ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3686/00

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(29 november 2000)

Ämne: Stöd till distribution av europeisk film

Mer än av produktionsstöd är den europeiska filmindustrin i behov av subventioner för att distribuera och visa sina filmer. Medan Hollywoods filmer kommer till Europa på ett likartat sätt genom sex eller sju stora distributörer, kan inte de europeiska filmerna stödja sig på en enhetlig struktur ens mellan staterna inom EU.

Det finns inte någon övergripande distributör som verkar i hela Europa och därför behövs det inom EU en politik med en lagstiftning som stödjer de europeiska filmerna. Det finns anledning att beklaga att 82 procent av den europeiska marknaden upptas av den amerikanska filmen mot 35 procent för 30 år sedan, och i dag utgör den europeiska film som kommer till Förenta staterna enbart 1 procent.

Har kommissionen därför för avsikt att föreslå en EU-politik till stöd för distribution av europeisk film för att komma över den enorma obalansen i förhållande till den amerikanska filmen, eftersom man inte hittills på ett adekvat sätt skyddat filmdistributionen?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(17 januari 2001)

Kommissionen vill informera parlamentsledamoten om att den sedan 1991, inom ramen för programmen Media I (19911995) och Media II (19962000), bedriver en aktiv politik för att stödja spridning och visning av europeiska filmer utanför deras huvudsakliga produktionsland. På så sätt stödjer man såväl de europeiska filmernas spridning och lönsamhet som gemensamma strategier på den europeiska marknaden för distributörerna för dessa filmer.

I utvärderingen av programmet Media I och i utvärderingen efter halva tiden av Media II har man betonat den positiva och strukturerande inverkan som insatserna i Mediaprogrammet haft såväl på spridningen av europeiska filmer som på den högre risktagningen hos distributörerna i deras kampanjer för att främja europeiska filmer från andra länder än det egna.

Sedan 1996 (när programmet Media II startades) har antalet europeiska filmer som visas utanför det huvudsakliga produktionslandet ökat med 85 %, från 246 filmer år 1996 till 457 år 1999. Under den tiden ökade antalet personer som såg dessa filmer med 20 %, vilket utgör drygt 20 miljoner biobesökare. Det bör noteras att av de 457 filmer som visades 1999 hade 287 filmer, det vill säga 62 %, fått stöd till distributionen ur programmet Media II. År 1999 stod dessa 287 filmer för drygt 40 miljoner biobesökare, det vill säga mer än 90 % av de biobesök som registrerades under 1999 för europeiska filmer från andra länder än det egna.

EU-politiken för att stödja filmindustrin, transnationell distribution av filmer och spridning av europeiska verk förstärks dessutom i och med att man antagit programmet Media Plus (20012005), som har en budget på 350 miljoner euro till insatser för utveckling, distribution och marknadsföring(varav 57,5 % bör användas endast till att stödja spridningen av audiovisuella verk). Till detta tillkommer 50 miljoner euro avsedda för yrkesutbildning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2936/00

från Brian Simpson (PSE) till rådet

(20 september 2000)

Ämne: Cypern

Kan rådet meddela vilka åtgärder det ämnar vidta beträffande Turkiet i syfte att se till att landet häver sin illegala bojkott av handelsfartyg som har besökt hamnar i Cypern, och kan det förklara för parlamentet varför inga åtgärder hittills vidtagits?

Svar

(26 februari 2001)

1. Rådet är fullt medvetet om den specifika fråga som har tagits upp av den ärade parlamentsledamoten. Frågan berör för övrigt inte bara avtalsförhållandena mellan EU och Turkiet utan även andra internationella förpliktelser som åligger landet. Unionens ordförandeskap tog redan 1998 i samband med ett OECD-möte upp problemet med den turkiska sidan. Frågan förekommer även regelbundet på dagordningen vid överläggningarna i Gemensamma kommittén för tullunionen mellan EU och Turkiet, bland annat vid mötet den 8 december 2000.

2. Kommissionen, som inom ramen för sina befogenheter även är insatt i frågan, meddelade dessutom vid ett möte i de förberedande rådsinstanserna att den tagit upp problemet med den turkiska sidan i oktober förra året under den första förhandlingsomgången med Turkiet om tjänster och offentlig upphandling. Dessutom tar kommissionen regelbundet upp problemet i sina återkommande rapporter om Turkiets framsteg på vägen mot anslutning, bland annat i den senaste rapporten av den 13 november 2000.

3. Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om att ordförandeskapet i sitt tal inför Förenta nationernas generalförsamling den 12 september 2000 på unionens vägnar framhöll att det oförändrade läget i Cypern är oacceptabelt och förklarade att unionen stöder insatserna från Förenta nationernas generalsekreterare för att uppnå en framförhandlad, global, rättvis och hållbar lösning som är förenlig med FN:s säkerhetsråds resolutioner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3943/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Kostnaden för överföringar i bank

1. Kan kommissionen bedöma den genomsnittliga eller typiska kostnaden för en kund i någon affärsbank som vill göra en överföring på 50 euro till en annan bankkunds konto:

a) inom var och en av medlemsstaterna,

b) mellan varje medlemsstat inom euroområdet och varje annan medlemsstat inom euroområdet?

2. Är det kommissionens målsättning att samtliga banköverföringar inom euroområdet, inbegripet överföringar över nationsgränser, skall kosta lika mycket som i de enskilda medlemsstaterna?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(15 februari 2001)

1. a) Kommissionen har inte tillräckligt med information för att kunna uppskatta den genomsnittliga kostnaden för en överföring av 50 euro mellan två banker inom varje medlemsstat. Det finns cirka 10 000 banker inom gemenskapen och var och en av dessa fastställer sin egen prispolitik. Det faktum att en bankkund antingen inte debiteras direkt eller bara på ett mer svåröverskådligt sätt (ett pris för varje transaktion) betyder inte att kunden inte betalar något alls (korssubventionering, paketpriser osv.). Betalningsöverföringar innebär kostnader.

b) Kommissionen har inga uppgifter om priset för att överföra 50 euro mellan olika medlemsstater. En undersökning gjord av Institut européen interrégional de la consommation hösten 1999 visade emellertid att den genomsnittliga kostnaden för överföring av 100 euro från ett land inom euroområdet till ett annat låg på cirka 17 euro. Närmare uppgifter om överföringar mellan ett antal banker inom euroområdet finns på följande webbsida:

http://www.europa.eu.int/comm/dgs/health_consumer/library/surveys/sur14_en.html.

Med utgångspunkt från denna undersökning, och om man bortser från diskussioner om metoden, kan man dra slutsatsen att prisskillnaderna mellan inrikes betalningsöverföringar och betalningsöverföringar mellan olika medlemsländer är mycket stora.

2. Kommissionen delar frågeställarens oro beträffande de höga priserna för betalningsöverföringar mellan länderna, som fortfarande är avsevärt mycket högre än inom länderna. Det är kommissionens målsättning att göra betalningsöverföringar mellan länderna pålitligare, billigare och snabbare, i synnerhet när det gäller små belopp. Detta har kommissionen framfört vid flera tillfällen, exempelvis i meddelandet Detaljistbetalningar på den inre marknaden(1), i svaret på Peijs-rapporten i parlamentet den 26 oktober 2000 och i kommissionens rundabordskonferens den 9 november 2000 om ett enhetligt betalningsområde(2).

(1) KOM(2000) 36 slutlig.

(2) Se http://www.europa.eu.int/comm/dgs/internal_market/index_sv.htm.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3368/00

från Thierry de La Perriere (UEN) till kommissionen

(20 oktober 2000)

Ämne: Problem med vänortsförbindelser mellan städer

Ett flertal märer (ett slags styresmän för franska kommuner) har talat om för mig att de i år råkat ut för svårigheter i samband med vänortsverksamheten och att de hyser farhågor för framtiden. Det ser ut som om vi vore på väg direkt mot att verksamheten kommer att lamslås, om det inte ställs utökade anslag till förfogande och tas fram mindre teknokratiska direktiv för dem som sysslar med vänortsverksamheten.

Det är framför allt på två punkter som vi står inför verkliga problem:

- de långa handläggningstiderna för ansökningar om understöd,

- kravet på anbudsinfordringar, som gör det svårare för små kommuner att komma åt anslagen, eftersom dessa kommuner inte har tillgång till personal med sakkännedom om de invecklade rutinerna för hur sådana infordringar skall besvaras och deras finansiella medel är mycket begränsade.

Kan kommissionen upplysa oss om:

1. varför handläggningstiderna är så långa,

2. vad kommissionen tänker göra för att så många kommuner som möjligt skall kunna sända in handlingar, framför allt de små kommunerna,

3. om det finns något utvärderingsprotokoll för resultaten av programmet?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(7 december 2000)

Kommissionen är i högsta grad medveten om att det krävs en effektiv ledning för att vänortsprogrammet ska bli en odelad framgång.

