ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3791/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(7 december 2000)

Ämne: Renovering av kyrkor

Är kommissionen beredd att tillhandahålla medel för att renovera katedraler och kyrkor av stor historisk betydelse i hela Europeiska unionen med tanke på den betydande roll dessa har spelat för utvecklingen av ett gemensamt europeiskt arv, deras arkitektoniska värde och den roll som de fortfarande spelar för livet i många samhällen?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(8 februari 2001)

Kommissionen kan stödja initiativ inom kultur, däribland initiativ för att skydda, bevara och ta tillvara kulturarvet, inom ramen för programmet Kultur 2000 och enligt dess kriterier. Programmet är särskilt avsett att finansiera och planera kultursamarbetet i gemenskapen.

I detta sammanhang vill kommissionen uppmärksamma parlamentsledamoten på att en inbjudan att lämna förslag till projekt för år 2001 offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i januari 2001(1). Följaktligen kan verksamma inom kultur föreslå projekt för att eventuellt få bidrag.

De intresserade kan hitta information på webbplatsen: Http://europe.eu.int/com/culture/index_en.html

Kulturprojekt kan även få EU-bidrag ur strukturfonderna inom ramen för stöd till regioner. Projekten kan dock endast få stöd om de direkt bidrar till regionens sociala och ekonomiska utveckling.

(1) EGT C 21, 24.1.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3897/00

från Robert Goebbels (PSE) till rådet

(20 december 2000)

Ämne: Den inledande distributionen av 5- och 10-eurosedlar

Enligt en rapport som sammanställts nyligen av förberedelsegruppen för införandet av euron har man upptäckt de flesta uttagsautomater i EU-länderna inte kan anpassas till 5-eurosedlar. I vissa EU-länder gäller samma sak för 10-eurosedlarna. Med andra ord kommer sedeldistributörerna i allmänhet endast att kunna förse oss med 20-, 50- och 100-eurosedlar. Detta kommer att skapa stora problem för detaljhandeln, som efter den 1 januari 2002 kommer att möta sedlar i höga valörer och vara tvungna att ge växel i 5- och 10-eurosedlar, vilka snabbt kommer att bli sällsynta. Inför denna oväntade situation kan man fråga sig om man inte borde tänka om när det gäller den inledande distributionen av sedlar, särskilt 5- och 10 eurosedlar. I vissa länder kommer allmänheten från den 15 december 2001 att kunna köpa en uppsättning med alla euromynt för att kunna vänja sig vid dem. Skulle man inte på samma sätt kunna tillåta EU:s invånare att köpa 5- och 10-eurosedlar veckorna före den 1 januari 2002 för att göra övergången till euro enklare?

Svar

(12 mars 2001)

Den 8 november 1999 noterade rådet att de deltagande medlemsstaterna ansåg att det skulle underlätta om finansinstitut och vissa andra grupper, särskilt värdetransportföretag och detaljhandlare, förses med sedlar och mynt redan någon tid före den 1 januari 2002. De deltagande medlemsstaterna underströk att detta inte får leda till att sedlar och mynt i euro sätts i omlopp före den 1 januari 2002.

En sammanfattning av detaljer i medlemsstaternas planer för övergången till euro finns i kommissionens rapport av den 12 juli 2000 till Europaparlamentet, rådet och särskilt till ECB (dok. KOM(2000) 443 slutlig).
SKRIFTLIG FRÅGA E-4054/00

från Raffaele Costa (PPE-DE) till rådet

(15 januari 2001)

Ämne: Europeiska centralbanken: Hur mycket tjänar dess direktörer?

Vid flera tillfällen har rådet ombetts svara på hur mycket Europeiska centralbankens (ECB) direktörer tjänar (år 1999, 2000 och 2001). Varje gång har det svarat undvikande och gömt sig bakom krångliga, abstrakta formler och parametrar.

Frågeställaren kräver nu ett tydligt svar: Hur mycket inkasserade direktörerna 1999 (samtliga poster utan undantag) och 2000?

