SKRIFTLIG FRÅGA P-3173/00

från Valter Veltroni (PSE) till kommissionen

(4 oktober 2000)

Ämne: Åtgärder för att begränsa stödet till produktion och spridning av TV-program och filmer

Vid det seminarium som anordnades av EU:s franska ordförandeskap den 11 och 12 september 2000 vid institutet Lumière i Lyon angav generaldirektoratet för konkurrens via en av sina tjänstemän vilka kriterier som skulle tillämpas vid utvärderingen av de nationella systemen för stöd till filmindustrin och den audiovisuella industrin. Kriterierna var följande: Ett verk skulle inte kunna få mer än 50 procent i statsstöd och producenter skulle vara skyldiga att investera minst 20 procent av medlen utanför nationellt territorium. Begreppet statsstöd skulle dessutom omfatta alla investeringar som staten beslutat om, vilket innebär att statliga aktörer enligt lag skulle kunna bli skyldiga att investera, och att denna investering skulle inkluderas vid beräkningen av det totala stödet, vilket inte får överstiga 50 procent.

Om dessa kriterier bekräftas, utgör de en allvarlig fara för den europeiska filmindustrin och audiovisuella industrin, vilka redan befinner sig i en svår situation, i synnerhet i de små länderna med nationella marknader och begränsade språkområden. Följaktligen håller den europeiska kulturens framtid och

den politik som syftar till att stödja den kulturella mångfalden i Europeiska unionen på att äventyras. Dessa kriterier strider dessutom mot den strategi som vid flera tillfällen angetts för den audiovisuella sektorn när det gäller den allmänna ekonomiska utvecklingen och den europeiska kulturpolitiken.

Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående bekräfta de officiella uttalanden som gjorts av dess tjänsteman. Vad avser kommissionen att göra för att inom ramen för den europeiska gemensamma marknaden erkänna den audiovisuella sektorns särskilda kulturella betydelse, vilket redan skett inom ramen för internationella förhandlingar? Kommissionen uppmanas särskilt att godkänna den lagstadgade skyldigheten att investera i produktion av audiovisuella verk och att fastställa undantag med tanke på de språkliga följderna inom den nationella marknaden och med tanke på sektorns betydelse för utvecklingen av de olika europeiska identiteterna och kulturerna.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(30 november 2000)

Kommissionen betraktar främjande av kultur som ett viktigt mål. Trots att artiklarna om statsstöd i EG-fördraget inte är något instrument för detta ändamål tar kommissionen naturligtvis målet i beaktande vid tillämpningen av fördragsbestämmelserna.

Sedan undantaget i artikel 87.3 d (tidigare artikel 92) införts i EG-fördraget till förmån för kulturellt stöd har kommissionen möjlighet att göra skillnad mellan stöd till kulturen och stöd till industrin. Följaktligen godkände kommissionen i juni 1998 det franska systemet för stöd till filmproduktion (N3/98). I detta beslut fastställde kommissionen för första gången de kriterier den ämnade använda vid tillämpningen av undantaget för att bedöma förenligheten hos stödformerna inom de här sektorerna och för att godkänna de stödsystem som förekommer i medlemsstaterna. I alla nya beslut beträffande statsstöd för filmer och TV-produktion tillämpar kommissionen samma riktlinjer och samma principer.

För att komma i åtnjutande av av undantaget i artikel 87.3 d i EG-fördraget måste stöd till filmer beviljas på kulturell grund, vilket innebär följande: stödet måste gå till en konkret kulturell produkt, dvs. en film; producenten måste kunna betala ut minst 20 % av filmbudgeten i andra medlemsstater utan att förlora stöd; den maximala stödnivån är i princip begränsad till 50 % av filmens totala budget, med undantag för svåra filmer med liten budget; det beviljas ingen bonus, dvs. inget tilläggsstöd för en specifik teknisk prestation inom den audiovisuella industrin.

Vissa medlemsstater förutsätter för beviljande av stöd att en procentuell andel av filmens totala budget används inom det egna landet (regional förankring av utgifterna). Det handlar här om ett villkor som för en stor del inte har någon kulturell grund alls. Tillämpningen av de ovannämnda specifika kriterierna för förenlighet reducerar den diskriminerande effekten hos detta villkor. Man ser till att en del av risktagandet stannar hos producenten och strävar till att motarbeta överbud medlemsstaterna emellan när det gäller att locka till sig eller bibehålla utförandet av vissa tekniska prestationer inom den audiovisuella produktionen i den egna regionen.

Den ovannämnda tillämpningen av de specifika kriterierna för förenlighet öppnar marknaden och är därför säkerligen av stor nytta, speciellt för små och medelstora medlemsstater, eftersom den främjar skapandet av ett kulturellt gemenskapsområde utan gränser genom att reducera uppdelningen och avskärmningen på filmproduktionsmarknaden.

Med hänsyn till den betydligt mera begränsade omfattningen av små staters kulturella inflytelseområde och med hänsyn till den mera begränsade spridningen av deras kulturella produkter på den gemensamma marknaden som ett resultat av detta, får man inte bortse från att tillämpningen av regeln om en maximal stödnivå på 50 % kan medföra problem vid bedömningen av stödsystemen i de här medlemsstaterna. Kommissionen skulle emellertid kunna undersöka möjligheten till ytterligare ett undantag till denna regel i sådana fall där den betraktar en sträng tillämpning som oförenlig med utvecklingen och den kulturella kreativiteten i ifrågavarande medlemsstater eller inom vissa områden. Såvida den regionala förankringen av utgifterna begränsar sig till vad som är absolut nödvändigt för man ska kunna upprätthålla ett minimalt industrinätverk för skapandet av kulturprodukter såsom filmer, skulle man kunna överväga en stödnivå på över 50 %. Det franska beslutet från 1998 innehåller redan i det avseendet ett undantag för svåra filmer med liten budget.