SKRIFTLIG FRÅGA E-0449/98 från Carlo Ripa di Meana (GUE/NGL) till kommissionen (27 februari 1998)

Ämne: Sopor från tätorter i Lombardiet

Under vintern 1996 slutade Milanos kommun att deponera fast avfall från staden på soptippen i Cerro. Sedan dess har en viss del av stadens sopor deponerats utanför provinsen och regionen.

Milanos kommunstyrelse har flera gånger uppgivit att inget avfall deponeras utanför kommunen och att 30 % av soporna sorteras.

Den tjänsteman som är särskilt ansvarig för det växande sopberget har upplåtit platsen för Maseratis före detta anläggning som en slutlig lösning på Milanos avfallsproblem. Enligt pressuppgifter fortsätter den deponering av avfall utanför regionen som påbörjades för två år sedan.

Jag vill fråga kommissionen följande:

Är det sant att sopsorteringen, och inte endast sorteringen av delar av avfallet, uppgår till det angivna procenttalet?

Finns det några metoder för att fastställa komposteringsandelen och se hur stor del av avfallet som för närvarande komposteras?

Kan den miljöansvariga kommissionsledamoten klargöra den faktiska situationen så att trovärdigheten bakom de europeiska riktlinjerna om avfallsåtervinning inte går förlorad?

Varför används Maseratis före detta anläggning inte för att stabilisera och återvinna det våta avfallet av den sorterade sopdelen?

Vilket avfall från staden - och hur mycket - deponeras utanför provinsen och regionen?

Är det Europaparlamentets sak att inrätta en undersökningskommitté för Milanos avfallshantering för att återupprätta trovärdigheten för sopsorteringen?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (26 mars 1998)

Kommissionen har inga uppgifter som specifikt rör de aspekter av de separata insamlingssystemen i Milano som ledamoten hänvisar till, utöver de nyheter som stått i pressen.

Kommissionen håller för närvarande på att utvärdera den nya italienska lagstiftningen för genomförande av direktiv 91/156/EEG om avfall ((EGT L 78, 26.3.1991. )), direktiv 91/689/EEG om farligt avfall ((EGT L 377, 31.12.1991. )) och direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall ((EGT L 365, 31.12.1994. )). Under 1997 inleddes överträdelseförfaranden beträffande den italienska lagstiftningens (dekret 22/1997) bristande överensstämmelse med vissa aspekter i dessa direktiv.

Ledamoten tar upp separat insamling och återvinning av fast kommunalt avfall. Enligt direktiv 94/62/EG skall återvinningsmålen för förpackningsavfall uppnås senast den 30 juni 2001, och därför skall medlemsstaterna inrätta separata insamlingssystem för sådant avfall. Enligt direktiv 91/157/EEG (1) skall medlemsstaterna inrätta separata insamlingssystem för batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen. Det finns inga andra obligatoriska bestämmelser om separat insamling och återvinning av avfall som gäller kommunalt avfall, men i gemenskapens strategi för avfallshantering ((KOM (96) 399, slutlig. )) anges att materialåtervinning, inbegripet kompostering, som återvinningsmetod är att föredra framför andra metoder (som energiåtervinning). Separata insamlingssystem välkomnas därför av kommissionen. Kommissionen anser emellertid inte att brott mot gemenskapslagstiftningen föreligger bara för att vissa återvinningsmål ännu inte uppnåtts, särskilt inte om man betänker att målen i direktiv 94/62/EG inte behöver uppnås förrän år 2001. Kommissionen är övertygad om att alla former av materialåtervinning av avfall, inbegripet kompostering, utgör användbara lösningar för återvinning av avfall. Kommissionen anser också att de organisatoriska och tekniska svårigheter som uppstår i vissa specifika situationer, exempelvis det fall som ledamoten nämner, inte motiverar en omvärdering av den rangordning av metoder för avfallsåtervinning som gemenskapen fastställt.

Kommissionen har inga uppgifter om varför biologiskt nedbrytbart avfall inte bearbetas i Maseratis före detta anläggning eller om hur mycket avfall som deponeras utanför provinsen eller regionen. I detta sammanhang kan kommissionen informera ledamoten om att Italien inte har uppfyllt de krav rörande avfallshantering som fastställs i artikel 7 i direktiv 91/156/EEG, och därför vet kommissionen inte hur avfall deponeras eller återvinns i regionen Lombardiet (kommissionen har inlett överträdelseförfaranden för bristande genomförande av gemenskapsbestämmelser om avfallshantering).

Vad gäller identifikationsblanketter för biologiskt nedbrytbart avfall föreskrivs i artikel 15 i dekret 22/1997 att avfall skall åtföljas av en identifikationsblankett där det transporterade avfallets destination anges. Enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till tillämpas denna bestämmelse inte än, eftersom de italienska myndigheterna ännu inte har utarbetat någon identifikationsblankett. Dessutom gäller inte denna bestämmelse fast kommunalt avfall som transporteras av privata insamlingsföretag. Kommissionen håller för närvarande på att bedöma om detta är förenligt med motsvarande gemenskapslagstiftning, rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen ((EGT L 30, 6.2.1993. )).