ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3799/02

från Elizabeth Lynne (ELDR) till kommissionen

(7 januari 2003)

Ämne: Tillsynsmyndigheter för läkemedel

Läkemedelsföretag kan i nuläget köpa licenser av tillsynsmyndigheter för läkemedel. Det har kommit till min kännedom att läkemedelsföretagen, tack vare EU:s harmonisering av läkemedelslagstiftningen, kan välja vilka myndigheter de vill vända sig till. Företagen behöver således inte förhandla med enskilda nationella tillsynsmyndigheter. Man kan istället utnyttja de snabba godkännandeförfarandena och marknadsföra läkemedlen samtidigt i flera olika medlemsstater.

Vad har kommissionen för åsikt om stöd till tillsynsmyndigheter för läkemedel?

Anser kommissionen att företag bör vara tvungna att förhandla separat med enskilda nationella tillsynsmyndigheter för att få tillstånd att marknadsföra sina läkemedel?

Svar av Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(12 februari 2003)

Hur läkemedelsverken finansieras i medlemsstaterna ligger inom varje medlemsstats behörighet.

Medlemsstaterna har olika system för att finansiera läkemedelsverken: Vissa system bygger på intäkter från förfarandet med att ge försäljningsgodkännande, inklusive avgifter för ändringar och förnyelser samt årsavgifter. Andra läkemedelsverk finansieras helt av staten. De flesta medlemsstaterna har en blandning av finansieringsformer.

Läkemedelsföretagen kan under förfarandet för ömsesidigt erkännande välja i vilken av medlemsstaterna de vill släppa ut läkemedlet på marknaden. Varje behörig myndighet i medlemsstaten som är berörd av förfarandet kan ge ett nationellt försäljningsgodkännande.

Läkemedelsföretagen måste betala för varje försäljningsgodkännande som en behörig myndighet i en medlemsstat utfärdar för rätten att släppa ut ett läkemedel på marknaden. Vad särskilt gäller parlamentsledamotens fråga tar inte kommissionen ställning. Betalningen får anses vara ersättning från en ekonomisk aktör för en utförd tjänst. Information om avgifterna för att ge försäljningsgodkännande för ett läkemedel i en viss medlemsstat finns på den medlemsstatens myndighets webbplats.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3762/02

från Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) till kommissionen

(23 december 2002)

Ämne: Meddelande KOM(2002) 681

Kommissionen kungjorde den 3 december genom KOM(2002) 681 slutlig, att den tänker lägga fram ett förslag i syfte att förbjuda tankfartyg med enkla skrov som är äldre än femton år att passera europeiska farvatten efter 2010.

Kan kommissionen redogöra för hur många tankfartyg med enkla skrov det i dag finns i världen som är äldre än sju år, dvs. som byggdes 1995?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(10 februari 2003)

Till följd av de förslag kommissionen lade fram i sitt meddelande av den 3 december 2002(1), bekräftade rådet vid sitt möte (transport) den 6 december 2002 sin önskan att oljetankfartyg med enkla skrov som transporterar tung eldningsolja skulle förbjudas i unionens hamnar.

Den 20 december 2002 tillställde kommissionen Europaparlamentet och rådet ett förslag till förordning(2) med syfte att förbjuda transport av tunga oljeprodukter i oljetankfartyg med enkelskrov till eller från hamnar i unionen och att förkorta den tidsfrist för utfasning av oljektankfartyg med enkelskrov som antagits inom ramen för Erika-I. Kommissionen har begärt att rådet och Europaparlamentet snarast skall behandla denna text för att den skall kunna antas vid rådets möte (transport) den 27 mars 2003.

Enligt uppgifter i internationella databaser (bland annat Lloyds Register / Fairplay för oljetankfartyg(3) på mer än 5 000 ton dödvikt) finns det fortfarande mer än 2 000 tankfartyg i drift som har enkelt skrov och är byggda före 1995. En stor del av dessa är tankfartyg på mindre än 20 000 ton.

(1) KOM(2002) 681 slutlig.

(2) KOM(2002) 780 slutlig.

(3) Oljetankfartyg: tankfartyg enligt Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) definition (jfr. internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg (Marpol)).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3830/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(9 januari 2003)

Ämne: Läkemedel dopingmedel

Gång på gång konstateras att idrottsmän gjort sig skyldiga till dopning eftersom de intar läkemedel som innehåller ingredienser som är upptagna på Internationella Olympiska Kommitténs officiella förteckning över dopingmedel.

