ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2082/01

från Simon Murphy (PSE), Werner Langen (PPE-DE),Emilia Müller (PPE-DE), Dirk Sterckx (ELDR), James Fitzsimons (UEN)och Massimo Carraro (PSE) till kommissionen

(13 juli 2001)

Ämne: Provisorisk riskbedömningsrapport om zink och kemikalier innehållande zink

Känner kommissionen till den inom European General Galvanisers Association vitt utbredda oron för den tidsfrist då den riskbedömningsrapport om zink och kemikalier innehållande zink, som tas fram av Europeiska kemikaliebyrån, skall vara färdig?

Delar kommissionen vår uppfattning om att riskbedömningsrapporten måste beakta resultaten av betydande forskningsprogram på europeisk nivå som skall vara avslutat i slutet av 2002?

Anser kommissionen vidare att om dessa forskningsresultat inte beaktas skulle detta resultera i att kommissionen, rådet och parlamentet erhåller ofullständiga informationer om zink vilket skulle kunna orsaka en bristfällig och skadlig lagstiftning?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2082/01, E-2127/01, E-2348/01 och P-2681/01ingivet av Philippe Busquin för kommissionen

(29 oktober 2001)

De sex zinkföreningar som för närvarande genomgår riskbedömning enligt rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen, prioriterades den 27 september 1995. De nederländska myndigheterna, som fungerar som rapportör, överlämnade ett första utkast till riskbedömningsrapporter till gemenskapens tekniska möte i december 1999. Under de senaste tio åren har det förekommit omfattande diskussioner mellan det nederländska institutet Rijksinstituut voor Volksgezondheid en Milieu, som fungerar som rapportör, och zinkindustrin. De synpunkter som framförts i detta sammanhang har beaktats i rapporterna.

Riskbedömningsförfarandet för de sex zinkföreningarna har inte på något sätt påskyndats jämfört med andra prioriterade ämnen som genomgår riskbedömning enligt rådets förordning (EEG) nr 793/93 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen, och avsikten har aldrig varit att avsluta diskussionerna utan att ta hänsyn till pågående forskning som kan påverka slutsatserna.

Efter en omfattande diskussion av de nya rapportutkasten vid det tekniska mötet i september 2001 enades medlemsstaternas experter om att fanns behov av ytterligare information som skulle kunna påverka vissa slutsatser om riskerna med detta ämne. Detta var särskilt fallet beträffande utsläpp av zink till marken och den utsläppta zinkens biotillgänglighet i marken. I överensstämmelse med det förfarande som normalt tillämpas enligt denna förordning kom mötet därför fram till att det fanns behov av ytterligare information eller testning, och att denna information skulle tas fram inom en tidsfrist på 18 månader räknat från september 2001. När denna tidsfrist löper ut kommer den rapporterande medlemsstaten att lägga till de nya resultaten i den slutliga riskbedömningsrapporten. Det tekniska mötet kommer sedan att diskutera dessa resultat och slutdelen av rapporten, och anta sina slutsatser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1875/01

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(27 juni 2001)

Ämne: Bidrag till jordbruksgrödor (Grekland)

I fråga om bidragen till djur tänker Europeiska kommissionen i framtiden införa en övre gräns för antalet bidragsberättigade djur per jordbruksföretag och åldersklass. Vore det inte befogat att också införa en sådan övre gräns för bidragen till jordbruksgrödor, till exempel 50 ha, så att jordbruksföretagen skulle få bidrag endast upp till denna gräns?

Kan kommissionen ge besked om:

- hur många jordbruksföretag i Grekland som omfattar mer än 50 ha,

- hur många jordbruksföretag i Grekland som omfattar mindre än 50 ha,

- vilka inverkningar/besparingar denna åtgärd skulle komma att föranleda för den totala budgeten för jordbruksgrödorna, uttryckt i absoluta tal och i procent?

