ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0079/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(29 januari 2001)

Ämne: Nollunderskott i den spanska statens budget för 2001 och uppfyllandet av additionalitetsprincipen vid tillämpningen av strukturfonderna

Den spanska regeringen har förelagt det nationella parlamentet en budget för 2001 som grundar sig på balans i budgeten, med ett nollunderskott. Parlamentet godkände budgeten, som regeringen motiverar med inhemska ekonomiska argument, men också med behovet av att uppfylla gemenskapens avtal om finansiell stabilitet. Den spanska regeringens beslut har fattats under mycket underliga omständigheter. I flera års tid har regeringen minskat de offentliga tjänstemännens reallöner genom att begränsa ersättningen i förhållande till en förväntad men dock alltid överskriden inflationsnivå och den har också minskat investeringarna i nödvändig transportinfrastruktur och utgifterna för forskning och utveckling samt för andra viktiga områden, samtidigt som den å andra sidan ökar skattetrycket med skatter som är dubbelt så höga som i Europa. Från Europeiska unionens sida är det särskilt bekymmersamt och skandalöst att en medlemsstat som varje år erhåller ansenliga summor genom strukturfonderna och Sammanhållningsfonden använder dessa medel för att balansera sin budget och försöker uppnå ett nollunderskott, samtidigt som den minskar de investeringar som görs med egna medel, varvid den uppenbarligen bryter mot den lagstadgade additionalitetsprincip som gäller i Europeiska unionen. Med tanke på att kommissionen bör kontrollera uppfyllandet av gemenskapsbestämmelserna vid tillämpningen av strukturfonderna, vad anser den om den spanska centralregeringens agerande? Har den vidtagit några åtgärder för att granska om den spanska statens budget med nollunderskott för 2001 utarbetades och godkändes med utgångspunkt i en relativ sänkning av de egna medel som borde användas för investeringar som samfinansieras av Europeiska unionen, i strid med additionalitetsprincipen?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(15 mars 2001)

Enligt de uppgifter som kommissionen har fått från de spanska myndigheterna har dessa hittills uppfyllt alla sina åtaganden när det gäller additionalitet inom ramen för strukturfonderna.

Vad gäller programperioden 20002006 förutser Spanien en genomsnittlig årlig ökning av utgifterna för strukturåtgärder med 9,6 % för mål 1 och med 17,4 % för mål 2 och 3.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0325/01

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(13 februari 2001)

Ämne: Speglar på lastbilar

Med jämna mellanrum inträffar olyckor i trafiken, ibland också dödsolyckor, som orsakas av att lastbilsföraren inte ser tillräckligt i speglarna på bilen eller att stora ytor inte är synliga för föraren. Denna risk skulle kunna undanröjas om lastbilarna fick bättre spegelutrustning och därmed skulle otaliga människoliv kunna räddas.

Planerar kommissionen att ändra de befintliga föreskrifterna där det anges att lastbilstillverkarna skall utrusta fordonen med speglar redan vid produktionen?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Erkki Liikanen

(14 mars 2001)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga E-3672/00 från Bart Staes(1).

(1) EGT C 151 E, 22.5.2001, s. 199.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0138/01

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(31 januari 2001)

Ämne: Den ekonomiska statistikens punktlighet

Med tanke på de långa tidsfrister som går innan vissa medlemsstater offentliggör kvartalsberäkningar över sina nationalräkenskaper se svaret av den 22 december till den skriftliga frågan E-3426/00(1) hur stor del av EU-ländernas och euroländernas BNP är det som tas med i beräkningen när Eurostat offentliggör sina första beräkningar för BNP-tillväxten för ett kvartal?

(1) EGT C 151 E, 22.5.2001.

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(15 mars 2001)

Eurostat sammanställer kvartalsberäkningar över BNP i euroområdet och i de 15 medlemsstaterna tre gånger per kvartal enligt följande:

- En första beräkning görs 70 dagar efter referenskvartalets slut med en täckning på minst 75 % av BNP.

- En andra beräkning görs efter 100 dagar med en täckning på 90 %.

- En tredje beräkning görs efter 120 dagar med en täckning på 95 %.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0095/01

från Herman Schmid (GUE/NGL) till rådet

(1 februari 2001)

Ämne: Ingripande vid kriser i suveräna stater

Vad är EU:s ståndpunkt när det gäller ingripande vid kriser i suveräna stater?

Måste den stat där man griper in ha begärt att detta görs för att ingripandet skall kunna äga rum, eller kan EU gripa in då EU:s värderingar och/eller intressen står på spel, oberoende av den berörda statens vilja?

