ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-4002/98

från Caroline Jackson (PPE) till kommissionen

(5 januari 1999)

Angående: Direktivet om paketresor

Trots direktivet om paketresor (90/314/EEG)(1) har det blivit allt vanligare att konsumenter klagar över paketresearrangörerna. Oftast vill konsumenterna veta vad som händer om de köper en paketresa av en researrangör som sedan går i konkurs och man undrar även över de tilläggsavgifter som tas ut utöver de officiella priserna.

Tycker kommissionen att direktivet ger konsumenterna ett tillfredsställande skydd vid en researrangörs eventuella konkurs, så att researrangören och/eller den reseförsäljare som sålt biljetten tvingas att ge tillräckliga garantier för att konsumenten snabbt kan få tillbaka sina inbetalade pengar vid en eventuell konkurs?

Varför har kommissionen varit beredd att godta att Förenade kungariket ändrat direktivets artikel 4 om möjligheten att se över de officiella priserna, och gjort den svagare och luddigare än den är i sin ursprungliga form i direktivet?

Avser kommissionen att mot bakgrund av dessa och övriga anmärkningar lägga fram ändringsförslag till direktivet?

(1) EGT L 158, 23.6.1990, s. 59.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2605/98

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Flygtidtabeller och S.A. Benz

Känner kommissionen till det senaste fantasifulla skönlitterära verket av den belgiska författaren S.A. Benz?

På ett mycket originellt sätt ger sig romanen ut för att vara ett flygbolags tidtabell. Detta leder emellertid till viss förvirring, eftersom passagerare förväxlar den med den riktiga tidtabellen, och till följd av detta kommer fram flera timmar för sent till sina resmål.

Kommer kommissionen att uppmana utgivarna att upphöra med distributionen av denna publikation eller åtminstone förse den med en nödvändig dementi?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(2 oktober 1998)

Kommissionen känner inte till den bok som parlamentsledamoten hänvisar till men är tacksam för att parlamentsledamoten riktar uppmärksamheten på ett sådant originellt alster.

Eftersom det är uppenbart att det är fråga om en skönlitterär bok delar inte kommissionen parlamentsledamotens farhågor och den överväger inte heller att vidta några åtgärder.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3013/98

från Mair Morgan (PSE) till kommissionen

(28 september 1998)

Angående: Utgifter för verksamhet som gäller information och kommunikationer i Förenade kungariket

Skulle kommissionen kunna tillhandahålla detaljerade faktauppgifter angående verksamhet som gäller information och kommunikationer i Förenade kungariket? Dessa uppgifter bör vara utformade så att de visar vilka summor som lagts ut i varje region samt om vilka slags utgifter det rör sig om (till exempel löner, publikationer, representation etc.)

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(18 november 1998)

Budgetanslaget för informationsverksamhet för hela Förenade kungariket uppgick 1998 till 3,3 miljoner ecu (1997: 5,9 miljoner ecu). Ungefär 100 000 ecu vardera för Nordirland, Skottland och Wales har från detta belopp avsatts för målgruppsinriktad politisk verksamhet och informationsverksamhet. Löneutgifter inkluderas inte och inte heller andra driftskostnader som administreras centralt från London. De regionala kontoren har tillgång till avtal med kostnadsdelning för informationstjänster och har även medel öronmärkta för publikationer och en lång rad utåtriktade aktiviteter.

Utgifterna för informationsverksamhet har ungefärligen uppgått till:

>Plats för tabell>

Hela anslaget för Wales har inte utnyttjats i år p.g.a. personalförändringar. Man kan anta att verksamhetsnivån nu kommer att öka.

16 tjänstemän finns placerade i Förenade kungariket. Lönerna för EU-tjänstemän finns angivna i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(1). Det finns 27 lokalanställda i Förenade kungariket (London 17, Nordirland 4, Skottland 3, Wales 3) och löneutgifterna uppgår till 995 000 ecu under 1998 (938 000 ecu under 1997).

(1) EGT L 351, 23.12.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3958/98

från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Piratprodukter

Enligt utredningar som gjorts av den europeiska ekonomiska kommissionen ECE har Öst- och Centraleuropa vid sidan om Asien utvecklats till ett nytt stort marknadscentrum som piratprodukter transiteras igenom på väg till den inre marknaden inom EU. Piratproduktionen av varor utgör också ett viktigt hinder för utökade EU-investeringar i Östeuropa eftersom företagen märker att de i de ifrågavarande länderna inte har det rättsliga skydd som de skulle behöva.

