SKRIFTLIG FRÅGA E-3029/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (1 oktober 1997)

Ämne: Mänskliga rättigheter

I samband med ¨Europeiska unionen och den yttre dimensionen i politiken för mänskliga rättigheter¨ (ESK 474/97) ((EGT C 206, 7.7.1997, s. 117.)), påpekas följande:

Kommissionens politik saknar klara strategiska riktlinjer för en sammanhängande och logisk politik i fråga om mänskliga rättigheter.

Ekonomiska och sociala kommittén har fått intrycket att EU fram till nu har utformat sin politik från fall till fall.

Kommissionen ombeds att följa tre vägar för att förstärka den yttre dimensionen i politiken för mänskliga rättigheter:

1. EU-anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (EKMR).

2. Utarbeta en egen ¨rättighetsförklaring¨.

3. Skriva in vissa särskilda bestämmelser rörande de mänskliga rättigheterna i tilläggsprotokollet till EU-fördraget.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3029/97 och E-3030/97 ingivna av Hans Van den Broek för kommissionens (17 oktober 1997)

Kommissionen gör parlamentsledamöterna uppmärksamma på att den sedan länge är engagerad i att genomföra en enhetlig strategi för de mänskliga rättigheterna, särskilt vad gäller de aspekter som parlamentsledamöterna tar upp.

1991 riktade kommissionen ett meddelande till rådet i syfte att få ett förhandlingsmandat i vilket villkoren för gemenskapens anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna anges. Detta initiativ, som aktivt stöddes av parlamentet, föranledde rådet att i april 1994 begära domstolens yttrande om huruvida anslutningen till denna konvention var förenlig med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

Den 28 mars 1996 avgav domstolen sitt yttrande enligt vilket gemenskapen, på gemenskapsrättens nuvarande stadium, saknar behörighet att ansluta sig till europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I motiveringen till yttrandet anger domstolen att en sådan förändring, vars institutionella följder skulle vara av grundläggande art, har konstitutionell betydelse och följaktligen är av sådant slag att den överskrider gränserna för artikel 235 och endast kan genomföras genom att fördraget ändras.

Efter att denna möjlighet prövats enades regeringskonferensen om att i Amsterdamfördraget lägga till en punkt 1 i artikel F i Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen enligt vilken ¨Unionen bygger på principerna om frihet, demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna samt på rättsstatsprincipen, vilka är gemensamma för medlemsstaterna.¨. Denna artikel läggs till artikel F.2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen enligt vilken unionen skall respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

Dessutom har ny artikel F.1 lagts till i Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen och en ny artikel 236 i EG-fördraget om åtgärder som skall vidtas om en medlemsstat bryter mot de principer som unionen är grundad på.

Enligt den nya artikel 6a kan rådet vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.