Svar

(14 maj 2001)

Sedan processen med att utveckla ESFP påbörjades har Europeiska rådet ständigt bekräftat att unionens beslut om krishantering kommer att fattas i enlighet med principerna i Förenta nationernas stadga, OSSE-stadgan och Helsingforsavtalets slutakt. Europeiska unionen erkänner att Förenta nationernas säkerhetsråd har huvudansvaret för att upprätthålla internationell fred och säkerhet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0102/01

från Brice Hortefeux (PPE-DE) till kommissionen

(29 januari 2001)

Ämne: Valet av nyckelperiod för övergången till euron

Den 11 oktober 2000 antog Europeiska kommissionen en rekommendation om hur man kan underlätta för de ekonomiska aktörerna att förbereda övergången till euron. I detta meddelande föreslår man att de ekonomiska aktörerna skall mobiliseras under en nyckelperiod, dvs. tredje kvartalet 2001.

Denna nyckelperiod som löper från juni till september sammanfaller med den tid då den största delen av den årliga semestern tas ut, även inom EU-institutionerna. Det är således inte troligt att man under denna period kan mobilisera de ekonomiska aktörerna och de europeiska medborgarna.

1. Vilka orsaker ligger bakom valet av tredje kvartalet 2001 som nyckelperiod för övergången till euro?

2. Är kommissionen inte orolig att den ger upphov till onödig förvirring genom att föreslå att kapital på bankkonton skall omräknas till euro under tredje kvartalet 2001 då en stor del av de europeiska medborgarna är på semester?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(15 mars 2001)

Valet av tredje kvartalet 2001 har två orsaker: att vänja de ekonomiska aktörerna vid en aktiv användning av euron under en tillräckligt lång tid och att skapa större spridning och förbättrad hantering av övergången genom att man undviker att den sammanfaller med det konkreta införandet av mynt och sedlar (förhandsdistributionen äger rum mellan september och december 2001).

Konverteringen av konton till euro kommer att åtföljas av en massiv informationskampanj från bankernas sida, för att undvika all förvirring och för att övergången skall ske helt öppet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0021/01

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(17 januari 2001)

Ämne: ICCAT:s tolfte extrasammanträde

Med all respekt för medlemsstaternas rätt att vara dubbelt representerade inom regionala fiskeorganisationer, dels i egenskap av EU-medlemsstat, dels i egenskap av avtalspart i de fiskeorganisationer som företräder särskilda utomeuropeiska territorier, framgick det tydligt vid det tolfte extra sammanträdet för ICCAT (Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbeståndet i Atlanten) i Marrakech den 1320 november 2000, att medlemmar av Förenade kungarikets delegation på samma gång deltog i sammanträden för gemenskapssamordning och sammanträden för ICCAT:s avtalsparter, som företrädde Bermuda. Denna dubbla roll gjorde det möjligt för Förenade kungarikets representant att medverka vid interna möten för samordning av gemenskapens intressen, samtidigt som han på Bermudas vägnar kunde försvara ståndpunkter som stred mot EU:s intressen.

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit, eller kommer kommissionen att vidta, för att förhindra att liknande situationer inträffar vid kommande möten inom ICCAT eller andra fiskeorganisationer?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(16 februari 2001)

Frågan om tillvaratagande av intressen för vissa medlemsstaters utomeuropeiska territorier behandlas i en särskild förklaring som bifogas Fördraget om Europeiska unionen.

Det framgår av denna förklaring att det i undantagsfall kan uppstå intressekonflikter mellan unionen och de utomeuropeiska länderna och territorierna. När så sker skall rådet söka nå lösningar som överensstämmer med unionens ståndpunkt. Om detta visar sig omöjligt får den berörda medlemsstaten agera självständigt för att tillvarata de nämnda utomeuropeiska ländernas och territoriernas intressen, dock utan att detta får skada gemenskapens intressen.

Den berörda medlemsstaten skall underrätta rådet och kommissionen om en sådan intressekonflikt kan tänkas uppstå och, om självständiga åtgärder är oundvikliga, göra klart att den handlar i syfte att tillvarata ett sådant utomeuropeiskt territoriums intressen.

