ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0361/01

från Bernd Lange (PSE) till kommissionen

(8 februari 2001)

Ämne: Direktiv 1999/94/EG om tillgång till konsumentinformation om bränsleekonomi och koldioxidutsläpp vid marknadsföring av nya personbilar

Genomförandebestämmelserna för direktiv 1999/94/EG(1) om tillgång till konsumentinformation om bränsleekonomi och koldioxidutsläpp vid marknadsföring av nya personbilar måste ha trätt i kraft senast den 18 januari 2001.

Stämmer det att endast fyra medlemsstater uppfyllt sina rättsliga förpliktelser före den 18 januari 2001 och införlivat direktivet på ett korrekt sätt i den nationella lagstiftningen?

Om så är fallet, vad ämnar kommissionen göra för att garantera att bestämmelserna genomförs så att samtliga konsumenter i Europa skall kunna få tillräckligt med information om bränsleekonomi och koldioxidutsläpp i Europa i enlighet med strategin om minskade koldioxidutsläpp?

(1) EGT L 12, 18.1.2000, s. 16.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(22 mars 2001)

Kommissionen övervakar medlemsstaternas genomförande av gemenskapens lagstiftning i sin roll som EG-fördragets väktare, enligt artikel 211 (fd. artikel 155) i fördraget.

Detta sker bland annat genom att medlemsstaterna till kommissionen överlämnar de nationella genomförandebestämmelser som de har antagit för att införliva gemenskapens direktiv.

Kommissionen kontrollerar de nationella genomförandebestämmelser som medlemsstaterna överlämnar till kommissionen, som har antagits för att införliva gemenskapsdirektiv i den nationella lagstiftningen. Den inleder också överträdelseförfaranden enligt artikel 226 (fd. artikel 169) i EG-fördraget mot de medlemsstater som inte har överlämnat sina nationella genomförandebestämmelser för gemenskapsdirektiv till kommissionen när tidsfristen för införlivande har gått ut.

Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/94/EG av den 13 december 1999 om tillgång till konsumentinformation om bränsleekonomi och koldioxidutsläpp vid marknadsföring av nya personbilar skulle ha införlivats i den nationella lagstiftningen av medlemsstaterna före den 18 januari 2001.

För närvarande (12 februari 2001) har tre medlemsstater (Nederländerna, Finland och Danmark) överlämnat sina genomförandebestämmelser för detta direktiv till kommissionen.

Kommissionen kommer att inleda sin vanliga kontroll av genomförandebestämmelserna för direktivet och formella underrättelser kommer att skickas till de medlemsstater som inte har införlivat direktivet i den nationella lagstiftningen vid den tidpunkten. Om kommissionen inte får något positivt svar på den formella underrättelsen kommer den att sända ett motiverat yttrande till de medlemsstater som då inte har överlämnat sina nationella genomförandebestämmelser för direktivet i fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0578/01

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(1 mars 2001)

Ämne: Stöd från Europeiska unionen till en tunnel under Gibraltar sund

Det nyligen ingångna avtalet mellan Frankrike och Italien om att bygga en 52 kilometer lång tunnel genom Alperna för en järnvägsförbindelse mellan Turin och Lyon har återigen visat att ett av de lämpligaste sätten att gynna kommunikation mellan svårförbundna områden är att använda sig av infrastruktur för kommunikation via tunnel.

Det skall i det avseendet erinras om de gamla planerna på att bygga en tunnel under Gibraltar sund för att få till stånd en permanent förbindelse mellan Afrika och Europa i syfte att gynna det ekonomiska utbyte som kan följa av bättre kommunikationer mellan Maghreb och södra EU.

Anser kommissionen att den bör föreslå att göra relevanta undersökningar kring konsekvenserna av en tunnel under Gibraltar sund, däribland avseende fördelarna av att föra Maghreb närmare gemenskapens södra del?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(27 mars 2001)

Det vägledande Meda-programmet 20002002 för Marocko antogs av kommissionen i december 2000 efter samråd med den marockanska regeringen och medlemsstaterna.