I syfte att dels underlätta idrottarnas och deras tränares arbete, dels också göra det omöjligt för dem som gjort sig skyldiga till dopning att slingra sig undan, skulle man inte kunna märka alla dessa medel med en särskild symbol (exempelvis en röd punkt på förpackningen, eller något liknande)?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(25 februari 2003)

Den gällande gemenskapslagstiftningen om märkning, dvs. information på inner- och ytterförpackningen och på bipacksedeln, gällande humanläkemedel återfinns i avdelning V i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel(1).

Enligt artikel 59.1 c i direktiv 2001/83/EG ska bipacksedeln innehålla bl.a. en förteckning över nödvändiga upplysningar innan läkemedlet intas. Det gäller bl.a. information om särskilda varningar och lämpliga försiktighetsåtgärder vid användningen. Ett särskilt fall i detta sammanhang är upplysningen att användning av läkemedlet kan ge utslag vid dopingtest. Det ska framför allt anges på bipacksedeln om användning av läkemedlet kan ge ett positivt resultat i ett sådant test. Skyldigheten att lämna denna information gäller inte bara för nationellt godkända läkemedel utan också läkemedel med gemenskapsgodkännande. Det innebär att idrottsmän och deras lag redan får all nödvändig information.

I bestämmelserna om ytterförpackningens utformning föreskrivs det däremot inte att särskilda varningar eller lämpliga försiktighetsåtgärder för användningen måste lämnas på ytterförpackningen. Avdelning V i direktiv 2001/83/EG tillåter därför inte att det förekommer någon särskild symbol för tänkbara effekter som visar sig vid dopingtest. Detta är rimligt eftersom den information som lämnas på ytterförpackningen måste begränsas till ett minimum och bara omfatta den viktigaste informationen av allmän betydelse, så att användarens uppmärksamhet koncentreras helt på denna. Detaljinformationen måste lämnas på bipacksedeln.

Kommissionen anser därför att direktiv 2001/83/EG ger konsumenten tillräcklig information om riskerna för positiva testresultat. Kommissionen avser för närvarande inte att ändra de gällande bestämmelserna.

(1) EGT L 311, 28.11.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2768/02

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(1 oktober 2002)

Ämne: Pay-as-you-drive

Det brittiska försäkringsbolaget Norwich Union kommer att från 2004 i Europa lansera bilförsäkringen pay-as-you-drive. Syftet är att försäkringspremierna skall beräknas efter den faktiska användningen av bilen. Bilarna måste därför utrustas med ett system som registrerar plats och tillryggalagda vägsträckor.

Vad anser kommissionen om detta initiativ?

Delar kommissionen Norwich Unions resonemang att försäkringspremierna enligt detta system blir rättvisare och billigare för människor som använder bilen mindre ofta?

Kommer kommissionen att vidta åtgärder för att reglera denna nya försäkringsform, och om svaret är ja, vilka?

Svar från Fredrik Bolkestein på kommissionens vägnar

(14 november 2002)

Kommissionen ser inga problem i försäkringshänseende med att en försäkringsgivare inför det pay-as-you-drive-system som parlamentsledamoten nämner, för att beräkna premier för motorfördonsförsäkringsavtal. Syftet med att justera premiebeloppen till den faktiska användningen av fordonet kan ju generellt gynna försäkringstagare, under förutsättning att föraren även fortsättningsvis är ordentligt försäkrad.

Som ledamoten kanske är medveten om bygger gemenskapens lagstiftningsram för finansiella tjänster (inklusive försäkringsprodukter) på principen om prissättningsfrihet. Kommissionen tror därför att premiekostnader för motorfordonsförsäkringar bör bestämmas av marknaden. Kommissionen ser det inte som sin roll att tvinga fram någon särskild metod vid beräkningen av premierna, såsom ledamoten föreslår, utan snarare att förbättra effektiviteten på den gemensamma försäkringsmarknaden i enligt med handlingsplanen för finansiella tjänster. Kommissionen är övertygad om att ökad konkurrens bör hjälpa konsumenterna att hitta lägre priser och även ett bredare och mer innovativt urval av produkter.

