SKRIFTLIG FRÅGA E-3195/02

från Monica Frassoni (Verts/ALE)och Giorgio Celli (Verts/ALE) till kommissionen

(8 november 2002)

Ämne: Anläggning av en bro i den regionala naturparken vid floden Taro

Den regionala naturparken vid floden Taro (i provinsen Parma) skyddar ett känsligt och värdefullt naturområde. Nu finns det dock planer på att anlägga en bro genom denna naturpark. På den vänstra flodstranden kommer bron att kopplas samman med den landsväg som sammanbinder orterna Medesano och Noceto med vägen via Emilia. På den högra flodstranden kommer bron att anslutas till Collecchio-länken (ny sträckning av SS 62 som går via Parma till Cisa). Vägnätet på den vänstra flodstranden kommer troligen att förbättras ytterligare med hjälp av en bättre förbindelse till Salsomaggiore, vilket skulle göra det möjligt att skapa en väg i horisontell riktning längs med bergsmassivet. Denna bro skulle placeras i de mest värdefulla områdena i naturskyddsområdet.

När de berörda enheterna har avslutat sina diskussioner kommer de inom kort att godkänna miljökonsekvensbedömningen. Därefter kommer de att lägga fram de slutgiltiga planerna för att inleda upphandlingsförfarandena. Den planerade bron och förbindelsevägarna kommer att ligga på en av de sista statliga markerna som undgått utförsäljning. Den del av naturparken som sträcker sig från Fornovo till Autostrada A1 kan betraktas som ett särskilt skyddsområde i enlighet med direktiv 79/409/EEG(1). Det har även föreslagits att parken skall betecknas som ett område av gemenskapsintresse i enlighet med direktiv 92/43/EEG om livsmiljöer(2).

Miljökonsekvensbedömningen gjordes inte, som sig bör, under de inledande faserna av arbetet, då det hade varit möjligt att lämna synpunkter på brons placering. I samband med miljökonsekvensbedömningen behandlades endast tre mycket närbelägna områden vars skillnader saknar betydelse för problemet med inverkan på kulturarvet, eftersom områdets förfall är omfattande i alla de tre fallen. Detta är ett isolerat projekt i ett särskilt skyddsområde. Projektet kommer troligen att bli föremål för offentlig upphandling och kommer sannolikt att höja värdet på omgivande marker. På 800 meters höjd, i orten

Maraffa, finns det faktiskt en påtagligt förfallen plats, där man påträffat ett vadställe och en industrianläggning. Denna plats beaktades inte trots att den var ett vettigt alternativ och trots att det även kunde sammankopplas med det närbelägna landsvägsnätet. Det är oacceptabelt från miljösynpunkt att brobygget leder till att 13 hektar park i ett särskilt skyddsområde går förlorade. De åtgärder som syftar till att ersätta uppkommen skada, vilka syftar till att på nytt förstatliga privata områden, är för övrigt irrelevanta eftersom dessa områden redan ligger inom parken och därmed redan skyddas. Dock skulle miljön och landskapet kunna ta allvarlig skada om floden stoppas, och om man i strid med kraven på att respektera landsbygden och den befintliga parken skapar en barriär i parkens ekosystem.

Känner kommissionen till detta? Vilken bedömning gör den av situationen?

Anser inte kommissionen att man bör lyssna på miljöorganisationernas krav och ge företräde åt det miljövänligaste alternativet i orten Maraffa, med tanke på att det planerade arbetet skulle beröra ett skyddat naturområde?

(1) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1.

(2) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 december 2002)

Det fall som parlamentsledamöterna beskriver var föremål för ett klagomål som kommissionen mottog under år 2002, och som gällde tre projekt inom det särskilda skyddsområdet och det föreslagna området av gemenskapsintresse Fiume Taro da Fornovo di Taro all'Autostrada del Sole.

När det gäller det specifika projekt som parlamentsledamöterna tar upp, hänvisar kommissionen till att artikel 6 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, innehåller en definition av vilka villkor som gäller för att ett projekt som förväntas kraftigt påverka ett särskilt skyddsområde eller ett område av särskilt gemenskapsintresse skall godkännas. Om projektet förväntas ha en kraftig påverkan, innebär ett godkännande utan att villkoren i artikel 6 är uppfyllda ett brott mot direktivet.

Kommissionen granskar för närvarande klagomålet. Om kommissionens granskning skulle visa att det skett en överträdelse av gemenskapslagstiftningen, kommer man inte att tveka, i sin roll som EG-fördragets väktare, att vidta alla nödvändiga åtgärder, som även omfattar överträdelseförfaranden i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget, för att se till att relevant gemenskapslagstiftning efterlevs.

Kommissionens befogenheter är begränsade till dem som anges i EG-fördraget. I enlighet med artikel 211 ansvarar kommissionen för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen tillämpas på korrekt sätt i medlemsstaterna. Kommissionen har därför befogenhet att se till att medlemsstaterna tillämpar direktiv 92/43/EEG korrekt, men saknar befogenhet att ge medlemsstaterna råd i fråga om var projekten skall utföras.

När det gäller tillämpningen av rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1), innebär det faktum att man jämfört endast tre alternativa projekt ingen överträdelse i sig av direktivet. Eftersom det saknas särskilda skäl för klagomålet i fråga om tillämpningen av direktivet om miljökonsekvensbedömning, anser kommissionen inte att det skett någon överträdelse av direktivet. Om parlamentsledamöterna inkommer med detaljerad information som gör det möjligt för kommissionen att bedöma frågan mot bakgrund av ovanstående direktiv, skulle kommissionen också kunna undersöka frågan i enlighet med direktiv 85/337/EEG.

(1) EGT L 175, 5.7.1985 ändrat genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997, EGT L 73, 14.3.1997, även kallat miljökonsekvensdirektivet.