ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-3595/98

från Paul Lannoye (V) till rådet

(24 november 1998)

Angående: Lägre moms på energiskog

Rådets direktiv 92/77/EEG(1) av den 19 oktober 1992 gör det möjligt för medlemsstaterna att tillämpa en lägre moms på gas och elektricitet.

I sin vitbok om förnybara energikällor (KOM(97) 599)(2) sätter kommissionen upp målet att fram till 2010 skall andelen förnybara energikällor av den totala energikonsumtionen fördubblas, vilket skall uppnås med bland annat beskattning och ekonomiska åtgärder. Det kommer att krävas kompletterande förslag för att lagstifta om eller ändra befintliga direktiv för att till exempel minska skatten på energiprodukter från förnybara källor eller undanta dem från skatt.

Hänsyn till konkurrensreglerna är ett villkor för att tillämpa lägre moms; dessa konkurrensregler skulle respekteras ännu mer ifråga om värme, vilket är en energikälla som av naturliga skäl inte kan överföras mer än några kilometer.

Antalet faktiska budgettillämpningar av lägre moms på värmekällor som skog skulle vara ganska få.

Det är svårt att utnyttja förnybar energi, som den definieras av kommissionen i vitboken, eftersom ett lägre pris i praktiken tas ut på "traditionella" energikällor (elektricitet, gas) bland annat på grund av att dessa har lägre moms.

Det verkar motsägelsefullt att endast naturgas och elektricitet omfattas av rådets direktiv 92/77/EEG om lägre moms.

Kan rådet försvara valet att endast skydda dessa två energityper? Kan det i förekommande fall precisera hur tillämpningen av lägre moms skulle kunna utsträckas till andra energikällor, till exempel värmealstrande energi, i synnerhet då den produceras med hjälp av en förnybar energikälla som skog?

Svar

(8 februari 1999)

1. Genom att anta det direktiv som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till har rådet hållit sig till målet i kommissionens förslag.

2. För en eventuell utvidgning av det aktuella direktivets tillämpningsområde krävs ett nytt förslag från kommissionen. Eftersom något sådant inte föreligger, kan rådet inte uttala sig.

(1) EGT L 316, 31.10.1992, s. 1.

(2) EGT C 210, 6.7.1998, s. 215.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2382/98

från Maartje van Putten (PSE) till kommissionen

(27 juli 1998)

Angående: Dammbygget i den tysk-nederländska gränsfloden Ems relaterat till habitatdirektivet och fågelskyddsdirektivet

Med beaktande av de tyska myndigheternas, och då i synnerhet de regionala myndigheterna i Weser-Ems och i delstaten Niedersaxen, avsikt att anlägga en damm i floden Ems. Med beaktande av artikel 6 i habitatdirektivet och artikel 4 i fågelskyddsdirektivet. Med beaktande av slutsatserna från den nederländska kommissionen för rapportering av miljökonsekvenser enligt vilka de tyska myndigheternas miljökonsekvensutredning beträffande detta projekt ger otillräckliga informationer för bedömning av hur orådets naturliga särdrag kommer att påverkas?

Skulle kommissionen kunna besvara följande frågor:

1. Står kommissionen i kontakt med de berörda tyska myndigheterna och om detta är fallet vari består då dessa kontakter?

2. Hur bedömer kommissionen de tyska planerna beträffande dammbygget med hänsyn till artikel 6 i habitatdirektivet och artikel 4 i fågelskyddsdirektivet, och i synnerhet med hänsyn till att de tyska myndigheterna inte har utrett några alternativa lösningar till projektet vilket enligt artikel 6.4 i habitatdirektivet borde varit deras skyldighet?

3. Vilka framtida åtgärder avser kommissionen att vidta i detta ärende?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(17 september 1998)

Kommissionen har informerats om det planerade byggandet. Mot bakgrund av flera klagomål i fråga om dessa planer har kommissionen redan kontaktat den tyska regeringen.

