ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3178/00

från Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen

(10 oktober 2000)

Ämne: Kommissionens neutralitet i förfarandena gentemot Spanien rörande kostnaderna för övergång till konkurrens för företag inom elbranschen

Vid tidigare tillfällen har kommissionen svarat att man ansett att kommissionens vice ordförande, Loyola de Palacio, inte är jävig när det gäller förfarandena rörande kostnaderna för övergång till konkurrens för företag inom elbranschen, trots att hon ingick i den regering som vidtog denna åtgärd.

Nu råder nya förhållanden som kan göra att situationen ändras. Dels har det offentliggjorts att kommissionen kommer att inleda formella förfaranden, dels har trycket på den spanska regeringen (som i stort sett är densamma som när de Palacio ingick i den) ökat, medan de Palacios uttalanden visar på stor förståelse för och överensstämmelse med regeringens inställning.

I ljuset av denna situation ställs följande fråga till kommissionen:

- Anser kommissionen fortfarande att Loyola de Palacio inte på något sätt är jävig när det gäller förfarandena rörande övergången till konkurrens?

- Har det någon betydelse att den spanska regering som nu önskar en viss lösning är densamma som Loyola de Palacio ingick i, förutom att hon själv var med om att fatta beslutet i fråga?

- Hur kan man i detta fall garantera att vice ordföranden är neutral?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(30 oktober 2000)

1. Av de skäl som framförts av kommissionen genom den ledamot som ansvarar för konkurrensfrågor (i svaren på parlamentsledamotens skriftliga frågor E-1761/99 och P-1889/99(1)), kommer kommissionens beslut i denna fråga att fattas enligt principen om kollektivt ansvar.

2. Att en kommissionsledamot har tillhört en viss regering skall inte hindra denna ledamot från att delta i kommissionens beslutsfattande. Parlamentsledamoten bör i det sammanhanget uppmärksamma bestämmelserna i artikel 213.2 i EG-fördraget (tidigare artikel 157).

(1) EGT C 170 E, 20.6.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2683/00

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Höghastighetståg inom ringledsområdet

När nu byggnadsarbetena har inletts innanför den stora ringleden för att uppföra höghastighetsförbindelsen Rom Neapel och för att fördubbla järnvägslinjen FM2 Rom Lunghezza, kvarstår många problem olösta i fråga om huruvida det i framtiden kommer att vara möjligt att bo i hela kvarter i Rom. Frågan om de skador som kommer att åsamkas hundratals invånare, vilka kommer att tvingas leva i nära anslutning till järnvägen, på vilken det dagligen kommer att passera ungefär 200 tåg med en högsta hastighet på 200 km/tim., har nämligen hittills behandlats på ett sätt som ger upphov till kritiska och diskriminerande situationer.

Den enda officiella handling som har utarbetats för att i förväg uppskatta de skador som kommer att åsamkas av höghastighetsförbindelsen är avtalsprotokollet TAV Regione Lazio, i vilket det anges att ersättning kommer att utges för byggnader som befinner sig som mest 30 meter från höghastighetsförbindelsens ytterspår. Protokollet i fråga är emellertid endast tillämpligt utanför ringleden. Innanför ringleden, där det borde finnas ett avtal mellan TAV och Roms kommun, har en ensidig handling kallad riktlinjerna (utarbetad av TAV) tillämpats, i vilken föreskrivs att ersättning skall utges till de närmast boende som berörs av höghastighetsförbindelsen och byggarbetsplatserna.

Tillämpningen av olika förfaranden har givit upphov till skilda och diskriminerande behandlingar, vilka har lett till att såväl antalet ersättningar samt ersättningsbeloppen har halverats. Det har heller inte antytts att någon miljökonsekvensbedömning skall ha gjorts eller att ersättningsbyggnader skall uppföras.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Finns det direktiv som innebär att sådana avtalsprotokoll måste harmoniseras?

2. Anser den att det alltid och under alla omständigheter är nödvändigt att institutionerna hör invånarna, i förevarande fall TAV/kommunen och medborgarna, innan arbetena inleds?

3. Vad anser kommissionen i allmänhet om det inträffade?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 oktober 2000)

Parlamentsledamotens fråga gäller de stora infrastrukturprojekten i ringledsområdet, bland annat byggandet av en höghastighetslinje på järnvägssträckan RomNeapel och ett andra spår på järnvägssträckan FM2 RomLunghezza. När det gäller sistnämnda projekt nämner parlamentsledamoten två typer av handlingar som behandlar ersättningen till de kringboende, nämligen avtalsprotokoll och riktlinjer.

