämnat det ekonomiskt mest fördelaktiga erbjudandet (efter en avvägning mellan kvalitet och pris). Varu- och bygg- och anläggningsprojekt utannonseras i EGT för öppen anbudsinfordran i enlighet med kraven i budgetförordningen och Phare- och Tacis-förordningarna.

Det finns inga begränsningar i Phare och Tacis beträffande antalet konsulter från de enskilda medlemsländerna. Dessutom är kontrakt som finansieras med Tacis-medel öppna på lika villkor för alla fysiska och juridiska personer i medlemsstaterna och partnerländerna. Även fysiska eller juridiska personer från länder som är mottagare av Phare-bistånd kan komma ifråga för kontrakt och, i särskilda fall, fysiska eller juridiska personer från Medelhavsländer med traditionella ekonomiska och geografiska förbindelser samt handelsförbindelser, vilket Europeiska kommissionen godkänner från fall till fall, om programmen i fråga kräver former av bistånd som är särskilt tillgängliga i dessa länder.

I Lomékonventionen är selektiv anbudsinfordran också regel, med möjligheter till undantag i särskilda fall. Individuella experter väljs ut genom ett direktupphandlingsförfarande, efter en selektiv konsultation, eller plockas från en databas som upprättats efter ett ansökningsförfarande(3).

Medborgarskap i unionen eller AVS-länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet är en förutsättning. Det finns inget kvotsystem, men kommissionen strävar efter att få ett deltagande som är så jämnt fördelat som möjligt mellan experter och byråer i alla medlemsstater och alla berörda AVS-länder som uppfyller de formella kvalifikationskraven i artikel 278 i Lomékonventionen.

(1) EGT L 240, 7.10.1998.

(2) EGT L 375, 23.12.1989 och EGT L 165, 4.7.1996.

(3) EGT C 342, 12.11.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2512/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Flygolycka i Blagnac, Frankrike

Den 30 juni 1994 i Blagnac, flygplatsen i Toulouse, störtade ett Airbus Industrie-flygplan av modellen A330 under en provflygning och sju personer som befann sig ombord dog. Bland de sju dödsoffren fanns bland andra två italienska piloter - Alberto Nassetti och Pier Paolo Racchetti - som var anställda vid flygbolaget Alitalia och var i Toulouse på en femdagars marknadsföringskurs vid det franska bolaget.

Flygplanet hade ännu inte godkänts, utan flög med en provisorisk licens. Under provflygningarna är det absolut förbjudet att ha passagerare ombord och planet måste framföras av minst två piloter med tillstånd att utföra provflygningar. På denna A330 fanns det bara en pilot med tillstånd att utföra provflygningar och en pilot med licens för linjeflyg. I programmet för marknadsföringskursen var ingen flygtur inplanerad, utan endast lektioner i klassrum.

Fyra år efter flygolyckan har det franska rättsväsendet ännu inte fattat något beslut om huruvida ett rättsligt förfarande rörande ansvar och straffbarhet skall inledas. Den preliminära förundersökning som anförtroddes generaldirektoratet för krigsmateriel vid försvarsministeriet (i enlighet med den franska luftfartslagstiftningen) avslutades efter sju månader. Den förundersökning som utfördes av domaren Billaud avslutades den 28 februari 1998 och den allmänna åklagarmyndigheten hade tre månader på sig att bedöma om fallet skulle arkiveras eller leda till ytterligare förfaranden. Ännu har denna myndighet inte givit något svar.

Kommissionen ombeds svara på följande:

1. Vore det inte lämpligt att vända sig till de franska myndigheterna för att få reda på varför beslutet om inledande av rättsligt förfarande har blivit så fördröjt?

2. Vore det inte lämpligt att fråga de italienska myndigheterna varför dödsoffrens anhöriga inte har erbjudits hjälp av konsulatet i Toulouse?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(24 september 1998)

Kommissionen vill informera parlamentsledamoten om att den inte har befogenheter att ingripa när en medlemsstats myndigheter utför en förundersökning som till följd av en flygolycka som inträffat under en provflygning.

Enligt artikel F i Fördraget om Europeiska unionen skall unionen respektera de grundläggande rättigheter som garanteras genom Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna, särskilt rätten till en rättvis rättegång. Det åligger alltså den person som anser att denna rättighet har kränkts att vända sig till den berörda rättsinstansen för att få klarlagt om en kränkning har begåtts och, om så är fallet, inkomma med en framställning till Europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna om alla nationella rättsliga möjligheter har uttömts.