ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2999/02

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(23 oktober 2002)

Ämne: Åtgärder för att minska fiskeolyckorna

I sitt förslag till reform av den gemensamma fiskeripolitiken har kommissionen dragit in stödet till förnyelse av fiskeflottan. Med tanke på fartygens höga medelålder innebär detta dödsstöten för gemenskapens fiskeflotta. Ju äldre flottan blir desto mindre effektiv, lönsam och säker blir den.

Kommissionens förslag är motstridigt eftersom man tillåter stöd för modernisering av flottan för att förbättra säkerheten ombord men inte tillåter förbättringar av fartygens skrov och inre delar. Varför undantar kommissionen förbättringar av fartygens skrov och inre delar? Är kommissionen inte medveten om betydelsen av sådana förbättringar för att minska olycksriskerna?

Anser inte kommissionen att det antagna förslaget till reform av den gemensamma fiskeripolitiken där de nuvarande strukturstöden för förnyelse av flottan avskaffas går emot de åsikter som Europaparlamentet uttryckt i punkterna 4 och 6 i sin resolution av den 5 april 2001 om säkerhet och olycksorsaker inom fisket(1)?

(1) EGT C 21 E, 24.1.2002, s. 359.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(18 november 2002)

Kommissionen engagerar sig i frågor som rör säkerhets-, arbets- och levnadsförhållanden. På grund av detta och inom ramen för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken har kommissionen föreslagit att behålla det ekonomiska stödet för åtgärder gällande dessa frågor, förutsatt att de inte berör tonnage och maskinstyrka. Under dessa förutsättningar kan vilken del som helst av ett fartyg byggas om med hjälp av offentligt stöd.

När det gäller modernisering av existerande fartyg är kommissionen beredd att betrakta möjligheten att komma överens om en ökning vad gäller moderniseringar som har med tonnage och säkerhet att göra. Detta kommer dock att ske under strikta förhållanden. Varken modernisering av skrovet eller en volymökning under huvuddäck kommer att bli stödberättigande eftersom dessa åtgärder direkt skulle leda till ökad fiskekapacitet. Sådana ombyggnader skall dock inte leda till ökad maskinstyrka.

När det gäller punkterna 4 och 6 i Europaparlamentets resolution är kommissionen väl medveten om att det är nödvändigt att förnya flottan men anser samtidigt att detta mål måste stämma överens med minskningen av överkapaciteten och anpassningen av flottans storlek till de tillgängliga resurserna. På grund av detta och inom ramen för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken har kommissionen föreslagit att behålla det ekonomiska stödet för skrotning. Kommissionen bedömer att dessa åtgärder kommer att få en positiv effekt på fartygens medelålder eftersom äldre och mindre effektiva fartyg kan skrotas först.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1836/02

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(27 juni 2002)

Ämne: Sammanhållningsfond för Latinamerika

Bedömningarna av Latinamerikas politiska utsikter har det gemensamt att den ekonomiska krisen anses försvaga demokratin, även om den har stärkts i länder som Paraguay, Ecuador och Peru under de senaste femton åren.

Lysande resultat har uppnåtts med vissa initiativ, till exempel det amerikanska frihandelsområdet (FTAA), och det är nu nödvändigt att sätta igång med nya initiativ, som inrättandet av en sammanhållningsfond för Latinamerika som skulle bidra till utvecklingen i de minst utvecklade regionerna och förhoppningsvis nå de framgångar som detta ekonomiska instrument skördat i Europa.

Anser kommissionen att man bör överväga att inrätta ett regionalt utvecklingsinstrument i Latinamerika såsom en sammanhållningsfond, i syfte att hjälpa de mest eftersatta regionerna i regionen att uppnå en utvecklingsnivå som skulle bidra till att stärka demokratin i regionen?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(16 juli 2002)

Den ekonomiska utvecklingen i de mindre gynnade länderna och regionerna i Latinamerika är en av prioriteringarna för gemenskapens samarbete med Latinamerika. Av de 3,4 miljarder EUR som mellan 1993 och 2000 avsattes för samarbete med Latinamerika var 50 % avsedda för social och mänsklig utveckling och minskning av fattigdom.