Samordningen mellan de olika ståndpunkterna bör göras inom lämpliga rådsorgan, t.ex. vid de samordningsmöten som hålls i anslutning till de regionala fiskeriorganisationernas sammanträden. Medlemsstaterna ansvarar själva, under överinseende av ordförandelandet, för hur deras respektive rådsdelegationer är sammansatta. Kommissionen skall i egenskap av fördragets väktare se till att medlemsstaterna på ett korrekt sätt underrättar kommissionen och rådet om de ståndpunkter som de har för avsikt att driva på sina utomeuropeiska territoriers vägnar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0083/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till rådet

(1 februari 2001)

Ämne: Stöd till utvecklingen och det nationella självstyret i Östtimor. Situationen för de östtimorianska flyktingarna i Indonesien

Vilken form har det stöd som Europeiska unionen ger till den ekonomiska och sociala utvecklingen samt till uppbyggandet av institutioner inom det nationella självstyret i Östtimor, och hur ser läget ut? Hur har detta stöd bidragit till att tillgodose de grundläggande sociala och ekonomiska behoven i det timorianska samhället? Hur ser situationen ut för de tusen flyktingar i Östtimor som fortfarande förföljs? Vad gör EU för att garantera att dessa flyktingar kan återvända till sitt land?

Svar

(14 maj 2001)

Såväl Europeiska gemenskapen som medlemsstaterna har lämnat omfattande stöd till Östtimor under de senaste två åren. Detta stöd har lämnats på flera olika sätt, bl.a. genom obligatoriska och andra bidrag till UNTAET, frivilliga bidrag till UNTAET och Världsbankens trustfonder, humanitärt bistånd som förmedlats som bidrag till internationella byråer, organisationer och byråer, och bilaterala stödprogram på fältet. Ett antal medlemsstater har dessutom varit engagerade i att hjälpa till att upprätta Östtimors institutioner, också genom att fastställa det kommande försvarsbehovet och genom hjälp till dess rättsväsen, och genom att ge utbildning och liknande direkta bidrag till det kommande utrikesministeriet.

Rådet är på samma sätt som den ärade parlamentsledamoten oroat över den svåra situationen för de östtimorianska flyktingar snarast som är kvar på Västtimor. Rådet inser det trängande behovet av att samtliga flyktingar snarast möjligt registreras, återsänds och åter bosätter sig under förhållanden präglade av säkerhet och trygghet. Rådet har framfört sin oro till de indonesiska myndigheterna vid ett flertal tillfällen, även på allra högsta nivå. Rådet har erinrat den indonesiska regeringen om sin vilja att tillsammans med behöriga internationella institutioner stödja en helhetslösning på flyktingproblemet, i enlighet med resolutionerna nr 1319 (2000) och 1338 (2001) från FN:s säkerhetsråd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0175/01

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(1 februari 2001)

Ämne: Nya fiskeavtal

Har kommissionen fått mandat att förhandla fram nya fiskeavtal med tredje länder? Om ja, med vilka länder håller den på att förhandla?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0175/01 och E-0210/01 ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(8 mars 2001)

Härmed meddelas parlamentsledamoten att kommissionen för närvarande inte har fått mandat att förhandla om nya fiskeavtal med tredje länder.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0115/01

från Philip Bradbourn (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2001)

Ämne: Begränsad användning av Linates flygplats i Milano

Kan kommissionen bekräfta att dess beslut av den 21 december 2000 om användningen av Linates flygplats i Milano av icke-italienska flygbolag är laglig med tanke på kravet på fri konkurrens mellan flygbolag?

Instämmer den dessutom med att detta förorsakar besvär för passagerare som nu måste använda Malpensas flygplats?

Instämmer den även med att detta hotar den interregionala lufttrafikens framtida utveckling eftersom det kommer att bli allt svårare för operatörerna inom denna sektor att bibehålla sina tjänster med tanke på det begränsade antalet flygningar de gör till Milano?

Kan kommissionen lägga fram sin översyn av beslutet senast den 30 juni 2001?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(27 februari 2001)

Principen om friheten att tillhandahålla luftfartstjänster i gemenskapen fastställs i artikel 3.1 i rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen(1) och innebär att lufttrafikföretag i gemenskapen har rätt att välja flygplats inom ett och samma flygplatssystem. Medlemsstaterna kan dock i enlighet med artikel 8.1 i samma förordning begränsa denna rätt:

Denna förordning påverkar inte medlemsstaternas rätt att reglera fördelningen av trafiken mellan flygplatserna inom ett flygplatssystem, om detta sker utan särbehandling på grundval av lufttrafikföretagets nationalitet eller identitet.

I sitt beslut av den 21 december 2000(2) fastställde kommissionen att de regler för trafikfördelning mellan flygplatserna Linate och Malpensa, som anges i ett italienskt dekret av den 3 mars 2000, är förenliga med bestämmelserna i artikel 8.1 om reglerna ändras på det sätt som anges i de italienska myndigheterna skrivelse av den 4 december 2000 till kommissionen. Dessa ändringar trädde i kraft den 5 januari 2001 efter ett beslut från kommissionen.

