SKRIFTLIG FRÅGA E-3261/01

från Joke Swiebel (PSE) till kommissionen

(23 november 2001)

Ämne: Förordning (EG) nr 1347/2000 och möjligheten till borgerlig vigsel och adoption för personer av samma kön i Nederländerna

Den 1 mars 2001 trädde förordning (EG) nr 1347/2000(1) om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn i kraft. Den 1 april 2001 trädde lagen om borgerlig vigsel för par av samma kön i kraft i Nederländerna, liksom lagen om adoption genom personer av samma kön.

I en skrivelse av den 15 maj 2001 förklarade Reichenbach, generaldirektör för personal och administration vid kommissionen, att man enligt hans uppfattning måste erkänna samtliga äktenskap som ingåtts i enlighet med den nederländska civilrätten när det gäller att tillämpa tjänsteföreskrifterna inom kommissionen.

1. Anser kommissionen att det är korrekt att Reichenbach i detta sammanhang hänvisar till artikel 1a i tjänsteföreskrifterna, som föreskriver likabehandling av tjänstemännen utan hänsyn till bl.a. deras sexuella läggning, och till artikel 9 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna?

2. Anser kommissionen att man, i överensstämmelse med denna tolkning, skall tolka begreppen äktenskap och makar i förordning (EG) nr 1347/2000 som att de även omfattar äktenskap mellan två person av samma kön som ingåtts i enlighet med nederländsk civilrätt?

3. Om man hade velat hålla de liberaliserade nederländska äktenskapen, som i förväg kastade sina skuggor redan när förordningen utarbetades, utanför tillämpningsområdet för förordningen: Anser kommissionen att denna distinktion i förordningen borde ha gjorts så uttrycklig och ordrik?

4. Anser kommissionen att man genom förordning (EG) nr 1347/2000 även åstadkommer det lagenliga föräldraansvar för gifta personer av samma kön som enligt nederländsk lag uppstår för partnern till den förälder som har släktskapsrelaterade rättigheter i förhållande till ett barn?

5. Anser kommissionen att begreppet makar även omfattar make eller maka av samma kön, i enlighet med den nederländska lagstiftningen, i de direktiv och förordningar som rör EU-medborgarnas och andra personers fria rörlighet, bl.a. förordning (EEG) nr 1612/68(2)?

(1) EGT L 160, 30.6.2000, s. 19.

(2) EGT L 257, 19.10.1968, s. 2.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(12 mars 2002)

När det gäller frågan om erkännande av nederländska äktenskap mellan personer av samma kön i samband med tillämpningen av tjänsteföreskrifterna hänvisas till kommissionens svar på Kathalijne Maria Buitenwegs skriftliga fråga P-2438/01(1). Kommissionen svarade den 15 oktober 2001 att den undersöker hur den skall beakta den nya nederländska lag som godkänner giftermål mellan två personer av samma kön. Efter överläggningar mellan olika avdelningar har kommissionen utfärdat instruktioner om att en tjänstemans giftermål som godkänns enligt den nya nederländska lagen skall behandlas på samma sätt som alla andra giftermål som godkänns i en medlemsstat. Denna ståndpunkt baseras på artikel 1a i tjänsteföreskrifterna och artikel 9 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Den överensstämmer med den hållning som uttrycktes av generaldirektören för personal och administration i hans skrivelse av den 15 maj 2001.

Såsom bekräftas i EG-domstolens fasta praxis(2), som hittills bara behandlat frågan om huruvida man skall likställa sambor med makar, finns det inga bestämmelser i gemenskapslagstiftningen där begreppen make eller äktenskap definieras. Såsom nämns ovan har domstolen fastslagit att när sådana begrepp förekommer i rättsakter som skall gälla för hela gemenskapen, måste man vid tolkningen ta hänsyn till förhållandena i samtliga medlemsstater. När det finns en hänvisning till social och lagstiftningsmässig

utveckling för att motivera en dynamisk tolkning av begreppen har domstolen vidare slagit fast att denna utveckling måste vara synlig i hela gemenskapen. Mot bakgrund av detta resonemang slog domstolen fast följande i det nedan nämnda Reed-målet: Artikel 10.1 i förordning nr 1612/68 skall inte tolkas så att en person, som har ett fast samboförhållande med en arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat och anställd inom en annan medlemsstats territorium, under vissa omständigheter skall likställas med en make enligt denna bestämmelse.

Parlamentsledamoten hänvisar till rådets förordning (EG) nr 1347/2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn. Förordningen innehåller regler om domstols behörighet och verkställighet av domar i mål om äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap samt mål om föräldraansvar för makarnas gemensamma barn i samband med ett äktenskapsmål.

Förordningen hör hemma inom den internationella privaträtten. När det gäller förhållandet mellan makar är dess syfte att fastställa regler om domstols behörighet och att medge erkännande i en medlemsstat av avgöranden om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap som har meddelats i en annan medlemsstat enligt den lag som är tillämplig enligt detta lands internationella privaträtt. Även om det inte kan uteslutas att förordningen kan tillämpas på mål om äktenskapsskillnad mellan personer av samma kön medför det inte att domstolarna är skyldiga att avkunna eller erkänna äktenskapsskillnaden eller att erkänna äktenskapet.

I förordningen slås även fast att ett avgörande om föräldraansvar som har meddelats i en medlemsstat skall kunna verkställas i en annan medlemsstat. Därför kan man inte fördela föräldraansvar på grundval av bestämmelserna i förordningen. Förhållandet mellan en partner och barnet till dennes partner av samma kön omfattas av den materiella familjerätten och regleras därför av tillämplig nationell lagstiftning.

Parlamentsledamoten hänvisar även till lagstiftningen om fri rörlighet och särskilt förordning (EEG) nr 1612/68. I artikel 10 fastslås rätten till familjeåterförening för maken till en arbetstagare som utövat sin rätt till fri rörlighet i en annan medlemsstat. I överensstämmelse med den rättspraxis som nämns ovan kan den nederländska lagstiftningen, som naturligtvis gäller i Nederländerna, inte utvidga begreppet make i artikel 10 i förordning nr 1612/68 eller ålägga andra medlemsstater en sådan utvidgning.

(1) EGT C 93 E, 18.4.2002, s. 131.

(2) Dom av den 17 april 1986 i mål 59/85, Nederländerna mot Ann Florence Reed, Rec 1986, s. 1283 samt dom av den 31 maj 2001 i de förenade målen C-122/99 P och C-125/99 P, D och Konungariket Sverige mot Europeiska unionens råd, REG 2001, s. I-4319.