SKRIFTLIG FRÅGA E-2597/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(26 september 2001)

Ämne: Amerikansk bestämmanderätt över den europeiska staden Brcko och vägen till återintegrering av staden i områdets förvaltning

1. Kommer kommissionen ihåg att då Daytonavtalet slöts 1995 och gränsen mellan de två delstaterna i Bosnien-Hercegovina fastställdes gick 49 procent av territoriet till Republiken Serbien och 51 procent till den Muslim-kroatiska federationen?

2. Kan kommissionen bekräfta att staden Brcko som ligger vid nordgränsen till Kroatien och utgör den smala kopplingen mellan den nordvästliga och nordostliga delen av Republiken Serbien är en del av de i fråga 1 nämnda 49 procenten av territoriet? Har invånarna i Brcko fortfarande rösträtt i parlaments- och presidentval i denna republik, och vilken beslutanderätt har denna republik ännu över staden?

3. Kan kommissionen bekräfta uppgifterna i den nederländska dagstidningen Rotterdams Dagblad den 9 september att Brcko kan beskrivas som en stadsstat under ledning av en sheriff och som en amerikansk enklav i hjärtat av Europa, och underbygger detta med hänvisningar till den stora amerikanska militärbasen, förekomsten av många militärfordon i staden, en för detta land förhållandevis stor budget på 47 miljoner euro samt en amerikansk supervisor (Henry Lee Clarke) som kan genomdriva sina egna beslut i stället för de beslut som fattas av stadens valda styrelse?

4. Är det stora amerikanska engagemanget och inflytandet i denna stad med 83 000 invånare en följd av den strategiska placeringen mellan stora amerikanska militärbaser i Pecs i Ungern och Tuzla i Bosnien?

5. På vilket sätt har Republiken Serbien kompenserats för uppstyckningen av sitt territorium i två delar som är skilda från varandra, genom vilket andra kan hindra kommunikationen mellan dem samt för att man inte längre förfogar över de 49 procent av territoriet som uttryckligen tillhör republiken?

6. Om det som efterfrågas i fråga 5 ännu inte har ägt rum, hur gör man då för att undvika att detta blir en källa till etniskt missnöje hos den grupp som anser sig jämlikt eller orättfärdigt behandlad?

7. Anser kommissionen det tänkbart att Brcko långsiktigt lösgörs från den omgivande förvaltningen och fortsätter att lyda under icke-europeisk förvaltning, med tanke på tidigare negativa erfarenheter från Trieste (Triëst) efter andra världskriget och Gdansk (Danzig) efter första världskriget som tillfälligt lydde under andra förvaltningar än deras omgivning?

8. Strävar kommissionen efter att (ånyo) integrera Brcko i en möjlig framtida medlemsstat i Europeiska unionen? Om så är fallet, på vilket sätt och i vilken takt tänker man då genomföra de nödvändiga genomgripande förändringarna för att göra slut på den nuvarande situationen för Brcko som en stadsstat under amerikansk förvaltning?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(13 november 2001)

Kommissionen vill framhålla att Brcko-distriktets konstitutionella status avgjordes genom skiljedomen den 5 mars 1999 och bilagan den 18 augusti 1999. Den slutliga skiljedomen hade utarbetats av den internationella skiljedomstolen vars resultat har godtagits av båda sidor. Kommissionen var inte part i den slutliga skiljedomen.

1. I bilaga 2 till Allmänna ramavtalet om fred (General Framework Agreement on Peace, GFAP Dayton/Paris-avtalet från 1995) angavs en gränslinje (Inter-Entity Boundary Line, IEBL) mellan federationen Bosnien och Hercegovina och Republika Srpska. IEBL märktes ut i en karta som fogades till avtalet. Principen bakom gränslinjen var att 49 % av Bosniens och Hercegovinas territorium skulle tilldelas Republika Srpska och 51 % skulle tilldelas federationen Bosnien och Hercegovina.

2. I Dayton kunde parterna inte nå någon enighet om vem som skulle kontrollera Brcko-området. I brist på någon överenskommelse angavs i Daytonavtalet att området tillfälligt skulle förläggas under Republika Srpskas förvaltning, men parterna enades om bindande skiljedomsförfarande om den omtvistade delen i Brcko-området (artikel V punkt 1 i bilaga 2 till Daytonavtalet). Även om Brcko tillfälligt tilldelades Republika Srpska stod det klart att denna ordning skulle ses över på nytt inom ramen för ett slutlig skiljedomsförfarande.