1. Det finns inga gemenskapsdirektiv för harmonisering av ersättning till medborgare för denna typ av skador.

2. Frågan omfattas inte av gemenskapsrätten eller kommissionens behörighet, utan hör till den nationella och lokala behörigheten.

3. Parlamentsledamoten uppmanas ta del av kommissionens svar på de skriftliga frågorna E- 578/98(1) från parlamentsledamoten själv och 2274/00 från Antonio Tajani(2).

(1) EGT C 386, 17.12.1998.

(2) EGT C 103 E, 3.4.2001, s. 104.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3414/00

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(7 november 2000)

Ämne: Storleken på de svenska surströmmingsburkarna

Enligt tidningen Dagens Industri 2 augusti 2000 har EU slagit till mot den norrländska surströmmingen. Enligt tidningen måste surströmmingsburken vara smalare och högre, annars stoppas tillverkningen. För att följa EU:s påbud tvingades Wahlströms Fisk i Utvalnäs utanför Gävle modifiera sin burkmaskin för att rädda tillverkningen inför surströmmingspremiären den 17 augusti.

Tidigare, sommaren 1998, var det en diskussion i Sverige om huruvida surströmming fick tillverkas i träkar eller inte. Den gången utvisade diskussionen att svenska tjänstemän övertolkade EU:s direktiv.

Men hur är det med ovannämnda fall från augusti 2000? Är det kommissionens direktiv som tvingar surströmmingstillverkarna att ändra burkstorleken eller är det svenska myndigheter som än en gång övertolkar direktivet?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(27 november 2000)

Att fastställa storleken på konservburkar för fiskkonserver tillhör inte gemenskapens behörighet. Det finns inte skäl att lagstifta på detta område. Det ankommer på sektorn ifråga att, om det anses lämpligt, föreslå man skall tillämpa normer som utfärdats av standardiseringsorgan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2823/00

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(5 september 2000)

Ämne: Fri rörlighet för arbetstagare

Kan kommissionen meddela om unionsfördragen med avseende på fri rörlighet för arbetstagare anger någon minimiålder för att bestämmelsen skall vara tillämplig eller om nationell lagstiftning gäller? Om det sistnämnda är fallet, kan kommissionen ange vilken ålder som gäller i respektive medlemsstat?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(6 oktober 2000)

I EG-fördraget finns ingen bestämmelse om minimiålder för att utöva rätten till fri rörlighet som arbetstagare inom gemenskapen.

Det är lämpligt att erinra om att medlemsstaterna skall respektera bestämmelserna i rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet(1) i vilket särskilt föreskrivs att medlemsstaterna skall se till att minimiåldern för att anlitas till eller utföra arbete inte är lägre än den ålder då skolplikten upphör och under inga omständigheter lägre än 15 år. I Spanien, Frankrike och Sverige är minimiåldern för att anlitas till eller utföra arbete fastställd till 16 år. I de övriga medlemsstaterna är minimiåldern 15 år.

(1) EGT L 216, 20.8.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2288/00

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(11 juli 2000)

Ämne: Direktiv 89/106/EEG om byggprodukter

Förbundsrepubliken Tyskland har inte på föreskrivet sätt införlivat byggproduktsdirektivet 89/106/EEG(1) av den 21 december 1988 med den nationella lagstiftningen när det gäller de väsentliga egenskaperna (hygien, hälsa, miljöskydd med tanke på förebyggande aspekter).

Särskilt gäller detta

- frigörandet av giftiga gaser eller ämnen ur byggprodukter och

- farliga partiklar eller gaser i luften

när det gäller varaktig användning av innerutrymmen i bostäder och följdverkningarna för människans hälsa. Vidare tvingas man konstatera att det helt och hållet saknas en systematisk bedömning av de utsläpp till och från bostäder som förorsakas av byggprodukter.

1. Känner kommissionen till att ingen av dessa punkter har genomförts med rättslig verkan i delstaternas motsvarande byggföreskrifter?

2. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att åtgärda dessa missförhållanden?

3. Överväger kommissionen att inleda ett fördragsbrottsförfarande mot Förbundsrepubliken Tyskland i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget?

