SKRIFTLIG FRÅGA E-1299/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(3 maj 2001)

Ämne: Natur- och miljöskydd i Polen under anslutningsprocessen till Europeiska unionen

1. På vilket sätt kan man förebygga att Polen och andra kandidatländer inte försvagar den egna välfungerande lagstiftningen på natur- och miljöskyddsområdet med hänvisning till de eventuellt mindre stränga regler som Europeiska unionen föreskriver som minimikrav?

2. På vilket sätt skall man kunna lösa problemet med att Polen skyddar vargarna i naturområdena i Karpaterna, medan samma vargar skjuts ihjäl om de passerar statsgränsen till det angränsande slovakiska naturområdet?

3. På vilket sätt kan Europeiska unionen bidra till att bryta det nyligen uppkomna dödläget när det gäller projektet att införliva hela den 62 500 ha stora polska delen av det tidigare kejserliga jaktområdet mellan Hajnóvka (Podlaskie) och gränsen till Vitryssland (som för närvarande används som statlig mark för virkesanskaffning) med nationalparken Bialowieza som ligger inom detta område?

4. På vilket sätt kan man förhindra att Polen före medlemskapet i Europeiska unionen inleder undersökningar och diskussioner om alternativa möjligheter, konsultationer av berörda parter och prövning mot Europeiska unionens direktiv, och att landet utan att vänta påbörjar bygget av nya dammanläggningar i floden Wisla (Weichsel) och eventuellt också i Odra (Oder) nära Legnica och därigenom förstör naturliga strandområden med ett värdefullt växt- och djurliv?

5. Delar ni den polska regeringens ståndpunkt att den befintliga dammen i floden Wisla vid Wloclawek kommer att brista inom nio år och därför på kort sikt måste rivas, förnyas eller ersättas av ett helt nytt vattenförsörjningssystem av säkerhetsskäl? Har ni någon uppfattning om vilken lösning som är att föredra i detta fall och vilket som är det bästa sättet att genomföra denna lösning?

6. Vilka möjligheter finns det att redan före det polska medlemskapet i Europeiska unionen ytterligare förstärka de icke-statliga miljöorganisationerna i landet genom att ge dem liknande ekonomiska bidrag som de som via miljöbudgeten tilldelas medlemsstaternas miljöorganisationer och som inte är knutna till alleuropeiska projekt med medverkan av medlemsstaternas organisationer?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(24 juli 2001)

1. Vid anslutningen måste kandidatländerna uppfylla kraven i gemenskapens direktiv på miljöområdet. För det mesta kommer gemenskapens direktiv att innebära en betydande nivåhöjning för miljöskyddet i kandidatländerna, eftersom gemenskapens regler genomgående är strängare än deras nationella lagstiftning. Som frågeställaren helt korrekt påpekar är det emellertid så att gemenskapsdirektiven ofta fastställer miniminormer. När så är fallet kommer kandidatländerna att ha möjlighet att behålla eller införa strängare miljönormer under förutsättning att de följer procedurreglerna och de materiella reglerna i artiklarna 95 (f.d. artikel 100a) eller 176 (f.d. artikel 130t) i EG-fördraget. Kommissionen har inte kännedom om att det i kandidatländerna har tagits några beslut som innebär sänkta miljönormer för att anpassa lagstiftningen till EU:s direktiv. I kandidatländerna har man tenderat att behålla de normer som innebär strängare krav än gemenskapens direktiv, eftersom det ofta är nödvändigt för att kunna ta sig an de särskilda miljöproblem som dessa länder står inför.

2. I direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(1) föreskrivs skydd för vargar. Detsamma gäller Bernkonventionen enligt vilken en gynnsam skyddsnivå skall säkerställas för vargar. Slovakien är part i Bernkonventionen. Det finns emellertid geografiska begränsningar i medlemsstaterna som gör att denna fråga måste diskuteras med Slovakien inom ramen för anslutningsförhandlingarna. Om Slovakien inte vill garantera fullt skydd för vargar i den del av Karpaterna som är slovakiskt territorium, kommer landet att blir tvunget att motivera detta mot bakgrund av välgrundade vetenskapliga fakta baserade på vargsstammens storlek.