För att lösa de problem som det stora antalet förslag av olika slag gett upphov till tidigare, och med tanke på det reformbehov som konstaterats föreligga, kommer kommissionen att införa ett nytt förfarande som torde bidra till ökad effektivitet.

Ett informationsmöte om det nya förfarandet hölls den 23 oktober 2000. Man hade bjudit in företrädare för Europeiska samarbetsorganisationen för kommuner och regioner (CEMR Council of European Municipalities and Regions), för nationella vänortsföreningar i medlemsstaterna, för de central- och östeuropeiska länderna, för Malta, Cypern och Turkiet, för Världsorganisationen för vänorter (UTO United Towns Organisation) samt för de europeiska regionerna (Assembly of European Regions).

De frågor som parlamentsledamoten tar upp har redan behandlats inom ramen för den nya ansökningsomgången.

Kommissionen har dock noterat de betänkligheter som förs fram och kommer att hålla parlamentsledamoten informerad om tillämpningen av de nya förfarandena.

En utvärdering av EU-stödd vänortsverksamhet under en tioårsperiod presenterades vid Bilbao-konferensen i december 1999. Häftet med denna utvärdering kommer att skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3120/00

från Gerhard Hager (NI) till rådet

(16 oktober 2000)

Ämne: Planerad reaktion på reformen av bestämmelserna om Foreign Sales Corporations

Förenta staternas kongress kommer inom kort att ta upp en reform av bestämmelserna om Foreign Sales Corporations (företag med försäljning utomlands). Enligt denna reform kommer inte längre inkomster på försäljning utomlands att kunna beskattas. Enligt det amerikanska finansministeriets statssekreterare, Stuart Eizenstat, har WTO:s förlikningsorgan fastställt att det är helt och hållet upp till medlemmarna att bestämma om dessa inkomster skall beskattas eller inte.

Kan rådet med bakgrund av detta besvara följande frågor:

1. Är rådet av samma uppfattning som den ansvarige kommissionsledamoten Pascal Lamy, att den planerade bestämmelsen inte är förenlig med WTO:s bestämmelser?

2. Om så är fallet, vilken typ av handelspolitiska skyddsåtgärder kan rådet tänka sig?

3. Vilka varor och företag skulle i så fall beröras av dessa åtgärder?

4. Vilka alternativa handelspolitiska skyddsåtgärder skulle kommissionen kunna tänka sig att vidta i enlighet med artikel 133 i EG-fördraget?

5. Anser rådet att Europeiska unionens enskilda medlemsstater har befogenhet att själva fatta beslut om sina inkomstskatter?

Om så inte är fallet, vad grundar rådet sin rättsuppfattning på?

Svar

(26 februari 2001)

Sedan en överenskommelse med Europeiska unionen nåtts om förfarandena begärde Förenta staterna den 29 september 2000 att WTO:s förlikningsorgan skulle förlänga tidsfristen för genomförandet av Permanenta överprövningsorganets rekommendationer i fråga om tvisten om FSC (Foreign Sales Corporations) med en månad (till den 1 november 2000). Förlikningsorganet biföll denna begäran.

Den ärade parlamentsledamoten känner säkert till att Förenta staterna inte har kunnat godkänna den nya lagstiftningen förrän den 15 november 2000.

Under dessa omständigheter och i enlighet med bestämmelserna i överenskommelsen om regler och förfaranden för tvistlösning lade Europeiska unionen den 17 november 2000 in en begäran om upphävande av handelskoncessioner för ett belopp på 4 043 miljarder US-dollar samt en preliminär förteckning över de varor som skulle kunna bli föremål för sanktioner. USA har begärt att upphävandet skall hänskjutas till skiljedom.

Europeiska unionen å sin sida anser fortfarande att den amerikanska lagstiftningen inte överensstämmer med WTO:s regler. Trots det har unionen, i enlighet med sin uppfattning att överensstämmelse med WTO:s regler inte kan bedömas unilateralt, inlett formellt samråd med Förenta staterna och därefter, den 7 december 2000, beslutat att begära att en särskild grupp skulle inrättas för att bedöma överensstämmelsen. I väntan på resultatet från denna särskilda grupp uppskjuts skiljedomsförfarandet i samförstånd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3713/00

från Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) till kommissionen

(30 november 2000)

Ämne: Utredning av vilka följder ett exportförbud för tobak skulle få

I det nya tobaksdirektivet ingår begränsningar för tillverkning och export av tobaksvaror. Enligt tobaksindustrin skulle dessa leda till bortfall av arbetstillfällen inom EU. Vad slags detaljerat undersökningsmaterial har kommissionen att tillgå när det gäller sysselsättningsläget för tobakstillverkare i olika länder av EU?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(8 mars 2001)

Det är oklart hur stor del av gemenskapens produktion av cigaretter till export som överskrider de föreslagna gränserna för halterna av tjära, nikotin och kolmonoxid. Enligt information som tillhandahållits i samband med möten mellan kommissionen och företrädare för tobaksindustrin, motsvarar exporten av cigaretter från gemenskapen ungefär 15 % av dess totala cigarettproduktion. Givetvis överskrider endast en bråkdel av de exporterade cigaretterna de föreslagna gränserna.