Gemensamt kompletterande svarpå de skriftliga frågorna E-1870/01, E-1871/01, E-1872/01, E-1873/01,E-1874/01, E-1875/01, E-1876/01, E-1877/01, E-1878/01, E-1879/01, E-1880/01, E-1881/01,E-1882/01, E-1883/01 och E-1884/01ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(18 september 2001)

Databasen för informationssystemet för jordbruksföretagens redovisningsuppgifter (ISJR) används som källa vid fastställandet av antalet jordbruksföretag vars areal för spannmål, oljehaltiga grödor och proteingrödor är över respektive under 50 hektar. Även om denna databas består av resultaten av en utredning av jordbruksföretagens strukturer (Eurostat), är det allmänt känt att de stora företagen är överrepresenterade. Siffrorna nedan kan därför betraktas som maximital. Uppgifterna är från 1997, det senaste året för vilket det finns uppgifter från alla medlemsstaterna i databasen ISJR.

I kolumnerna A och C i tabellen nedan anges, per medlemsstat, vilken procentsats av jordbruksföretagen som brukar en jordbruksareal för spannmål, oljehaltiga grödor och proteingrödor som är över respektive under 50 hektar.

I kolumnerna B och D i tabellen nedan anges, per medlemsstat, vilken procentsats av jordbruksarealen för spannmål, oljehaltiga grödor och proteingrödor som drivs av jordbruksföretag som brukar en jordbruksareal som överskrider respektive underskrider 50 hektar.

I kolumn F anges, per medlemsstat, vilken procentsats av jordbruksarealen för spannmål, oljehaltiga grödor och proteingrödor som skulle uteslutas, om alla andra faktorer förblev oförändrade, och om ett tak på 50 hektar skulle tillämpas.

I kolumn I anges vilka summor uttryckta i miljoner euro som skulle sparas in per medlemsstat om ett tak på 50 hektar spannmål, oljehaltiga växter och proteingrödor tillämpades. Den angivna avkastningen är den referensavkastning som medlemsstaterna uppgivit. Gemenskapens totala utgiftsbesparingar skulle uppgå till 4 miljarder euro.

>Plats fÄHor tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-2302/01

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(31 juli 2001)

Ämne: Återhämtningsplan för de områden som drabbats av mul- och klövsjukan

Har Förenade kungarikets regering formellt eller informellt vänt sig till kommissionen i syfte att upprätta en återhämtningsplan för de områden som drabbats av mul- och klövsjukan inom jordbrukssektorn eller andra sektorer?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 oktober 2001)

Den 3 april 2001 godkände kommissionen stödsystemet outgoers mark 2 scheme. Med en budget på 5 miljoner pund skall man hjälpa de producenter som drabbats av mul- och klövsjukan att om de själva vill slutgiltigt upphöra med svinuppfödning. I systemet ingår också omstruktureringsåtgärder.

Den 6 juni 2001 godkände kommissionen stödsystemet livestock welfare disposal scheme, med en budget på 6 miljoner pund per vecka. Syftet är att åtgärda sådana problem i samband med djurens välmående som uppstått till följd av förflyttningsrestriktionerna för att kunna kontrollera mul- och klövsjukan. Systemet innebär ersättningar för transportkostnader, slakt, förbränning, bortskaffande av kadaver, veterinärkostnader, samt kompensation till producenterna för de djur som de har blivit av med.

Dessutom undersöker kommissionen för närvarande andra statliga stöd, inklusive ändringar i systemet för rådgivning för jordbruksföretag och i systemet för utveckling av jordbruket under 2001, samt slutligen den skotska kampanjen Red Meat Campaign. Syftet med alla dessa åtgärder är att hjälpa producenterna att klara av de problem som mul- och klövsjukan ställt till med.

Beträffande andra sektorer än jordbruket kan den brittiska regeringen bevilja stöd som definieras som stöd av mindre betydelse, enligt kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse(1). Sådana stöd behöver inte anmälas till kommissionen.

