SKRIFTLIG FRÅGA E-3422/02

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(2 december 2002)

Ämne: Ekonomiskt bistånd från EU till länder som kränker mänskliga rättigheter

Jag har upprepade gånger besvärat kommissionen med frågan om den olagliga konfiskeringen av egendom tillhörande gemenskapsmedborgare (det gäller främst italienare, holländare och greker) som levde i Etiopien och drabbades av denna reglering under den nu störtade Mengistoregimens tid. Det är ett välkänt faktum att även den nuvarande etiopiska regeringen har vägrat att upphäva konsekvenserna av dessa olagliga handlingar, och att EU inte heller gjort någonting för saken, trots sitt ekonomiska bistånd till Etiopien, ett bistånd som förefaller beviljas villkorslöst.

Jag önskar påminna om att Förenta staterna inte tvekade att tillämpa en förtida krigslag (den så kallade Hull Rule), som ger Förenta staternas president fullmakt att omedelbart dra in ekonomiskt bistånd till stater som agerar på ett sätt som skadar amerikanska medborgares intressen. Den etiopiska regeringen rättade sig efter detta och ersatte de amerikanska medborgare vars egendom olagligt hade konfiskerats av Mengistoregimen. Detta är jag upprepar något som EU inte lyckats med för gemenskapsmedborgarnas del.

För en tid sedan kunde man i internationell press läsa om att den totalitära regimen i Zimbabwe ledd av Robert Mugabe meddelat att den inte tillåter den brittiske premiärministern Tony Blair eller någon av medlemmarna i hans regering att resa in i landet, eftersom det krävs visum för medborgare från Zimbabwe som önskar resa in i Förenade kungariket. Det är för övrigt ett välkänt faktum att Förenade kungariket vid flera tillfällen riktat frän kritik mot Zimbabwes kommunistiska regering med anledning av landets förföljelser av och konfiskering av egendom tillhörande EU-medborgare. Påpekas

bör också att även EU riktat kritik mot Zimbabwes användning av de pengar för humanitärt bistånd som landet fått från EU, och som oftare verkar gå till Mugabes politiska trosfränder än till landets miljontals svältande invånare.

Varför fördömer EU Zimbabwe samtidigt som man håller Etiopien om ryggen, eller åtminstone förefaller att tyst acceptera en liknande politik i Etiopien? Vad anser kommissionen om den brittiske premiärministerns handlande? Hur ställer den sig till Förenta staternas regerings agerande, som ju visar att man vet hur man på ett effektivt sätt skyddar de amerikanska medborgarnas intressen? Av vilken anledning fattar inte EU ett beslut om att omedelbart dra in biståndet till länder som handlar olagligt och behandlar EU-medborgare på ett orättvist sätt?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(17 januari 2003)

Kommissionens ståndpunkt rörande återlämning av egendom tillhörande europeiska medborgare vilken konfiskerats under Mengisturegimen i Etiopien är fortfarande den som anges i svaret på frågeställarens skriftliga fråga 2001 rörande samma ämne (E-879/01)(1). Rättsligt sett har kommissionen inte befogenhet att företräda gemenskapsmedborgare i ärenden gentemot de etiopiska myndigheterna och krav på kompensation kan endast drivas i nationell domstol.

Respekten för de mänskliga rättigheterna, de demokratiska principerna och rättsstatsprincipen ligger dock till grund för det partnerskapsavtal som undertecknades i Cotonou och utgör detta avtals grundsatser. Både kommissionen och medlemsstaterna strävar efter att se till att dessa grundsatser respekteras och att en demokratisk kultur utvecklas, dels genom dialog med Etiopiens regering, dels genom utvecklingsbistånd till stöd för god förvaltning av offentliga angelägenheter.

Bistånd avbryts först när ett land, trots den politiska dialogen, anses klart överträda sina åtaganden rörande mänskliga rättigheter, demokrati eller rättsstatsprincipen, och när landet inte har visat någon vilja att avhjälpa situationen. Detta var fallet när det gäller Zimbabwe och gäller inte för Etiopien. Unionen bevakar emellertid utvecklingen i Etiopien och fortsätter inom ramen för sin kontinuerliga politiska dialog att uttrycka sin oro för regeringen i fråga om mänskliga rättigheter och demokrati.

(1) EGT C 318 E, 13.11.2001.