Den föreslagna metoden kan dock ge upphov till farhågor gällande dataskyddet med tanke på det allmänna dataskyddsdirektivet 95/46/EG(1) och det nya direktivet 2002/58/EG om integritetsskydd och elektronisk kommunikation(2), i synnerhet vad gäller proportionalitetsprincipen och de särskilda bestämmelserna rörande användning av lokaliseringsuppgifter. Den som tar fram ett sådant instrument rekommenderas därför att göra detta i nära samråd med sin dataskyddsmyndighet för att säkerställa att resultatet överensstämmer med dataskyddslagstiftningen.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter, EGT L 281, 23.11.1995.

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation, EGT L 201, 31.7.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3861/02

från Barbara Weiler (PSE) till kommissionen

(10 januari 2003)

Ämne: Införande av en europeisk legitimation för personer med funktionshinder

Med anledning av det Europeiska handikappåret vore det lämpligt att införa en enhetlig legitimation för personer med funktionshinder. Detta skulle också med tanke på rörligheten vara ett viktigt steg.

Här borde det finnas möjlighet att ta ett initiativ på gemenskapsnivå på grundval av artikel 13 i EG-fördraget (anti-diskrimineringsartikel). Avser kommissionen att lägga fram ett sådant förslag, och om ja, i så fall när?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(10 februari 2003)

Den fråga som parlamentsledamoten tar upp gäller inte diskriminering på grund av funktionshinder. Kommissionen anser därför att artikel 13 inte kan användas som rättslig grund för ärendet i den skriftliga frågan. Dessutom har rådet klart gett uttryck för sin åsikt att bestämmelser om utfärdande av legitimationskort för personer med funktionshinder hör till medlemsstaternas ansvarsområde(1). Därför har kommissionen inga planer på att lägga fram ett förslag om detta.

(1) Rådets rekommendation (98/376/EG) 4.6.1998, EGT L 167, 12.6.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3494/02

från Cristiana Muscardini (UEN) till rådet

(9 december 2002)

Ämne: Massakrer i Nigeria

De tragiska händelserna i Nigeria (massakrer på över 200 kristna, anlagda bränder och förstörelse av kyrkor och affärer) fäster på nytt uppmärksamheten på den allvarliga internationella situationen med extrema våldsyttringar varje gång en stat försöker införa sharia-lagar i sitt land. Europa förespråkar principen att varje land har rätt till sina traditioner. Men vi kan inte tigande se på hur man kränker de mänskliga rättigheterna, människornas värdighet samt religions- och yttrandefriheten så brutalt och inhumant att det till och med leder till blodbad och förstörelse av egendom. Detta har nyligen inträffat i Nigeria, men skulle kunna inträffa i vilket land som helst där organiserade islamistiska fundamentalister agerar. Rådet ombes svara på följande frågor:

1. Bör man inte ingripa med politiska sanktioner när, med religionen som svepskäl, sådana här massakrer inträffar?

2. Vad tänker rådet göra för att undvika liknande tragedier i framtiden?

Svar

(4 mars 2003)

Tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet är inskrivna i de grundläggande internationella instrumenten för de mänskliga rättigheterna, inklusive FN:s konventioner om mänskliga rättigheter. EU fördömer förföljelse av människor på grund av tro eller övertygelse under alla förhållanden. EU tar varje tillfälle i akt att uppmana staterna att följa lagar och praxis som främjar tolerans och ömsesidig respekt och att skydda religiösa minoriteter mot diskriminering, hot och angrepp. Särskilda fall av religiös förföljelse tas regelbundet upp med de berörda regeringarna, både genom bilaterala kontakter och i multilaterala forum, t.ex. de årliga mötena i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna och FN:s generalförsamlings tredje kommitté.

När det gäller Nigeria är EU givetvis oroad över de aktuella våldsdåden men välkomnar dock de ansträngningar som den federala regeringen gör för att se till att den nigerianska lagstiftningen är i överensstämmelse med de internationella konventionerna om de mänskliga rättigheterna. EU ser även positivt på de fredliga och rättsliga insatser i dessa frågor som görs av både muslimska och kristna grupper som arbetar för mänskliga rättigheter i Nigeria. EU har meddelat de nigerianska myndigheterna att man är villig att fortsätta den dialog som förs inom ramen för partnerskapet med Nigera för att stärka den pågående processen i Nigeria mot en konsolidering av demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2905/02

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till rådet

(16 oktober 2002)

Ämne: Förenta staternas och Förenade kungarikets preventiva anfall mot Irak

Det strider mot internationell rätt, representerad av FN, det strider mot de grundläggande principerna för människornas samexistens på jorden, och planerna kan inte rättfärdigas av det faktum att Iraks nuvarande regim är diktatorisk. Ändå har Förenta staternas president George Bush meddelat att hans land och Förenade kungariket tänker anfalla Irak i förebyggande syfte. Det planerade anfallet är särskilt allvarligt, eftersom det inspireras av en uttalat imperialistisk teori, enligt vilken Förenta staterna kan ge sig själv rätten att föra krig i preventivt syfte mot alla som ifrågasätter landets världshärskarroll.