Frågeställaren förväntar sig siffror och inte ord.

Svar

(12 mars 2001)

Rådets ansvarar inte för att fastställa anställningsvillkor för direktionsledamöter i ECB. I enlighet med artikel 11.3 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken skall dessa anställningsvillkor bestämmas i avtal med ECB och fastställas av ECB-rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3867/00

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(8 december 2000)

Ämne: Avfall som utgörs av eller innehåller elektriska och elektroniska produkter förslag om elektroniskt avfall tillgång till reservdelar

Mot bakgrund av förslaget om begränsning av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter samt förslaget om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter: Kan kommissionen tydliggöra om man inte i förtid kommer att få kasta elektroniska produkter som saluförs på marknaden före det föreslagna datumet (2008), då flera farliga ämnen skall ersättas med andra ämnen av brist på lämpliga reservdelar? Kan kommissionen ge garantier för att förslagen inte kommer att leda till negativa effekter för konsumenterna?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3867/00, E-3868/00 och E-3869/00 ingivet av Margot Wallström för kommissionen

(23 februari 2001)

I artikel 4 i förslaget till ett direktiv om begränsning av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter(1) fastställs att vissa tungmetaller och bromerade flamskyddsmedel i dessa produkter skall ersättas från och med den 1 januari 2008. Det är tydligt att detta kravet endast gäller nya produkter som släpps ut på marknaden efter den 1 januari 2008 och det påverkar inte produkter som redan finns på marknaden det datumet.

Det är inte avsikten att förbjuda användningen av reservdelar som innehåller ämnen som omfattas av förslaget ifall de elektriska och elektroniska produkter som för första gången släpps ut på marknaden före 2008 riskerar att inte längre fungera utan sådana reservdelar. Kommissionen håller med om att elektriska och elektroniska produkter annars skulle kastas i onödan.

(1) EGT C 365 E, 19.12.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3876/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(8 december 2000)

Ämne: Gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (kemiska vapen i Turkiet)

I svaret på fråga P-2910/00 meddelar rådet att i enlighet med artikel 22 i EU-fördraget kan varje medlemsstat eller kommissionen (får) hänskjuta frågor om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken till rådet och lägga fram förslag till rådet. Med tanke på vikten av de specifika punkterna (sic) i de skriftliga frågorna E-1203/00, E-1204/00 och E-1205/00 för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken förefaller det mig påkallat att kommissionen utnyttjar denna möjlighet.

1. Kommer kommissionen att lägga fram förslag till rådet i enlighet med artikel 22 i EU-fördraget för att inhämta ytterligare information från Münchenuniversitetet om de granaters tyska ursprung (Buck och Depyfag) som använts av den turkiska armén vid en kemiskt anfall mot den kurdiska PKK-rörelsen den 11 maj 1999? Om inte, varför vägrar kommissionen om att lägga fram förslag i enlighet med artikel 22 i EU-fördrag givet denna frågas stora vikt för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken?

2. Kommer kommissionen att lägga fram förslag till rådet i enlighet med artikel 22 i EU-fördraget för att inhämta ytterligare information från det tyska försvarsministeriet om den hjälp som detta ministerium givit för att bygga ett nytt militärt och kemiskt laboratorium i Turkiet? Om inte, varför vägrar kommissionen om att lägga fram förslag i enlighet med artikel 22 i EU-fördrag givet denna frågas stora vikt för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(8 februari 2001)

Enligt artikel 22 i Fördraget om Europeiska unionen får kommissionen och medlemsstaterna lägga fram förslag för rådet som rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det frågan här gäller är dock påstådd export av produkter med dubbla användningsområden eller möjligtvis militära produkter från en medlemsstat till Turkiet. I detta sammanhang bör det noteras att även om lagstiftningen i fråga om export av produkter med dubbla användningsområden ligger inom gemenskapens behörighet (se rådets förordning (EG) nr 1334/2000 av den 22 juni 2000 om upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export av produkter och teknik med dubbla användningsområden(1)) har medlemsstaterna ansvaret för genomförandet av reglerna. Det är således den medlemsstat i vilken exportören är etablerad som skall besluta i frågor om ansökningar om tillstånd och som skall övervaka hur tillstånden används.