(1) EGT L 40, 11.2.1989, s. 12.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(8 september 2000)

Tyskland anmälde sina genomförandeåtgärder avseende rådets direktiv 89/106/EEG till kommissionen mellan 1993 och 1995, med referensnumren 94/4/D, 94/123/D, 95/379/D och 95/380/D. Kommissionen anmärkte på att det saknades en klausul om ömsesidigt erkännande, vilket Tyskland rättade till, och sedan fann kommissionen att genomförandet hade skett i enlighet med direktivet.

Här måste det erinras om att syftet med direktiv 89/106/EEG är att en inre marknad för byggprodukter skapas och fungerar väl, och detta skall genomföras genom att medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter tillnärmas. I enlighet med subsidiaritetsprincipen sägs dock i direktivet att medlemsstaterna har kvar ansvaret för säkerheten vid bygg- och anläggningsarbeten. Därför är det medlemsstaternas sak att välja att lagstifta eller inte lagstifta om vart och ett av de väsentliga kraven i direktivet (t.ex. om hälsa, hygien och miljö, där utsläpp av farliga ämnen ingår).

Kommissionen känner till att Tyskland genomfört tillämplig EG-lagstiftning om farliga ämnen, särskilt rådets direktiv 76/769/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar)(1), med ändringar. Frågan om man skall gå utöver dessa krav och kräva att en bedömning görs systematiskt av utsläpp orsakade av byggprodukter är de tyska myndigheternas ansvar, inte kommissionens.

Av de skäl som anförts ovan ämnar därför kommissionen för närvarande inte vidta några åtgärder mot Tyskland med avseende på tillämpningen av de väsentliga kraven i direktiv 89/106/EEG.

(1) EGT L 262, 27.9.1976.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2252/00

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(7 juli 2000)

Ämne: Badvattendirektivet och naturupplevelsebad

1. När planerar kommissionen en översyn av badvattendirektivet?

2. Håller kommissionen med frågeställaren om att det i fortsättningen bör ges en större betydelse åt sådana naturupplevelsebad, som inte bara följer de värden som det stadgats om i direktivet utan dessutom drivs på ett mera ekologiskt sätt till lägre kostnader?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(12 september 2000)

Kommissionen har sedan 1998 arbetat intensivt med översynen av rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten(1). Försök med kontroll av stränder görs i de flesta medlemsstaterna och en expertgrupp arbetar med alla kontrollaspekter, bland annat parametrar och metoder för analyserna. Kommissionen kommer att se till att överensstämmelsen med Världshälsoorganisationens (WHO) (föreslagna) standarder blir så stor som möjligt.

Kommissionen avser att före årets slut lämna ett meddelande till Europaparlamentet och rådet om principerna för översynen av direktivet. Meddelandet utgör starten för ett omfattande samråd med alla berörda parter. Kommissionen avser att lägga fram ett förslag till översynen 2001.

Badvattendirektivet kombinerar folkhälsa och miljöskydd och det finns en tydlig och väl definierad koppling till ramdirektivet för vattenpolitiken. Ramdirektivet för vattenpolitiken har som mål att uppnå god (miljömässig/ekologisk) status som regel i alla vatten, men för vissa vatten kan det krävas kompletterande kvalitetsstandarder och om nödvändigt särskilda åtgärder. Alla badvatten (sötvatten och havsbad) som badvattendirektivet och översynen av det gäller- är identifierade delar i ett avrinningsdistrikt som kräver särskilt skydd (artikel 6 och bilaga IV i ramdirektivet för vattenpolitiken). God status enligt ramdirektivet för vattenpolitiken innebär fysikalisk-kemiskt och ekologiskt god kvalitet. Båda dessa element främjar och förbättrar badvattenkvaliteten.

(1) EGT L 31, 5.2.1976.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2566/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(1 augusti 2000)

Ämne: Betalningsskyldighet vid bedrägeri

Kredit- och bankkortsanvändare inom Europeiska unionen är i regel skyddade mot bedräglig användning av deras kort med någon form av begränsning av deras betalningsskyldighet.

Skulle kommissionen kunna säga vilka medlemsstater som för närvarande tillämpar liknande begränsningar av betalningsskyldigheten för en användare som drabbas av obehörigt dataintrång eller annan bedräglig användning av sitt bankkonto på Internet?

