SKRIFTLIG FRÅGA E-2245/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(26 juli 2001)

Ämne: Upparbetning av blyavfall från Nederländerna innebär ett fortsatt hot mot miljö och folkhälsa i den franska byn Bourg Fidèle

1. Känner kommissionen till att stora mängder blybatterier från Nederländerna fortfarande förs till företaget Metal Blanc i den franska byn Bourg Fidèle (departementet Ardennes); att blyet omsmälts i ett öppet system, att de anställda fortfarande måste ha ansiktsmasker på sig när de arbetar, både inne i fabriken och strax omkring den, att utsläppen av bly i fria luften fortsätter och att det förbud som 1997 utfärdades mot att använda grönsaker från trädgårdar omkring fabriken fortfarande gäller?

2. Drar sig kommissionen till minnes att den i sitt svar på mina frågor nr E-2565/99(1) meddelat att:

a) medlemsstaten Frankrike inte berett kommissionen möjlighet att utföra sin uppgift som väktare av gemenskapsrätten och att Frankrike därför, i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget, vilken handlar om förfarandet i händelse av att skyldigheter inte fullgjorts, fått en skriftlig anmärkning av kommissionen för att landet brutit mot artikel 10 i EG-fördraget och att den franska regeringen som svar på detta meddelat att de överträdelser som konstaterats nyligen föranlett myndigheterna att vidta rigorösa åtgärder,

b) det i första hand är den behöriga destinationsmyndighetens sak att undersöka om, utgående från artiklarna 6 till och med 9 i rådets förordning (EEG) nr 259/93(2) om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen, de upplysningar som tillställts alla behöriga myndigheter i destinations-, avsändar- och transitländerna är korrekta med hänsyn till avfallsmottagarens identitet, lokalisering av återvinningsanläggningen, den typ av tillstånd enligt vilket anläggningen drivs och giltighetstiden för detta och i annat fall inom 30 dagar på basis av artikel 7.4 göra en motiverad invändning mot transporten,

c) kommissionen anser att de nuvarande förfarandena medger tillfredsställande tillsyn och kontroll över gemenskapsinterna transporter av avfall som skall återvinnas och att det inte finns något som skulle föranleda marknadens aktörer att avvika från sedvanliga inrikes myndighetskontroller eftersom ingen transport får utföras om bara en enda myndighet kommer med invändningar och varje invändning måste föras ut till alla behöriga myndigheters kännedom?

3. Vad gör kommissionen för att skydda Frankrike mot fortsatt import av blyavfall?

4. Verkar kommissionen till förmån för att medlemsstaterna skall upparbeta blyavfall på så kort avstånd som möjligt från den plats där detta avfall erbjuds för upparbetning, så att långa transporter och svårkontrollerade situationer kan undvikas?

5. Anser kommissionen fortfarande, under de rådande omständigheterna, att de nuvarande reglerna är tillräckliga? Om så är fallet: varför det? Om så inte är fallet: vilka förbättringar arbetar kommissionen i så fall med?

(1) EGT C 225 E, 8.8.2000, s. 166.

(2) EGT L 30, 6.2.1993, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(4 oktober 2001)

När det gäller anläggningen Metal Blanc kan kommissionen bara bekräfta de uppgifter som redan lämnats i svaret på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-2565/99, nämligen att den genom ett klagomål underrättats om vissa av de förhållanden som råder vid anläggningen(1).

I en skrivelse anmodades den franska regeringen att inkomma med uppgifter i ärendet. Eftersom det efter åtta månader fortfarande inte hade inkommit något svar skickade kommissionen, i enlighet med artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget (förfarande vid underlåtenhet att uppfylla ett åliggande), en formell underrättelse till Frankrike avseende överträdelse av artikel 10 (f.d. artikel 5) i EG-fördraget(2).

Som svar på den formella underrättelsen inkom den franska regeringen med uppgifter och synpunkter. Man underströk i synnerhet att överträdelserna nyligen lett till att behöriga myndigheter hade vidtagit rigorösa åtgärder och att ärendet just nu behandlades i den lokala domstolen. De klagande informerades om svaret.

Kommissionen granskar fortfarande ärendet. Syftet är att undersöka om anläggningen drivs i enlighet med rådets ramdirektiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(3) och om åtgärderna för att återställa området har genomförts korrekt. Ytterligare en begäran om att inkomma med uppgifter skickades till de franska myndigheterna den 7 maj 2001.

När de gäller avfallstransporter är följande kommentarer relevanta:

- Allt avfall omfattas av samtliga bestämmelser i ramdirektivet om avfall, även när det transporteras. Detta innebära att avfall endast får transporteras till anläggningar som har godkänts av den behöriga myndighet som utsetts av den importerande medlemsstaten i enlighet med artiklarna 9, 10 och 11 i det direktivet. Det är dessutom viktigt att notera att medlemsstaterna skall se till att inrättningar eller

företag som sysslar med avfallshantering uppfyller kraven i artikel 4 i direktivet när det gäller att skydda miljön och människors hälsa samt genomföra regelbundna inspektioner enligt artikel 13 i detta avseende. Medlemsstaterna skall dessutom se till att dessa inrättningar eller företag följer artikel 2.2 i rådets direktiv 91/689/EEG av den 12 december 1991 om farligt avfall(4) och inte blandar olika kategorier farligt avfall.

- Enligt rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen får en transport genomföras endas om ingen av de berörda myndigheterna, senast 30 dagar efter det att de mottagit bekräftelsen på att anmälan om transporten inkommit, har framfört någon invändning mot transporten av något av de skäl som anges i artikel 7.4 a i förordningen. Enligt artikel 7.4 a femte strecksatsen får destinations- och avsändarländerna framföra invändningar mot transporter av avfall för fingerad återvinning. Detta innebär att båda länderna kan vägra ge tillstånd för transporten om de anser att förhållandet mellan vad som kan återvinnas och inte kan återvinnas, det uppskattade värdet för det material som slutligen återvinns eller kostnaderna för återvinning och bortskaffande av den del som inte kan återvinnas medför att återvinning inte är ekonomiskt och miljömässigt försvarbar.

- Det är först och främst destinationslandets myndighet som skall kontrollera om anmälarens upplysningar om den avsedda återvinningen är korrekta, och om detta inte är fallet framföra en invändning mot transporten.

Kommissionen menar därför att förordningen om avfallstransporter och ramdirektivet om avfall för närvarande ger de behöriga myndigheterna en tillräckligt omfattande rättslig ram för att se till att lämpliga miljöskyddsåtgärder vidtas när det gäller berörda transporter.

Enligt Europeiska gemenskapens domstols dom i mål C-203/96, det s.k. Dusseldorp-målet, kan principerna om närhet och tillräcklig egenkapacitet som fastställs i förordningen om avfallstransporter och ramdirektivet om avfall inte tillämpas på transporter av avfall för återvinning.

Av ovanstående framgår att kommissionen anser att de förfaranden som fastställs i förordningen om avfallstransporter borgar för tillräcklig övervakning och kontroll av transport av avfall för återvinning i gemenskapen.

(1) Klagomålet har nummer 98/4317.

(2) Pressmeddelande IP 99/812 av den 29 oktober 1999.

(3) EGT L 194, 25.7.1975.

(4) EGT L 377, 31.12.1991.