(1) EGT L 159, 30.6.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4153/00

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(16 januari 2001)

Ämne: EU-rätt

Grantham, som är bosatt i Bristol, Förenade kungariket, anställdes av GEA Canzler som försäljningsagent i juni 1997. Eftersom GEA Canzler inte har ett operativt bolag i Förenade kungariket, ordnade Grantham sin egen beskattning, nationella försäkring, pension osv.

I oktober 2000 sade GEA upp Granthams kontrakt med omedelbar verkan. Detta gjordes trots att det fanns en treårig uppsägningstid för vardera parten. Dessutom har GEA Canzler inte uppfyllt sina skyldigheter gentemot Grantham och det är skyldigt Grantham totalt nästan 20 000 pund i obetalda kommissioner och avgifter.

Kan kommissionen ange om denna snabbt verkställda uppsägning av Granthams kontrakt och GEA:s underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter står i strid med EU-rätt?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(6 mars 2001)

Det är inte kommissionens uppgift att ingripa i individuella tvister mellan arbetstagare och arbetsgivare. Frågan om uppsägning av ett anställningsförhållande har emellertid behandlats av kommissionen under ett flertal år. Kommissionen utgav 1997 en rapport som gällde uppsägning av anställningsförhållanden och den rättsliga situationen på detta område i medlemsstaterna. Ett exemplar av denna rapport kommer att skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat. Det finns dock ingen europeisk lagstiftning vad gäller individuella uppsägningar. Det fall som parlamentsledamoten åberopar måste därför analyseras och avgöras med hjälp av tillämplig nationell lagstiftning och behöriga nationella myndigheter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4116/00

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE), Salvador Jové Peres (GUE/NGL) och Carlos Carnero González (PSE) till kommissionen

(11 januari 2001)

Ämne: Offentlig upphandling och kamp mot arbetslösheten

På tidigare parlamentsfrågor om möjligheten att inbegripa objektiva sociala kriterier bland kriterierna för tilldelningen av kontrakt vid offentlig upphandling (se frågorna E-0816/00 och E-0817/00(1)) har kommissionen alltid gett ett negativt svar med hänvisning till att detta strider mot direktiv 93/37/EG(2) om samordning av förfarandena för tilldelning av kontrakt vid offentlig upphandling.

Ett antal offentliga myndigheter, medvetna om det enorma problem som arbetslösheten innebär för respektive medlemsstat, hade införlivat ett antal kriterier som rör skapandet eller bevarandet av stabila anställningstillfällen bland de kriterier som gäller för offentlig upphandling, utan att dessa kriterier innebar någon diskriminering av anbudsgivare från andra medlemsstater. Kommissionen har inlett förfaranden mot vissa av dessa offentliga myndigheter. Ett av förfarandena (mål C-255/98 Kommissionen mot Frankrike) har resulterat i att Europeiska gemenskapernas domstol slagit fast att direktiven om offentlig upphandling inte utesluter möjligheten för de upphandlande organen att använda sig av kriterier för kontraktstilldelningen som innebär villkor som hänför sig till kampen mot arbetslösheten, så länge detta inte strider mot gemenskapslagstiftningens grundläggande principer och i synnerhet principen om icke-diskriminering (punkt 50 i domen).

Hur kommer kommissionen att mot bakgrund av slutsatserna i nämnda dom agera i förhållande till de förfaranden som inletts mot ett antal offentliga myndigheter? Kommer kommissionen att införliva dessa slutsatser i de nya direktiven om offentlig upphandling som håller på att antas av gemenskapens institutioner i syfte att förtydliga innebörden i nämnda dom?

(1) EGT C 374 E, 28.12.2000, s. 164.