Vad anser Europeiska unionen om dessa imperialistiska krigsplaner? Vilka åtgärder kommer EU att vidta för att förhindra ett anfall och i stället kräva att internationell rätt får råda? Vilka åtgärder har unionen vidtagit i fråga om hur en premiärminister i ett EU-land som Förenade kungariket får agera?

Svar

(3 mars 2003)

Rådet anser att Irak skall respektera de FN-resolutioner som landet berörs av och alldeles särskilt de resolutioner som rör massförstörelsevapen. Rådet har alltid förespråkat en åtgärd inom ramen för Förenta nationerna och som respekterar internationell rätt. I detta sammanhang välkomnade rådet varmt Förenta staternas beslut att arbeta med sina partner inom denna ram. Rådet noterade därför med tillfredsställelse att FN:s säkerhetsråd den 8 november 2002 enhälligt antog resolutionen 1441 om Irak.

Irak måste nu fullt ut samarbeta med FN och uppfylla sina förpliktelser i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolutioner.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2587/02

från Ingo Schmitt (PPE-DE) till rådet

(11 september 2002)

Ämne: Radiofrekvensvapen

Känner rådet till att det fortfarande finns ett stort antal radiofrekvensvapen (från kalla krigets dagar), ofta i privatpersoners ägo?

Avser rådet att därför införa kontroller?

Har rådet vidtagit åtgärder till följd av Europaparlamentets resolution A4-0005/1999 och i så fall hur?

Svar

(4 mars 2003)

Den fråga som den ärade parlamentsledamoten tar upp beträffande radiofrekvensvapen har aldrig lagts fram för rådet för behandling.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2979/02

från Anders Wijkman (PPE-DE) till kommissionen

(22 oktober 2002)

Ämne: Stora statliga bidrag till den tyska skogsindustrin

Skogsindustrin i Tyskland har expanderat avsevärt under det senaste decenniet. Expansionen har möjliggjorts genom mycket stora statsstöd till industrin. Under sommaren 2002 beslutade Stendahl Pulp Mercer International om ytterligare utvidgning. Till detta projekt bidrar den tyska staten med 715 miljoner i lån och bidrag av en budget på ungefär 800 miljoner. Statliga bidrag i denna storlek

har mycket negativ inverkan på konkurrenskraften för övrig skogsindustri i regionen. Hur förklarar kommissionen sitt godkännande till statligt stöd i denna storlek när det motverkar grundförutsättningarna (en öppen marknadsekonomi, handel och konkurrens mellan länderna inom EU) för EU:s gemensamma marknads utveckling och tillväxt?

Inför EU:s förestående utvidgning har det talats om att investeringsstöd till industrin kan komma att kompensera för lägre jordbruksstöd i kandidatländerna. Stämmer detta?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(25 november 2002)

I juni 2002 godkände kommissionen stöd till Zellstoff Stendal för uppförande av ett nytt massabruk(1). Investeringskostnaderna uppgick till omkring 800 miljoner euro medan stödet uppgick till omkring 250 miljoner euro.

Stödet har beviljats på grundval av regionala överväganden för att främja den ekonomiska utvecklingen i en av de mindre gynnade regionerna i gemenskapen genom stöd till investeringar och sysselsättningsskapande åtgärder. Zellstoff Stendal-projektet har godkänts på grundval av de sektorsövergripande rambestämmelserna för regionalstöd till stora investeringsprojekt. Kommissionens beslut att godkänna stödet grundade sig på projektets positiva genomslag på sysselsättningen i regionen och på att kommissionen har kunnat konstatera att massatillverkningssektorn inte lider av någon överkapacitet.

Tillämpningen av de sektorsövergripande rambestämmelserna för regionalstöd till stora investeringsprojekt har inneburit en lägre stödnivå än den som normalt sett medges i den region där projektet genomförs.

Motsvarande regler gäller redan nu i kandidatländerna. Därför kommer ett lägre jordbruksstöd i kandidatländerna inte att kompenseras av investeringsstöd till industrin.