Av de klagomål som kommissionen mottagit kan det inte uteslutas att gemenskapslagstiftningen överträtts. Detta beror på att de planerade åtgärderna på den tyska sidan tycks påverka ett specialskyddsområde direkt och tre specialskyddsområden indirekt, samt ett specialskyddsområde indirekt på den nederländska sidan. Av klagomålen framgår vidare att det inte kan uteslutas att nödvändiga alternativa lösningar samt en konsekvensbedömning i enlighet med artikel 6 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(1) inte har utförts.

Ett beslut om vidare åtgärder kommer att fattas när den tyska regeringen inkommit med den information som kommissionen begärt.

(1) EGT L 206, 22.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3318/98

från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen

(10 november 1998)

Angående: Information om genmanipulation i reklamsammanhang

1. Vilka åtgärder planerar kommissionen att vidta för att säkerställa att konsumenterna i reklam-sammanhang informeras om genmanipulation i samband med soja- och majsproduktion och andra nya livsmedelsprodukter?

2. Delar kommissionen ledamöternas åsikt om att man i reklamsammanhang bör ta hänsyn till konsumenternas önskan om information och insyn vad gäller genmanipulation?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(5 januari 1999)

I princip gäller att de obligatoriska uppgifter och den ingrediensförteckning som avses i rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel(1) inte behöver synas i reklamen för dessa produkter.

I artikel 2 i direktiv 79/112/EEG anges att märkningen och dess utformning inte får vara sådan att den skulle kunna vilseleda köparen, och det är endast kraven i den artikeln som omfattar reklam för livsmedel.

Kommissionen har för närvarande inte för avsikt att frångå den principen och införa krav på att reklamen skall innehålla information om att produkten i fråga eller dess ingredienser är genetiskt modifierade. Enligt kommissionen är märkningen av livsmedel den bästa platsen för de obligatoriska uppgifterna med information till konsumenterna om produktens innehåll.

(1) EGT L 33, 8.2.1979.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3511/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Varumärkesförfalskade eller pirattillverkade varor

Nedanstående fråga ställs mot bakgrund av förslaget till rådets förordning (EG) 3295/94 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor (KOM(98) 0025 slutlig - ACC 98/0018)(1). I samband härmed betonas det att det är absolut nödvändigt med direkta kontakter mellan rättighetsinnehavarna (företag) och tullmyndigheterna för att öka tulltjänstemännens motivation.

Möjligheten att begränsa ansökan om beslagtagande vid gränsen till vissa EU-länder strider mot den grundläggande idén om gemenskapsmarknaden. Eftersom denna marknad är en gemensam marknad med en enda rättslig grund för hela gemenskapen är den enda rimliga lösningen på lång sikt att införa en enhetlig ansökan om beslagtagande som gäller i samtliga medlemsstater. Kan kommissionen vidta åtgärder i detta syfte?

(1) EGT C 108, 7.4.1998, s. 63.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3040/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Diskriminering av invånare i provinsen Bolzano

I den autonoma provinsen Bolzano håller man för närvarande på att behandla provinslag 131/97 om regler för byggande av subventionerade bostäder i provinsen. I artikel 4 i denna lag fastställs det att de personer och deras äkta makar (icke-separerade) som flyttat utomlands efter att ha varit bosatta i provinsen i minst fem år och som har för avsikt att åter bosätta sig i provinsen är likställda inför den berörda lagen med dem som redan är bosatta i provinsen. Denna artikel, som underlättar för den som emigrerat, diskriminerar de invånare som av liknande anledningar måste lämna Bolzano och flytta till en annan provins i Italien. De förstnämnda erkänns sina ursprungliga rättigheter när de väl flyttat tillbaka till provinsen (eftersom de jämställs med invånarna på orten), medan de sistnämnda inte gör det. Även om lagen vid första påseendet är till förfång för hela den sydtyrolska befolkningen oavsett språkgrupp (italienska, tyska och räto-romanska) är det uppenbart att det i synnerhet är de italienskspråkiga som kommer att känna av följderna. Det är i själva verket de som tillhör denna språkgrupp som - för att kunna studera vid universitet (då de måste mantalsskriva sig på orten i fråga) eller av yrkesmässiga skäl (statstjänstemän, tjänstemän inom försvaret och andra) - måste flytta till en annan stad i Italien där de genom att bara ha varit skrivna där i en enda dag förlorar rätten att inom de närmaste fem åren ansöka om en subventionerad lägenhet.