Hur tänker kommissionen skapa ökad effektivitet i sin kamp mot tillverkningen och distributionen av piratprodukter i Östeuropa? Vad tänker kommissionen göra för att få till stånd ett effektivare samarbete med de östeuropeiska myndigheterna på denna punkt?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar

(8 februari 1999)

Det faktum att immaterialrätten inte skyddas och efterlevs i tillräcklig utsträckning och på ett effektivt sätt i länderna i Central- och Östeuropa är ett bekymmer för kommissionen. Kommissionen håller med om att pirattillverkning och varumärkesförfalskning utgör betydande hinder för utländska investeringar.

Genom Europaavtalen har länderna i Central- och Östeuropa förbundit sig att tillhandahålla ett immaterialrättsligt skydd på en liknande nivå som inom gemenskapen. Varje berört land har huvudansvaret för att bekämpa tillverkningen av varumärkesförfalskade varor, men kommissionen bevakar noggrant utvecklingen av det immaterialrättsliga skyddet i Central- och Östeuropa. Allmänt sett är samarbetet gott mellan kommissionen och myndigheterna i Öst- och Centraleuropa. Det har gjorts framsteg i alla länderna, särskilt i Polen, Bulgarien och Tjeckien, där på senare tid ny lagstiftning införts eller konkreta åtgärder vidtagits inom polisen, tullmyndigheterna och rättsväsendet. Kommissionen har i sina kontakter med länderna i Central- och Östeuropa regelbundet tagit upp frågan om varumärkesförfalskning och pirattillverkning och kommer att fortsätta göra det. Sedan 1992 har kommissionen dessutom genom Phare-programmet givit tekniskt bistånd till de nationella myndigheterna, särskilt genom de program för flera länder som avser immateriell och industriell äganderätt. Rättsligt stöd och utbildning av åklagare, domare, tull- och polistjänstemän är viktiga inslag i detta bistånd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3911/98

från Jean-Claude Pasty (UPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Tulltaxe- och statistiknomenklaturen och Gemensamma tulltaxan i fråga om tryffel

Genom kommissionens förordning (EG) 2261/98(1) av den 26 oktober 1998 ändras bilaga I till rådets förordning (EEG) 2658/87(2) om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan. Tryffel nämns på flera ställen - under KN-nr 0709 52 00 "Tryffel", med angivande av tullsatsen, och under KN-nr 0712 30 00, som omfattar "svampar och tryffel".

Trots att nomenklaturen har stora förtjänster är den inte tillräckligt utförlig i fråga om tryffel. En och samma beteckning kan nämligen motsvara ett tiotal sorter av mycket olika kvalitet (och pris), till exempel tuber melanosporum, tuber magnatum, tuber aestivum, tuber uncinatum - för att endast nämna några av de mest saluförda sorterna.

Det är viktigt att få en statistiskt riktig bild av de kvantiteter som finns på marknaden, de tariffer som skall fastställas och framför allt konsumenternas säkerhet. Anser därför inte kommissionen att posten "tryffel" borde vara mer omfattande, eftersom den nu finns, och framför allt eftersom det inte förekommer någon sammanslagning av exempelvis kvoterna för "svampar och tryffel"?

Kunde dessutom inte den franska standarden för "färsk tryffel", som är två år gammal, och som omfattar en exakt klassificering av de olika sorter som saluförs tjäna som utgångspunkt för detta?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 februari 1999)

För närvarande finns det tre nummer i tulltaxe- och statistiknomenklaturen som avser tryffel, nämligen 0709 52 som avser färsk tryffel, 0712 30 som avser svampar och tryffel (tillfälligt konserverade, men olämpliga för direkt konsumtion i detta tillstånd) och 2003 20 som avser tryffel (beredda eller konserverade på annat sätt än med ättika eller ättiksyra).

KN-numren 0709 52 och 2003 20 omfattar relativt små handelsvolymer och värden, nämligen 270 000 euro respektive 140 000 euro för 1997. För KN-nummer 0712 30 som avser svampar och tryffel uppgick emellertid importvärdet till 66 miljoner euro. Även om det statistiskt inte går att skilja på svampar och tryffel är det ändå rimligt att anta att tryffel endast utgör en mindre del av detta belopp, eftersom produktionen av en så dyrbar produkt som tryffel inte kan vara särskilt stor.