(1) EGT L 10, 13.1.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2654/01

från Mario Mauro (PPE-DE) till kommissionen

(21 september 2001)

Ämne: Överskott på ris

Förvaltningskommittén för spannmål och ris i Bryssel har beslutat att Europeiska gemenskapens reserver av paddyris från år 1997 och 1998 skall användas till djurfoder.

Det rör sig om ca 50 000 ton paddyris, vilket motsvarar ungefär 30 000 ton vitt ris, vilket skulle räcka till mat för ca 23 miljoner människor under ett år.

Kan Europeiska kommissionen förklara vad som ligger bakom detta beslut, som många annars skulle ställa sig frågande till med tanke på de ansträngningar som görs för att bekämpa världssvälten?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 oktober 2001)

För närvarande uppgår interventionslagren för ris till 620 000 ton paddyris vilket motsvarar ca 370 000 ton helt slipat ris. De äldsta lagren är från 1996 och 1997 års skördar.

Det finns teoretiskt sett en risk att riset försämras i kvalitet efter tre års lagring och därmed sjunker i värde.

För att undvika att äldre lager försämras planerar man att sälja 50 000 ton av det äldsta paddyriset som foder. Riset kommer inte att säljas på den vanliga rismarknaden eftersom det skulle ersätta ris på marknaden som då skulle hamna i interventionslagren.

Kommissionen har hittills inte funnit någon möjlighet att använda större mängder ris som livsmedelsbistånd, eftersom sådant bistånd måste uppfylla följande bestämmelser för leverans av livsmedelsbistånd:

- Det skall ges efter en officiell begäran från de potentiella stödmottagarna.

- Det skall vara avsett för att fylla behoven hos mottagarna och distribueras med hänsyn till de lokala stödmottagarnas vanor och näringsbehov.

- Trepartstransaktioner och lokala inköp bör främjas.

- Biståndet skall följa reglerna om minskning av överskotten.

Även om man fann en möjlighet att använda större mängder ris som livsmedelsbistånd, skulle gemenskapen ändå ha betydande kvantiteter ris i interventionslagren.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2575/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(21 september 2001)

Ämne: Samordning av projektet Sensus

I sitt svar på fråga E-1065/01(1) meddelar kommissionen att den tyske underrättelseagenten Christoph Klonowski fortfarande leder projektet Sensus. Likväl dömde en domstol i München den 20 december 2000 vederbörande för urkundsförfalskning. Kommissionens handlingssätt är desto mer förbluffande mot bakgrund av att Klonowski gjort sig skyldig till bedrägeri just inom ramen för projektet Sensus.

Därför skulle jag vilja ställa följande frågor till kommissionen:

1. Samordnar Stephan Bodenkamp alias Christoph Klonowski fortfarande kommissionens projekt Sensus?

a) Om så är fallet, vilka argument använder sig kommissionen av för att behålla honom som projektsamordnare, trots att han dömts för förfalskning av ett kontrakt med ett tyskt teknologiföretag inom ramen för projektet Sensus?

b) Om så inte är fallet, när fråntogs han uppdraget och vem har samordnat projektet Sensus sedan dess?

2. Kommer kommissionen ändå att ta samordningen av projektet Sensus ur händerna på Stephan Bodenkamp alias Christoph Klonowski mot bakgrund av att han dömts av en domstol i München för förfalskning av ett kontrakt med ett tyskt teknologiföretag inom ramen för projektet Sensus? Om inte, varför anförtror kommissionen trots detta samordningen av projektet Sensus till Stephan Bodenkamp alias Christoph Klonowski?

(1) EGT C 364 E, 20.12.2001, s. 39.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(7 november 2001)

Som vid de flesta forskningsprojekt är samordnaren för Sensus-projektet en organisation, inte en person. Samordnaren för Sensus-projektet är Amt für Auslandsfragen (AfA), som har företrätts av den person frågeställaren hänvisar till.