Inrättandet av en sammanhållningsfond för regional utveckling i Latinamerika och den biregionala solidaritetsfond som föreslagits av parlamentet i dess resolution om ett globalt partnerskap och en gemensam strategi för förbindelserna mellan EU och Latinamerika är intressanta initiativ, särskilt eftersom fattigdomen och de sociala klyftorna är två av de mest påfallande problemen i vissa latinamerikanska länder.

Kommissionen är dock inte i stånd att skapa eller sköta sådana fonder. Inte heller har kommissionen de mänskliga resurser eller de lämpliga och flexibla bestämmelser som krävs för att förvalta och samordna sådana fonder.

Skapandet av dessa fonder skulle kräva stora ekonomiska resurser. Kommissionen har inte de ekonomiska resurser som krävs för att inrätta dem.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2683/02

från Freddy Blak (GUE/NGL) till rådet

(26 september 2002)

Ämne: Avgifter på europeiska vägar

Tyskland har nyligen fattat beslut om att införa en motorvägsskatt från den 31 juli 2003. Österrike har likaledes beslutat att införa en liknande avgift från den 1 januari 2004. Samtidigt planerar flera EU-stater för liknande initiativ.

Trots de uppenbara möjligheterna att på detta vis bidra till en förändring av transportsätt till bl.a. järnvägens fördel, kommer ovannämnda beslut att drabba vissa medlemsstaters åkare hårdare än andra.

Kan rådet därför redogöra för hur dessa beslut är förenliga med reglerna för den inre marknaden och hur de kan försvaras om man betänker deras konkurrenssnedvridande karaktär?

Dessutom, vilka initiativ planeras med tanke på ett införande av ett enhetligt europeiskt system för vägavgifter, bränsleavgifter och miljöpoäng?

Svar

(18 februari 2003)

Rådet betonar att frågor rörande nationell beskattning ligger inom medlemsstaternas behörighetsområde. För sådan beskattning bör alltid grundprincipen om icke-diskriminering gälla, och kommissionens skall kontrollera att åtgärder på området är förenliga med de allmänna reglerna för den inre marknaden.

Beträffande frågans innehåll om ett enhetligt europeiskt system för vägtullar vill rådet meddela den ärade parlamentsledamoten att kommissionen

- före årets slut ämnar lägga fram ett meddelande om avgiftsbeläggning av användningen av infrastrukturerna för alla transportsätt,

- in sin vitbok Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden tillkännager att den kommer att lägga fram ett förslag till direktiv som skall garantera driftskompatibiliteten inom det transeuropeiska vägnätets avgiftssystem,

- den 27 augusti, lade fram ett förslag till rådets direktiv(1) om villkoren för beskatting av dieselbrännolja för yrkesmässig trafik. Denna fråga behandlas inom rådets förberedande organ.

(1) KOM(2002) 410 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3202/02

från Maurizio Turco (NI) till kommissionen

(4 november 2002)

Ämne: Exportstöd för gemenskapsprodukter som exporteras till Schweiz, Andorra, Liechtenstein, Monaco, San Maríno och Vatikanstaten

Har kommissionen några uppgifter om det exportstöd som beviljas gemenskapsprodukter som säljs till Schweiz, Andorra, Liechtenstein, Monaco, San Maríno och Vatikanstaten?

Om så är fallet, kan kommissionen för vart och ett av de importerande länderna ge en förteckning över de produkter som importerats under de senaste fem åren, samt ange produktkvantiteten, storleken på exportstödet och vilket land som exporterade de olika produkterna?

Kompletterande svaravgivet på kommissionens vägnar av Fischler

(6 februari 2003)

Kommissionen sänder direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat en tabell som innehåller de efterfrågade upplysningarna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3399/02 från Gerhard Hager (NI) till kommissionen. Överklagandeförfarande nr 98/4010 och nr 98/4826.



