SKRIFTLIG FRÅGA E-0468/00

från Isabelle Caullery (UEN) till kommissionen

(24 februari 2000)

Ämne: Europeiska unionens sysselsättningspolitik

Kan kommissionen ange vilka instrument och vilka medel Europeiska unionen har till sitt förfogande för att bekämpa arbetslösheten, som utgör ett verkligt gissel i medlemsstaterna?

Kan den tillhandahålla en första utvärdering i skriftlig form, där det för varje medlemsstat anges vilka effekter kommissionens åtgärder lett till sedan 1994 när det gäller att skapa och bevara arbetstillfällen?

Kan kommissionen också uppge de huvudsakliga beslut som fattats sedan toppmötet i Luxemburg, där en stor del av tiden ägnades åt arbetslösheten i Europeiska unionen? Vilka är i dagsläget de första resultaten som syns på sysselsättningen?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(15 maj 2000)

Kampen mot arbetslöshet kräver att man genomför en fullständig samordningspolitik för ekonomisk politik, strukturreformer och arbetsmarknadsreformer som följer den informella konvergens, vilken påbörjades vid Europeiska rådets möte i Essen (1994) samt kommissionens vitbok Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning (1993)(1).

Det viktigaste instrumentet för arbetsmarknaden är att sysselsättningskapitlet i EG-fördraget genomförs (artiklarna 125 till 130). I det fastställs målet att uppnå en hög sysselsättningsnivå som skall beaktas i den gemensamma politiken (artikel 127) och som förbinder medlemsstaterna att samordna sin sysselsättningspolitik med gemensamma mål som grund även kvantifierade mål (artikel 128). I kapitlet inrättas ett institutionellt förfaringssätt för övervakning och multilateral utvärdering av den förda politikens framgång eller misslyckande.

Strukturfonderna för den nya programperioden (20002006) är det viktigaste instrumentet på gemenskapsnivå för att genomföra sysselsättningsstrategin. I synnerhet Europeiska socialfonden (ESF) syftar till att modernisera arbetsmarknaden och se till att den fungerar på ett balanserat sätt, och syftar därmed indirekt till skapandet av arbetstillfällen. Den territoriella dimensionen av sysselsättningspolitiken som understryks i riktlinjerna för sysselsättningen år 2000 får dessutom en ökad betydelse bland strukturfonderna som helhet. Denna dimension har erkänts i kommissionens riktlinjer för förberedelserna och inledningen av strukturfondernas programplaneringsperiod 20002006. Särskild vikt har lagts vid spridningen av territoriella sysselsättningspakter i de nya operativa programmen(2).

Kvantitativ uppskattning av åtgärdernas effekt

Sysselsättningsstrategin kan inte utvärderas riktigt förrän i slutet av femårsperioden som beräknas från 1997. De gemensamma rapporterna om sysselsättningen för 1998 och 1999 ger redan exempel på god praxis vid genomförandet av riktlinjerna, varav flera med

sifferuppgifter om skapande och upprätthållande av arbetstillfällen. En fördjupad utvärdering håller på att göras inom ramen för en kollegial kontroll som påbörjades i början av 1999 av kommissionen och rådet (allmänna frågor). En sammanfattande rapport kommer att publiceras om detta under 2000.

Utvärderingen utgör en del av genomförandet av strukturfonderna. Den omfattar en regelbunden uppföljning av programmen enligt gemensamma indikatorer och omfattar de arbetstillfällen som skapats eller upprätthållits och en slutlig utvärdering av varje program i medlemsstaterna. I ESF:s utvärdering ligger fokus huvudsakligen på effekterna på förmånstagarna(3). Kommissionen, Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) och akademiska grundforskare har till viss del påbörjat den här utvärderingen. Beräkningarna i efterhand för 19891993 visar att antalet nya nettoarbetstillfällen, enligt mål 2, var i storleksordningen 450 000. Förhandsbedömningen för 19941999 siktar på omkring 650 000 bruttoarbetstillfällen(4). Under 19951999 har Employement-initiativet Youthstart, Now, Horizon och Integra bidrog till insatser för främjande av mänskliga resurser, bättre funktion av arbetsmarknaden och främjande av lika möjligheter. ESF:s publikationer ger exempel på god praxis inom detta område.

En första översikt över de territoriella sysselsättningspakterna ett pilotprojekt som påbörjades av kommissionen 1997 i samarbete med medlemsstaterna visar på en uppmuntrande utveckling på 89 områden inom olika regioner(5). Lägesrapporten belyser i synnerhet en nyorientering av strukturprogrammen till fördel för de territoriella pakterna med en summa på omkring 1,6 milj. över åren 1998 och 1999, varav 0,5 milj. från de tre strukturfonderna och FFU (Fonden för fiskets utveckling). Den påvisar också att de kvantifierade målen för skapandet av arbetstillfällen i samband med detta pilotprojekt kan räknas till omkring ytterligare 55 000 arbetstillfällen.

I den nya programplaneringen för strukturfonderna (20002006) har en halvtidsutvärdering redan inplanerats och då kommer det att beslutas om utdelningen av en resultatreserv (4 % av den totala summan som har utdelats till medlemsstaten). Denna utvärdering kommer att följa riktlinjerna, även för beräkningen av inverkan på sysselsättningen, som förberetts av kommissionen och som för närvarande testas i några medlemsstater.

Huvudsakliga beslut som fattades vid Europeiska rådets möte i Luxemburg

Riktlinjerna för sysselsättning revideras varje år. Den ursprungliga strukturen med fyra pelare har bevarats för år 2000, med några ändringar som understryker de offentliga arbetsförmedlingarnas och de sociala trygghetssystemens nyckelroll i strategin, och vikten av kunskap och kompetens i samband med informationssamhället.

Genomförandet av sysselsättningskapitlet har kompletterats med rådets rekommendationer till medlemsstaterna om sysselsättningspolitik(6), formellt samråd mellan olika gemenskapsinstitutioner, bl.a. parlamentet, och inrättandet av en sysselsättningskommitté enligt artikel 130(7).

Sedan mötet i Luxemburg har Europeiska rådet antagit ytterligare initiativ: i Wien (december 1998) om förenklade förfaranden och mandat för en god samverkan mellan ekonomisk politik och sysselsättningspolitik; i Köln (juni 1999) om den europeiska sysselsättningspakten gemensam ram för Luxemburgprocessen, reformen av varu-, tjänste- och kapitalmarknaden (Cardiffprocessen) och den informella makroekonomiska dialogen mellan rådet, kommissionen, Europeiska centralbanken och arbetsmarknadens parter; i Helsingfors (december 1999) om samordning av processer och befintliga medel för social sammanhållning samt det initiativ om informationssamhället som ägde rum i Lissabon den 23 och 24 mars 2000.

Samtidigt har kommissionen antagit flera meddelanden om beaktande av sysselsättningen i den övriga gemenskapspolitiken (artikel 127 i EG-fördraget)(8), sysselsättning i informationssamhället(9) och moderniseringen av socialskyddet(10).

(1) KOM(93) 700 slutlig.

(2) SEK(1999) 1933.

(3) Slutsatser av Europeiska socialfondens halvtidsutvärderingar.

(4) Den nionde rapporten om strukturfonderna.

(5) SEK(1999) 1932.

(6) Rådets rekommendation av den 14 februari 2000 (5161/00/SOC2 ECOFIN4).

(7) Rådets beslut av den 24 januari 2000 (2000/98/EG).

(8) KOM(1999) 167 slutlig och KOM(2000) 78 slutlig.

(9) KOM(2000) 48 slutlig.

(10) KOM(1999) 347 slutlig.