SKRIFTLIG FRÅGA E-0562/02

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till kommissionen

(27 februari 2002)

Ämne: Norsk momslagstiftnings överensstämmelse med EU:s direktiv

Från den 1 juli 2001 ändrades momslagstiftningen i Norge(1) och omvänd skattskyldighet för tjänster som kan levereras på distans (såsom reklamtjänster) infördes i likhet med bestämmelserna i det sjätte momsdirektivet(2). Innan denna ändring genomfördes berodde skyldigheten att betala moms i Norge för bolag med huvudkontor i EU på om dessa bolag var momsregistrerade i Norge eller inte(3).

Den nya lagstiftningen förefaller stå i strid med den tidigare lagstiftningen, som fortfarande är i kraft. Därför tolkar norska bolag lagstiftningen olika och tillämpningen av norsk moms är inte enhetlig för samtliga aktörer på den inre marknaden. Formuleringen som kan levereras på distans kan ses som mer restriktiv än i räckvidden i EU:s direktiv.

1. Känner kommissionen till Norges nuvarande momslagstiftning?

2. Är den norska momslagstiftningen förenlig med EU:s direktiv och EG-domstolens rättspraxis?

3. Är den restriktion som införs genom formuleringen som kan levereras på distans förenlig med EU:s direktiv och EG-domstolens rättspraxis?

4. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta och inom vilka tidsramar om den vill göra invändningar mot den norska momslagstiftningen?

5. Skulle sådana åtgärder vara retroaktiva och skulle de tillämpas på redan betald moms?

(1) Norsk förordning nr 121 av den 15 juni 2001.

(2) Artikel 9.2e i sjätte momsdirektivet.

(3) Artikel 4 i norsk förordning nr 50.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(12 april 2002)

Kommissionen känner inte till Norges momslagstiftning, eftersom Norge inte är med i Europeiska unionen och därför inte är skyldig att informera kommissionen om sin skattelagstiftning.

Det finns normalt ingen skyldighet för Norge att anpassa sin lagstiftning efter gemenskapens direktiv på momsområdet, eftersom gemenskapens direktiv endast riktar sig till medlemsstaterna, inte till tredjeland. Detta gäller även bestämmelserna om omvänd skattskyldighet.

I artikel 14 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), vilket Norge har undertecknat, föreskrivs emellertid att ingen avtalsslutande part på varor från andra avtalsslutande parter direkt eller indirekt skall lägga interna skatter eller avgifter, av vilket slag de än är, som är högre än de avgifter som direkt eller indirekt läggs på liknande inhemska varor. Vidare skall ingen avtalsslutande part på varor från andra avtalsslutande parter lägga sådana interna skatter eller avgifter som är av sådan art att de indirekt skyddar andra varor.

Befogenheten att undersöka huruvida lagstiftningen i ett land som har undertecknat EES-avtalet och är avtalsslutande part i Europeiska frihandelssammanslutningen (EFTA) är förenlig med EES-avtalet tillfaller EFTA:s övervakningsmyndighet. Denna myndighet har befogenhet att inleda ett överträdelseförfarande genom att ta upp fallet vid EFTA-domstolen om den finner att en avtalsslutande parts lagstiftning inte är förenlig med avtalet. Kommissionen har inga sådana befogenheter när det gäller Norge, eftersom överträdelseförfaranden inom ramen för EG-fördraget endast är tillämpliga på medlemsstater och inte på tredjeland.