SKRIFTLIG FRÅGA E-1544/03

från Carlos Westendorp y Cabeza (PSE) till rådet

(7 maj 2003)

Ämne: System för handel med utsläppsrätter för växthusgaser

Ett förslag föreligger till direktiv om inrättande av ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser. Det som oroar är de konsekvenser som ett ikraftträdande av nämnda direktiv skulle kunna få för vissa sektorer, eftersom det inte tar hänsyn till, exempelvis, följande viktiga aspekter:

1. Förekomsten av företag med produktionsenheter i olika europeiska länder som skulle kunna vidta olika och även mot varandra stridande åtgärder.

2. Indirekta utsläpp som produceras utanför ett företags installationer men som beror på energikällor som används i dessa (som masugnsgaser).

3. Konkurrenssnedvridning som kommer att uppstå mellan sektorer och länder.

4. Överföring av rättigheter som motsvarar kapacitetsöverföringar vilka är ett resultat av nedläggningar av anläggningar som ingår i samma grupp.

I synnerhet i fallet med järn- och stålframställningen innebär detta en mycket allvarlig begränsning av marginalen för att anpassa företagen inom sektorn till direktivet på grund av specifika förhållanden, exempelvis omöjligheten att överföra en kostnadsökning (mycket begränsat antal kunder och råvaruleverantörer), förekomsten av enbart två möjligheter till stålframställning (masugnar och elektrostålugnar, båda direkt berörda av direktivet) eller återvinningen av masugnsgaserna (som reducerar koldioxidutsläppen när energi alstras, utan att, paradoxalt, motsvarande rättigheter beviljas industrin utan i stället energibolagen).

Kommer rådet att ta detta i beaktande för att undvika att utsätta omstruktureringen för allvarliga risker inom en sektor som slutligen börjar att konsolideras på gemenskapsnivå?

Svar

(2 oktober 2003)

Rådet antog den 18 mars 2003 sin gemensamma ståndpunkt om förslaget till direktiv om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG. I detta görs en avvägning mellan fördelarna med ett system för hela gemenskapen och subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen, samtidigt som bestämmelserna utgör ett bidrag till att på ett kostnadseffektivt sätt uppfylla gemenskapens och medlemsstaternas gemensamma åtaganden enligt Kyotoprotokollet.

Ett av huvudsyftena med den gemensamma ståndpunkten är att upprätthålla en korrekt fungerande inre markand och undvika snedvridning av konkurrensen. Den gemensamma ståndpunkten innehåller sådana bestämmelser på gemenskapsnivå om utsläppsrätter som är nödvändiga för att möjliggöra dessa strävanden. Medlemsstaterna avgör således vilka utsläppsrätter som skall tilldelas vilka och för vilka mängder, i enlighet med sina respektive åligganden att minska utsläppen av växthusgaser, utifrån en uppsättning gemensamma kriterier som skall borga för att alla medverkar i systemet på lika villkor.

I likhet med Kyotoprotokollet är den gemensamma ståndpunkten inriktad på tre frågor.

Överlåtande av utsläppsrätter medges i den gemensamma ståndpunkten, mellan aktörer inom en medlemsstat eller mellan medlemsstater, utan andra inskränkningar än dem som finns i Kyotoprotokollet och därpå grundade beslut, och de ursprungliga tilldelningarna gäller aktörer snarare än anläggningar.

Således bör införandet för utsläppsrätter på hela EU-marknaden inte anses som ett hinder för omstruktureringen av stålsektorn.