I ovannämnda beslut anges att den av kommissionen utsedda oberoende experten understryker att de allmänna kommunikationerna till Linate är dåliga, och att Malpensas läge i förhållande till Milanos centrum inte längre är en anledning för de resande att hellre använda Linate, med tanke på de stora förbättringar som gjorts av transportinfrastrukturen till Malpensa-flygplatsen.

I rådets förordning (EEG) nr 2408/92 fastställs inte något förfarande med hänsyn till översyn av de beslut som fattas med tillämpning av artikel 8.3. Kommissionen noterar dock i sitt beslut av den 21 december 2000 Italiens åtagande att se över situationen före utgången av 2001.

(1) EGT L 240, 24.8.1992.

(2) TREN/AMA/12/00.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0729/01

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(6 mars 2001)

Ämne: Värdet på anläggningstillgångar i euro

I EEG-direktiv IV från 1978 fastställs det när, var och hur en varaktig värdeförlust i anläggningstillgångar skall redovisas. Genom att detta direktiv införlivats med de olika medlemsstaternas rättsordningar har företagens bokslut i de länder som anslutit sig blivit jämförbara.

Efter en ingående analys av situationen i Italien förefaller det emellertid inte som om kriteriet för enhetlighet har respekterats i fastställandet av värdena på anläggningstillgångar som är uppförda i redovisningen.

Inom ett område med gemensam valuta är det i själva verket av avgörande betydelse att de tillgångar som är föremål för handel värderas efter enhetliga kriterier och metoder. Innan de olika nationella valutorna slogs samman till en gemensam valuta som uttryck för de gemensamma tillgångarna, borde man därför ha gjort tillgångarnas värden enhetliga.

Kan kommissionen mot denna bakgrund, och i synnerhet med hänsyn till tillgångar som mark och byggnader som är en av de största posterna i balansräkningen, upplysa om följande:

- Vilka kriterier och metoder för gemensam värdering har kommissionen fastställt och tillämpat på de länder som anslutit sig till den gemensamma valutan?

- När blev dessa fastställda, godkända och genomförda i de enskilda länderna?

- När gjordes rättelsen i budgetberäkningarna om detta visat sig nödvändigt till följd av omräkningen av värdena?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(23 april 2001)

Enligt rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 om årsbokslut i vissa typer av bolag(1) skall mark och byggnader anges i balansräkningen med anskaffningskostnad. Medlemsstaterna kan dock tillåta att dessa tillgångar värderas på nytt på vissa villkor som anges i direktivet.

Om mark och byggnader har värderats på nytt måste anskaffningskostnaden anges i noterna till räkenskaperna. På detta vis skall det gå att jämföra bolag som lämnar uppgift om anskaffningskostnad med dem som har gjort en omvärdering.

Enligt det fjärde direktivet skall värdejusteringar av mark och byggnader göras så att de värderas till det lägre värde som tas upp i balansräkningen, om värdeminskningen förväntas bli permanent. Det fjärde direktivet innehåller dock inga regler om hur dessa värdejusteringar skall beräknas.

Enligt det fjärde direktivet måste de värderingsregler som använts i bokslutet redovisas i noterna till räkenskaperna. Samma gäller värdejusteringar, om de inte redovisats separat i resultaträkningen.

Övergången till euro har inga särskilda effekter på värdering av mark och byggnader.

(1) EGT L 222, 14.8.1978.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0002/01

från Rolf Linkohr (PSE) till kommissionen

(17 januari 2001)

Ämne: Återanvändning av medicintekniska produkter

1. Årligen slängs medicintekniska produkter för cirka 8 miljarder euro i EU efter en enda användning, produkter som inte nödvändigtvis är för engångsbruk. De kunskaper som finns i dag skulle göra det möjligt att återanvända dessa produkter med bibehållna krav på sterilitet och teknisk tillförlitlighet.

Är kommissionen medveten om att man i hela EU kan spara in flera miljarder euro på detta sätt?

2. Har kommissionen för avsikt att verka i denna riktning? Slutligen handlar det om en fråga som inte bara rör hälsopolitiken, utan också den inre marknadens funktion.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(12 mars 2001)

Frågan om huruvida medicintekniska produkter kan återanvändas eller inte beror på produktens ändamål, såsom detta definieras av tillverkaren på grundval av konstruktion och tekniska begränsningar. När en tillverkare saluför produkter som kan återanvändas, förses dessa alltid med anvisningar om hur de skall återanvändas på ett säkert sätt, t.ex. rengöring och sterilisering, samt uppgift om produktens förväntade livslängd. När det gäller produkter för engångsbruk har tillverkaren däremot inte utfört sådan provning som eventuellt visar att produkten klarar återanvändning och kan därmed inte ta ansvar för återanvändning.