(2) EGT L 199, 9.8.1993, s. 54.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(5 mars 2001)

Parlamentsledamöternas fråga om hur den dom som domstolen nyligen avkunnade i mål C-225/98 (Skolbyggnader Nord-Pas-de-Calais)kommer att inverka på hanteringen av fall av överträdelse och framtida direktiv om offentlig upphandling väcker komplexa frågeställningar.

Kommissionen går för närvarande igenom rättspraxis och kommer i ett tolkningsmeddelande att klargöra om det är möjligt att beakta sociala kriterier vid offentlig upphandling. Meddelandet kommer att antas i slutet av första halvåret 2001.

På grundval av meddelandet kommer kommissionen att avgöra hur man ska hantera fall av överträdelse som inleds mot vissa medlemsstater.

Mot bakgrund av detta meddelande liksom diskussionerna i rådet och parlamentet om att omarbeta direktiven om offentlig upphandling kommer kommissionen att pröva om det behövs en uttrycklig bestämmelse i lagstiftningen för att klargöra om det är möjligt att beakta sociala kriterier.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3934/00

från Theodorus Bouwman (Verts/ALE) till kommissionen

(6 december 2000)

Ämne: Utsläppsnormer för diesellokomotiv

Godstransporten på järnväg måste moderniseras i linje med utvecklingen inom vägtransport och sjöfart på inre vattenvägar. Moderna fartyg som går på inre vattenvägar samt lastbilar (Euro III) är föremål för stränga(re) utsläppskrav. När det gäller diesellokomotiv finns det inga föreskrifter inom Europeiska unionen, i motsats till utvecklingen i Förenta staterna. Enligt den nationella trafik- och transportplanen (av den 14 oktober 2000) arbetar Nederländerna i EU-sammanhang för att det skall införas utsläppsnormer för diesellokomotiv.

I vilken utsträckning överväger kommissionen att ändra direktiv 97/68/EG(1), där det för närvarande görs undantag för kategorin lokomotiv (se bilaga I, avsnittet om räckvidd)?

I vilken utsträckning är kommissionen beredd att ansluta sig till EPA:s standarder för utsläpp från lokomotiv (63 Final Rule 18977)?

Har kommissionen några planer på att fasa ut föråldrade (diesel)lokomotiv respektive något program för att ändra utsläppsnormerna för godstransport på järnväg så att de överensstämmer med de gällande nivåerna inom vägtransport och sjöfart på inre vattenvägar?

(1) EGT L 59, 27.2.1998, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(9 januari 2001)

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/68/EG av den 16 december 1997 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg(1) har vissa begränsningar. Det omfattar enbart motorer med kompressionständning (dieselmotorer) med en effekt på mellan 18 och 560 kilowatt (kW). Dessutom undantas vissa tillämpningar inte bara lokomotiv utan även fartyg, flygplan och generatorer.

I skäl 5 i direktivet sägs att räckvidden i framtiden bör utvidgas till att omfatta även bensinmotorer. Ett förslag om detta håller på att utarbetas och kommer förhoppningsvis att antas av kommissionen inom kort. Ett tredje steg som gäller gränsvärdena för utsläpp från dieselmotorer nämns också (artikel 19) och arbetet med detta har just inletts.

Det återstår fortfarande att fatta beslut om en eventuell utvidgning av direktivets räckvidd till att även omfatta fartyg och lokomotiv, men detta kommer att behandlas i samband med det pågående arbetet i steg III beträffande dieselmotorer. Om ett sådant beslut fattas kommer en världsomfattande harmonisering att vara av högsta prioritet och i så fall kommer nuvarande lagstiftning i USA att vara av särskilt intresse.

Dessutom antog kommissionen den 12 oktober 2000 ett förslag(2) till ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/25/EG av den 16 juni 1994 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar i fråga om fritidsbåtar(3) så att det även omfattar krav beträffande avgasutsläpp och buller från bensin- och dieselmotorer i fritidsbåtar.

(1) EGT L 59, 27.2.1998.

(2) KOM(2000) 639 slutlig.