Kommissionen har hittills inte tagit emot någon ansökan från den marockanska regeringen beträffande finansiering av kostnads- eller genomförbarhetsstudier för tunneln under Gibraltarsund.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0006/01

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(17 januari 2001)

Ämne: Utsläpp av flygfotogen över havet

Det är välkänt i fiskekretsar att flygplan ofta släpper ut flygfotogen i Nordsjön. Ett sådant utsläpp innehåller ofta tiotusentals liter flygfotogen. Under de senaste åren har stora framsteg gjorts vad gäller förbud mot utsläpp till sjöss från fartyg, förbud mot förbränning till sjöss o.s.v., men utsläppen av flygfotogen från flygplan har inte behandlats.

Känner man till omfattningen av detta problem beträffande Nordsjöns och Medelhavets ekosystem? Är det möjligt att vidta åtgärder för att begränsa eller förbjuda dessa utsläpp, eller så att dessa tillåts endast i yttersta nödfall, och varför har man hittills inte vidtagit sådana åtgärder?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(19 mars 2001)

Bränsleutsläpp från flygplan under flygningen är ett förfarande som tillämpas på långflygningar för att minska vikten i nödsituationer. Syftet är att komma under maximivikten för säker landning. Detta sker endast om flygrouten läggs om på grund av tekniska problem eller om en passagerare har blivit allvarligt sjuk. Förfarandet härrör från internationell standard JAR-OPS, enligt vilken en operatör är skyldig att se till att flygplanets maximala tillåtna landningsvikt inte överskrids. I sådana fall är dumpning av bränsle uttryckligen tillåtet om ett säkert förfarande tillämpas.

I sådana nödsituationer anvisas flygplanet vanligen ett särskilt luftrum, om möjligt över obebodda områden. Med tanke på flygplanets höjd och fart när dumpningen sker, men även med hänsyn till turbulensen bakom planet som omvandlar flygfotogenet till fin ånga, når endast en mycket liten del av den totala mängden flygfotogen marken. Kommissionen känner inte till några särskilda miljökonsekvensbedömningar på området, men enligt tillgänglig information skall koncentrationsnivån per kvadratkilometer land eller hav vara så låg att det är osannolikt att ekosystemen påverkas.

Eftersom dumpning av flygfotogen endast sker i nödsituationer där människoliv står på spel, och med tanke på de obetydliga effekterna för ekosystemen, torde det inte vara realistiskt att införa förbud mot dumpning av flygfotogen.

Dumpning av flygfotogen innebär dessutom en stor ekonomisk förlust för flygbolaget, och det kan därför förutsättas att åtgärden endast används som en sista utväg.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0161/01

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(31 januari 2001)

Ämne: Dödsfall bland barn som kunnat undvikas

Enligt Unicef:s rapport för år 2001, dog det världen över elva miljoner barn under år 1999 av skäl som hade kunnat undvikas. Dessutom lider 177 miljoner barn av tillväxtstörningar som beror på att deras mödrar varit undernärda under graviditeten.

Vidare påpekas att ungefär 100 miljoner barn inte går i skolan. I fattiga länder har två av tio barn ingen grundläggande skolutbildning och ungefär 20 miljoner barn har måst lämna sina hem på grund av krig.

Inför denna beklämmande verklighet, som det är svårt att inte engagera sig i av ansvarskänsla och solidaritet med resten av mänskligheten, ombeds kommissionen uppge om den anser sig böra lägga fram konkreta förslag för att få EU:s medlemsstater att omvandla de fattiga ländernas skulder till investeringar, så att dessa länders skuldåterbetalning inte hindrar dem från att tillhandahålla grundläggande sociala tjänster?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(23 mars 2001)

Kommissionen är medveten om de problem och utvecklingsfrågor som tas upp i årsrapporten från Unicef (United Nations International children's emergency fund). Kommissionen stöder utvecklingsländernas ansträngningar att förbättra folkhälsa, utbildning och tillgången på livsmedel. Kommissionen gör detta genom direktinvesteringar på det sociala området och genom stöd till internationella initiativ för att minska de fattigaste ländernas skuldbörda. Tidigare skuldamorteringar används nu inom de nationella budgetarna för att finansiera försök att minska fattigdomen. Detta har lett till ökade kostnader på det sociala området, som folkhälsa, utbildning och tillgång på livsmedel.