Eftersom kommissionen håller på att förenkla och modernisera tulltaxe- och statistiknomenklaturen och eftersom ett ökat antal nummer medför en ökad administrativ börda för företagen, särskilt för de små och medelstora företagen, förefaller en uppdelning av svampar och tryffel i olika undernummer inte att vara lämplig.

(1) EGT L 292, 30.10.1998, s. 1.

(2) EGT L 256, 7.9.1987, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3401/98

från Carmen Fraga Estévez (PPE) till kommissionen

(9 november 1998)

Angående: Orsakerna bakom den föreskrivna minimistorleken på svärdfisk i Medelhavet

I bilaga IV i rådets förordning 1626/94(1) fastställs det att den svärdfisk som fångas i Medelhavet (Xiphias gladius) skall vara minst 120 cm lång. Detta mått överensstämmer med rekommendationerna från Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbeståndet i Atlanten (ICCAT). ICCAT har dock aldrig utfärdat några rekommendationer rörande minimistorleken på svärdfisk i Medelhavet, och att denna minimistorlek är överdriven för Medelhavets del är något som forskarna i stort sett är eniga om och som bekräftas av erfarenheter inom fiskerisektorn. Det är bevisat att svärdfiskbeståndet i Medelhavet skiljer sig helt och hållet från det i Atlanten, bland annat genom att Medelhavets svärdfiskar är mindre och blir könsmogna tidigare.

Följande fråga ställs mot bakgrund av ovanstående och i syfte att låta åtgärderna för förvaltning av Medelhavet förbli enhetliga, utan att fiskerisektorn drabbas i onödan. Kan kommissionen förklara vilka orsaker och biologiska fakta som ligger bakom fastställandet av en minimilängd på 120 cm för svärdfisk som fångas i Medelhavet?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(2 december 1998)

Minimistorleken för landad svärdfisk i Medelhavet enligt rådets förordning (EG) 1626/94 av den 27 juni 1994 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna i Medelhavet fastställdes för stoppa en utveckling mot fångst av allt mindre svärdfiskar. När ovan nämnda förordning antogs var det redan uppenbart att fångster av unga svärdfiskar i Medelhavet ökade oroväckande och att medelstorleken på de landade exemplaren minskade dramatiskt. Även om det inte förelåg någon särskild rekommendation från Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbestånden (ICCAT) när det gällde svärdfisk i Medelhavet, ansåg kommissionen under dessa förhållanden att ett fastställande av den minimistorlek som redan gällde i Atlanten skulle vara ett första viktigt steg mot att stoppa ovan nämnda utveckling.

Vid det gemensamma vetenskapliga möte om stora pelagiska arter som Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbestånden och Allmänna rådet för fiske i Medelhavet (GFCM) höll den 7-12 september 1998, diskuterades problemen med fångst av unga svärdfiskar i Medelhavet. Man var överens om att fångsterna av unga svärdfiskar är alldeles för stora och måste minskas. Däremot ansåg man att en minimistorlek på 120 centimeter kanske inte är den lämpligaste åtgärden, dels på grund av de biologiska egenskaper som kännetecknar svärdfisken i Medelhavet, dels på grund av åtgärdens tillämplighet. Därför föreslog den gemensamma arbetsgruppen att alternativa åtgärder för skydd av unga svärdfiskar i Medelhavet skall undersökas. Mot bakgrund av de möjliga alternativa åtgärder, som kan komma att föreslås av experter från Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbestånden och Allmänna rådet för fiske vid framtida möten, kommer kommissionen att överväga lämpliga initiativ.

(1) EGT L 171, 6.7.1994, s. 1.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 207 , 21/07/1999 s. 0002



SKRIFTLIG FRÅGA E-2418/98 från Anita Pollack (PSE) till kommissionen (27 juli 1998) Ämne: Monsanto och "terminatorgenen" Vilka rättsliga möjligheter har EU att förmå eller tvinga Monsanto att inte använda sin "terminatorgen"? Svar avgivet på kommissionens vägnar av Franz Fischler (28 september 1998) Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3877/98

från Riccardo Garosci (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Förklaringar från EU-experter under Europaparlamentets och kommissionens gemensamma konferens om livsmedelssäkerhet och BSE-krisen

Under Europaparlamentets och kommissionens gemensamma konferens om livsmedelssäkerhet efter BSE-krisen den 30 november 1998 i Bryssel uttryckte olika talare, däribland medlemmar av SSC (Vetenskapliga styrkommittén) och SCAN (Vetenskapliga kommittén för djurfoder), skepticism mot de länder som inte har några BSE-fall. Man konstaterade att sjukdomen inte kan stanna vid gränserna, att det inte genomförs många kontroller i dessa länder och att fallen därför är få. Dessa förklaringar är mycket allvarliga om man beaktar att det hela tiden talades om "öppenhet" och information under konferensen.