Anser inte kommissionen mot bakgrund av detta att artikel 4 i provinslag 131/97 leder till diskriminering av vissa europeiska invånare eftersom de inte åtnjuter samma möjligheter?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(7 december 1998)

Det tillhör inte kommissionens praxis att göra uttalanden om lagstiftningsförslag som fortfarande är föremål för diskussion om huruvida de skall antas eller ej.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2893/98

från Wilmya Zimmermann (PSE) till rådet

(28 september 1998)

Angående: Problem vid genomförandet av artikel 8 ff. i EG-fördraget (unionsmedborgarskap, fri rörlighet)

Flera medlemsstaters utlänningslagar står med sina inskränkningar kraftigt i strid med målen i artikel 8 i EG-fördraget. I jämförelse med de olika ländernas egna medborgare missgynnas ofta kvinnliga utländska medborgare när det gäller uppehållsbestämmelser, sociala bestämmelser och arbetsrättsliga bestämmelser.

Vad gör rådet beträffande medlemsstaternas utlänningslagar för att undanröja hindren för den fria rörligheten?

Svar

(8 februari 1999)

I artikel 8 i EG-fördraget föreskrivs att varje person som är medborgare i en medlemsstat skall vara unionsmedborgare och därigenom har de rättigheter och skyldigheter som föreskrivs i detta fördrag.

Rådet har sedan flera år tillbaka antagit ett betydande antal rättsakter på området fri rörlighet för personer och etableringsrätt när det gäller bosättningsrätt för medlemsstaternas medborgare och deras familjemedlemmar, social lagstiftning och rättigheter för anställda och egenföretagare.

Mot bakgrund av de rekommendationer som högnivågruppen under ordförandeskap av Simone Veil om fri rörlighet för personer har avgett, har kommissionen antagit en handlingsplan där det meddelas att kommissionen kommer att lägga fram lagförslag i syfte att förbättra förutsättningarna för genomförandet av den fria rörligheten.

Rådet har för övrigt nyligen förelagts ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen, ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 68/360/EEG om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer och ett förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av en rådgivande kommitté för fri rörlighet och social trygghet för arbetstagare inom gemenskapen och om ändring av rådets förordningar (EEG) 1612/68 och (EEG) 1408/71.

Rådet skall anstränga sig att snarast möjligt genomföra arbetet med dessa förslag.

När det gäller medborgare i tredje land kommer dessutom de framtida artiklarna 62.1 och 63.4 i EG-fördraget, vilka kommer att införas genom Amsterdamfördraget, att möjliggöra att lämpliga åtgärder vidtas för att underlätta fri rörlighet inom gemenskapen för medborgare i tredje land och rätt till bosättning i medlemsstaterna för medborgare i tredje land som är lagligen bosatta i en av medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2648/98

från John McCartin (PPE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Nordirländsk export av slaktavfall från gris

Känner kommissionen till att det irländska jordbruksdepartementet vägrat ge importtillstånd till irländska företag som från Nordirland vill importera slaktavfall från gris? Detta trots att nordirländska myndigheter tydligt har angett att avfallet i fråga (som härrör från grisar) inte omfattas av kommissionens beslut 97/534(1), ändrat genom rådets beslut 98/248(2), om vissa riskmaterial. Kan kommissionen ange huruvida denna vägran strider mot gemenskapens lagar om fri handel?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(12 oktober 1998)

Innan kommissionen mottog parlamentsledamotens fråga kände den inte till att det skulle finnas några särskilda problem när det gäller förflyttning av slaktavfall från gris från Nordirland till Irland. Kommissionen kommer att kontakta de nationella myndigheterna för att få upplysningar rörande situationen.

