SV Europeiska unionens officiella tidning CE 33/28

(2004/C 33 E/026)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3904/02

från Nelly Maes (Verts/ALE) till kommissionen

(14 januari 2003)

Ämne: Ekonomiskt stöd till Rwanda och Uganda

Tisdagen den 3 december hölls det en debatt med experter i Europaparlamentets utskott för utveckling och samarbete om FN:s rapport: ”Illegal exploitation of Natural Resources and Other Forms of Wealth of the Democratic Republic of the Congo”.

Trots att de utländska trupperna påstås ha dragits tillbaka fortsätter utplundringen av Kongos rikedomar i oförminskad skala. I FN:s panel talades det bland annat om ett nätverk, där högt uppsatta politiker, upprorsledare och militärer från Rwanda och Uganda är inblandade. Tillsammans med Zimbabwe har de skapat en apparat för att kunna ha kvar kontrollen över diamanter, kobolt, koppar, germanium, guld, coltan (= niob och tantal) och trä.

Anser inte kommissionen att det som berättats om denna utplundring utgör en anledning till att det såsom påtryckningsmedel skulle ställas upp som förutsättning för en del av stödet till dessa länder, vilket direkt eller indirekt kommer regeringarna till godo, att alla deras trupper skall dras tillbaka från Kongo, att det skall bli slut på allt stöd till upproriska grupper i Kongo och att det skall vidtas konkreta åtgärder från ländernas sida för att inte deras medborgare och militärer längre olagligen skall kunna utnyttja naturtillgångarna i östra Kongo? Borde inte kommissionen också rekommendera rådet att överväga ”målinriktade sanktioner” mot de personer och företag som sysslar med sådan handel?

Vilka former av stöd ger kommissionen till Rwanda och Uganda?

Ges det också direkt budgetstöd?

Om så är fallet: vore det då inte skäl att omedelbart upphöra med detta stöd?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(3 mars 2003)

Kommissionen har noterat innehållet i expertpanelens rapport om det olagliga utnyttjandet av naturresurser och andra tillgångar i Demokratiska republiken Kongo, vilken överlämnades till rådet av FN:s generalsekreterare den 15 oktober 2002.

Enligt rapporten, särskilt dess punkter 171, 172 och 173, skulle FN:s säkerhetsråd vid behov kunna föreslå vissa nedskärningar i det offentliga utvecklingsstödet i syfte att främja fred och ett gott styre i regionen. I rapporten föreslås också en allmän mekanism för genomförande av nedskärningarna, och det anges att en förutsättning skulle vara att de utländska trupperna i Demokratiska republiken Kongo dras bort (vilket också nyligen har skett). Däremot innehåller rapporten inga närmare detaljer om vilka andra korrigerande åtgärder som skulle kunna övervägas när det gäller att genomföra en sådan mekanism för en gradvis nedskärning av biståndet.

I sin resolution nr 1457 av den 24 januari 2003 yttrade sig säkerhetsrådet om rapporten och förlängde panelens mandat med sex månader så att expertgruppen skulle ha tid att gå igenom relevanta uppgifter och analysera tidigare insamlad information i syfte att kontrollera, bekräfta och vid behov anpassa sina slutsatser.

Med tanke på frågans sammansatta natur är kommission positiv till denna förlängning, som kan leda till en bättre överblick av situationen. För att eventuella sanktioner skall få avsedd verkan är det enligt kommissionens mening dessutom nödvändigt att säkerhetsrådet antar en resolution i vilken ramen för genomförandet av en gemensam och samlad ståndpunkt från det internationella samfundets sida rörande dessa sanktioner fastställs.

Inom ramen för den politiska dialogen mellan unionen och AVS-länderna enligt artikel 8 i Cotonouavtalet rekommenderar kommissionen starkt de länder som nämns i rapporten att utföra ingående undersökningar och att vidta lämpliga åtgärder gentemot de medborgare som nämns, när så är berättigat på grundval av bevisade och ovedersägliga fakta eller objektiva omständigheter. Kommissionen uppmärksammar även att FN:s expertgrupp i sin rapport också pekar ut personer och företag från medlemsstater i EU eller andra icke-afrikanska länder som medskyldiga till utplundringen av Demokratiska republiken Kongos resurser.

Kommissionen har ingen specifik behörighet när det gäller sanktioner riktade mot personer och företag. Med tanke på att de sanktioner mot personer och företag som nämns i rapporten skulle ha en straffrättslig eller inrikespolitisk karaktär har kommissionen inte möjlighet att formellt rekommendera rådet att anta sådana sanktioner.

Gemenskapens bistånd till Uganda och Rwanda lämnas i form av projektstöd på områdena hälso- och sjukvård samt utbildning, inom transportsektorn och för lokal utveckling samt i form av budgetstöd för genomförande av nationella strategier för fattigdomsbekämpning, vilka utarbetats i samråd med Bretton Woods-institutionerna, det civila samhället och givarsamfundet.