I bilaga 6 till kommissionens andra kvartalsrapport om BSE fastställs det på sidan 64 att endast tre länder har ytterst få BSE-fall: Danmark (1 fall), Luxemburg (1 fall) och Italien (2 fall). Anser kommissionen mot bakgrund av dessa uppgifter att experterna bör tillhandahålla ytterligare detaljer om de misstankar som kom till uttryck under konferensen? När det gäller dylika ståndpunkter kan man faktiskt inte acceptera så vaga formuleringar och sådana anklagelser.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(28 januari 1999)

Vid Europaparlamentets och kommissionens gemensamma konferenser den 30 november 1998 och den 1 december 1998, för vilka mötesprotokollen redan finns tillgängliga på kommissionens webbplats, redogjorde de närvarande vetenskapliga experterna för sina analyser av situationen i gemenskapen när det gäller bovin spongiform encefalopati (BSE) och hur den utvecklas. Dessa experter deltog oberoende och öppet. Kommissionen kan således inte svara i deras ställe på parlamentsledamotens fråga.

Med tillämpning av kommissionens beslut 98/272/EG av den 23 april 1998 om epidemiologisk övervakning av transmissibel spongiform encefalopati och om ändring av beslut 94/474/EG(1) skall dock en första rapport sammanställas när det gäller övervakning av transmissibla spongiforma encefalopatier (TSE) under våren 1999. Kommissionen kommer då särskilt att ägna sig åt att studera de program som medlemsstaterna har upprättat för att se till att de mål som har fastställts genom beslutet har uppnåtts.

(1) EGT L 122, 24.4.1998.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 182 , 28/06/1999 s. 0113



SKRIFTLIG FRÅGA E-3634/98 från Peter Truscott (PSE) till rådet (4 december 1998) Angående: Registrering och auktorisering av frisörer Skulle rådet kunna tänka sig att införa obligatorisk registrering och auktorisering av samtliga professionella frisersalonger och frisörer i hela Europeiska unionen? För närvarande är det endast i Förenade kungariket, Grekland eller Irland som frisörer inte auktoriseras, vilket innebär att frisörerna både kan vara outbildade, okvalificerade och oförsäkrade i dessa tre länder. Detta kan få allvarliga följder för medborgarnas hälsa och säkerhet i dessa länder. Svar (22-23 februari 1999) Rådet skulle vilja understryka att medlemsstaterna är behöriga att organisera, strukturera och reglera yrkesutövning. Därmed är varje medlemsstat i fråga om yrket frisör berättigad att bestämma vilken kompetensnivå som krävs för att få utöva yrket samt att fastställa särskilda krav på registrering och auktorisering.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3670/98

från Gerhard Hager (NI) till rådet

(4 december 1998)

Angående: Reskostnadsersättning för EU-tjänstemän

Enligt informationer i pressen finns det planer på att höja reskostnadsersättningarna för EU-tjänstemän med upp till 30 %.

1. Existerar verkligen dessa planer?

2. Hur motiveras denna höjning?

3. Hur ska höjningen konkret utformas?

4. Vilka ytterligare kostnader kommer detta att innebära för EU-budgeten?

Svar

(22-23 februari 1999)

1. Rådet kan bekräfta att förslaget(1) till rådets förordning (EG, EKSG, Euratom) "om anpassning av de tariffer som fastställs i artikel 13 i bilaga VII till Tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna och som tillämpas på dagtraktamenten till tjänstemän på tjänsteresa inom Europeiska unionens medlemsstaters europeiska territorium" för närvarande granskas av rådets behöriga organ.

Som det anges i motiveringen är detta förslag en uppföljning av förslaget till förordning "om anpassning av de tariffer som fastställs i artikel 13 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna och som tillämpas på dagtraktamenten till tjänstemän på tjänsteresa inom Europeiska unionens medlemsstaters europeiska territorium samt fastställande av ett årligt anpassningsförfarande för dessa tariffer" som kommissionen lade fram den 23 september 1996(2) och som Europaparlamentet yttrade sig om den 12 mars 1997(3).