(1) Se pressmeddelande IP/02/888 av den 19 juni 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2986/02

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till rådet

(23 oktober 2002)

Ämne: Åtgärder för att minska fiskeolyckorna

Den 5 april 2001 antog Europaparlamentet en resolution om fiskeri: säkerhet och olycksorsaker(1) där man i punkt 7 uppmanade rådet att ge kommissionen i uppgift att samordna allt arbete som görs, såväl från själva kommissionens och medlemsstaternas sida som från internationella organisationers sida, och att samråda med själva sektorn samt utbildningsorgan i medlemsstaterna om medel för att främja och stärka förebyggande åtgärder och säkerhet inom fiskeverksamheten.

Har rådet vidtagit någon åtgärd på detta område?

Anser inte rådet att en sådan samordning från kommissionens sida skulle bidra till att minska antalet fiskeolyckor?

(1) EGT C 21 E, 24.1.2002, s. 359.

Svar

(20 februari 2003)

Säkerhet i samband med fiskeverksamhet är ett av huvudmålen i rådets lagstiftning inom fiskesektorn; i synnerhet fastställs i rådets förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd på detta område offentligt stöd till modernisering av fiskefartygen inbegripet bl.a. förbättringar av säkerheten ombord.

Inom ramen för förslagen om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken har kommissionen lagt fram ett förslag om ändring av förordning (EG) nr 2792/1999 som innefattar åtgärder för fortsatt stöd till modernisering av fartyg, särskilt säkerhet ombord, förutsatt att dessa åtgärder inte ökar fiskeansträngningen.

Rådet granskar för närvarande dessa förslag.

När det gäller säkerhet och hälsa på arbetsplatsen spelar den nya arbetsmiljöstrategin för gemenskapen (20022006) en viktig roll.

Rådet antog resolutionen om den nya gemenskapsstrategin i juni 2002 i vilken noteras behovet av att främja arbetsmiljöaspekterna i gemenskapspolitiken och att utveckla en samordnad strategi som bland annat omfattar den gemensamma fiskeripolitiken.

I punkt II.7 i denna rådsresolution uppmanar rådet kommissionen att under utövande av kommissionens initiativrätt lägga fram de förslag som krävs för att uppnå de arbetsmiljömål som fastställs i den nya strategin, särskilt de som krävs för att konsolidera, förenkla och rationalisera de befintliga rättsliga ramarna, i syfte att möjliggöra bättre tillämpning av dem.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2659/02

från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(20 september 2002)

Ämne: Samarbete med icke samarbetsvilliga länder och territorier

Den 21 juni 2002 publicerade FATF, arbetsgruppen för finansiella åtgärder, en uppdaterad förteckning över icke samarbetsvilliga länder och territorier. Förteckningen omfattar Cooköarna, Dominica, Egypten, Filippinerna, Grenada, Guatemala, Indonesien, Marshallöarna, Myanmar, Nauru, Nigeria, Niue, Ryssland, Saint Vincent och Grenadinerna och Ukraina.

Skulle kommissionen kunna ange:

1. hurdana förbindelser EU har med länderna?

2. vad den i förbindelserna med länderna gör för att bekämpa penningtvätt?

3. om det i anslutningsförhandlingarna med Ukraina ingår speciella åtgärder?

Svar från Frits Bolkestein på kommissionens vägnar

(5 november 2002)

1. och 2. Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till svaret på Maurizio Turcos skriftliga fråga E-3497/01(1).

3. Det är viktigt att komma ihåg att det inte pågår några anslutningsförhandlingar med Ukraina i samband med utvidgningen. Förbindelserna med Ukraina sker inom ramarna för partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Ukraina(2). Inom dessa ramar prioriteras de rättsliga och inrikes frågona av både Ukraina och EU. EU:s handlingsplan för rättsliga och inrikes frågor som avser Ukraina omfattar därför frågan om penningtvätt. Ukrainas kamp mot penningtvätt kommer att stödjas av unionen, så att Ukraina kan uppfylla normerna i Europarådets konvention

om penningtvätt från 1990, rekommendationerna från arbetsgruppen för finansiella åtgärder mot penningtvätt och de normer som fastställts av Egmont-gruppen. Arbetet med att stärka Ukrainas åtgärder mot penningtvätt är även en prioriterad fråga inom Tacis-programmet.

(1) EGT C 277 E, 14.11.2002, s. 6.

(2) EGT L 49, 19.2.1998.