Planerar kommissionen, med tanke på den sannolika tillväxten av gränsöverskridande insättningar till följd av såväl euron som Internet, några förslag för att skydda konsumenterna från en i praktiken obegränsad riskexponering ifall deras bankkonton på Internet skulle missbrukas?

Kompletterande svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(6 november 2000)

Det skydd parlamentsledamoten åsyftar finns huvudsakligen i rekommendation 97/489/EG av den 30 juli 1997 om transaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel med tonvikt på förhållandet mellan utgivare och innehavare(1). Tillämpningen och efterlevnaden av denna rekommendation undersöks för närvarande. Resultaten kommer att finnas tillgängliga först under våren 2001.

Rekommendationen tillämpas på alla elektroniska betalningsmedel och följaktligen även på den elektroniska hanteringen av ett bankkonto. Det framgår därav att de tak som fastställs i artikel 6 i rekommendationen även tillämpas på elektroniska konton. Genom den undersökning som nämns ovan kommer man troligen att få de statistiska uppgifter som söks och följaktligen grunden för ett eventuellt beslut om att ändra taken.

Parlamentsledamoten uppmanas även att ta del av svaret på E-2833/00 från van Velzen(2).

(1) EGT L 208, 28.8.1997.

(2) Se s. 103.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2614/00

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(25 juli 2000)

Ämne: Byggnadsprojekt i Is Arenas, Sardinien, Italien

Kommissionen har i en skrivelse begärt att Italien tillfälligt skall avbryta ett byggnadsprojekt i området av gemenskapsintresse Is Arenas (Narbolia, Sardinien), därför att det eventuellt innebär brott mot direktiven 85/337/EEG, 79/409/EEG och 92/43/EEG. Man har redan utfört urbaniseringsarbeten som gator, golfbanor, parkeringar och byggnader utan att genomföra en miljökonsekvensutredning. Regionen Sardinien har fortfarande inte återställt området eller vidtagit nödvändiga åtgärder för att undvika ytterligare skadeverkningar. Golfbanornas vattenbehov hotar att skada grundvattnet och därmed skogen. För närvarande lider skogen av den långvariga torka som drabbat ön, och på grund av vilken regionen Sardinien nyligen har begärt att italienska regeringen skall förklara ön som katastrofområde. När miljöministern Bordon besökte området den 26 juni 2000, förklarade regionen genom den miljövårdsansvarige Pani att man var beredd att genomföra en miljökonsekvensutredning på företagets byggnadsprojekt. Men den regionala förvaltningen har ännu inte skapat någon avdelning för miljökonsekvensutredning, och har aldrig genomfört någon miljökonsekvensutredning på något annat byggnadsprojekt. Därför är det tvivelaktigt om förfarandet blir korrekt och opartiskt. Regionen har heller inte uttalat sig om konsekvenserna av redan utförda arbeten i området. Samtidigt ämnar enligt dagstidningen la Nuova Sardegna den 29 juni, företaget Is Arenas srl gå till domstol för att befrias från miljökonsekvensutredningen som hindrar projektet.

Kan kommissionen garantera att miljökonsekvensutredningen kommer att genomföras för hela projektet och inte bara för delar, som regionen själv nyligen har begärt, genom att man har försökt undanta det första hotellet med 300 sängplatser?

Kan kommissionen garantera att man under miljökonsekvensutredningen kommer att ta hänsyn till skador som redan förorsakats av redan utförda arbeten, och särskilt av golfbanorna? Kan man garantera att nödvändiga åtgärder kommer att vidtas för att restaurera området?

Kan man garantera att allmänheten kommer att tillfrågas och att man kommer att överväga alternativa lösningar för projektets utförande och/eller lokalisering?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(3 oktober 2000)

Allmänt sett kan sägas att en bedömning av inverkan på miljön som endast omfattar delar av ett projekt och som inte innehåller information till och innebär samråd med allmänheten inte stämmer med gemenskapslagstiftningen om bedömning av inverkan på miljön (rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1) och rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 om ändring av direktiv 85/337/EEG(2)).

Vad gäller miljöskador och återställningsåtgärder hänvisas frågeställaren till svaret på frågeställarens skriftliga fråga E-1038/2000(3).

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.