3. Ett kandidatland har ingen skyldighet att före anslutning fastställa skyddade områden i enlighet med gemenskapslagstiftningen. Kommissionen rekommenderar dock starkt att kandidatländerna respekterar gemenskapsdirektivens krav, i synnerhet beträffande naturskydd. När det gäller Bialowieza-parken har kommissionen kännedom om den polska miljöministerns förslag att utvidga naturreservatet och följer noggrant frågan. Bialowieza-skogen har särskilda naturvärden eftersom den är en av Europas största orörda lövskogar. För närvarande är frågan om att utvidga naturreservatet en intern fråga för Polen. Vid anslutningen måste Polen lägga fram en lista över områden som kan tänkas vara av gemenskapsintresse. På grundval av denna kommer förfarandet enligt artiklarna 4 och 5 i direktiv 92/43/EEG att tillämpas, d.v.s. kommissionen utvärderar förslagen och upprättar i samråd med Polen ett utkast till en lista över områden av gemenskapsintresse. I undantagsfall, om kommissionen konstaterar att ett viktigt område saknas på den nationella listan, skall ett bilateralt samrådsförfarande inledas och om ingen enighet uppnås skall rådet enhälligt fatta ett beslut.

4. och 5. I överensstämmelse med Agenda 2000 och rådets slutsatser av den 24 september 1998 om miljöstrategier inför anslutningen, anser kommissionen att alla nya investeringar i kandidatländerna bör följa gemenskapens regelverk på miljöområdet. Detta innebär i synnerhet att man skall genomföra ordentliga miljökonsekvensbedömningar och följa regler liknande dem som finns i gemenskapens naturvårdslagstiftning.

Kommissionen har uppmanat Polen att ange områden som är av särskilt naturintresse för att de skall kunna tas med i Natura 2000-nätet, liksom att införliva och tillämpa rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 om ändring av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(2) (nedan kallat direktivet om miljökonsekvensbedömning). I detta sammanhang är det värt att notera att Polen nyligen har antagit lagen om miljökonsekvensbedömning vilken enligt Polens officiella ståndpunkt innebär att detta direktiv helt och hållet införlivas i deras lagstiftning.

Kommissionen har inte tillräckligt med information för att ta ställning i frågan Wloclawek-dammen och den framtida vattenförvaltningen i floden Wisla. Den fortsätter dock att noggrant följa förslaget om att bygga dammar i Wisla och Oder. I synnerhet kommissionsledamoten med ansvar för miljö har vid ett flertal tillfällen tagit upp denna fråga med de polska myndigheterna och i överensstämmelse med ovan nämnda princip rekommenderat Polen att utföra en miljökonsekvensbedömning för dammarna liknande den som krävs enligt gemenskapens regler. Följaktligen välkomnar kommissionen att Polen nyligen åtagit sig att genomföra en fullständig miljökonsekvensbedömning i enlighet med gemenskapens krav och betonar att denna bör innehålla en bedömning av alla alternativ.

6. Kommissionen har upprättat goda och regelbundna kontakter med de icke-statliga miljöorganisationerna i kandidatländerna och stödjer deras aktiviteter. Två gånger per år anordnas en informell dialog med icke-statliga miljöorganisationer. Under denna informeras dessa organisationer om läget i utvidgningsprocessen och ges de möjlighet att uttrycka sina synpunkter och ståndpunkter för att förbättra insynen i den del av anslutningsprocessen som rör miljö. Den fjärde dialogen med de icke-statliga organisationerna hölls den 2324 april 2001.

Genom Acess-programmet, vars syfte är att stärka det civila samhället i kandidatländerna på områdena miljö och social och ekonomisk utveckling, beviljar gemenskapen direkt stöd till icke-statliga miljöorganisationer i en del kandidatländer. Kommissionen har också tagit initiativ till att inrätta ett bidragsprogram för att förbättra de icke-statliga organisationernas kapacitet när det gäller miljöfrågor under anslutningsprocessen och gör det också möjligt att stödja icke-statliga miljöorganisationer via det nyligen inrättade REAP-instrumentet (Regional Environmental Accession Project).

Dessutom bör man komma ihåg att gemenskapens miljödirektiv i betydande utsträckning kommer att öka allmänhetens och de icke-statliga organisationerna engagemang i kandidatländerna. Flera delar av gemenskapens miljölagstiftning innehåller bestämmelser om detta. Direktivet om miljökonsekvensbedömning, direktivet om rätten att ta del av information(3), ramdirektivet för luftkvalitet(4) och det nya ramdirektivet för vatten(5) är välkända exempel. Till följd av att kandidatländernas lagstiftning anpassats till gemenskapens direktiv har det civila samhället och i synnerhet de icke-statliga miljöorganisationerna redan tillerkänts mer och mer insyn i besluten. När gemenskapens direktiv har genomförts helt kommer denna insyn att öka ytterligare.

(1) EGT L 206, 22.7.1992.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.

(3) Rådets direktiv 90/313/EEG av den 7 juni 1990 om rätt att ta del av miljöinformation, EGT L 158, 23.6.1990.

(4) Rådets direktiv 96/62/EG av den 27 september 1996 om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten, EGT L 296, 21.11.1996.

(5) Parlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT L 327, 22.12.2000.