2. I motiveringen till kommissionens förslag anges även skälen till denna anpassning, särskilt att "de nuvarande traktamentena fastställdes av rådet den 22 juli 1991 (förordning (EEG) 2232/91 av den 22 juli 1991) efter en undersökning om hotell- och restaurangkostnader. Eftersom de gällande tarifferna är av äldre datum svarar dessa inte längre mot nuvarande ekonomiska villkor och uppfyller inte sin målsättning. [...] det är nödvändigt och brådskande att justera tarifferna för dagtraktamenten och ersättningsbeloppen för hotellkostnader för de tjänsteresor som utförs inom medlemsstaterna".

3. Tariffen för de föreslagna dagtraktamentena vid tjänsteresa fastställs i artikel 1 i ovannämnda förslag.

4. I finansieringsöversikten, som bifogas förslaget, beräknas de budgetkonsekvenser som nämns i punkt 4 i den ärade parlamentsledamotens fråga till 9,8 miljoner ecu.

(1) Överlämnat av kommissionen den 17 juli 1998 (KOM(98) 455 slutlig, ännu inte publicerad i Officiella tidningen).

(2) KOM(96) 451 slutlig, EGT C 349, 20.11.1996, s. 8, ändrat den 31 juli 1997 (KOM(97) 429 slutlig, EGT C 277, 12.9.1997, s. 4.

(3) EGT C 115, 14.4.1997, s. 77.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3415/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Levertransplantationer

Har kommissionen uppgifter om hur vanligt det är med levertransplantationer i de olika medlemsstaterna?

Anser kommissionen att man, med tanke på att dessa transplantationer är av stor betydelse och ständigt blir allt vanligare, bör genomföra en undersökning och i samband med denna utarbeta bestämmelser och ta initiativ som gäller alla?
SKRIFTLIG FRÅGA E-2449/98

från Angela Sierra González (GUE/NGL) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Avstånd mellan bostadsområden och gårdar med boskapsskötsel

Den pågående utvecklingen av intensiv boskapsskötsel med stora moderniseringsansträngningar och anpassning till gemenskapslagstiftningen har lett till att jordbruksföretag med boskapsskötsel i samtliga medlemsstater befinner sig på mycket nära avstånd till bostadsområden.

Av denna orsak har förhållandena mellan denna typ av jordbruksverksamhet och bostadsområden reglerats.

Anser kommissionen att det nu gällande regelverket som bestämmer villkoren för företag med boskapsskötsel är tillräckligt för att säkerställa dessa företags utveckling nära intill mark för bostadsändamål?

Hurudana bestämmelser har de olika länderna i Europeiska unionen för att upprätthålla verksamhet av detta slag intill jordbruksmark som utnyttjas som bostadsmark?

Har kommissionen beaktat möjligheten att reglera förhållandet mellan dessa två användningsformer för ett område (bostäder och boskapsskötsel) inom hela Europeiska unionen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 oktober 1998)

Det åligger medlemsstaterna och de lokala myndigheterna att besluta hur nära jordbruksföretag för intensiv boskapsuppfödning får ligga bostadsområden. Kommissionen har inga uppgifter om medlemsstaternas bestämmelser för detta.

Det finns dock vissa regler på gemenskapsnivå som kan påverka boskapsuppfödares villkor:

- I rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket(1) fastställs begränsningar för boskapsuppfödningens intensitet när den utgör ett hot mot kvaliteten på yt- eller dricksvatten.

- Enligt rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (ändrat genom direktiv 97/11/EG(2)) krävs en miljökonsekvensbeskrivning innan vissa anläggningar för intensiv svin- eller fjäderfäuppfödning får upprättas.

- Rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar(3) syftar till att uppnå kontroll av föroreningar från industrianläggningar över en viss storlek. Detta gäller också anläggningar för svin- och fjäderfäuppfödning.

Kommissionen anser det inte lämpligt att föreslå någon harmonisering av lagstiftningen när det gäller byggnadslov, eftersom detta är ett område där subsidiaritetsprincipen kräver ett strikt lokalt tillvägagångssätt.

(1) EGT L 375, 31.12.1991.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.

(3) EGT L 257, 10.10.1996.