(3) EGT L 164, 30.6.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4101/00 från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till rådet. EIB och Århuskonventionen.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 235 E , 21/08/2001 s. 0069 - 0069



SKRIFTLIG FRÅGA E-4101/00 från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till rådet (10 januari 2001) Ämne: EIB och Århuskonventionen Anser rådet att Europeiska Investeringsbanken (EIB) omfattas av de förpliktelser som Århuskonventionen innebär? Svar (7 maj 2001) Rådet vill upplysa den ärade parlamentsledamoten om att det inte åligger rådet att besvara denna fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3919/00

från Caroline Lucas (Verts/ALE) till kommissionen

(6 december 2000)

Ämne: Badvattendirektivet

Skulle kommissionsledamoten kunna förklara hur det kommer sig att medlemsstater trots formella klagomål till kommissionen tillåts att i strid mot bestämmelserna i direktiv 76/160/EG(1) fortsätta med att utfärda falska godkännanden för badvatten som bevisligen inte uppfyller den obligatoriska norm som direktivet fastställer? Jag avser här Förenade kungariket som 1999 i 491 fall hävdade att den obligatoriska normen uppfyllts (91,4 procent godkända) och 45 fall att den inte gjort det (8,8 procent icke godkända) av de 537 utsedda platserna med badvatten, medan resultaten otvetydigt bevisar att endast 54 procent (10 procent) är godkända, 76 procent (14,2 procent) icke godkända och de övriga 407 (75,8 procent) med okända resultat på grund av att tester ogiltigförklarats eller inte utförts för alla de fyra mikrobiologiska sjukdomsalstrande ämnen som testerna obligatoriskt omfattar.

Instämmer kommissionsledamoten med att utfärdandet av sådana falska godkännanden är ett hot mot hälsan för de intet ont anande personer som oskyldigt badar i sådant förorenat vatten, och kommer hon att vidta åtgärder för att se till att samtliga medlemsstater på ett ansvarsfullt sätt offentliggör vilken kvalitet som badvattnet faktiskt är av?

(1) EGT L 31, 5.2.1976, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 januari 2001)

Kommissionen anser inte att publicerandet av den information som parlamentsledamoten hänvisar till utgör ett hot mot människors hälsa. Huvudsyftet med rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 är att skydda medborgarna från badvatten förorenat från avlopp. Huvudindikatorerna för avloppsförorening är fekalieindikatorer, t.ex. fekala kolibakterier. De resultat som presenteras i kommissionens årsrapport är baserade på de mikrobiologiska parametrarna kolibakterier totalt och fekala kolibakterier, som är förknippade med hälsorisker för människor, och tre fysikaliska och kemiska eller estetiska (ser badvattnet inbjudande ut?) parametrar: mineraloljor, ytaktiva ämnen (rengöringsmedel) och fenoler (restprodukter från den kemiska industrin). Salmonella och enterovirus är inte sådana indikatorer. Det är för övrigt omstritt hur relevanta dessa parametrar är för att bedöma badvatten. Kommissionen har därför bett Världshälsoorganisationen (WHO) om ett yttrande i frågan.

Rent juridiskt kan man hävda att stränder där salmonella/enterovirus förekommer inte skall godkännas och att man bör vidta åtgärder mot medlemsstater som inte gör de föreskrivna testerna. Det finns dock ingen statistik som kan ligga till grund för en underbyggd och meningsfull utvärdering av situationen i gemenskapen. Kommissionen är i färd med att utvärdera vilka åtgärder medlemsstaterna vidtagit för att följa upp parametrarna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4147/00

från Gorka Knörr Borràs (Verts/ALE) till kommissionen

(9 januari 2001)

Ämne: Stöd till enföräldersfamiljer

Hur stora strukturfondsbelopp beviljades under 2000 till den spanska staten i form av stöd till enföräldersfamiljer?