Kommissionen känner till att engångsprodukter återanvänds, men eftersom förnyad sterilisering kan förändra produkten och påverka dess prestanda (t.ex. förekomst av steriliserat damm) måste särskilda försiktighetsåtgärder vidtas av sjukhusen för att kontrollera om produkten går att återanvända och bestämma hur detta skall ske på ett lämpligt sätt. Kostnaderna för sådan provning och motsvarande hantering är avsevärda, och de måste tas med i beräkningen när man bedömer möjligheterna att spara. Vidare faller återanvändning av medicintekniska engångsprodukter utanför tillämpningsområdet för direktiven om medicintekniska produkter och om aktiva medicintekniska produkter för implantation.

Kommissionen är medveten om att sakernas ordning påverkar medlemsstaternas finanser men har inga exakta uppgifter om kostnader. När möten hålls mellan kommissionen, sakkunniga från medlemsstaterna och företrädare för tillverkarna diskuterar man frågan om huruvida medicintekniska produkters avsedda ändamål skall baseras enbart på vad som ur teknisk synpunkt är säkert eller om ekonomiska hänsyn också skall vägas in. Huruvida det är lämpligt att göra om engångsprodukter till återanvändningsprodukter med tydligt angivna användningskrav är en fråga som bör granskas tillsammans med eventuella återanvändningskrav för engångsprodukter, varvid inriktningen bör vara lägre kostnader med bibehållen kvalitet och säkerhet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0779/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(13 mars 2001)

Ämne: Språkdiskriminering inom Europeiska unionen

I sitt svar på skriftliga frågan E-4100/00(1) meddelade kommissionen att gemenskapens bestämmelser om fri rörlighet för arbetstagare inte förbjuder bara diskriminering på grundval av nationalitet utan också dold diskriminering av ett slag som innebär att tillämpandet av ögonskenligen neutrala kriterier de facto leder till samma resultat.

Enligt kommissionen är det följaktligen inte frågan om någon diskriminering då det uppställs språkkunskapskrav utgående från typen av tjänst som skall tillsättas. I vissa situationer kan det således vara berättigat att kräva att en ansökande skall ha språkkunskaper på synnerligen hög nivå.

Hänvisningen till mål C-281/98 (om att det dock kan anses orimligt med tanke på det mål som eftersträvas att det inte skulle gå att bevisa sådana omfattande språkkunskaper på något annat sätt än genom att den sökande har språket i fråga som modersmål) ger ingen uttömmande förklaring till själva huvudpunkten i fråga E-4100/00.

Av kommissionens svar framgår det inte klart om modersmålskriteriet är ett brott mot principen om icke-diskriminering eller inte. I mål C-281/98 var det dessutom inte fråga om något modersmålskriterium, utan om kravet på innehav av språkintyg.

Därför skulle jag gärna vilja få ett entydigt svar på följande frågor:

1. Anser kommissionen att modersmålskriteriet (native speaker) vid anställning av personal i Europeiska unionens länder innebär ett brott mot principen om icke-diskriminering? Om inte: vilka argument vill kommissionen då framföra till stöd för att detta krav går att förena med principen om icke-diskriminering?

2. Anser kommissionen att modersmålskriteriet (native speaker) vid anställning av personal i Europeiska unionens länder innebär ett brott mot principen om fri rörlighet för arbetstagare? Om inte: vilka argument vill kommissionen då framföra till stöd för att detta krav går att förena med principen om fri rörlighet för arbetstagare?

(1) EGT C 174 E, 19.6.2001.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(18 april 2001)

Som kommissionen meddelade parlamentsledamoten i svaret på den skriftliga frågan E-4100/00(1), kan det vara berättigat att i vissa situationer kräva att en sökande till en tjänst ska ha språkkunskaper på mycket hög nivå, med tanke på vilken typ av tjänst som ska tillsättas.

När det inte är möjligt att bevisa detta på något annat sätt än att den sökande har språket som sitt modersmål, kan det emellertid beroende på omständigheterna inte anses stå i proportion till det syfte man vill uppnå.

Av detta följer att modersmålskriteriet under vissa omständigheter kan anses vara diskriminerande och således inte förenligt med gemenskapsbestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare inom gemenskapen.

(1) EGT C 174 E, 19.6.2001.