Europeiska unionens officiella tidning nr 110 E , 08/05/2003 s. 0212 - 0213



SKRIFTLIG FRÅGA E-3399/02 från Gerhard Hager (NI) till kommissionen (29 november 2002) Ämne: Överklagandeförfarande nr 98/4010 och nr 98/4826 Med anledning av svaret på min skriftliga fråga E-2470/02(1) skulle jag vilja ställa följande fråga till kommissionen: Har såsom det sägs i kommissionens svar överklagandeförfarande nr 98/4010 och nr 98/4826 nu avslutats och kan kommissionen meddela mig resultatet? (1) EGT C 52 E, 6.3.2003, s. 176. Svar från David Byrne på kommissionens vägnar (23 december 2002) Överklagandeförfarande nr 98/4010 och 98/4826 avslutades den 16 oktober 2002. De uppgifter som lämnats av de klagande var inte tillräckliga för att visa att den österrikiska förordningen var oproportionerlig. De klagande angav att de skulle lämna in en vetenskaplig undersökning. Så har inte skett. Med tanke på förfarandets längd har kommissionen beslutat att avsluta förfarandet. Ett nytt förfarande kan dock inledas om en vetenskaplig undersökning tillhandahålls vid en senare tidpunkt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2839/02

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(9 oktober 2002)

Ämne: Stöd för att främja liberaliseringen av jordbruksarrenden

Både de offentliga myndigheterna inom unionen och jordbrukarna påpekar att antalet jordbrukare som direkt brukar sin jord minskar hela tiden. Därför blir det allt vanligare att praktiskt taget samtliga yrkesverksamma inom jordbruket brukar en stor del av sin jord i form av arrende.

Men utbredningen av jordbruksarrendena står alltid inför problemet att många jordägare är rädda att förlora kontrollen över sina egna jordar. Därför anser hela sektorn att man bör överväga en liberalisering av jordbruksarrendena för att få fart på landsbygden.

Kan kommissionen ange om den anser det nödvändigt, med tanke på jordbruksfastigheternas nuvarande situation, att främja en debatt som kan tjäna som grund för en nyordning inom de nationella lagstiftningarna avseende jordbruksarrendena så att arrendatorerna kan ägna sig åt jordbruket och ägarna kan få tillräckliga garantier för att de kan återfå sina jordar praktiskt taget när som helst?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(31 oktober 2002)

Kommissionen är överens med parlamentsledamoten om den avgörande ekonomiska betydelse arrendesystemen har för jordbrukets framtid, och i synnerhet då möjligheterna att locka unga personer till denna sektor. Det är viktigt att producenterna får tillgång till tillräckligt stora jordar som utnyttjas eller arrenderas ut.

Det kontraktsförhållande som gäller mellan arrendatorer och markägare regleras emellertid genom nationella lagar som av historiska och kulturella skäl ofta skiljer sig väldigt mycket från en medlemsstat till en annan. Vidare är arrendeavtalen, som ibland är speciella, direkt kopplade till annan lagstiftning som faller inom medlemsstaternas exklusiva behörighet, exempelvis arvs- och skattelagstiftningen, som också den uppvisar stora och grundläggande skillnader mellan unionens medlemsstater.

Med tanke på ovanstående är det inte rimligt att på gemenskapsnivå lägga fram ett förslag till justeringar av nationella lagstiftningar om jordbruksarrenden.

Kommissionen kommer även i framtiden att beakta denna mångfald och se till att de åtgärder som föreslås på gemenskapsnivå kan genomföras utan att inkräkta på de domäner som regleras av nationella bestämmelser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2618/02

från Michl Ebner (PPE-DE)och Giacomo Santini (PPE-DE) till kommissionen

(18 september 2002)

Ämne: Direktiv om bergsområden

FN har utsett 2002 till Internationella bergsåret. Överallt pågår kultur- och informationsverksamhet av olika slag där man betonar betydelsen av våra berg, inte bara som ekonomisk resurs utan också som livsmiljö för många växt- och djurarter. Trots detta omfattas bergen ännu inte av de ekonomiska och rättsliga stödåtgärder och möjligheter som behövs för att motverka avfolkningen och miljöproblemen.