Kommissionen förväntar sig att denna person inte längre kommer att företräda AfA vid undertecknandet av framtida avtalshandlingar inom ramen för Sensus-projektet.

För ytterligare upplysningar hänvisar kommissionen till sina svar på frågeställarens skriftliga och muntliga frågor om Sensus-projektet (H-0629/01, H-0438/01, E-1082/01, E-1065/01, E-1066/01, E-0891/01, E-0892/01, E-0893/01, E-0894/01, P-0009/01).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2404/01

från Caroline Jackson (PPE-DE) till kommissionen

(21 augusti 2001)

Ämne: Kolbindningar

För att kunna uppfylla sina internationella åtaganden måste EU snarast möjligt hitta sätt att begränsa koldioxidnivån eftersom en snabb övergång till förnybar energi inte är möjlig och eftersom regeringarna, oavsett miljöpolitik, inte gärna kräver att industrin drastiskt minskar den verksamhet som bidrar till koldioxidutsläppen. Vad gör EU mot bakgrund av detta för att undersöka möjligheterna för geologisk kolbindning i hålrum som bildats genom olje- och kolutvinning?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2404/01 och E-2405/01ingivet av Margot Wallström för kommissionen

(26 oktober 2001)

Ett framgångsrikt resultat av den andra delen av sjätte konferensen för parterna (COP 6bis) till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändring (UNFCCC) inbegriper en överenskommelse om kolsänkor. Kommissionen har börjat utveckla gemenskapens politik avseende sänkor inbegripet geologisk kolbindning. Att ta reda på om geologisk kolbindning kan vara ett säkert och kostnadseffektivt sätt att begränsa utsläppen av koldioxid på kräver i första hand ytterligare forskning och utveckling. Generaldirektoraten för forskning och energi och transport har ett antal projekt under femte ramprogrammet om forskning och teknisk utveckling där denna fråga tas upp. (GD Forskning koncentrerar sig på verksamhet på medellång och lång sikt och GD Energi och transport på aktiviteter på kort sikt). Ett antal projekt har kommit i gång och andra är under övervägande för att få kontrakt. En kort beskrivning skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2212/01

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(24 juli 2001)

Ämne: Farliga ämnen i badvatten

Varför innehåller rådets direktiv 76/160/EEG(1) inga tvingande krav på kvaliteten på badvatten vad gäller ämnen som syrgaskoncentrationer, flytande ämnen, ammoniak, Kjeldahl-kväve, bekämpningsmedel, tungmetaller, cyanider, nitrater och fosfater, såvida dessa ämnen inte är resultat av föroreningsolyckor?

(1) EGT L 31, 5.2.1976, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(8 oktober 2001)

Rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten är avsett att skydda medborgare från risker som normalt förknippas med badning då man får i sig små kvantiteter vatten eller utsätts för exponering genom huden. Under dessa förhållanden anser inte kommissionen att nitrater eller föroreningar av tungmetaller i badvatten medför någon risk för människors hälsa. Detta innebär dock inte att dessa andra föroreningar inte är reglerade.

Flera av de parametrar som nämns i frågan behandlas i annan lagstiftning, till exempel nitratdirektivet(1) och direktiv 76/464/EEG(2). Nitratdirektivet är fortfarande i kraft, medan direktivet om utsläpp av farliga ämnen har integrerats i det nya ramdirektivet om vatten(3). I detta sammanhang kommer belastning och effekter att fastställas och det kommer att genomföras ett åtgärdsprogram och en omfattande övervakning för att uppnå målet god kemisk och biologisk status.