Det bör noteras att de gemenskapsbeslut som nämns av parlamentsledamoten inte är tillämpliga, eftersom de inte gäller för griskött eller slaktbiprodukter från gris, och eftersom ikraftträdandet under alla omständigheter hade uppskjutits till den 1 januari 1999 genom det senare beslutet. För slaktbiprodukter som är godkända för att användas som livsmedel styrs den fria omsättningen av rådets direktiv 95/23/EG av den 22 juni 1995 som ändrar direktiv 64/433/EEG om hygienproblem vid produktion och utsläppande på marknaden av färskt kött(3). Andra bestämmelser gäller för produkter som inte är lämpliga att användas som livsmedel.

När den objektiva bakgrunden väl är utredd kommer kommissionen att undersöka om de irländska myndigheternas åtgärd nödvändiggör ytterligare ingripanden.

(1) EGT L 216, 8.8.1997, s. 95.

(2) EGT L 102, 2.4.1998, s. 26.

(3) EGT L 243, 11.10.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2590/98

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Skolresor i Europeiska unionen

För närvarande är resor i Europeiska unionen för skolklasser som innehåller elever som inte är medborgare i något av EU:s medlemsländer förenade med orimligt stora byråkratiska insatser och ekonomiska kostnader.

När en grundskoleklass från Dornbirn ville göra en studieresa till andra EU-stater, måste först en elevförteckning sammanställas och pass och visum kontrolleras.

Elever från icke-medlemsstater var tvungna att tillhandahålla ett aktuellt foto, om de inte hade eget pass med giltigt visum. EU:s formulär för skolresor, som fyllts i på ett fullständigt sett och till vilka foton bifogats, måste med datorhjälp kontrolleras på nytt av lokala myndigheter, varefter de förklarades giltiga mot att en avgift erlades.

1. Känner kommissionen sedan tidigare till klagomål om den orimligt stora byråkratin i samband med skolresor i EU? Vad har redan gjorts i denna fråga?

2. Vilka förslag har lagts fram och vilka initiativ har rådet tagit eller kommer rådet att ta?

3. Skulle det inte vara tillräckligt om skolledningen bekräftar att en klass skall passera en gräns i det förenade Europa?

4. När kan skolor i EU räkna med att detta byråkratiska tillvägagångssätt förenklas?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(24 november 1998)

På grundval av artikel K 3.2 i Fördraget om Europeiska unionen antog rådet den 30 november 1994 en gemensam åtgärd som syftar till att underlätta resor för skolbarn från tredje land som bor i en av medlemsstaterna(1). Syftet är att elever från tredje land som lagligen är bosatta i en medlemsstat skall slippa ha visum när de åker på skolresa till ett eller flera medlemsländer (andra än det de är bosatta i). Denna uppmjukning av formaliteterna är dock varken allmän eller fullständig och åtföljs av kontroll-åtgärder för skolresor. Detta sker med hjälp av den blankett som parlamentsledamoten nämner och som återfinns i bilagan till den gemensamma åtgärden.

De administrativa utgifter som anses oproportionerliga och omåttliga beror på de nationella åtgärder som vidtagits för att tillämpa den gemensamma åtgärden eftersom den i sig själv inte innehåller några bestämmelser om hur tillämpningen skulle finansieras.

Kommissionen vill betona att det numera är lättare än tidigare att genomföra skolresor i och med det system som införts genom den gemensamma åtgärden, trots dess brister. Tidigare var alla skolelever från tredje land tvungna att ha en egen biljett och ibland också ett visum som de var tvungna att individuellt ansöka om hos destinationslandets konsulära myndigheter. Med tanke på granskningstiden för visum-ansökningar var det många elever som inte fick sitt visum i tid och därmed inte kunde följa med på skolresorna.

