SKRIFTLIG FRÅGA E-0967/01

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(30 mars 2001)

Ämne: Konkurrensbegränsande förfaranden beträffande idrottsutrustning

Har kommissionen sedan den besvarade min muntliga fråga QH-0929/00(1) mottagit några vederbörligen styrkta klagomål?

Har kommissionen vidare mottagit någon skrivelse från FESI (Federation of European sporting Goods Industries) ökningen av antalet certifieringssystem genom olika idrottsförbund?

Kan man hålla med om att vissa idrottsförbund går längre än vad som är motiverat med hänsyn till säkerhet eller tekniska behov och faktiskt har förvandlat sina certifieringssystem till kommersiell verksamhet?

Kan idrottsförbund ställa krav på att deras märkning måste användas, även i de fall då den ifrågavarande utrustningen enligt gällande lagstiftning omfattas av bestämmelser om tillverkarens egna kontroller (self-certification)?

Anser kommissionen att en dylik praxis är förenlig med direktiv 89/686/EEG(2) och med konkurrenslagstiftningen?

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta?

(1) Skriftligt svar daterat den 13 december 2000.

(2) EGT L 399, 30.12.1989, s. 18.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägar

(19 juni 2001)

Kommissionen bekräftar att man efter att ha besvarat parlamentsledamotens muntliga fråga H-0929/00 under frågestunden vid parlamentets sammanträdesperiod i december 2000(1) tog emot ett klagomål angående påstådda konkurrensbegränsande förfaranden på området för idrottsutrustning. Detta klagomål håller just nu på att undersökas i enlighet med föreskrivna förfaranden.

Kommissionen tycker att Federation of European Sporting Goods Industries, FESI:s, förslag om att idrottsförbunden bör öka antalet certifieringssystem är mycket intressant och har noterat vilka krav som ställs. Efter det att FESI hade lämnat in sitt förslag hölls ett informellt möte mellan kommissionen och en representant från FESI under vilket frågan diskuterades ytterligare.

Kommissionen är medveten om att idrottsförbundens roll och den ekonomiska betydelsen av idrottsorganisationernas bestämmelser har ökat på senare år. Speciellt anmärkningsvärd är handelns ökade inflytande på idrottsområdet. Det är dock inte möjligt att dra några allmänna slutsatser om att vissa idrottsförbunds aktiviteter skulle gå utöver bestämmelserna i den gällande gemenskapslagstiftningen eller konkurrenslagstiftningen enbart på grund av denna utveckling.

Sett ur konkurrenslagssynvinkel kan frågan om idrottsförbundens rätt att ställa krav på att få använda sina egna certifierningsmärken endast avgöras mot bakgrund av relevanta juridiska och ekonomiska uppgifter för varje enskilt fall. En mer allmän hänvisning kan dock lämnas till kommissionens etablerade hållning i frågan som säger att certifieringssystem måste uppfylla följande fyra kriterier för att inte omfattas av artikel 81.1 (f.d. artikel 85.1) i EG-fördraget: öppenhet, oberoende, transparens och accepterande av likvärdiga garantier från andra system(2).

Enligt artikel 8.3 i rådets direktiv 89/686/EEG av den 21 december 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om personlig skyddsutrustnin(3) ändrat genom rådets direktiv 93/68/EEG av den 22 juli 1993(4) och 93/95/EEG av den 29 oktober 1993(5) samt genom Europaparlamentets och rådets direktiv 96/58/EG av den 3 september 1996(6) skall den berörda rugbyutrustningen dessutom undergå den procedur för EU-typkontroll som beskrivs i artikel 10 i direktivet. Proceduren är till för att tillverkaren till anmält organ skall lägga fram ett förslag på den personliga skyddsutrustnin man har för avsikt att marknadsföra. Det anmälda organet är kontrollorgan som de nationella myndigheterna utsett vars uppgift är att fastställa och garantera att förslaget till personlig skyddsutrustning tillfredsställer de tillämpliga bestämmelserna i ifrågavarande direktiv.

Kommissionen har för avsikt att fortsätta granska det inkomna klagomålet samtidigt som man övervakar all vidare utveckling på marknaden för idrottsutrustning.

(1) Skriftligt svar av den 13.12.2000.

(2) Se de förenade målen T-213/95 och T-18/96, SCK och FNK mot kommissionen ECR II-1739.

(3) EGT L 399, 30.12.1989.

(4) EGT L 220, 30.8.1993.

(5) EGT L 276, 9.11.1993.

(6) EGT L 236, 18.9.1996.