SKRIFTLIG FRÅGA E-2856/00

från Winfried Menrad (PPE-DE) till kommissionen

(8 september 2000)

Ämne: Konsumentskydd vid användning av byggnadsmaterial som kan orsaka kemisk förgiftning av bostadshus

Genom direktiv 76/769(1) begränsas saluföringen och användningen av produkter innehållande vissa farliga ämnen.

På senare tid har antalet frågor från medborgare i min valkrets gällande ovan nämnda fråga ökat kraftigt. Enligt dem används ofta byggmaterial som innehåller t.ex. formaldehyd.

Med anledning av detta frågar jag kommissionen:

1. Finns det tankar på att utvidga nuvarande direktiv respektive lägga fram ett nytt förslag till direktiv (som motsvarar andan i min fråga)?

2. I vilken utsträckning kan ansvaret för sådana förgiftade bostadshus läggas på byggnadsföretag respektive mäklare? Finns det möjlighet till omvänd bevisbörda för dem som bor i förgiftade hus respektive finns det planer på europeiska regler i den riktningen?

(1) EGT L 262, 27.9.1976, s. 201.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(23 oktober 2000)

I rådets direktiv 76/769/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar)(1) begränsas användningen av vissa farliga ämnen som byggmaterial, t.ex. asbest och pentaklorfenol. Direktivet ändras kontinuerligt och listan utökas vid behov, efter omfattande riskbedömningar och kostnad-vinstanalyser, med nya begränsningar för användningen av olika ämnen. För närvarande finns inga planer på att begränsa försäljningen och användningen av formaldehyd på gemenskapsnivå.

För byggprodukter (och byggmaterial) gäller även rådets direktiv 89/106/EEG av den 21 december 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter(2). I direktivet anges väsentliga krav på byggprodukter, som sedan genom tolkningsmeddelanden(3) omsätts i produktkrav. För farliga ämnen gäller det väsentliga kravet nr 3, vilket innebär att byggmaterial för permanent installation i byggnadsverk inte får avge farliga ämnen. Byggnadsverket skall vara konstruerat och utfört på ett sådant sätt att det inte medför risk för de boendes eller grannarnas hygien eller hälsa.

I enlighet med subsidiaritetsprincipen är det dock enligt byggproduktsdirektivet medlemsstaterna som ansvarar för byggnadsverks säkerhet. Därför är det medlemsstaternas sak att bestämma om de vill lagfästa något de väsentliga kraven i direktivet (inklusive krav nr 3 om farliga ämnen).

Om ett ämne, t.ex. formaldehyd, inte harmoniserats på gemenskapsnivå enligt direktiv 76/769/EEG får medlemsstaterna lagstifta om det i sina regler om byggprodukter. Eftersom sådana åtgärder skulle kunna leda till att olika krav används, kan det bli nödvändigt att agera i enlighet med direktiv 89/106/EEG eller artiklarna 28 och 30 (f.d. artiklarna 30 och 36) i EG-fördraget för att undvika handelshinder. Det europeiska standardiseringsorganet CEN håller på att utarbeta harmoniserade provningsmetoder.

Medlemsstaterna bestämmer om ansvar för byggnader (t.ex. formgivning och byggande). Ansvar för defekta produkter regleras dock på gemenskapsnivå. Rådets direktiv 85/374/EEG av den 25 juli 1985 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister(4), i dess ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/34/EG av den 10 maj 1999(5), innehåller gemensamma ansvarsregler i fall där personer skadats av defekta produkter. Begreppet defekta produkter definieras i direktivet, och begreppet omfattar även byggmaterial som är en del av ett byggnadsverk.

(1) EGT L 262, 27.9.1976.

(2) EGT L 40, 11.2.1989.

(3) EGT C 62, 28.2.1994.

(4) EGT L 210, 7.8.1985.

(5) EGT L 141, 4.6.1999.