SKRIFTLIG FRÅGA E-2177/02

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(18 juli 2002)

Ämne: Det ändrade Seveso-II-direktivet och kommunen Rotterdams önskan om att lätta på säkerhetsreglerna för sjötransport av fyrverkeripjäser

1. Kan kommissionen erinra sig att dess förslag KOM(2001) 624 C5-0668/2001 2001/0257/COD)(1) om ändring av Seveso-II-direktivet (direktiv 96/82/EG(2) av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår), som Europaparlamentet behandlade den 3 juli 2002, bland annat kommit till stånd på grund av a) den stora fyrverkeriolyckan den 13 maj 2000 i den nederländska staden Enschede, där tillstånd rundhänt givits till förvaring och bearbetning av fyrverkeripjäser, de boende i området inte informerats och kontrollen av efterlevnaden av reglerna var otillräcklig och b) den utfästelse som kommissionsledamoten Margot Wallström gav kort efter olyckan i svaret på min fråga E-1733/00(3) och under ett samtal med fyra nederländska ledamöter av Europaparlamentet?

2. Vad anser kommissionen om att kommunledningen i den nederländska staden Rotterdam verkar mena att dess hamn är oproportionerligt missgynnad genom att alla containers med kinesiska fyrverkeripjäser betraktas som fyrverkeripjäser av tyngsta kategori och att fartyg som har tre eller fler containers med kinesiska fyrverkeripjäser ombord inte längre tillåts i nederländska territorialvatten?

3. Hur bedömer kommissionen den ståndpunkt som Rotterdams kommunala hamnförvaltning intar, nämligen att Kinas medlemskap i den internationella sjöfartsorganisationen IMO leder till att kinesiska klassificeringar av fyrverkeripjäser är korrekta per definition och att man inte enbart kan grunda sig på en bedömning av effekterna av en olycka utan också på den förmodat obetydliga sannolikheten av en sådan fara?

4. Kan kommissionen bekräfta att sådana fyrverkeripjäser faktiskt tillåts i andra hamnar i nordvästra Europa och att containrar med fyrverkeripjäser fraktas landvägen från den närliggande belgiska hamnen Antwerpen till Rotterdams hamn och vidare in i landet, vilket innebär ännu större risker än frakt med fartyg?

5. Kan den ordning som nämns i fråga 4 fortsätta efter det att den senaste ändringen av Seveso-II-direktivet trätt i kraft?

6. Delar kommissionen min uppfattning att den likställning av villkoren för att tillåta stora mängder kinesiska fyrverkeripjäser i EU-hamnar som kommunen Rotterdam pläderar för bättre skulle kunna uppnås genom att skärpa säkerhetsföreskrifterna som tillämpas i andra EU-hamnar än genom att lätta på de säkerhetsstandarder som gäller i Nederländerna?

7. Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att minska risken för explosioner vid transporter av fyrverkeripjäser i hamnområden?

(1) EGT C 75 E, 26.3.2002, s. 357.

(2) EGT L 10, 14.1.1997, s. 13.

(3) EGT C 89 E, 20.3.2001, s. 76.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(3 september 2002)

Kommissionen känner inte till den ståndpunkt som Rotterdams kommunala hamnförvaltning intar enligt ledamoten.

Kommissionen vill dock ange vilka regler som gäller för transport av fyrverkeripjäser. Säkerheten för väg- och järnvägstransporter av fyrverkeripjäser från hamnar till destinationer i inlandet regleras av rådets direktiv 94/55/EG(1) respektive rådets direktiv 96/49/EG(2). Dessa direktiv innefattar alla krav som gäller för dessa transporter, inbegripet allmänna klassificeringskriterier på grundval av tester.

Efter olyckan i fyrverkerilagret i Nederländerna har de nederländska myndigheterna utarbetat ett standardklassificeringssystem som skall användas när inga testdata finns tillgängliga. Denna typ av system har också införts i andra medlemsstater och syftet med dem är att undvika onödiga tester i självklara fall. Sådana system är därmed helt förenliga med gemenskapens regelverk om de tillämpas korrekt. Nederländerna har föreslagit ett harmoniserat standardklassificeringssystem i internationella forum (t.ex. Förenta nationernas kommitté för transport av farligt gods (Committee on the Transport of Dangerous Goods) och det harmoniserade globala systemet för klassificering och märkning (the Globally Harmonised System of Classification and Labelling)), men eftersom de tillgängliga testresultaten inte visade att detta system var bäst så har det inte antagits.

De internationella reglerna för transport av farligt gods är för alla transportsätt baserade på Förenta nationernas modellbestämmelser för transport av farligt gods (United Nations Model Regulations on transport of dangerous goods). Därför är de regler som är tillämpliga på sjötransporter (FN:s IMDG-kod) nästan identiska med kraven i direktiven för landtransporter, som innehåller tekniska krav från FN-ECE ADR(3) och RID(4) inom ramen för COTIF(5). För transport av fyrverkeripjäser på landvägar inom EU krävs att klassificeringen bekräftas av en COTIF-medlemsstat eller av en avtalspart till ADR innan transporten utförs.

Kommissionen vill tillägga att direktiven om transport av farligt gods garanterar en så hög säkerhetsnivå att sådana transporter inte medför någon högre risk.

Lagring av fyrverkeripjäser inom hamnområden omfattas av andra regler. Dessa regler finns i Seveso II-direktivet(6) enligt vilket verksamhetsutövare med anläggningar där farliga ämnen förekommer i viss mängd skall vidta alla åtgärder som krävs för att förebygga allvarliga olyckshändelser och för att begränsa följderna av dessa för människor och miljö.

Kommissionens anser att klassificeringssystemet i de direktiv som rör vägtransporter av farligt gods på ett bättre sätt tar hänsyn till olycksrisken med fyrverkeripjäser än riskformuleringarna i gemenskapslagstiftningen om klassificering, märkning och förpackning av farliga ämnen. I kommissionens förslag(7) om ändring av Seveso II-direktivet föreslås därför att denna klassificering skall användas vid definitionen av räckvidden för Seveso II-direktivet. Enligt kommissionens mening bör uppstramningen av räckvidden för detta direktiv i hög grad bidra till förebyggandet av allvarliga olyckor vid lagring av fyrverkeripjäser.

Medlemsstaterna är skyldiga att se till att europeiska och internationella regler tillämpas korrekt. Kommissionen har ingen anledning att tro att de nederländska myndigheterna inte skulle säkerställa att dessa regler följs fullt ut.

(1) Rådets direktiv 94/55/EG av den 21 november 1994 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg (EGT L 319, 12.12.1994) senast ändrat genom kommissionens direktiv 2001/7/EG av den 29 januari 2001 om anpassning för tredje gången till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 94/55/EG (EGT L 30, 1.2.2001).

(2) Rådets direktiv 96/49/EG av den 23 juli 1996 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg (EGT L 235, 17.9.1996) senast ändrat genom kommissionens direktiv 2001/6/EG av den 29 januari 2001 om anpassning för tredje gången till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 96/49/EG (EGT L 30, 1.2.2001).

(3) Förenta nationernas europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg (ADR).

(4) Reglementet om internationell järnvägsbefordran av farligt gods (RID).

(5) Fördraget om internationell järnvägstrafik (COTIF).

(6) Rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (EGT L 10, 14.1.1997).

(7) EGT C 75, 26.3.2002.