SKRIFTLIG FRÅGA E-2382/02

från Geoffrey Van Orden (PPE-DE) till kommissionen

(2 augusti 2002)

Ämne: Behandlingen av asylsökande i EU

1. Hur räknas antalet invandrare (flyktingar, asylsökande osv.) i de respektive medlemsstaterna i samband med att de ansöker om inresa (alltså: tar medlemsstaterna med alla familjemedlemmar i sina beräkningar eller bara familjernas överhuvud)?

2. Vilka förmåner från statens sida har dessa invandrare rätt till i de olika EU-medlemsstaterna?

3. När får invandrare rösta i de olika EU-medlemsstaterna?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(14 oktober 2002)

Medlemsstaterna räknar på olika sätt när de bedömer hur många tredjelandsmedborgare som sökt inresa till deras territorium, och skiljer särskilt på om det rör sig om flyktingar, asylsökande, arbetskraftsinvandring eller personer som söker tillfälligt skydd.

För att framställa gemenskapsstatistik har man enats om definitioner för hur man beräknar antalet asylansökningar och hur många som lett till positiva svar, inklusive

beviljande av flyktingstatus, av humanitära skäl och alla andra typer av flyktingliknande skäl (till exempel sådant skydd som beviljas enligt artikel 3 i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter). Den uppsättning definitioner som används ger medlemsstaterna möjlighet att lämna uppgifter till Eurostat antingen avseende enskilda personer (en ansökan = en person) eller ärenden (en ansökan = en eller flera personer, till exempel en familj). Tyskland och Förenade kungarikets uppgifter avser ärenden, medan övriga medlemsstater föredrar att utgå från enskilda personer. Det finns inte heller något harmoniserat förfarande för hur man räknar återtagna eller nedlagda asylansökningar. Sökande kan dessutom räknas två gånger om de gjort upprepade ansökningar eller återförts till en annan medlemsstat enligt Dublinkonventionen.

Man har dock ännu inte enats om någon allmän definition på migration för framställningen av gemenskapsstatistik. Nationella statistikinstitut ombeds lämna uppgifter enligt FN:s rekommendationer från 1997 om Statistics of International Migration (reviderad version 1). I rekommendationerna definieras långtidsmigranter som sådana som lämnar sitt vanliga bosättningsland under minst 12 månader, så att det land de reser till i praktiken blir deras mottagarland. Många medlemsstater kan dock inte följa rekommendationerna och lämnar istället uppgifter som bygger på nationella definitioner och källor. Vissa medlemsstater (till exempel Frankrike) grundar migrationsstatistiken på administrativ information, till exempel antalet ansökningar om uppehållstillstånd. Andra (till exempel Förenade kungariket) räknar inte migranterna utan gör uppskattningar utifrån undersökningar. De varierande definitionerna och uppgiftskällorna gör det svårt att jämföra migrationssströmmarna i olika länder. Alla medlemsstater brukar föra statistik över enskilda och därför kan en migrerande arbetstagare och dennes anhöriga räknas var för sig. I vissa nationella statistiksystem delas migranterna in efter skäl eller kategori och man skiljer alltså på arbetskraftsinvandring, familjeåterförening o.dyl. men gemenskapsstatistiken är ännu inte så detaljerad.

Kommissionen undersöker för närvarande hur man kan förbättra utbytet av statistik och information om asyl- och immigrationspolitiken i EU och kommer att ta fram en handlingsplan. Planen skall omfatta en rad åtgärder, såsom nya statistiska arbetsmetoder och bredare uppgiftsinsamling som skall omfatta också skälen till migration och vilken typ av tillstånd som sökts eller beviljats.

Vilka sociala rättigheter tredjelandsmedborgare har rätt till och i vilken mån de beviljas rösträtt varierar beroende på medlemsstat och den berörda personens status (t.ex. lagligt bosatta personer även flyktingar asylsökande, person som beviljats tillfälligt skydd eller annat internationellt skydd). Enligt slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors har kommissionen föreslagit en gemensam rättslig ram om tredjelandsmedborgares inresa för anställning, studier eller andra syften som inte uttryckligen täcks av gemenskapslagstiftningen, om mottagningen av asylsökande, om flyktingstatus och status för personer som behöver annat internationellt skydd samt om hantering av migrationsvågor med personer som söker tillfälligt skydd (se nedanstående förteckning över relevanta förslag). Lagstiftningen skall harmonisera de förmåner som varje kategori bör ha rätt till. Direktivet om tillfälligt skydd väntas träda i kraft år 2003, men övriga förslag behandlas fortfarande i rådet.

Kommissionen har även lagt förslag till harmonisering av nationell lagstiftning, inklusive tillgång till vissa sociala förmåner, för tredjelandsmedborgare som är varaktigt bosatta eller som tagits emot på grund av familjeåterförening. Också dessa förslag diskuteras i rådet.

Det bör framhållas att kommissionen inte är behörig att lagstifta om tredjelandsmedborgares rösträtt, eftersom varje medlemsstat själv har beslutanderätt. Kommissionens förslag innehåller därför inga bestämmelser i denna fråga (förteckningen översänds direkt till parlamentsledamoten och Europaparlamentets sekretariat).