Rådets direktiv 76/160/EEG är från 1976. Det återspeglar således den kunskap och erfarenhet som fanns i början av 1970-talet, och kommissionen har inlett sitt arbete för att se över badvattendirektivet. I detta syfte offentliggjorde kommissionen i december 2000 meddelandet Utarbetande av en ny badvattenpolitik(4). Det nya direktivet kommer att innebära att det införs en bättre förvaltning av stränder och det koncentreras på badvattnets bakteriologiska kvalitet. Halten löst syre, pH-värde och/eller genomskinlighet kommer att användas som tidiga indikatorer.

(1) Rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket, EGT L 375, 31.12.1991.

(2) Rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö, EGT L 129, 18.5.1976.

(3) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT L 327, 22.12.2000.

(4) KOM(2000) 860 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2708/01

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(3 oktober 2001)

Ämne: Tillgång till insulin av animaliskt ursprung

Sedan årtionden tillbaka har man med lyckosamt resultat behandlat den autoimmuna sjukdomen diabetes mellitus med insulin av animaliskt ursprung. Nu skall detta insulin av animaliskt ursprung fullständigt dras tillbaka från marknaden och ersättas med insulin som framställs med hjälp av genteknik. I försök med detta humaninsulin har det nu visat sig att många patienter måste räkna med en kraftig försämring av sitt hälsotillstånd och minskad livskvalitet när de inte kan använda insulin av animaliskt ursprung.

1. Kan kommissionen garantera att det kommer att finnas insulin av animaliskt ursprung på den europeiska marknaden?

2. Kan kommissionen om så är fallet redogöra för vilka åtgärder man tänker vidta?

Svar från Erkki M. Liikanen på kommissionens vägnar

(7 november 2001)

Insulin av animaliskt ursprung har gradvis ersatts av humaninsulin som framställts genom bioteknik. Under de senaste 20 åren har det praktiskt taget inte gjorts någon forskning om insulin av animaliskt ursprung och det har försvunnit från marknaden i de flesta medlemsstater: Det finns dock fortfarande kvar i bl.a. Storbritannien och Tyskland.

Patienterna har övergått till att använda insulin som framställts genom bioteknik utan att detta medfört några större olägenheter, bortsett från små övergående obehag. Nya patienter behandlas systematiskt med biotekniskt insulin. De patienter som behandlas med animaliskt insulin, och vars behandling fungerar på ett tillfredsställande sätt, behöver inte nödvändigtvis byta behandling så länge detta insulin finns tillgängligt. Men eftersom inga nya patienter behandlas med insulin av animaliskt ursprung kommer användningen av det med tiden att helt försvinna.

I vetenskapliga och medicinska kretsar anser man att insulin som framställts genom bioteknik är en alternativ behandlingsmetod som visat sig vara lika effektiv och som patienterna tål i lika stor utsträckning som insulin av animaliskt ursprung. Dessutom har det fördelen att ha lägre antigenicitet. Slutligen medför det i alla fall i teorin en minskad risk för överföring av smittsamma ämnen, särskilt virus.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2197/01

från Mark Watts (PSE) till kommissionen

(23 juli 2001)

Ämne: Djurtransporter i Italien

Kommissionen har nyligen offentliggjort en rapport från en inspektionsresa till Italien i november 2000. Denna rapport redovisar allmänt förekommande brott mot gemenskapens djurskyddslagar som begås av transportföretag som importerar djur till Italien eller transporterar dem genom Italien till Grekland eller tredje länder. Rapporten visar också att de italienska myndigheterna är dåliga på att tillämpa rådets direktiv 91/628(1). De brister som uppmärksammats är exempelvis transporter av djur med kroniska skador över långa avstånd, transporter som överstiger högsta tillåtna färdtid, italienska myndighetspersoner som inte ser till att djur som importeras från tredje land får vila i 24 timmar vid gränsen och att man för långa transporter använder fordon som inte uppfyller de krav lagen ställer för transporter som överstiger åtta timmar.

Mot denna bakgrund undrar jag vilka steg kommissionen tar för att förmå Italien att på ett korrekt sätt tillämpa gemenskapslagarna om djurskydd under transporter?

