SKRIFTLIG FRÅGA E-0691/01

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till rådet

(14 mars 2001)

Ämne: Situationen i Kongo

Den nye presidenten i Kongo, Joseph Kabila (son till den mördade presidenten), besökte nyligen FN:s högkvarter i New York och försäkrade FN-tjänstemännen att han är intresserad av fred och samarbete. Men ändå har han efter sitt första möte med Rwandas president Paul Kagame anklagat både Rwanda och Uganda för att ha utfört räder och plundringar mot hans land.

Situationen är akut eftersom man enligt internationell press redan i begränsad omfattning har inlett stamfejder. Om man inte snarast möjligt får situationen under kontroll kommer spridningen av stamfejderna och påföljande slakt av civila leda till skador som är omöjliga att överblicka.

Endast ett embargo mot vapenhandel skulle kunna tvinga de båda sidorna att visa större omdöme och självbehärskning.

Vilka åtgärder har rådet för avsikt att vidta för att se till att bestämmelserna i Lusaka-avtalet respekteras? Vilka påtryckningar kan rådet utöva mot de stridande för att samtal skall hållas i syfte att finna en lösning på problemet?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0691/01 och E-0772/01

(13 juli 2001)

Rådet har med tillfredsställelse noterat de högtidliga åtagandena från parterna i Lusaka den 15 februari och i New York den 2122 februari om att åter genomdriva eldupphör-avtalet från Lusaka, som utgör den överenskomna grunden för fred i Demokratiska republiken Kongo (DRC) och regionen.

Rådet har välkomnat antagandet av FN:s säkerhetsråds resolution 1341 vilken godkänner det uppdaterade operativa mandatet för FN:s uppdrag i Kongo (MONUC). Vidare har rådet understrukit att det är av avgörande betydelse att snabbt sätta in MONUC för att kontrollera och övervaka truppernas tillbakadragande med sikte på ett fullständigt, slutgiltigt och ovillkorligt uttåg av främmande trupper från DRC med det yttersta målet att återställa landets suveränitet och territoriella integritet.

Rådet har bekräftat Europeiska unionens fortsatta politiska och materiella stöd till MONUC och dess bidragsgivare.

Rådet har understrukit betydelsen av att avväpna väpnade grupper som opererar i och från DRC:s territorium. Det har välkomnat bestämmelserna i säkerhetsrådets resolution 1341, där parterna i konflikten uppmanas att samarbeta med MONUC i utformandet av en plan för nedrustning, demobilisering och återinlemmande av alla väpnade styrkor som åsyftas i bilaga A, kapitel 9.1 i Lusakaavtalet. Europeiska unionen har förklarat sig villig att verka inom det internationella samfundet, särskilt Förenta nationernas specialorgan, för att närmare utforma ett sådant program samt har givit sin särskilda representant i uppdrag att överväga hur denna fråga kan drivas vidare. Innan dessa idéer har lagts fram och diskuterats i rådet är det för tidigt att väcka frågan om genomförande och finansiering av ett sådant program.

Rådet har upprepat vilken vikt det fäster vid att en nationell dialog snart inleds i enlighet med Lusakaavtalet och erinrat om det stöd som Europeiska unionen och dess medlemsstater ger åt processen med nationell dialog liksom sin beredskap att fortsätta stödja dess institutionella struktur.

Rådet har uttryckt sin djupa oro över fortsatta allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter i DRC och erinrat berörda regeringar om deras ansvar och redovisningsskyldighet när det gäller att upprätthålla respekten för mänskliga rättigheter hos deras egna väpnades styrkor liksom väpnade styrkor under deras faktiska kontroll.

I rådets gemensamma åtgärd om utnämning av Europeiska unionens särskilda representant Aldo Ajello hänvisas till en internationell konferens om fred, stabilitet, demokrati och utveckling i regionen kring de afrikanska stora sjöarna som skall hållas vid lämplig tidpunkt, men rådet har hittills inte uttalat sig om denna fråga.

Kommissionen har nyligen angivit sin önskan att så småningom återuppta utvecklingssamarbetet genom ett gradvist återupptagande av biståndet, som drogs in 1992, och frisläppande av anslag från sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonden nämligen 120 miljoner euro. Dessa medel bör åtfölja fredsprocessen och kommer att beviljas i proportion till de framsteg kongolesiska myndigheter gör härvidlag och i övergången till demokrati.