Följaktligen är det svårt att beräkna hur stor del av gemenskapens produktion som skulle beröras om man vidtar de åtgärder som föreslås. Det är också svårt att veta vilka diversifieringsmöjligheter som finns och vilka effekter en övergångsperiod skulle få. European Confederation of Cigarette Manufacturers (CECCM) utgav 1997 en rapport om sysselsättningsläget i tobaksindustrin(1). På sidan 11 i denna rapport konstateras att enligt den information som tillhandahållits av tobaksbolagens intresseorganisationer i medlemsstaterna, har heltidssysselsättningen inom tobakstillverkningen minskat sedan 1990. Inom de tolv EG-länderna har antalet heltidsanställningar sjunkit med 23 % till 64 184 år 1994 från 83 419 år 1990. Denna fallande tendens är märkbar i de flesta tillverkningssektorer inom EU. Sysselsättningsminskningen beror främst på ständiga förbättringar i arbetsproduktivitet, vilket har att göra med industrins investeringar i mer effektiv utrustning.

Enligt det behöriga industriförbundet beror den minskade sysselsättningen således på faktorer som ligger utanför gemenskapslagstiftningens kontroll.

Kommissionen hänvisar även till pågående förhandlingar om Världshälsoorganisationens ramkonvention om bekämpning av tobaksmissbruk. I enlighet med denna konvention skulle internationellt överenskomna produktnormer kunna införas, som ett komplement till de normer som diskuteras på gemenskapsnivå.

Kommissionen har inget detaljerat undersökningsmaterial av det slag som parlamentsledamoten hänvisar till.

(1) The tobacco industry in the European Union 1997, Pieda plc.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3890/00

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Finansiellt stöd till Latinamerika

Kommissionen har i en artikel som nyligen publicerats i spansk press hävdat att gemenskapens finansiella stöd till Latinamerika uppgick till 2 420 miljoner euro under perioden mellan år 1995 och 1999.

Med hänsyn till vilken betydelse detta område har för Europeiska unionen och till den låga graden av genomförande av de berörda budgetposterna ombeds kommissionen besvara följande frågor:

1. Hur har de 2 240 miljonerna årligen fördelats under den berörda perioden 19951999?

2. Kan kommissionen ange de budgetposter som bekräftar ovanstående fördelning?

3. Vilka belopp har årligen utbetalats ur dessa 2 420 miljoner euro?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Christopher Patten

(23 februari 2001)

Kommissionen sänder direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat en tabell som innehåller de efterfrågade upplysningarna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4079/00

från Ioannis Souladakis (PSE) till rådet

(10 januari 2001)

Ämne: Stöd från EU för upprustning av kärnreaktorer

Inom ramarna för Europeiska unionens stöd till länderna i Östeuropa avseende förbättring av den funktionella säkerheten hos deras kärnreaktorer, vilka drivs med föråldrad teknik, har Europeiska kommissionen beslutat att bevilja anslag för detta ändamål till Bulgarien, Litauen och Slovakien, vilka är kandidatländer för anslutning till Europeiska unionen.

Hur långt har förfarandet kommit avseende detta ekonomiska stöd? I vilken utsträckning kan de mottagande länderna tillgodogöra sig anslagen? Vilken är rådets uppskattning, på grundval av de resurser som länderna hittills tillgodogjort sig, när det gäller dessa resursers möjlighet att ge resultat för säkerheten beträffande kärnreaktorerna i de aktuella länderna?

Svar

(14 maj 2001)

EU har från början av anslutningsförhandlingarna med alla kandidatländer framhållit vikten av hög standard för kärnsäkerheten och en hög nivå på miljöskyddet genom att skriva in detta mål i sin allmänna förhandlingsposition.