Alla medlemsstater har utlovat medel till fonden för de mest skuldtyngda fattiga länderna. Det behövs nu ökade utbetalningar för att finansiera strategier för att minska fattigdomen i dessa länder. Gemenskapen har avsatt 1 miljard euro och utlovat 354 miljoner euro, vilket utgör ca en tredjedel av de totala bidragen hittills. Kommissionen skulle välkomna ytterligare ansträngningar av alla givarländer, särskilt G7-länderna, vars bidrag till fonden inte står i rimlig proportion till deras ekonomier.

Gemenskapen ger väsentligt och ökande stöd till program inom hälso- och utbildningssektorn i utvecklingsländerna. Stödet ges till förbättring av hur hälsosystemen förvaltas och fungerar, vilket inbegriper åtgärder för att förbättra mödra- och barnhälsovård och för att öka tillgången till grundskoleutbildning, särskilt för flickor.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0122/01 från Brian Crowley (UEN) till rådet. EU:s politik för bekämpning av tortyr.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 235 E , 21/08/2001 s. 0125 - 0126



SKRIFTLIG FRÅGA P-0122/01 från Brian Crowley (UEN) till rådet (24 januari 2001) Ämne: EU:s politik för bekämpning av tortyr Kan rådet under det svenska ordförandeskapet åta sig att på gemenskapsnivå och internationellt aktivt verka för att utveckla en omfattande politisk strategi för avskaffande och förebyggande av tortyr och misshandel som en huvudmålsättning i EU:s politik för mänskliga rättigheter? Detta mot bakgrund av att tortyr av både kvinnor, barn och män beräknas förekomma i fler än hälften av världens länder. Kan rådet dessutom garantera att en viktig del i en sådan gemenskapspolitik också blir att se till att de ansvariga för denna tortyr ställs till svars för sina handlingar? Svar (14 maj 2001) Rådets arbetsgrupp för de mänskliga rättigheterna undersöker metoder att stärka EU:s strategi mot tortyr och har engagerat sig i processen med att utforma riktlinjer för en EU-strategi gentemot tredje länder om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Det svenska ordförandeskapets mål är att rådet skall anta utkastet till riktlinjer före juli 2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0152/01

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(31 januari 2001)

Ämne: Balkansyndromet EU-tjänstemäns säkerhet

Kommissionen har redan uttryckt sin oro över Balkansyndromet, eftersom en mängd EU-tjänstemän samt personal från icke-statliga organisationer befinner sig i de områden i Kosovo som är i riskzonen. Har kommissionen med tanke på att byrån för återuppbyggnad på Balkan har sitt säte i Thessaloniki för avsikt att utreda om det eventuellt skulle gå att förflytta dem till Thessaloniki för att skydda deras hälsa? Utvidgandet av byråns verksamhet i Serbien och Montenegro kommer att leda till kommunikationsproblem för EU-tjänstemännen inom byrån. Är det inom ramen för gällande förordningar möjligt att ge anslag till en flygförbindelse som skulle binda samman Thessaloniki med Pristina, Belgrad och Potgoritsa?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(23 april 2001)

Det påstådda Balkansyndromet håller fortfarande på att undersökas inom olika forum.

Förenat nationernas miljöprogram och gemenskapens artikel 31-kommitté har dragit slutsatsen att det inte finns några överhängande miljö- eller hälsorisker. Gemenskapen samarbetar med de internationella organisationer som genomför dessa undersökningar. Hittills har det inte framkommit några klara bevis för att det skulle förekomma hälsorisker. Europeiska byrån för återuppbyggnad kommer därför att fortsätta sitt arbete som tidigare, dvs. på de platser där programmen genomförs.