Eftersom frågan regleras av bestämmelserna om samarbete i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen kan de vanliga metoderna för att kontrollera gemenskapsbestämmelsernas tillämpning inte användas. Inget klagomål om genomförandet av denna gemensamma åtgärd har därför inkommit till kommissionen.

(1) EGT L 327, 19.12.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2623/98

från Niels Sindal (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Bristande efterlevnad av det fleråriga utvecklingsprogrammet

Enligt uppgifter från kommissionen uppvisar flera medlemsländer, däribland Nederländerna, Förenade kungariket och Frankrike, bristande efterlevnad av förpliktelserna gentemot det fleråriga utvecklingsprogrammet III - FUP III - vad beträffar minskning av tonnage i de respektive ländernas fiskeflottor.

Vad avser kommissionen göra för att få dessa länder att fullgöra sina förpliktelser gentemot FUP III?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(21 oktober 1998)

Flera medlemsstater uppnådde inte de slutliga målen i det tredje fleråriga utvecklingsprogammet (FUP III), antingen som helhet betraktat eller för vissa flottsegment.

All eftersläpning i FUP III måste kompenseras under FUP IV enligt samma villkor som gällde under FUP III. Inget stöd för konstruktion eller modernisering kommer att beviljas något flottsegment innan de övergripande FUP-målen har uppnåtts. Om de övergripande målen har uppnåtts kommer denna typ av stöd att vägras de segment inom vilka man inte har uppnått de mål som uppställts för varje segment.

I fråga om de nämnda tre medlemsstaterna har Frankrike gjort särskilda ansträngningar att skära ner kapaciteten under 1998 och förväntas uppnå de övergripande målen i FUP III före slutet av detta år. Man kan konstatera att detta innebär att Frankrike också skulle hålla sig inom ramen för det första mellanliggande målet i FUP IV. Likaså har Förenade kungariket nu uppnått de övergripande målen i sitt FUP. När det gäller Nederländerna bevakar kommissionen noggrant de åtgärder som de nederländska myndigheterna vidtar i avsikt att uppnå FUP-målen, men står fast vid möjligheten att föra saken till domstol om det visar sig att dessa åtgärder inte är tillräckliga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3611/98

från Luciano Vecchi (PSE) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: Stöd till projekt för rättvis och solidarisk handel

Den 2 juli 1998 antog Europaparlamentet en resolution (A4-0198/98)(1) mot bakgrund av ett initiativbetänkande om rättvis och solidarisk handel. I denna resolution anges ett antal förslag rörande framtida utveckling av en gemenskapspolitik för rättvis handel.

Kommissionen anmodas att besvara följande frågor:

1. Vilka åtgärder ämnar den vidta avseende Europaparlamentets resolution?

2. När ämnar den offentliggöra grönboken om rättvis handel, som aviserat för länge sedan?

3. Hur många och vilken typ av projekt som gäller samfinansiering av frivilligorganisationers insatser på området för rättvis och solidarisk handel har mottagit stöd från kommissionen under 1997 och 1998?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(2 februari 1999)

Kommissionen studerar i samband med det arbete den själv bedriver på området rättvis handel noga parlamentets resolution. Många av de frågor som tas upp kräver ingående analyser och samråd med myndigheter och organ osv. som arbetar med frågor rörande rättvis handel. Detta pågår för närvarande. Vid rådets (jordbruk) möte i juni 1998 bestämdes att kommissionen skulle lägga fram ett meddelande om rättvis handel före den 1 mars 1999. Detta dokument håller just på att avslutas.

Under 1997 tilldelades 15 projekt medel från budgetpost B7-6000 för att informera allmänheten i Europa om frågor kring utvecklingen av rättvis handel. Kommissionen bistod med ca 2,9 miljoner euro (max 50 % av den totala projektkostnaden). För 1998 kan för samma budgetpost noteras en ökning till 21 projekt som är godkända eller på väg att bli det uppgående till sammanlagt ca 3,7 miljoner euro.

