SKRIFTLIG FRÅGA E-1452/01

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(17 maj 2001)

Ämne: Företag som hyr ut arbetstagare

Enligt den landsomfattande löntagarorganisationen i Grekland har antalet uthyrningskontor som hyr ut arbetstagare till företag mångdubblats på senare tid. De här kontoren agerar förmedlare mellan företag och arbetstagare. Detta innebär att företaget i fråga för den slutliga arbetsgivarens räkning rekryterar en arbetstagare som dock kommer att arbeta på en arbetsplats som tillhör den slutliga arbetsgivaren. Med andra ord handlar det om utlåning-uthyrning av arbetstagare till företag, men arbetstagarna är i regel varken försäkrade eller försedda med lagliga tillstånd och åtnjuter heller inte de yrkesmässiga rättigheter som de övriga arbetstagarna i företaget har kämpat sig till.

Ovannämnda arbetsförhållanden leder till att en konstant påtryckning utövas på samtliga arbetstagares inkomster och dessutom till en nedvärdering av de yrkesmässiga rättigheterna. Anser kommissionen att det med anledning av ovanstående finns behov av en reglering på gemenskapsnivå, för att skydda arbetstagarna mot praxis som denna? Känner kommissionen till om det här är ett fenomen som även förekommer i andra medlemsstater?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(18 juli 2001)

Mot bakgrund av den snabba utvecklingen på området för tillfälliga anställningsförhållanden föreslog kommissionen redan 1982 ett direktiv för att reglera denna anställningsform i Europa. Förslaget ändrades 1984(1), men antogs aldrig. Visserligen antogs 1991 ett direktiv(2) om säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare med tillfälligt anställningsförhållande, men två andra, mer allmänna förslag om atypiskt arbete (som även omfattade deltidsarbete och visstidsarbete) avslutades aldrig. Efter det att man misslyckats med dessa förslag, inleddes 1995 en rad samråd om flexibla arbetstider och arbetstagarnas säkerhet med arbetsmarknadens parter på gemenskapsnivå. Arbetsmarknadens parter var beredda att förhandla, men skilde på frågorna, vilket resulterade i ett ramavtal som genomfördes genom att man 1997(3) antog ett direktiv om deltidsarbete och 1999(4) ett direktiv om visstidsarbete. I maj 2000 beslöt arbetsmarknadens parter till sist att inleda förhandlingar om tillfälliga anställningsförhållanden. Tyvärr

var de ett år senare, den 21 maj 2001, tvungna att erkänna att de inte kunde komma överens. Enligt artikel 138 (f.d. artikel 118a) i EG-fördraget skulle kommissionen kunna utnyttja sin initiativrätt och inom de kommande månaderna föreslå parlamentet och rådet ett utkast till direktiv om arbetsvillkoren för arbetstagare med tillfälligt arbetsförhållande.

(1) Ändrat förslag till rådets direktiv om tillfälligt anställningsförhållande och visstidsarbete, EGT C 133, 21.5.1984.

(2) Rådets direktiv 91/383/EEG av den 25 juni 1991 om komplettering av åtgärderna för att främja förbättringar av säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare med tidsbegränsat anställningsförhållande eller tillfälligt anställningsförhållande, EGT L 206, 29.7.1991.

(3) Rådets direktiv 97/81/EG av den 15 december 1997 om ramavtalet om deltidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP, EGT C 14, 20.1.1998.

(4) Rådets direktiv 1999/70/EG av den 28 juni 1999 om ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP, EGT L 175, 10.7.1999.