Även om det kan vara svårt med transporter inom regionen kommer öppnandet av byråns kontor i Belgrad och Podgorica inte att leda till kommunikationsproblem. Bortsett från det faktum att byråns tre kontor kommer att ansvara för olika program, med en hjälp av kunnig personal, kommer den moderna tekniken att sörja för tillräckliga kontakter och samordning kontoren emellan.

När det gäller frågeställarens andra förslag erinrar kommissionen om att ett sådant stöd inte är möjligt enligt gemenskapens konkurrensregler, oavsett om det finansieras med gemenskapsmedel eller med nationella medel, såvida det inte finansieras genom ett anbudsförfarande som omfattar hela gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0439/01

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(16 februari 2001)

Ämne: Programmet Europartneriat

Europeiska kommissionen fattade nyligen beslut om att programmet Europartneriat skulle läggas ned. Detta program har erbjudit många små och medelstora företag i sydvästra England utomordentliga möjligheter att knyta kontakter och bilda nätverk och företagen har med besvikelse mottagit budet om att det skall läggas ned.

Kan kommissionen ge besked om:

1. När detta beslut fattades?

2. Varför kommissionen inte längre fortsätter med detta program?

3. Om kommissionen har några planer på att ersätta detta program med något nytt och liknande sådant?

4. Varför kommissionen, mot bakgrund av att programmet håller på att utvärderas till en kostnad av 200 000 GBP, beslutade att lägga ned programmet innan utvärderingsarbetet slutförts?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(4 april 2001)

1. och 2. Kommissionen har sett över sina prioriteringar och de resurser den har för att utföra sina uppgifter. I detta sammanhang och efter arbetet i en särskild arbetsgrupp i enlighet med kommissionens meddelande av den 26 juli 2000, Matching the Commission's activities with its human resources har den beslutat att den inte längre kommer att medverka direkt i förvaltningen av Europartnerskapsevenemang(1).

3. Kommissionen kommer inte att utarbeta något särskilt program för att ge ekonomiskt stöd till Europartnerskap-liknande evenemang. Den kommer att fortsätta med sina satsningar på att underlätta samarbete mellan företag och främja internationalisering av små och medelstora företag på andra sätt.

Inom regionalpolitiken kommer stöd till små och medelstora företag även i fortsättningen att vara ett mål som berättigar till bidrag från strukturfonderna.

4. Målet med den bedömning av Europartnerskap som pågår är att granska vilka effekter Europartnerskap-programmet haft under de 1012 år det varit i drift och föreslå hur uppläggningen kan förbättras. Kommissionens beslut att inte längre anslå egna medel till programmets förvaltning hindrar inte att den metod som utarbetats under åren används av andra berörda parter, särskilt de som insett fördelarna med tidigare program. Utvärderingen kommer att bli användbar för sådana parter. Kommissionen är beredd att förse nya organisatörer med de administrativa verktyg den tagit fram. t.ex. handboken för organisatörer och programvarupaketet.

(1) SEK(2000) 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0182/01

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till rådet

(5 februari 2001)

Ämne: Rådet (fiske) och integration

Rådet (fiske) har fått i uppdrag att utarbeta en strategi för att integrera miljö och hållbar utveckling i den gemensamma fiskeripolitiken. En övergripande strategi skall meddelas före toppmötet i Göteborg i juni 2001, som en del av den integrationsprocess som beslutades i Cardiff. Hur avser rådet att genomföra detta uppdrag med tanke på att framstegen hittills varit begränsade?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0182/01 och E-0215/01

(14 maj 2001)

1. Vid Europeiska rådets möte i Santa Maria da Feira (i juni 2000) lade rådet fram en rapport om integrering av miljökrav och hållbar utveckling i den gemensamma fiskeripolitiken, som svar på uppmaningen från Europeiska rådet i Köln. Denna rapport är framför allt beskrivande och presenterar den rättsliga ramen för den gemensamma fiskeripolitiken när det gäller integreringsfrågan, de befintliga rättsakterna och de resultat som uppnåtts.

