SKRIFTLIG FRÅGA E-1473/98

från Magda Aelvoet (V) till kommissionen

(13 maj 1998)

Angående: Problematiken med gränsöverskridande dioxin - en problematik som förorsakats av förbränningsugnarna för hushållsavfall i Halluin (Frankrike) och Menen (Belgien)

I anslutning till denna problematik svarade kommissionsledamoten Paleokrassas den 5 maj 1994 på fråga E-0020/94(1) att kommissionen inte känner till att de belgiska myndigheterna skulle ha bett de franska myndigheterna om information om förbränningsugnen för hushållsavfall i Halluin. Under tiden förefaller det som om Belgien med sin nationella lagstiftning införlivat EU-direktiven 84/360(2) och 85/337(3), men om Frankrike även gjort så är däremot oklart. Det har visserligen framgått klart att inget fortsatt informationsutbyte på myndighetsnivå ägt rum angående den nya ugnen i Halluin och att Comité Urbaine de Lille Métropole inte är intresserad av den, men utöver detta förekommer det en mycket svår gränsöverskridande förorening med dioxin från de lokala äldre förbränningsugnarna. Som en följd därav har man under de gångna månaderna blivit tvungen att på båda sidor om gränsen dra tillbaka förorenad mjölk ur handeln. Under det att den franska ministern för miljöfrågor med beaktande av ministeriebeslutet av den 25 januari 1991 har uppmanat prefekten i departementet Nord att lägga ner driften vid de gamla ugnarna i Halluin, Sequedin och Wasquehal har Belgien inte fattat något beslut om ugnen i Menen, för att därmed tillämpa sitt beslut av den 1 juni 1995 om Vlarem II.

Nu skulle jag gärna vilja få besked av kommissionen om följande:

1. I vilken mån har de bägge länderna redan införlivat de båda direktiven med sin interna lagstiftning på ett fullständigt och korrekt sätt och i vilken mån har Frankrikes och Belgiens politik med hänsyn till vad som förevarit på det lokala planet eventuellt stridit mot direktiven?

2. Vilka åtgärder har kommissionen eventuellt övervägt för att se till att kommissionens direktiv efterlevs på det lokala planet? Med åtgärder avses härmed inte bara informationsutbyte utan också åtgärder för att utarbeta en miljökonsekvensbedömning både för den nya ugnen och angående förorening från den gamla ugnen.

3. Har kommissionen redan begärt sifferuppgifter från både de belgiska och de franska myndigheterna om utsläppen av dioxin och furaner från de gamla ugnarna på orten? Om så är fallet, vilka uppgifter har därvid framkommit?

4. Hur långt har man kommit med att utarbeta europeiska normer för dioxiner i mjölk och i luften och inom hur lång tid avser kommissionen att dessa normer skall tillämpas eller genomföras i EU:s regelverk?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(24 juni 1998)

Rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984 om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar avser i synnerhet tillämpning av bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostnader för förbränningsanläggningar för att förhindra luftförorening. I direktivet fastställs dock inga gränsvärden för utsläpp av dioxiner och furaner. I rådets direktiv 89/369/EEG av den 8 juni 1989 om förhindrande av luftförorening från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar(4) och 89/429/EEG av den 21 juni 1989 om minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar(5) fastställs heller inga utsläppsvärden. I rådets direktiv 94/67/EG av den 16 december 1994 om förbränning av farligt avfall(6) fastställs däremot ett gränsvärde på 0,1 nanogram per kubikmeter (ng/m3) som skall tillämpas från och med den 1 januari 1997 av anläggningar som beviljats driftstillstånd före den 31 december 1996 och från och med den 1 juli 2000 av övriga anläggningar.

I rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt fastställs att inverkan av förbränningsanläggningar för farligt avfall obligatoriskt skall bedömas. Inverkan av förbränningsanläggningar för icke-farligt industri- och hushållsavfall skall däremot endast bedömas om medlemsstaterna anser att egenskaperna så kräver.

Av ovanstående framgår att lagstiftningen kraftigt varierar beroende på den typ av avfall som förbränns och datum för första idrifttagning av de olika förbränningsanläggningar som parlamentsledamoten hänvisar till i sin fråga. I brist på närmare uppgifter om detta kan inte kommissionen bedöma om situationen som parlamentsledamoten beskriver överensstämmer med gemenskapslagstiftningen. Kommissionen uppmanar därför parlamentsledamoten att lämna all övrig information av betydelse som hon har i denna fråga.

Om kommissionen anser att gemenskapslagstiftningen åsidosatts skall den vidta lämpliga åtgärder och eventuellt inleda ett överträdelseförfarande enligt artikel 169 i EEG-fördraget för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen följs.

Om en förbränningsanläggning för farligt avfall tagits i drift efter den 31 december 1996 kan kommissionen ej kontrollera om förbränningsanläggningarnas utsläpp inte överskrider ett harmoniserat gränsvärde. I detta sammanhang ansåg kommissionen inte att det var nödvändigt att av berörda medlemsstater begära de uppgifter som parlamentsledamoten nämnde eftersom de som sådana inte kan påvisa åsidosättande av gemenskapslagstiftningen.

Kommissionen reviderar för närvarande ovannämnda direktiv 89/369/EEG och 89/429/EEG. Det lagförslag därom som den snart lägger fram torde innehålla ett gränsvärde för dioxiner och furaner i likhet med vad som redan fastställs för farligt avfall i direktiv 94/67/EG.

Vad gäller fastställandet av mål för luftkvalitet avser däremot kommissionen inte att lägga fram några förslag inom den närmaste framtiden eftersom dessa substanser inte nämns i rådets direktiv 96/62/EG av den 27 september 1996 om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten(7).

Högsta värden för främmande ämnen i livsmedel fastställs på gemenskapsnivå enligt bestämmelserna i rådets förordning (EEG) 315/93 av den 8 februari 1993 om fastställande av gemenskapsförfaranden för främmande ämnen i livsmedel(8). På gemenskapsnivå finns eller diskuteras för närvarande inga gränsvärden för dioxiner i mjölk.

(1) EGT C 6, 9.1.1995, s. 19.

(2) EGT L 188, 16.7.1984, s. 20.

(3) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

(4) EGT L 163, 14.6.1989.

(5) EGT L 203, 15.7.1989.

(6) EGT L 365, 31.12.1994.

(7) EGT L 296, 21.11.1996.

(8) EGT L 37, 13.2.1993.