(1) EGT L 340, 11.12.1991, s. 17.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(25 september 2001)

På grundval av belägg som framkommit vid tidigare kontrollbesök gjorda av kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor och information från djurskyddsföreningar är kommissionen medveten om att genomförandet och tillämpningen av gemenskapens lagstiftning om skydd av transporterade djur är bristfällig i Italien. Kommissionen har upprepade gånger tagit upp frågan med de italienska myndigheterna, och den italienska regeringen har intygat att åtgärder har vidtagits för att åstadkomma en förbättring av situationen.

Men även om Italien har meddelat att vissa åtgärder har vidtagits för att åtgärda de brister som har konstaterats i tidigare rapporter från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor framgick det av kommissionens senaste inspektionsrapport, som parlamentsledamoten hänvisar till, att allvarliga brister i genomförandet och tillämpningen av rådets direktiv 91/628/EEG, senast ändrat genom direktiv 95/29/EG(1), fortfarande förekommer.

På grund av dessa brister kommer kommissionen inom kort att anta ett beslut om att inleda ett överträdelseförfarande.

(1) EGT L 148, 30.6.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2498/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(13 september 2001)

Ämne: Otillräcklig sikt för chaufförer i turistbussar med förhöjd passagerardel när det gäller trafik som kommer från höger i T-korsningar

1. Känner kommissionen till att chaufförer i turistbussar med kraftigt förhöjd avdelning för passagernas sittplatser har mycket svårt att se trafik som kommer från höger och som korsar deras färdriktning i en vinkel på mindre än 90 grader, att de yttre backspeglarna inte heller ger fullgod sikt och att chaufförerna endast kan undvika olyckor genom att be passagerna att hjälpa till att titta eller genom att till och med ställa sig upp från sin sittplats under färd?

2. Kan kommissionen ange i vilken grad trafikolyckor uppstår genom denna döda vinkel i sikten? Vad är följderna för tättbefolkade stadsområden och för T-korsningar på krokiga vägar i kuperade områden där sikten är begränsad?

3. På vilket sätt kan kommissionen se till att nya turistbussar i medlemsstaterna på grund av denna säkerhetsbrist inte längre typgodkänns och att existerande turistbussar i så stor utsträckning som möjligt byggs om?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(29 oktober 2001)

Kommissionen har ingen vetskap om att antalet bussolyckor på grund av skymd sikt skulle ha ökat, och inga medlemsländer har heller meddelat kommissionen att så skulle vara fallet.

Idag är i princip alla turistbussar på den europeiska marknaden utrustade med förhöjd passagerardel, för att på så sätt ge plats åt tillräckligt bagageutrymme och förbättra sikten för passagerarna. Därför är förarsätet lägre placerat i förhållande till passagerarsätena. Även om denna konstruktion gör det omöjligt för bussföraren att se direkt ut genom sidofönstren i passagerardelen, ger de yttre och inre backspeglarna tillräcklig sikt över trafikanter som kommer bakifrån.

I T-korsningar, som nämns i frågan, har föraren särskilt god sikt framåt och åt sidorna. Turistbussarnas stora, rundade vindrutor och stora fönster i framdörrarna borgar för att föraren har fri sikt. Sikten till höger är lika bra.

Det finns dock andra situationer där det skulle vara bra om förarna hade bättre sikt bakåt. Kommissionen kan därför upplysa parlamentsledamoten om att den förbereder en ändring i rådets direktiv 71/127/EEG av den 1 mars 1971 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om backspeglar för motorfordon(1). Enligt förslaget ändras vissa egenskaper hos backspeglarna, t.ex. glasets kupning, för att vidga synfältet i speglarna i enlighet med teknikens framsteg. En dylik förbättring kommer även att få positiva effekter på sikten i turistbussarnas speglar.

(1) EGT L 68, 22.3.1971.