(3) EGT C 89 E, 20.3.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2557/00

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till rådet

(31 juli 2000)

Ämne: Obligatoriskt utegångsförbud infört av Ryssland i Tjetjenien

Det obligatoriska utegångsförbud som de ryska myndigheterna på nytt har infört i Tjetjenien utgör ett bevis på att detta fruktansvärda krig ännu inte är slut. Vilka åtgärder avser Europeiska unionen att mot bakgrund av detta vidta för att återupprätta de nationella demokratiska rättigheter som Ryssland förnekar det tjetjenska folket?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2557/00 och E-2634/00

(16 november 2000)

Efter Europeiska rådet i Feira i juni 2000 företog Europeiska unionen en genomgång av den allmänna situationen i Ryssland. Därefter fattades beslut så att unionen skulle kunna bistå i främjandet av demokrati, rättssäkerhet och marknadsinriktad ekonomi. Sådan är den grund på vilken en stark och fruktbärande långsiktig relation till Ryssland måste vila. Unionen upprepade att utvecklandet av en sådan relation till hela Ryssland, inbegripet Tjetjenien, förutsätter en viss värdegemenskap, särskilt respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter.

Från början av krisen i Tjetjenska republiken inom Ryska federationen har rådet tydligt framhållit att endast en politisk lösning kan åstadkomma ett hållbart avgörande där. Unionen har därför orubbligt förordat respekt för allas mänskliga rättigheter i Tjetjenien. Samtidigt fäster rådet stor vikt vid principen om Ryska federationens territoriella integritet. I linje med sin långsiktiga politik av konstruktivt engagemang har unionen konsekvent sökt förmå Ryssland att uppfylla sina åtaganden.

Unionen uppmanar Ryssland att efterkomma det internationella samfundets krav angående Tjetjenien. Däri ingår att undvika överdrivet användande av våld samt all spridning av konflikten, att fullfölja en politisk process med deltagande av valda tjetjenska representanter, att bedriva en fungerande oavhängig utredning av brott mot de mänskliga rättigheterna, att samarbeta med Europarådet, att bistå OSSE:s stödgrupp vid utövandet av dess fullständiga mandat och att ombesörja säker leverans av humanitär hjälp från icke-statliga organisationer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3099/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(4 oktober 2000)

Ämne: Europeisk rapport om skolundervisningens kvalitet

I svaret på frågorna E-2357/00 och E-2358/00(1) ger kommissionen en förklaring när det gäller metodologin (i detta fall att man inte separerat uppgifter angående den flamländska språkgruppen respektive den fransktalande språkgruppen) som använts i rapporten European Report on Quality of School Education beträffande Belgien. När det gäller kärnfrågan (i detta fall att skolundervisningen i Belgien skildras på ett snedvridet och därför orättvist sätt) uttalar man sig faktiskt inte.

1. Medger kommissionen att dess metodologi medför att skolundervisningen i Belgien skildras på ett snedvridet och därför orättvist sätt? Om inte, hur rättfärdigar kommissionen sitt val av metod då skolundervisningen i Belgien otvetydigt faller inom språkgruppernas behörighetsområden?

2. Kommer kommissionen att, med hänsyn till den behörighetsuppdelning som förekommer i Belgien, framgent göra en uppdelning mellan den flamländska språkgruppen respektive den fransktalande språkgruppen? Om inte, varför vägrar kommissionen att beakta den behörighetsuppdelning som förekommer i Belgien genom att separera uppgifter om skolundervisningen?

(1) EGT C 89 E, 20.3.2001.

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(17 november 2000)

I tidigare svar till parlamentsledamötens skriftliga frågor E-2357/00 och E-2358/00(1) har kommissionen beskrivit de metoder som användes när den europeiska rapporten om utbildningens kvalitet i skolorna utarbetades.

Kommissionen tar naturligtvis hänsyn till den konstitutionella situationen i de länder som behandlas i undersökningar och rapporter. Kommissionen vet att ansvaret för utbildningen i vissa länder ligger på regional nivå.

Det allmänna syftet när kommissionen lägger fram statistiska uppgifter om utbildning är att illustrera de nationella förhållandena och göra en jämförelse mellan länderna. I rapporten anges tydligt för varje tabell om uppgifterna rör det allmänna förhållandet i Belgien eller de enskilda språkgrupperna. Kommissionen anser därför att uppgifterna i rapporten inte ger en snedvriden eller orättvis bild av förhållandena i Belgien.

(1) EGT C 89 E, 20.3.2001.