SKRIFTLIG FRÅGA E-2716/01

från Brice Hortefeux (PPE-DE) till kommissionen

(3 oktober 2001)

Ämne: Att öppna lokala transporter för konkurrens

Jag vill rikta kommissionens uppmärksamhet på förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning, KOM(2000) 7 slutlig(1) om medlemsstaternas åtgärder i fråga om krav på allmänna tjänster och slutande av avtal om allmänna tjänster avseende persontransporter på järnväg, väg och inre vattenvägar.

Denna förordning avser att tvinga lokala myndigheter att använda anbudsinfordran för samtliga kollektivtrafiktjänster vars omsättning överstiger 400 000 euro per år. Detta medför att man sätter stopp för kommunal direktförvaltning och i stället främjar specialiserade multinationella företag, vilket i sin tur innebär att man ifrågasätter de valda politikernas val av förvaltning.

Bortsett från problemet med transporterna, innebär detta att samtliga allmänna tjänster på sikt riskerar att tvingas öppna sig för konkurrens, och dessa tjänster förlorar därmed sitt främsta karakteristiska drag, nämligen avsaknad av vinstintresse.

Därför ställs följande frågor:

1. Garanterar förslaget till förordning den mycket viktiga roll som allmänna persontransporter har såsom tjänst i allmänhetens intresse?

2. Genomförandet av kraven på en allmän tjänst nödvändiggör ibland ekonomiska kompensationer. Är deras överensstämmelse med fördraget klart fastslagen?

3. Avser kommissionen att ta hänsyn till betydelsen av sociala och miljömässiga aspekter vid tilldelningen av kontrakt?

4. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att garantera passagerarnas säkerhet efter att de lokala transporterna öppnats för konkurrens?

(1) EGT C 365 E, 19.12.2000, s. 169.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(20 november 2001)

I kommissionens förslag till en förordning om allmän trafikplikt för kollektiv passagerartrafik betonas betydelsen av kollektivtrafiktjänster för passagerare, och de offentliga myndigheternas centrala roll. Detta förordningsutkast förstärker myndigheternas roll genom att de, om de tillämpar bestämmelserna i förordningen, får i uppgift att garantera adekvata och tillgängliga kollektivtrafiktjänster av hög kvalitet. I förslaget föreskrivs det också att myndigheterna skall ta hänsyn till

en rad kvalitetskriterier när de bedömer tjänsters lämplighet och tilldelar kontrakt. Dessa kriterier omfattar både konsumenternas och arbetstagarnas intressen och miljöaspekter. Europaparlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism (RETT) har föreslagit ett antal ändringar för att förstärka detta förordningsutkast, av vilka många kan godtas av kommissionen.

Ett kvalitetskriterium som uttryckligen tas upp i kommissionens förslag är passagerarnas hälsa och säkerhet. Säkerhet kommer även framöver att vara av största vikt, och myndigheterna kommer att kunna specificera de krav och normer som föreskrivs för operatörerna i kontraktvillkor, allmänna regler eller en kombination av båda. Säkerhet är ofta nära förknippad med kvalitet och underhåll av infrastrukturen och av fordonen. Om det är operatören som har ansvar för detta underhåll kan myndigheten fastställa så stränga normer den vill genom kontraktvillkor och allmänna regler. När det gäller spårtrafik (inbegripet tunnelbana och lätt spårtrafik) innehåller förslaget ett undantag från konkurrensreglerna om myndigheterna anser att de nationella och internationella säkerhetskraven endast kan uppfyllas genom sådan trafik. Uppgifter från medlemsstater som redan har infört kontrollerad konkurrens i linje med kommissionens förslag tyder inte på att detta skulle minska säkerheten.

Kommissionen är medveten om att många kollektivtrafiktjänster är beroende av offentliga medel, och att myndigheterna ofta vill tillhandahålla rabatter eller gratis resande för vissa eller alla i befolkningen. Gällande gemenskapslagstiftning (rådets förordning (EEG) nr 1191/69 av den 26 juni 1969 om medlemsstaternas åtgärder i fråga om allmän trafikplikt på järnväg, väg och inre vattenvägar(1), ändrad genom rådets förordning (EEG) nr 1893/91 av den 20 juni 1991(2)) syftar till att garantera att de medel som betalas till företagen för sådana ändamål är förenliga med bestämmelserna om statligt stöd. Betalningarna skall till exempel inte överstiga de extra kostnader som uppstår för operatören genom att denna fullgör den allmänna trafikplikt som myndigheten föreskriver. I förslaget till förordning om allmän trafikplikt föreskrivs inga ytterligare begränsningar av de belopp som myndigheterna kan betala till kollektivtrafikoperatörer för genomförande av allmän trafikplikt.

(1) EGT L 156, 28.6.1969.

(2) EGT L 169, 29.6.1991.