Rent allmänt kan påpekas att kommissionen sedan flera år tillbaka medfinansierar icke-statliga organisationers märkningsprojekt och de icke-statliga organisationer som etablerar s.k. "Världsbutiker" eller verkar för utbredningen av etiska regler.

(1) EGT C 226, 20.7.1998, s. 73.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3923/98

från Michl Ebner (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Åldersgräns för busschaufförer

Åldersgränsen för busschaufförer är olika hög i de enskilda medlemsstaterna. Exempelvis är den 65 år i Italien (artikel 135.6 i motsvarigheten till vägtrafikkungörelsen), medan den är 70 år i Österrike och Tyskland.

Detta faktum har redan medfört rättsosäkerhet i samband med kontroller.

Kan kommissionen med anledning av detta meddela

- om en busschaufför med österrikiskt eller tyskt körkort får köra buss i Italien endast tills han uppnått åldern 65 år och

- om kommissionen har för avsikt att inom överskådlig framtid göra reglerna för åldersgräns för busschaufförer enhetliga?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Neil Kinnock

(3 mars 1999)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på hans skriftliga fråga E-3997/97(1).

(1) EGT C 22, 17.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3287/98

från Paul Rübig (PPE) till kommissionen

(9 november 1998)

Angående: Omstruktureringsåtgärder som överensstämmer med EU:s normer

Det finansiella stödet vid omstrukturering av företag är ett delområde inom stimulansåtgärderna såväl på nationell som på europeisk nivå. Denna politik bör stödjas fullt ut förutsatt att balansen när det gäller marknadsvillkoren upprätthålls och att förutsättningarna uppfylls.

Processer för strukturell sanering leder emellertid ofta till en koncentration av marknaden. Detta drabbar i första hand små och medelstora företag, vilka också skapar och säkrar en stor del av arbetstillfällena. Detta gäller till exempel den aktuella situationen inom den österrikiska bagerisektorn. 80 % av näringens produktion sker i hantverksmässigt drivna medelstora företag. Därför bör enskilda storföretags krav på stimulansåtgärder prövas enligt den österrikiska arbetsmarknadslagen och det bör även prövas huruvida de överensstämmer med Europeiska gemenskapernas konkurrenslagstiftning.

Delar kommissionen ledamotens betänkligheter med avseende på situationen i den österrikiska bagerisektorn?

Hur garanterar kommissionen att alla producenter erbjuds samma stimulansåtgärder, så att eventuell snedvridning av konkurrens i denna situation kan undvikas?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(15 december 1998)

Kommissionen har redan uppmärksammats på ett ärende om ett företag inom den österrikiska bageri-branschen som uppges ha sökt omstruktureringsstöd (parlamentsledamoten hänvisas till kommissionens svar på Gerhard Hagers skriftliga fråga E-3003/98(1)). Kommissionen är naturligtvis oroad över allt statligt stöd som snedvrider konkurrensen. Sådant stöd måste anmälas till kommissionen och granskas i enlighet med bestämmelserna i EG-fördraget (artiklarna 92 och 93) innan det kan beviljas.

Enligt de bestämmelser som kommissionen utarbetat för utövandet av sina befogenheter enligt dessa artiklar begränsas stöd till undsättning och omstrukturering av företag till företag som är i svårigheter, som dessa definieras i de relevanta riktlinjerna, och som till följd av detta inte själva kan finansiera en sådan omstrukturering. Sådant stöd kan därför inte ges till alla producenter. Det omfattas av nödvändighetsprincipen, dvs. det får inte vara högre än vad som är nödvändigt för att återställa företagets lönsamhet och genomföra den omstruktureringsplan som kommissionen godkänt i förväg. Därigenom snedvrids konkurrensen så lite som möjligt. Om denna princip och de andra bestämmelserna i riktlinjerna följs, kan kommissionen godkänna stödet.

(1) Se s. 38.