SKRIFTLIG FRÅGA P-2434/99

från Inger Schörling (Verts/ALE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: EU-direktiv mot Sveriges restriktiva narkotikapolitik

I Sverige har man regler som starkt begränsar införseln av narkotikaklassade ämnen även där dessa är utskrivna av läkare i något medicinskt syfte. Till exempel får enligt Läkemedelsverkets förordning 1997:11 en person bara föra in amfetamin för fem dagars personlig konsumtion i landet.

Nu har en svensk läkare anmält Sveriges agerande och regler till EU-kommissionen. Han hävdar att landets regler bryter mot EU:s regler om fritt flöde av varor och tjänster mellan olika länder. Läkaren vill att EU-kommissionen agerar mot Sverige och förklarar våra regler olagliga att det strider mot EG-rätten.

Om kommissionen skulle finna att Sveriges lagstiftning står i strid med EG-rätten, skulle då en svensk medborgare kunna få narkotika utskriven av en läkare i ett EU-land med en drogliberal politik för att sedan kunna föra in den i Sverige utan att tullen skulle kunna ingripa?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(5 januari 2000)

Kommissionen kan bekräfta att vi har tagit emot ett klagomål där det hävdas att Sverige begränsar medborgarnas rätt att fritt resa mellan medlemsstaterna med egna, lagligt förskrivna och inköpta läkemedel. Enligt klagomålet skall även friheten att fritt verka som läkare vara begränsad.

För närvarande håller kommissionen på med en inledande undersökning av fakta i ärendet. Grundregeln är dock att medborgarna skall ha rätt att resa fritt mellan medlemsstaterna med sina personliga, lagligen förskrivna och inköpta läkemedel, vilket har fastställts t.ex. i EG-domstolens domskäl(1).

Reglerna för tillträde till yrkena läkare och farmaceut och villkoren för utövandet av dessa yrken harmoniserades genom följande läkardirektiv: Rådets direktiv 75/362/EEG av den 16 juni 1975 om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för läkare inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster(2) och rådets direktiv 75/363/EEG av den 16 juni 1975 om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om verksamhet som läkare(3). Dessa båda direktiv konsoliderades genom rådets direktiv 93/16/EEG av den 5 april 1993 om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis(4). För farmaceuter gäller följande farmaceutdirektiv: Rådets direktiv 85/432/EEG av den 16 september 1985 om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om viss farmaceutisk verksamhet(5) och rådets direktiv 85/433/EEG av den 16 september 1985 om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis i farmaci inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten när det gäller viss farmaceutisk verksamhet(6). Till följd av dessa direktiv ger ett recept som förskrivits av en läkare som är etablerad i en medlemsstat samma garantier för patienten som ett recept som en läkare i en annan medlemsstat förskrivit.

Farmaceuter och andra som är behöriga att expediera läkemedel kan emellertid vägra att ta emot ett recept, om det råder tveksamheter kring dess äkthet. Detta kan vara fallet när det gäller recept som utnyttjas eller kommer på avvägar för olagliga ändamål (speciella läkarrecept som främst gäller narkotiska substanser eller psykotroper och som fastställs i artikel 3.2 i rådets direktiv 92/26/EEG av den 31 mars 1992 om klassificeringen vid tillhandahållande av humanläkemedel(7)).

Om kommissionen efter sin undersökning skulle komma fram till att de svenska reglerna som begränsar medborgarnas rätt att resa fritt med läkemedel som innehåller dexamfetamin står i strid med artikel 28 i EG-fördraget (f.d. artikel 30), kommer de svenska myndigheterna att få framföra sin sak. De skall då visa att de svenska åtgärderna är motiverade, enligt nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna, av något av skälen i artikel 30 i EG-fördraget (f.d. artikel 36), här främst skyddet av människors hälsa.

(1) Enligt dom av den 28 april 1998 i mål C-120/95, Decker; dom av den 8 april 1992 i mål C-62/90, kommissionen mot Tyskland samt dom av den 7 mars 1989 i mål C-215/87, Schumacher.

(2) EGT L 167, 30.6.1975.

(3) EGT L 167, 30.6.1975.

(4) EGT L 165, 7.7.1993.

(5) EGT L 253, 24.9.1985.

(6) EGT L 253, 24.9.1985.

(7) EGT L 113, 30.4.1992.