Vore det inte lämpligt, med tanke på bergens betydelse, att anta bestämmelser om rättsligt och ekonomiskt skydd för bergsområdena för att på så sätt bevara en mycket viktig del av vår natur?

Anser inte kommissionen att man därför måste utarbeta ett direktiv om berg och bergsområden?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(31 oktober 2002)

Bergsområdenas specifika behov beaktas redan nu inom ramen för flera av gemenskapens program, bland annat de som gäller regionalpolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken.

När det gäller regionalpolitiken berättigar 95 % av bergsområdena till gemenskapsstöd under innevarande programperiod, inom ramen för mål 1. Inom ramen för dessa gemenskapsstöd planeras särskilda åtgärder för att dra nytta av bergsområdena potential, minska deras handikapp, i synnerhet då avfolkningen, och säkerställa en hållbar utveckling.

Vidare utgör gemenskapsinitiativ, exempelvis Interreg III och Leader+ säskilt bra instrument när det gäller bergsregionerna. Inrättandet av ett alpområde genomfördes inom ramen för transnationellt samarbete i Interreg III. Programmet Alpområdet omfattar Alperna och samtliga områden som ingår i Alpkonventionen, det vill säga Tyskland, Frakrike, Italien, Schweiz (med egna, federal krediter), Österrike, Slovenien och Lichtenstein.

Vidare erbjuder Ledaer+ en möjlighet att inom landsbygdsområden i bergsregionerna genomföra innovativa utvecklingsåtgärder på de lokala invånarnas initiativ. Liksom var fallet med Leader I och Leader II finns det många lokala aktionsgrupper inom ramarna för Leader+ som är belägna i bergsregioner.

När det gäller politiken för landsbygdsutveckling förfogar unionen över en hel provkarta med åtgärder som har speciell betydelse för bergsområdena.

Bland dessa ingår kompensationsbetalningar till jordbrukare i bergsområden där utnyttjandet av marken är begränsat och produktionskostnaderna är högre, program för miljöåtgärder inom jordbruket, åtgärder för skodsbruket och flera åtgärder som syftar till att utveckla och anpassa landsbygdsområdena.

När det gäller framtiden föreslogs det i den andra rapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen, som antogs den 30 januari 2001(1), att områden med permanenta geografiska eller naturbetingade svårigheter, bland annat bergsområden, kan ingå bland de territorier som kan få regionalstöd efter 2006. Kommissionen kommer att offentliggöra konkreta förslag på det området i den tredje sammanhållningsrapporten, i slutet av 2003.

I det sammanhanget har kommissionen inlett en studie för att få en objektiv beskrivning av situationen i bergsområdena.

(1) KOM(2001) 24 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3437/02

från Winfried Menrad (PPE-DE) till kommissionen

(2 december 2002)

Ämne: Enhetligare storleksbeteckningar för korsetter och andra underkläder i Europa

För närvarande finns det i EU minst fyra olika system för storleksbeteckningar för korsetter och andra underkläder. Italien, Frankrike och Förenade kungariket har alla sina egna system, medan de övriga medlemsstaterna, liksom de flesta kandidatländerna uppenbarligen använder samma storlekar. Det här leder till att kunderna får svårare att köpa och företagen svårare att exportera sina varor. Likaså leder det till förvirring när det skall finnas hänvisningar till alla fyra storlekarna på etiketterna och dessutom blir de etiketter som sys fast på plaggen mycket stora.

Skulle det inte bidra till att en europeisk inre marknad blev verklighet om man fick bort det här tekniska handelshindret genom att införa enhetligare storleksbeteckningar? Om så är fallet, hur tänker Europeiska kommissionen få till stånd en sådan harmonisering?

Svar avgivet av Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(7 februari 2003)

Kommissionen förutser för närvarande ej något initiativ för att standardisera eller harmonisera storlek eller märkning av korsetter och underkläder i Europa.

