SKRIFTLIG FRÅGA E-3072/02

från María Rodríguez Ramos (PSE) till kommissionen

(25 oktober 2002)

Ämne: Okontrollerad deponering av kolavfall i staden Ponferrada

I Ponferrada har det i många år funnits en avstjälpningsplats för kol i själva stadskärnan. Detta har blivit ett helt berg som tillsammans med en annan avstjälpningsplats inom stadens gränser innehåller 4 miljoner kubikmeter kolavfall. I slutet av februari 2002 gav kommunstyrelsen efter ett tämligen oklart förfarande i uppdrag till företaget Pongesur att avlägsna detta kolavfall. Detta företag har nu stjälpt avfallet 500 meter från den ursprungliga platsen i en poppelskog, även den inom stadens gränser, där man fällt träd för att anlägga soptippen. Det finns inget tillstånd för dessa soptippar och inte heller någon miljökonsekvensbeskrivning. Soptipparna trafikeras av lastbilar som inte är lämpade för detta och som lämnar efter sig stora moln av kolrester när de kör igenom staden.

Är detta förenligt med direktivet 1999/31/EG(1) om deponering av avfall?

Kan denna typ av verksamhet utföras utan att en miljökonsekvensbeskrivning först gjorts?

(1) EGT L 182, 16.7.1999, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(2 december 2002)

Dumpning av kolavfall regleras genom rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(1) (ändrat genom rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991(2)) och rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall.

I enlighet med artikel 4 i rådets direktiv 75/442/EEG skall medlemsstaterna se till att avfall bortskaffas utan att det uppstår risker för människors hälsa eller för miljön, och skall vidta de åtgärder som krävs för att förbjuda övergivande, dumpning och okontrollerat bortskaffande av avfall. Dessutom föreskrivs det i direktivet att medlemsstaterna skall se till att företag som sysslar med bortskaffande av avfall har tillstånd och regelbundet inspekteras av den behöriga myndigheten.

Om det rör sig om farligt avfall måste detta hanteras i enlighet med bestämmelserna i rådets direktiv 91/689/EEG av den 12 december 1991 om farligt avfall(3).

I rådets direktiv 1999/31/EG, som trädde i kraft den 16 juli 2001, föreskrivs ytterligare bestämmelser om tillstånd för deponier och om deras konstruktion, drift, avslutning och efterbehandling. Existerande deponier, dvs. sådana som redan fått tillstånd eller var i drift den 16 juli 2001, måste anpassas till kraven i direktivet. De som driver de befintliga deponierna måste lägga fram en anpassningsplan inför myndigheterna senast den 16 juli 2002.

I rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(4) (ändrad genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(5)) föreskrivs det att en miljökonsekvensbedömning måste genomföras för avfallsbortskaffningsanläggningar och deponier som hanterar farligt eller ofarligt avfall. I direktivet hänvisas det till direktiven 75/442/EEG och 91/689/EEG när det gäller de definitioner som används (t.ex. för vilka typer av avfall som räknas som farliga) för sådana projekt som alltid måste genomgå miljökonsekvensbedömning. För andra avfallsbortskaffningsanläggningar föreskrivs det direktivet om miljökonsekvensbedömning att de skall genomgå en sådan bedömning om medlemsstaten (utgående från vissa urvalskriterier) fastställer att projektet sannolikt kommer att få betydande miljöeffekter och därigenom kräver en fullständig miljökonsekvensbedömning. I direktivet om miljökonsekvensbedömning fastställs det dessutom att utvecklingstillstånd skall krävas för projekt som sannolikt kommer att få betydande miljöeffekter och att de måste genomgå en miljökonsekvensbedömning i enlighet med direktivet.

Det är kommissionens uppgift att se till att gemenskapslagstiftningen tillämpas korrekt, i enlighet med den behörighet som tilldelats den i EG-fördraget. Som EG-fördragets väktare kommer kommissionen att vidta alla åtgärder som krävs för att se till att gemenskapslagstiftningen respekteras i detta fall.

(1) EGT L 194, 25.7.1975.

(2) EGT L 78, 26.3.1991.

(3) EGT L 377, 31.12.1991.

(4) EGT L 175, 5.7.1985.

(5) EGT L 73, 14.3.1997.