SKRIFTLIG FRÅGA P-4158/00

från W.G. van Velzen (PPE-DE) till kommissionen

(9 januari 2001)

Ämne: Diskriminering vid teckning av mobiltelefonabonnemang

Personer som är verksamma några dagar per vecka i ett annat EU-land än det där de har sin hemvist, till exempel ledamöter av Europaparlamentet, kan i vissa medlemsstater (Belgien) inte teckna mobiltelefonabonnemang eftersom de inte har något belgiskt identitetskort eller hyreskontrakt.

1. Är kommissionen ense med mig att detta strider mot den fria rörligheten för personer, varor och tjänster såsom det fastställs i EU-fördraget?

2. Anser kommissionen att den berördes legitimationshandling med adressuppgifter och ett kontonummer i en av EU:s medlemsstater bör vara tillräckligt för att en mobiltelefonoperatör skall teckna ett abonnemang?

3. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att undanröja dessa missförhållanden och därmed främja en helt fri rörlighet inom EU på detta område?

4. Det finns även en mobiltelefonoperatör i Belgien som till att börja med kräver en garanti och först när tre månadsfakturor är betalda tillåter sin kund att ringa inom EU och inte enbart i Belgien.

a) Anser kommissionen att det är berättigat att en mobiltelefonoperatör kan hindra en kund med ett vanligt abonnemang att ringa mobiltelefonsamtal inom EU? Om inte, på vilka bestämmelser i fördraget respektive vilka direktiv grundar sig då kommissionens bedömning?

b) Vilka åtgärder kan kommissionen vidta för att undanröja dessa hinder?

Kompletterande svar från Frederik Bolkestein på Kommissionens vägnar

(28 september 2001)

Kommissionen är medveten om att medborgare från andra medlemsstater som inte är bosatta i Belgien stöter på svårigheter när de ansöker om mobiltelefonabonnemang utan att kunna uppvisa ett belgiskt identitetskort eller hyreskontrakt. Kommissionen har undersökt frågan och kan förmedla följande uppgifter. De berörda teleoperatörerna hänvisar till att de behöver kunna förebygga bedrägerier, vilka enligt dem är vanligt förekommande inom sektorn, och att det krävs en struktur som kan garantera att av kunder som inte är bosatta i Belgien betalar sina fakturor.

En av de belgiska teleoperatörerna kräver att den som ansöker om mobiltelefonabonnemang antingen kan uppvisa belgiskt identitetskort eller giltigt kreditkort, förutom kopia på gas-, el- eller vattenräkning, som bevis på att personen i fråga bor i Belgien, även om sökanden inte är skriven där. Denna teleoperatör erbjuder även kontantkort som, beroende på typ, kan användas i olika EU-länder. Samtalskostnaden per minut är högre med kontantkort än med vanligt abonnemang. Även om kostnaden för samtal med kontantkort är högre än för den som ringer på ett vanligt abonnemang, skall i allmänhet ingen abonnemangsavgift betalas.

De båda andra operatörerna på den belgiska marknaden följer en annan linje. Den ena kräver bevis på adress i Belgien eller ett kreditkort. Kunderna har även möjlighet att få fakturan skickad till en adress i hemlandet, även om detta medför ytterligare kostnader i och med den internationella transaktionen. I övrigt ger företaget sina kunder möjlighet att använda telefonen utlandet genom roamingavtal och erbjuder kontantkort till samtliga sina kunder oavsett var de är bosatta. Den andra operatören prövar varje ansökan om abonnemang enskilt utifrån ett antal kriterier. Det kan gälla faktorer som vandel, fast adress och ålder. Efter prövningen får personen i fråga olika erbjudanden från företaget, eventuellt i form av abonnemang. Även om det i detta fall inte görs någon formell skillnad mellan personer som är bosatta i Belgien och dem som bor i andra länder, gäller det i detta fall att bedöma om avsaknad av fast adress i Belgien i allmänhet är ett avgörande skäl till att avslå en abonnemangsansökan. I övrigt erbjuder operatören sina kunder möjlighet att mot depositionsavgift använda telefonen i utlandet genom roamingavtal, samt olika kontantkorttjänster.

Principiellt anser Kommissionen att konsumenternas rätt att teckna abonnemang i olika EU-länder och teleoperatörernas rätt att kräva garantier för att fakturorna betalas bör balanseras mot varandra. Fakturahanteringen för de kunder som bor i ett annat land än där de tecknat mobiltelefonabonnemang medför också mer arbete och därmed högre kostnader. Eftersom det finns stora skillnader mellan de belgiska teleoperatörerna vad gäller affärsstrategi har dessutom kunderna alltid möjlighet att utifrån den egna situationen välja en annan operatör.

Eftersom ovanstående inte regleras i Belgisk lag, utan kan hänföras till affärsmässiga val som teleoperatörerna träffat, anser Kommissionen att belgisk lag inte kränker mot principen om fri rörlighet enligt EG-fördraget. Kommissionen är däremot oroad av att den fria rörligheten av tjänster enligt artikel 49 (tidigare artikel 59) i EG-fördraget kan hindras genom sådana affärsstrategier. Europadomstolen påpekade nyligen i en dom(1) angående en likaledes tvingande bestämmelse i EG-fördraget att avskaffandet medlemsstaterna emellan av hindren för fri rörlighet för personer skulle äventyras, om avskaffandet av statliga hinder skulle kunna motverkas av hinder som följer av att förbund- och privaträttsliga organisationer utövar sin rättsliga självständighet. Domstolen påpekade därför att en sådan tvingande bestämmelse gäller alla avtal, inklusive avtal mellan privatpersoner. Av detta följer att avtalsbestämmelser som inte står i överensstämmelse med principen om fri rörlighet av tjänster i artikel 49 i EG-fördraget, t. ex. det krav på bosättningsort som föreläggs mobiltelefonanvändare, är att betrakta som ogiltiga.

Kommissionen påpekar även att i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 26 februari 1998 om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö(2) är mobiltelefonoperatörerna skyldiga att offentliggöra relevant och aktuell information för konsumenter om sina standardvillkor (artikel 11.1).

Kommissionen anser att legitimation samt uppgift om bankkonto, girokonto eller kreditkortnummer i normala fall bör räcka för de berörda operatörerna, och möjlighet att teckna abonnemang på dessa grunder erbjuds av åtminstone en av operatörerna på den belgiska marknaden. Slutligen bör det noteras att klagomål från privatpersoner angående förhållandet till belgiska teleoperatörer kan lämnas till telekommunikationsombudsmannen i Belgien (service de médiation des télécommunications), som har befogenhet att handlägga dylika ärenden.

(1) Jfr Roman Angonese mot Cassa di Risparmio di Bolzano SpA. Dom av den 6 juni 2000, mål C-281/98, punkterna 3236.

(2) EGT L 101, 1.4.1998.