Bosatta i Brcko-området som är medborgare i Bosnien och Hercegovina har rösträtt i val till presidentämbetet och representanthuset i Bosnien och Hercegovina samt i val i den enhet de önskar.

Varken Republika Srpska eller federationen Bosnien och Hercegovina utövar nu några rättsliga eller administrativa befogenheter inom gränserna för Brcko-området (se nedan).

3. och 4. Kommissionen kan inte bekräfta de kommentarer som citerats. Brcko-området består av staden Brcko och ett omgivande område. Distriktet (Opstina) är således inte bara en stad. Det är inte heller en stat. Enligt den slutliga skiljedomen ligger området under Bosnien och Hercegovinas direkta överhöghet, vilket gör att det är underställt Bosnien och Hercegovinas allmänna institutioners befogenheter (i övervakad samordning mellan de två enheternas förvaltningar). Genom skiljedomen upphävdes permanent båda parters rättsliga befogenheter och inrättades ett nytt enhetligt multietniskt och demokratiskt styre över området. Området skulle omfattas av båda parter baserat på gemensam överhöghet: Republika Srpskas territorium omfattar således hela området och samma sak gäller för federationen Bosnien och Hercegovina. De två parternas territorier överlappar varandra i hela området.

Genom den inledande och den slutliga skiljedomen beslutades om internationell övervakning i Brcko-området och tillsattes en övervakare som också innehar posten som ställföreträdande hög representant vilken har till uppgift att övervaka genomförandet av Dayton-avtalet. Övervakaren, för närvarande ambassadör Clarke, har befogenhet att utfärda bindande förordningar och direktiv. Genom den slutliga skiljedomen fastställdes att denna övervakning skall fortsätta tills den avslutas av den styrande gruppen i fredsgenomförande rådet. Inget sådant beslut har ännu fattats. Som garant för opartiskheten hos den internationella övervakningen står den höge representantens ämbete, som å sin sida är underställt internationell kontroll genom fredsgenomförande rådet och dess styrelse.

I den slutliga skiljedomen anges att området skall vara demilitariserat. SFOR fortsätter dock att genomföra de militära aspekterna av Dayton-avtalet enligt mandatet i Förenta nationernas säkerhetsråds resolution 1088 av den 12 december 1996. Den multinationella SFOR-styrkans närvaro i Brcko-området är inte större än på något annat håll.

5. Republiken Serbien har inte delats upp i två separata områden. Hela Brcko-området är en del av Republika Srpskas territorium även om Republika Srpska, på grund av områdets självstyre, inte har några formella befogenheter där. Ingenting i den slutliga skiljedomen minskar Republika Srpskas territoriella andel. (Eftersom omfattningen av det territorium som tilldelades Republika Srpska enligt ordningen med gemensam överhöghet är större än det territorium som lades till federationen Bosnien och Hercegovina, har Republika Srpskas procentuella andel i själva verket ökat). Dessutom anges i Bosnien och Hercegovinas författning att fri rörlighet råder inom hela staten. Medborgare i Republika Srpska har rätt att röra sig fritt i hela området.

6. Inledningsvis föranledde skiljedomen vissa klagomål från Republika Srpska. Men skiljedomen, som är slutlig och bindande, är nu accepterad och respekterad av båda parter.

7. Kommissionen delar bedömningen i den slutliga skiljedomen att samtliga aspekter av skiljedomen ligger i linje med och inte river upp Bosnien och Hercegovinas konstitution som den antogs i Dayton. Brcko-området har därför inte lösgjorts från den omgivande förvaltningen och lyder inte heller under icke-europeisk förvaltning.

8. Kommissionen anser inte att nödvändiga genomgripande förändringar krävs för att göra slut på den nuvarande situationen för Brcko. För att göra framsteg inom stabiliserings- och associeringsprocessen och när det gäller ett eventuellt framtida medlemskap i Europeiska unionen, måste Bosnien och Hercegovina långsamt byggas upp samtidigt som landet säkerställer att det kan fungera som en sammanhängande stat och att det har antagit gemenskapens regelverk i sådan utsträckning att detta kan understödja ett stabiliserings- och associeringsavtal med unionen. Detta är en utmaning på medellång till lång sikt för båda parter och, som en del av dem, också för Brcko-området.