2. Även om Feira-rapporten inte innehåller någon integrationsstrategi är den ett första steg på vägen mot fastställandet av den sektoriella strategi som Europeiska rådet i Helsingfors begärde. I rapporten noteras att den gemensamma fiskeripolitikens målsättningar att samtidigt skydda havsmiljön och på ett ansvarsfullt sätt förvalta utnyttjandet av de levande havsresurserna på ett sätt som säkrar deras fortbestånd har uppfyllts endast delvis och det konstateras avslutningsvis att strävan efter en integrering av miljökraven i fiskeripolitiken alltså skall fortsättas och intensifieras.

3. I Feira-rapporten hänvisas också till den kommande översynen av den gemensamma fiskeripolitiken år 2002 som kommer att ge tillfälle till en grundlig diskussion om samtliga frågor kring integreringen av fiskeri- och miljöpolitiken och göra det möjligt att införa de respektive ändringar som denna integration kräver i den gemensamma fiskeripolitiken i enlighet med den integrationsstrategi som Europeiska rådet i Helsingfors begärde till juni 2001.

4. Rådets organ håller för närvarande på att utarbeta ett utkast till rådets slutsatser om miljöintegration och hållbar utveckling i den gemensamma fiskeripolitiken, vilka är avsedda att utgöra svar på begäran om en integrationsstrategi före tidsgränsen i juni.

5. Det bör dock noteras att kommissionen inom kort förväntas att för rådet och Europaparlamentet lägga fram en rad viktiga dokument vilka kommer att vara relevanta för en sektoriell strategi.

Det har därför i detta skede inte varit möjligt att ta hänsyn till dessa dokument vilka är följande:

- Grönboken om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken.

- Meddelandet om delar i en strategi för integrering av miljöskyddskrav i den gemensamma fiskeripolitiken.

- Handlingsplanen för biologisk mångfald (kapitlet om fiske).

6. Det bidrag som kommer att läggas fram i detta sammanhang behöver ännu behandlas noggrant i rådet och det bör spela en viktig roll vid genomförandet av en gemensam integrationsstrategi efter Europeiska rådets möte i Göteborg den 1516 juni 2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0531/01

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(22 februari 2001)

Ämne: Dermatologisk kirurgi

Nyligen inrättades International Society of Plastic and Aesthetic Dermatology i Italien för att bekräfta den dermatologiska kirurgins syften. Denna vetenskap omfattar alla noninvasiva metoder som genom medicinska hudvårdsmetoder kan förbättra hudens utseende och hålla den i gott skick. Kan kommissionen besvara följande:

1. Känner kommissionen till denna nya vetenskap? Om så är fallet, kan den ange om den även finns i andra länder i unionen? Om så inte är fallet, anser inte kommissionen att det vore lämpligt att inom ramen för forskningsprogrammet utvärdera denna vetenskap som, om den visar sig vara effektiv, har den stora fördelen att vara noninvasiv?

2. Vilka initiativ föreslår kommissionen för att informera om och främja denna vetenskap i unionens övriga länder?

3. Anser inte kommissionen att universitetsundervisning i denna specialisering, genom metoder som tar hänsyn till hudens välbefinnande och som åtgärdar estetiska hudproblem och hudens åldringsprocess, kan bidra till att förbättra hälsan och ge större kroppsligt välbefinnande?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(23 april 2001)

1. Kommissionen känner till denna nya vetenskap. Ingen detaljerad informations finns dock att tillgå varken om den nyligen inrättade International Society of Plastic and Aesthetic Dermatology, eller om vetenskapens spridning i Europa när det gäller forskning. Kommissionen skulle uppskatta om parlamentsledamoten lämnade information om detta.

Trots att det i det nuvarande Livskvalitetsprogrammet inte finns någon specifik bestämmelse om detta, så kan relevanta forskningsförslag läggas till kapitel 7.2 iii + iv i FoTUD, forskning och verksamhet för teknisk utveckling av generisk art (klinisk provning, retrospektiva och prospektiva undersökningar)(1).

