SKRIFTLIG FRÅGA E-2361/02

från Bartho Pronk (PPE-DE) till kommissionen

(2 augusti 2002)

Ämne: Lika behandling av invånarna i Tysklands nya delstater

Lönerna i Tysklands nya delstater, som tidigare hörde till DDR, ligger strukturellt lägre än i de gamla delstaterna och vissa av Europeiska unionens medlemsstater. Vissa arbetsgivarorganisationer har bestämmelser som hindrar arbetstagarna att flytta över till en arbetsgivare i de gamla delstaterna eller i en annan medlemsstat (och på det sättet få högre lön). Ett exempel på detta är den evangelisk-lutherska landskyrkan i Thüringen, som inte tillåter sina predikanter att flytta över till en landskyrka i de gamla delstaterna eller till en kyrka i någon annan medlemsstat inom Europeiska unionen.

Mot bakgrund av detta vill jag ställa följande frågor till kommissionen:

1. Delar kommissionen min åsikt om att detta bryter mot principen om fri rörlighet för arbetstagare?

2. Delar kommissionen min åsikt om att detta innebär en överträdelse av gemenskapsrätten?

3. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta, med eller utan samråd med Tysklands regering?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(13 september 2002)

Fri rörlighet för arbetstagare garanteras genom artikel 39 i EG-fördraget och därmed förbunden sekundärlagstiftning, särskilt förordning (EEG) nr. 1612/68(1) och rådets direktiv 68/360/EEG(2). Dessa bestämmelser ger arbetstagare i Europeiska unionen rätt att arbeta och bosätta sig i en annan medlemsstat. Bestämmelserna gäller likvärdigt för offentliga och privata arbetsgivare(3).

Rörlighet inom Tyskland omfattas inte av gemenskapens bestämmelser om fri rörlighet för arbetstagare, då det rör sig om en inre angelägenhet.

När det gäller rörlighet mellan Tyskland och andra medlemsstater har tyska medborgare rätt att arbeta i en annan medlemsstat förutsatt att de kan räknas som arbetstagare i den mening som avses i bestämmelserna i gemenskapsrätten om fri rörlighet för arbetstagare, vilket är ett begrepp som utarbetats av EG-domstolen(4). För att kunna utöva denna rätt får man varken hindra en arbetstagare från att avsluta sin nuvarande anställning enligt gällande tysk lagstiftning eller från att påbörja en annan anställning i en annan medlemsstat. Mot bakgrund av den information som lämnats kan kommissionen inte ge ett närmare svar.

Bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare är dock direkt tillämpliga och kan därför åberopas i en nationell domstol. En arbetstagare som anser sig vara hindrad från att utöva sin rätt till fri rörlighet bör själv väcka talan mot den berörda arbetstagaren.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen, EGT L 257, 19.10.1968.

(2) Rådets direktiv 68/360/EEG av den 15 oktober 1968 om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer, EGT L 257, 19.10.1968.

(3) Mål C-281/98, Angonese, REG [2000] I-04139.

(4) Detta förutsätter att en person utför verkligt och reellt arbete under tillsyn av en annan och får betalt för det mål 532/81, Levin Rec. [1982] 1035. Se dock även förklaring nr 11 till Amsterdam-fördraget om kyrkors ställning, där EU framhäver att den respektar och inte ingriper i kyrkors och religiösa sammanslutningars och samfunds ställning enligt nationell lag i medlemsstaterna.