SKRIFTLIG FRÅGA E-2211/01

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(24 juli 2001)

Ämne: Besvär från Manfred Jost, besvär nr 00/51228, SG (2000) A/14901 mot Förbundsrepubliken Tyskland om stenkolsbrytningen i gruvan Warndt/Luisenthal

1. Känner kommissionen till att det till följd av den ovannämnda stenkolsbrytningen redan, genom den besvärandes försorg, inletts ett förfarande hos kommissionen och att Europeiska gemenskapernas domstol i detta fall avkunnat en lagakraftvunnen dom över Förbundsrepubliken Tyskland för att landet inte i rätt tid införlivat gällande gemenskapsrätt med sin nationella lagstiftning (mål C-301/95)?

2. Känner kommissionen till att de behöriga statliga myndigheterna de för bergsbruket ansvariga myndigheterna i delstaten Saarland fortfarande tillåtit stenkolsbrytning också efter det att domstolen i oktober 1998 avkunnat sin dom, utan att utföra den miljökonsekvensbeskrivning som krävs för ändamålet (direktiv 85/337/EEG(1)) och detta trots att förhållandet med eftertryck påtalats av besväranden?

3. Känner kommissionen till att bergsbruksmyndigheterna i Saarland också fortsättningsvis vägrar att inställa den stenkolsbrytning som en gång inletts utan miljökonsekvensbeskrivning och likaså vägrar att utföra en miljökonsekvensbeskrivning?

4. Med vilka åtgärder och metoder tänker kommissionen se till att den gemenskapsrätt som skall gälla i sådana fall verkligen kommer att tillämpas, i synnerhet som kommissionen med en skrivelse av den 20 april 1999 tillkännagivit för den besvärande att kommissionen nu skall övervaka att Tyskland vidtar de åtgärder som domen förutsätter att landet skall vidta?

5. Hur tänker kommissionen garantera att de beslut som behövs inte kommer att fattas först efter det att flera månader, eller rentav flera år, förflutit, så att gruvdriften under tiden hinner vålla skador som inte går att reparera?

(1) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(7 september 2001)

1. och 3. Kommissionen äger kännedom om det klagomål med nr 91/4626 som rör kolbrytningsverksamheten i Luisenthal och som inkom 1991. Klagomålet har slagits samman med 15 andra liknande klagomål som rör frågan hur Tyskland omsatt rådets direktiv 85/337/EEG(1) i nationell lagstiftning i enlighet med huvudförfarandet 90/4710. Det förfarandet ledde till slut fram till en dom i EG-domstolen i målet C-301/95, där domstolen den 22 oktober 1998 dömde att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att 1) inte vidta alla de åtgärder som krävs för att omsatta rådets direktiv 85/337/EEG i nationell lagstiftning inom den fastställda tiden, 2) underlåta att anmäla de åtgärder för omsättandet i nationell lagstiftning som krävs, 3) inte redovisa någon miljökonsekvensbeskrivning för samtliga de projekt som omfattas av tillämpningsområdet för ovannämnda direktiv och för vilka ansökan om tillstånd gjordes efter den 3 juli 1988, samt 4) bevilja undantag för hela grupper av projekt (enligt indelningen i bilaga II till ovannämnda direktiv) från skyldigheten att genomföra en miljökonsekvensbeskrivning.

2. Genom ett nytt klagomål med nr 2000/5128 har kommissionen också fått kännedom om att gruvmyndigheterna i Saarland har tillåtit fortsatt kolbrytning utan att några miljökonsekvensbeskrivningar gjorts.

4. Kommissionen har underrättat den klagande om ovannämnda dom från EG-domstolen och har upplyst honom om att kommissionen nu utreder den åtgärd som Tyskland vidtagit för att verkställa domen. Kommissionen har följt upp den aktuella domen genom att inleda ett nytt överträdelseförfarande grundat på artikel 228 (f.d. artikel 171) i EG-fördraget genom att till Förbundsrepubliken Tyskland i enlighet med bestämmelserna sända en påminnelse den 12 november 1998, en skrivelse med en formell underrättelse utfärdad den 14 juli 1999 enligt artikel 228, ett motiverat yttrande den 14 juli 1999 samt ett motiverat yttrande den 1 februari 2000, även det enligt artikel 228. Eftersom Tyskland fortfarande inte efterkommit domen helt och hållet, väckte kommissionen den 12 februari 2001 talan vid EG-domstolen i enlighet med artikel 228 i EG-fördraget och begärde utdömande av ett vite på 237 600 euro per dag. Målet ligger fortfarande hos domstolen.

5. Utöver ovannämnda förfarande enligt artikel 228 i EG-fördraget har kommissionen också sänt en skrivelse med en formell underrättelse till Tyskland enligt artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget, efter det att kommissionen fått kännedom om uppgifterna i det aktuella klagomålet. Något svar från Tyskland har ännu ej inkommit. Detta beslut av kommissionen, dvs. om att inleda ett annat enskilt förfarande parallellt med huvudmålet, samtidigt som det sistnämnda målet fortfarande väntar på att avgöras av domstolen, är följer inte det normala förfarandet, men det framstod som motiverat i det aktuella målet eftersom man ansåg att det behövdes en omedelbar insats. Kommissionen har därför gjort allt som står i dess makt för att se till att de erforderliga besluten fattas utan dröjsmål.

(1) Rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, EGT L 175, 5.7.1985.