2. Det är inte kommissionens uppgift att offentliggöra en viss medicinsk disciplin eller verksamhet.

3. Kommissionen kan inte uttala någon åsikt eftersom man inte har tillgång till den information som krävs för detta. När det gäller forskningen för att bekämpa åldrandets effekter, hänvisas till en särskild nyckelåtgärd 6 i Livskvalitetsprogrammet om Den åldrande befolkningen och funktionsnedsättningar.

(1) http://www.cordis.lu/life/home.html.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0335/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(13 februari 2001)

Ämne: Priset på vete

Kan kommissionen ange EU:s interna pris för vete vid utgången av varje årtionde sedan 1959, samt ange detta pris i förhållande till världsmarknadspriset i varje enskilt fall?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(23 mars 2001)

Den gemensamma marknadsorganisationen för spannmålssektorn infördes den 1 juli 1967. Fram till dess, med början 1962, gällde ett övergångssystem enligt förordning nr 19(1).

Inom ramen för den gemensamma marknadsorganisationen har de interna priserna justerats efter interventionspriserna. Följande har gällt för vete:

- Regleringsåret 1967/1968: 98,75 beräkningsenheter/ton,

- Regleringsåret 1969/1970: 98,75 beräkningsenheter /ton,

- Regleringsåret 1979/1980:165,26 ecu/ton,

- Regleringsåret 1989/1990:163,62 ecu/ton,

- Regleringsåret 1999/2000:119,19 euro/ton.

Förhållandet mellan dessa institutionella priser, som per definition är stabila, och världsmarknadspriserna svänger ibland kraftigt under korta perioder under ett regleringsår.

Under regleringsåret 1969/1970 låg det pris cif/Rotterdam som kommissionen registrerade på mellan 53 och 49 beräkningsenheter, dvs. runt 50 % av interventionspriset.

Efter en exceptionell topp under åren 19731974 höll sig priset cif/Rotterdam för vete runt 143 ecu per ton under regleringsåret 1979/1980, dvs. på 86 % av interventionspriset.

Efter det att USA i slutet av 80-talet införde särskilda åtgärder för att främja exporten av vete föll världsmarknadspriserna med omkring 130 ecu under sommaren 1989 till under 70 ecu under andra halvåret 1990 för att slutligen hamna på under 50 euro i januari/februari 1991, dvs. på omkring 30 % av gemenskapens interventionspris.

Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992, som bland annat innebar sänkta interventionspriser, ledde till ett gemenskapspris på ungefär samma nivå som världsmarknadspriset. Under regleringsåret 1999/2000 höll sig priset cif mellan 102 och 103 euro, dvs. runt 90 % av det överenskomna priset.

(1) EGT 30, 20.4.1962.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3983/00 från Christine De Veyrac (PPE-DE) till kommissionen. Gemenskapsstöd till regionen Midi-Pyrénées.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 318 E , 13/11/2001 s. 0017 - 0017



SKRIFTLIG FRÅGA E-3983/00 från Christine De Veyrac (PPE-DE) till kommissionen (20 december 2000) Ämne: Gemenskapsstöd till regionen Midi-Pyrénées Kan kommissionen ange hur mycket Toulouse och regionen Midi-Pyrénées har tilldelats i gemenskapsstöd och vilka som mottagit dessa medel under 1997, 1998, 1999 och 2000, samt, i förekommande fall, till vilka belopp åtagandebemyndiganden och betalningsbemyndiganden gjorts för: - ERUF, - EUGFJ:s utvecklingsenhet, - Europeiska socialfonden, - utvecklingsprogram, - miljöprogram, - program avseende små och medelstora företag, - utbildnings- och ungdomsprogram, - decentraliserat samarbete? Kompletterande svar avgivet på kommissionens vägnar av Prodi (27 juni 2001) Med hänvisning till sitt svar av 11/01/2001(1) sänder kommissionen nu de begärda upplysningarna direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat. (1) EGT C 151 E, 22.5.2001.