Hur stora belopp utbetalades sist och slutligen? Förekom det skillnader mellan beviljade stöd och utbetalda stöd och, om så var fallet, av vilken orsak?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(20 februari 2001)

I rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1), anges tre huvudmål för strukturfonderna, nämligen utveckling och strukturell anpassning av de regioner som släpar efter i fråga om utveckling, ekonomisk och social omställning av områden med strukturella problem samt anpassning och modernisering av politik och system för utbildning, yrkesutbildning och sysselsättning.

Enligt subsidiaritetsprincipen ansvarar kommissionen för uppföljningen av de program som samfinansieras av strukturfonderna. Det är emellertid den myndighet som medlemsstaterna utser som har ansvaret för förvaltningen av de olika åtgärderna och som eventuellt skulle kunna lämna detaljerade upplysningar om stödbeloppen.

Det bör emellertid påpekas att det inte är enföräldersfamiljer som sådana som är strukturfondernas målgrupp, men att dessa kan få stöd inom ramen för de olika åtgärder som samfinansieras av strukturfonderna i Spanien. Det är särskilt den prioritet som ges åt kvinnors deltagande på arbetsmarknaden och integrering av personer med särskilda svårigheter, liksom den horisontala prioritet som ges åt jämställdhet mellan kvinnor och män som kan skapa möjligheter för enföräldersfamiljer.

Det är på detta sätt som strukturfonderna när de bidrar till att förbättra arbetsmarknaden och främja jämställdheten kan gynna integreringen av enföräldersfamiljer.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3799/00

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(7 december 2000)

Ämne: Pant på engångsflaskor i Tyskland

Tysklands miljöministrar kom nyligen överens om att införa obligatorisk pant på burkar och engångsflaskor. Denna bestämmelse skall träda i kraft sommaren 2001 i syfte att reglera andelen returprodukter och strömmen av burkar. Konsumenterna skall också uppmanas att bära tillbaka flaskorna till de företag som säljer sina produkter i engångsflaskor. Här kommer det att uppstå problem för de företag som importerar drycker till Tyskland i engångsflaskor och som därefter måste ta dem i retur, trots att detta inte krävs enligt ursprungslandets lagstiftning.

Kan kommissionen ange om man med sådana nationella bestämmelser inte sätter igång en marknadsmekanism som motverkar den inre marknaden och det fria varuflödet, och om åtgärden överhuvudtaget är i överensstämmelse med EU:s bestämmelser?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3799/00 och E-3974/00 ingivet av Margot Wallström för kommissionen

(28 februari 2001)

På de tyska miljöministrarnas konferens i oktober 2000 antogs ett gemensamt meddelande med krav på en ändring av Tysklands nuvarande lagstiftning om förpackningar. Miljöministrarna uppmanade den federale miljöministern Jürgen Trittin att utarbeta ett förslag till ändring av lagstiftningen som skulle innebära obligatorisk återlämning av olika dryckesförpackningar.

Det federala miljöministeriet har ännu inte färdigställt något utkast. Ändringen av lagstiftningen bör därför, på det här stadiet, endast betraktas som en avsiktsförklaring från de tyska miljöministrarnas konferens, och den kommer förmodligen att ändras efter det formella samrådsförfarandet, som ännu inte har inletts.

Det är därför för tidigt att utgå ifrån att en eventuell ändring av den tyska lagstiftningen om förpackningar inte skulle vara förenlig med gemenskapslagstiftningen. Kommissionen följer emellertid ärendet på nära håll och kommer att gå igenom utkastet till förslag när det väl föreligger.

När det gäller den tyska lagstiftningen om förpackningar, som bl.a. föreskriver att minst 72 % av dryckesförpackningarna skall återanvändas, skickade kommissionen ett motiverat yttrande till Tyskland i juli 2000. Kommissionen menar att den tyska lagstiftningen inte är förenlig med Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall(1) tillsammans med artikel 28 (f.d. artikel 30) i EG-fördraget när det gäller naturliga mineralvatten, som skall tappas vid källan, eftersom man inte funnit den rätta balansen mellan fri rörlighet för varor och miljöskydd.

(1) EGT L 365, 31.12.1994.