Även om förekomsten av olika system för storleksbeteckningar i sig själv ej setts som ett handelshinder hävdar många aktörer inom gemenskapens beklädnadssektor att ett harmoniserat system skulle stärka industrins konkurrenskraft. Detta betyder att den enda framkomliga vägen skulle bli att upprätta frivilliga överenskommelser mellan alla berörda parter (tillverkare, importörer, och konsumenter ) och nationella myndigheter. Kommissionen känner emellertid ej till något gemenskapsomfattande samförstånd mellan intressenter och/eller medlemsstater i frågan.

Europeiska standardiseringsorganisationen bedriver för närvarande utvecklingsarbete inom storleksbeteckningar för all slags beklädnad och om mätmetoder. Dessa standarder har ej ställts under kommissionens överinseende utan leds av branschen. Medlemsstaterna och branschen kommer att få frihet att tillämpa dessa standarder om och när de finner det lämpligt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3731/02

från Marianne Thyssen (PPE-DE) till kommissionen

(12 december 2002)

Ämne: Rapport om tillämpningen av direktiv 98/6/EG av den 16 februari 1998 om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter (jämförpris)

I och med direktiv 98/6/EG(1) infördes skyldigheten att ange försäljningspris och jämförpris på varor som erbjuds konsumenter. Direktivet skulle börja gälla senast den 18 mars 2000. I enlighet med artikel 6 i direktivet utnyttjade ett antal medlemsstater rätten att inte ange jämförpris på andra varor än dem som säljs i lös vikt för vissa butiker under en övergångsperiod på högst tre år.

Enligt artikel 12 skall kommissionen senast den 18 mars 2003 till Europaparlamentet och rådet överlämna en omfattande rapport om tillämpningen av detta direktiv, i synnerhet om tillämpningen av artikel 6, åtföljt av ett förslag.

Jämförprismärkningen skulle underlätta för konsumenterna att göra en snabb och enkel prisjämförelse mellan olika produkter. För försäljningsställen med liten försäljningsyta, och i synnerhet för försäljningsställen på mindre än 400 m2, innebär denna skyldighet en alltför stor administrativ börda som relativt sett belastar dem mycket hårdare än stora försäljningsställen.

Därutöver har det inga stora fördelar för konsumenterna, dels eftersom möjligheterna till prisjämförelser i sådana små detaljistföretag är mycket begränsade p.g.a. det begränsade sortiment de är tvungna att ha, och dels p.g.a. att konsumenterna snarare väljer små försäljningsställen utifrån närheten än utifrån priset på varorna.

När räknar kommissionen med att kunna överlämna sin rapport till Europaparlamentet?

Anser inte kommissionen att små detaljistföretag i framtiden bör befrias helt från skyldigheten att ange jämförpris? Anser inte kommissionen att det motverkar de tidigare intentionerna att stimulera företagandet i EU och minska de administrativa bördorna att ålägga hela detaljhandeln en sådan skyldighet?

(1) EGT L 80, 18.3.1998, s. 27.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(9 januari 2003)

Kommissionen har förståelse för parlamentsledamotens åsikt att det inte skulle vara klokt att åsamka små detaljistföretag onödiga kostnader, trots att prismärkningen är en viktig aspekt av konsumentskyddet.

Kommissionen samlar för närvarande in uppgifter för att kunna utarbeta den rapport som föreskrivs i artikel 12 i direktiv 98/6/EG. I rapporten kommer man att diskutera huruvida skyldigheten att ange jämförpris utgör en alltför stor börda för vissa små detaljistföretag. Det är inte möjligt att förutse vilka slutsatser som kommer att dras i rapporten, som när den är färdig kommer att överlämnas till Europaparlamentet och rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2935/02

från Cristiana Muscardini (UEN), Roberta Angelilli (UEN)och Antonio Mussa (UEN) till kommissionen

(17 oktober 2002)

Ämne: Diskriminering av italiensk kultur utomlands

Känner kommissionen till att de som tagit examen vid italienska musikkonservatorier med högsta betyg, utmärkelser, bästa vitsord, specialiserad vidareutbildning vid europeiska skolor och dokumenterad solisterfarenhet inte kan få tillträde till europeiska uttagningsprov eller arbeta som lärare vid europeiska offentliga skolor?

