SKRIFTLIG FRÅGA E-1523/00

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(12 maj 2000)

Ämne: Planer på att minska de nationella, regionala och lokala kollektivtrafikföretagens marknadsandelar

1. I den nederländska tidskriften OV-Magazine av den 12 april 2000 rapporterades det att kommissionsledamoten de Palacio överväger att i konkurrensfrämjande syfte ersätta de gällande förordningarna 1191/69(1) och 1893/91(2) med en ny förordning med nya bestämmelser för förhållandet mellan myndigheterna och kollektivtrafikföretagen ur finansiell synvinkel betraktat. Som ett led i de nya bestämmelserna ingår att den andel av marknaden som får betjänas av ett enda kollektivtrafikföretag skall sänkas till högst 25 procent per stad, provins eller land. Kan kommissionen bekräfta att en sådan ändring av gällande bestämmelser är under övervägande eller på förberedelsestadiet?

2. Avser kommissionen med eller utan planer av det slag som avsågs i punkt 1 att i framtiden göra det omöjligt för ett kommunalägt kollektivtrafikföretag eller ett sådant företag som ägs av någon regional myndighet (en stadsanhopning, en provins, ett län, en delstat) att bedriva kollektivtrafik under former som medger att kommunfullmäktige, den regionala folkrepresentationen eller det nationella parlamentet får demokratisk bestämmanderätt över linjenät, kvalitet och biljettpriser? Vilken är fördelen med att minska den demokratiska bestämmanderätten på ett sådant sätt?

3. Kan kommissionen bekräfta att också i de fall då det förelegat en skyldighet att spjälka upp och privatisera befintliga kollektivtrafikföretag så har det i de flesta fall kommit att kvarstå en monopolsituation för de enskilda linjerna (vilket blivit fallet exempelvis då British Rail spjälkades upp), så att det inte blivit frågan om någon verkligt fri konkurrens samt att ett ytterligare genomförande av den fria konkurrensen kommer att leda till situationer såsom i tredje världen där den normala kollektivtrafiken i många fall trängts undan av en dålig service, baserad på taxibussar utan fasta linjer, tidtabeller eller taxor?

4. Varför skall kollektivtrafikföretag åläggas en övre gräns för marknadsandelen, medan inga sådana gränser uppställts för andra företag? En följd av detta blir ju dessutom att bra transportföretag blir tvungna att avstå från somliga linjer i händelse av att passagerarantalet markant ökar och detta leder i sista hand till att linjer med bra service får överlåtas på konkurrenter med mindre kvalitet?

(1) EGT L 156, 28.6.1969, s. 1.

(2) EGT L 169, 29.6.1991, s. 1.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 juli 2000)

Sektorn för kollektivtrafik består inte längre av slutna nationella marknader och det finns ett behov av att modernisera gemenskapslagstiftningen (i synnerhet rådets förordning (EEG) nr 1191/69 av den 26 juni 1969 om medlemsstaternas åtgärder i fråga om allmän trafikplikt på järnväg, väg och inre vattenvägar(1) och rådets förordning (EEG) nr 1893/91 av den 20 juni 1991 om ändring i förordning (EEG) nr 1191/69(2)). Kommissionens arbetsprogram för år 2000 omfattar ett förslag om detta. Kommissionen arbetar fortfarande med detaljerna i detta förslag.

Det är ofta så att samhället behöver mer och bättre kollektivtrafik än vad marknaden tillhandahåller. Offentliga myndigheter behöver fastställa kriterier för kvalitet, avgifter och samordning. Kommissionen avser att stärka denna roll, inte hindra den. Många offentliga kollektivtrafikföretag tillhandahåller en utmärkt service. Gemenskapen har inte behörighet att neka dem tillträde till marknaden, och det skulle inte ge några positiva effekter om så skedde. Fördelarna med konkurrens som ger bättre och mer kostnadseffektiva tjänster talar för att operatörer som innehar exklusiva rättigheter då och då bör åläggas att visa att de fortfarande klarar att tillhandahålla den bästa servicen för området.

Kommissionen delar uppfattningen att helt avreglerade marknader för kollektivtrafik, där operatörer kan träda in och ut när som helst, inte ger det bästa resultatet för passagerarna. Framför allt blir det mycket svårt att säkerställa samordning mellan tjänster som olika operatörer tillhandahåller. Undersökningar visar snarare att en kontrollerad konkurrens, som innebär att exklusiva rättigheter har en bestämd varaktighet och förnyas efter konkurrens, är en lovande strategi. Man har flest erfarenheter från bussektorn, där de flesta medlemsstater med goda resultat har infört eller planerar att införa ett element av kontrollerad konkurrens.

Det är sant att det i samband med öppnandet av marknader kan finnas ett behov för myndigheterna i medlemsstaterna att vidta åtgärder för att hindra skadlig marknadskoncentration. Kommissionen har emellertid inga planer på att föreslå obligatoriska begränsningar av den marknadsandel som en operatör kan inneha.

(1) EGT L 156, 28.6.1969.

(2) EGT L 169, 29.6.1991.