SKRIFTLIG FRÅGA E-0990/98

från Giuseppe Rauti (NI) till kommissionen

(2 april 1998)

Ämne: Åtgärder för att förhindra att det italienska jordbruket kollapsar

Känner kommissionen till vilket allvarligt läge som råder inom flera viktiga och "traditionella" jordbrukssektorer i Italien? Krisen berör mjölkbönder, ris- och citrusfruktodlare och matoljeproducenter, för att bara nämna dem som är värst drabbade, och den har också föranlett flera stora demonstrationer.

Frågeställaren anser att läget framför allt beror på den allt mer omfattande importen av samma sorts jordbruksprodukter från andra länder i Medelhavsområdet (och när det gäller ris från Vietnam). Dessa produkter är mycket billigare än de italienska på grund av den lägre arbetskraftskostnaden i länder som Marocko och Tunisien.

Italien är för närvarande tvingat till den här importen, eftersom EU har ingått olika avtal med icke-medlemsstater i Medelhavsområdet som bygger på principen om fri handel. Dessa länder importerar från EU och har då också rätt att exportera till EU. Men problemet är att deras import nästan uteslutande rör industriprodukter, medan deras export nästan uteslutande består av jordbruksprodukter.

Resultatet är att de mer industrialiserade EU-länderna gynnas och att jordbruket i de mindre industrialiserade länderna drabbas mycket hårt. Och Italien är det land som drabbas hårdast och ofta tvingas importera jordbruksprodukter som landet egentligen skulle kunna vara helt självförsörjande med.

1. Frågeställare vill därför veta hur stor handeln mellan EU och icke-medlemsstater i Medelhavsområdet är, och för vilka summor industriprodukter exporteras och jordbruksprodukter importeras, land för land.

2. Tänker kommissionen föreslå någon form av kompensation för det italienska jordbruket, som tycks drabbas allt hårdare av det rådande läget?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(18 maj 1998)

Kommissionen översänder en tabell som återger handelsvolymen mellan gemenskapen och Medelhavsländerna med särskiljande av jordbruksprodukter och fördelat på de olika Medelhavsländerna direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

Kommissionen önskar dock sätta in ledamotens konstaterande att Medelhavsländernas import från gemenskapen nästan uteslutande består av indistriprodukter medan deras export nästan enbart består av jordbruksprodukter, i sitt sammanhang. Med undantag av Israel, Marocko och Turkiet, överstiger gemenskapens export av jordbruksprodukter importen av samma typ av produkter från dessa länder, vilket för samtliga 12 Medelhavsländer leder till en positiv handelsbalans beträffande jordbruksprodukter för gemenskapen.

Denna utveckling beror inte i första hand på de tullförmåner som gemenskapen har beviljat Medelhavsländerna inom sektorn för jordbruksprodukter, utan snarare på den handelsstruktur som har växt fram baserad på produktionsmöjligheter och förmåga liksom på bristen på produktion av vissa produkter i länderna och de importbehov som denna brist leder till. Förutom de rent handelsmässiga övervägandena kan koncessioner till Medelhavsländerna på jordbruksområdet ändå inte betraktas fristående från en mer övergripande bedömning av de fördelar som gemenskapen kan förvänta sig av inrättandet av ett ekonomiskt samarbetsområde mellan EU och Medelhavsländerna.

I detta sammanhang kan också konstateras att möjligheterna att genomföra interna kompensationsåtgärder på gemenskapsmarknaderna för att ta hänsyn till eventuella effekter av de tullförmåner som gemenskapen har beviljat länderna i Medelhavsområdet beaktades vid reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken liksom inom Agenda 2000(1) för de olika sektorer som berörs.

(1) KOM(97) 2000 slutlig.