Rådet har vid upprepade tillfällen bekräftat sitt åtagande att hjälpa kandidatländerna med att förbättra kärnsäkerheten och att utforma energistrategier på medellång och lång sikt för att ersätta mindre säkra kärnkraftsreaktorer. Med tanke på detta framhåller rådet att för de länder som har reaktorer som inte till en rimlig kostnad kan förbättras till internationellt godtagbara säkerhetsnivåer bör man planera för tidigast tänkbara stängning av dessa reaktorer, i enlighet med prioriteringarna i partnerskapet för anslutning med de berörda länderna.

EU-stöd har lämnats både genom Phare-programmet och Euratom-lån i en övergripande strategi för att stödja kandidatländernas insatser i avvecklingsprocessen och förbättra säkerhetsnivåerna och modernisera reaktorer som skall finnas kvar i drift.

Dessutom är det, enligt rådets förordning (EEG) nr 3906/89 av den 18 december 1989 och kommissionens förordning (EG) nr 1628/94 av den 4 juli 1994, Europeiska kommissionen som ansvarar för de nödvändiga genomförandeåtgärderna inom ramen för Phare-programmet. Av kommissionens meddelande om stöd till kärnsäkerheten i de nya oberoende staterna och länderna

i Central- och Östeuropa framgår att kommissionen har börjat att lämna ekonomiskt bistånd till avvecklingen av kärnkraftverken i Litauen och Slovakien och kommer att ge största delen av detta ekonomiska stöd genom internationella avvecklingsfonder som förvaltas av EBRD.

Kommissionen är därför det gemenskapsorgan som är behörigt att mer i detalj besvara den ärade parlamentsledamotens frågor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3556/00

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(15 november 2000)

Ämne: ECB:s tillämpning av gemenskapsdirektiven

Enligt artikel 36.1 i fördraget skall ECB-rådet fastställa anställningsvillkoren för sina anställda. Denna artikel tolkas dock mycket extensivt av ECB:s beslutsfattande organ. Den främsta orsaken till detta är att man inte vill förhandla om anställningsvillkoren med de anställdas fackföreningsrepresentanter och att man vill kringgå gemenskapsdirektiven.

1. Känner kommissionen till denna extensiva tolkning, som uttrycks i ECB:s interna handlingar och i ett pressmeddelande av den 5 oktober 2000?

2. Anser kommissionen att gemenskapsdirektiven, särskilt direktivet om arbetstider, skall gälla för ECB:s anställda som ju är europeiska medborgare?

3. Om kommissionen slår fast att direktiven skall gälla även för ECB, vilka åtgärder tänker då kommissionen vidta för att de skall följas?

4. Kan kommissionen ange vilken lagstiftning som skall reglera anställningsvillkoren för ECB:s anställda för att man skall kunna garantera att de grundläggande rättigheterna för arbetare och de generella rättsprinciperna inom europeisk lagstiftning inte överträds?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(26 januari 2001)

Kommissionen känner till Europeiska centralbankens (ECB) pressmeddelande av den 5 oktober 2000 med titeln ECB labour relationships and the social dialogue with regard to the ESCB och det mer utförliga dokumentet med samma titel och datum.

Enligt artikel 249 (tidigare artikel 189) i EG-fördraget är gemenskapsdirektiv riktade till medlemsstaterna. Såvitt avser ECB:s personal är det ECB-rådet som fastställer dess anställningsvillkor (artikel 36.1 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3270/00

från Graham Watson (ELDR) till rådet

(23 oktober 2000)

Ämne: Piloter över sextio som kommer in i eller flyger över franskt luftrum

För närvarande får inga piloter som är äldre än sextio år flyga över eller in i Frankrike som ansvariga för allmän flygtrafik. Detta medför särskilda problem för brittiska piloter vilka uppenbart lider av en geografisk nackdel.

Kan rådet klarlägga huruvida Frankrike har rätt att neka en pilot som är över sextio år, innehavare av giltig JAA (Joint Aviation Authorities, Förenade Luftfartsmyndigheterna)-licens och uppfyller JAA:s krav, att flyga till övriga JAA-länder, inklusive genom franskt luftrum och till franska destinationer? Jag undrar också om Frankrike har rätt att under JAA-överenskommelsen införa striktare regler än vad som fastställts av JAA i JAR-FCL.

Svar

(12 februari 2001)

Den ärade parlamentsledamoten hänvisas till det svar som rådet gav den 22 november 1999 på den skriftliga frågan E-1636/99 om samma ämne(1)

Ur juridisk synvinkel har situationen inte ändrats sedan dess varken på gemenskapsnivå eller på internationell nivå.

(1) EGT C 170 E, 20.6.2000, s. 59.