Detta innebär kraftig diskriminering av dessa yrkesmusiker, som just på grund av sin kompetens ofta anlitas av de bästa privatskolorna för att undervisa i de främsta instrumenten (violin, piano och gitarr). Konservatorieexamen är den enda högre musikexamen som finns i Italien, och det finns alltså inga alternativ för italienska ungdomar som vill undervisa, ge konserter, delta i uttagningsprov och arbeta i orkestrar.

Alla länder i Europa, även i öst, erkänner varandras examina, utom Italien. Kan kommissionen därför utarbeta ett direktiv om europeiskt erkännande av examina från de italienska musikkonservatorierna och jämställa dem med examina från europeiska, även östeuropeiska, konservatorier?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2935/02 och E-3024/02ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(28 november 2002)

Erkännandet av utbildningsbevis för lärare styrs av rådets direktiv 89/48/EEG(1) och 92/51/EEG(2). Dessa direktiv ger EU-medborgare som redan har yrkeskvalifikationer från sitt hemland möjlighet att utöva sitt yrke i en annan medlemsstat. För att omfattas av den generella ordningen måste man vara fullt kvalificerad att utöva yrket i fråga i sitt hemland.

Så vitt kommissionen vet räcker de utbildningsbevis som utfärdas av de italienska konservatorierna inte för att få tillträde till musikläraryrket i Italien. För att få tillträde till detta yrke måste man också ha undervisningskvalifikationer (abilitazione), som kan uppnås via

uttagningsprov, tentamen eller kompetensgivande kurser. Utan denna kompletterande kvalifikation kan musiker med examensbevis från italienska konservatorier inte omfattas av direktivet och således inte undervisa i andra medlemsstater där yrket är reglerat. När det gäller yrkesmusiker är, så vitt kommissionen vet, dessa yrken inte reglerade i andra medlemsstater. Därför bör personer med examensbevis från de italienska konservatorierna inte stöta på några juridiska hinder när det vill få tillträde till dessa yrken.

(1) Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, EGT L 19, 24.1.1989.

(2) Rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEC, EGT L 209, 24.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2372/02 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen. GATS.



Europeiska unionens officiella tidning nr 110 E , 08/05/2003 s. 0051 - 0051



SKRIFTLIG FRÅGA E-2372/02 från Glyn Ford (PSE) till kommissionen (2 augusti 2002) Ämne: GATS Vi erkänner att många av de farhågor som de lokala och regionala myndigheterna inom EU hyser i fråga om GATS, framför allt med avseende på tillhandahållandet av hälsovård, utbildning och andra väsentliga tjänster, delas av styrande myndigheter på nivån under den nationella runtom i världen, också i utvecklingsländerna. I och med att EU är en viktig källa till bistånd för utvecklingsländerna inom sådana områden som hälsovård och utbildning: har Europeiska kommissionen gjort någon oberoende bedömning av hur GATS kan komma att påverka tillhandahållandet av tjänster inom dessa områden och EU:s utvecklingspolitik? Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar (23 september 2002) Eftersom Europeiska unionen bland sina första önskemål (initial requests) till utvecklingsländerna om förbättrat marknadstillträde inte har tagit med några önskemål om förbättrat marknadstillträde på hälso- och sjukvårds- samt utbildningsområdena, har kommissionen inte gjort någon särskild bedömning av hur Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) kan komma att påverka tillhandahållandet av tjänster på de områdena och EU:s utvecklingspolitik. I syfte att förbättra kunskaperna samarbetar kommissionen det oaktat med vissa medlemsstater och viktiga internationella partner för att mer utförligt dokumentera hur GATS kan komma att påverka tillhandahållandet av tjänster till fattiga befolkningsgrupper.