SKRIFTLIG FRÅGA P-1769/01

från Luciana Sbarbati (ELDR) till kommissionen

(12 juni 2001)

Ämne: Marknaden för elektronisk handel och skydd av ursprungsbeteckningar

Globaliseringen och den elektroniska handeln hotar den immateriella egendomen och typiska produkter, och det går därför inte längre att blunda för kravet att försvara dessa. De typiska italienska produkterna är hotade. På nätet rör sig efterhärmningar av regionala produkter okontrollerat och utan gränser.

Det behövs bestämmelser för att hejda all oriktig handel som snedvrider den internationella konkurrensen, lurar konsumenterna och skadar producenterna. Domstolens beslut som väntas komma den 6 juni skulle kunna visa sig vara avgörande för framtiden för produkter som parmesanost, skinka, gorgonzola, viner och olivolja.

Angreppen mot produktionen av typiska produkter kommer vid en tidpunkt när man diskuterar en översyn av den gemensamma jordbrukspolitiken och de gynnar produkter av suspekt härkomst och osäker kvalitet. Vad kommer kommissionen att göra för att garantera att det tillämpas bestämmelser som upprätthåller en lojal handel med jordbruksprodukter av särskild kvalitet och för att skydda små och medelstora företag samt hantverksföretag som är verksamma i denna sektor?

Hur kommer det sig att rådets förordning (EEG) nr 2081/92(1) (rättslig ram som skyddar konsumenterna mot missbruk och producenterna mot exploatering, och som skyddar ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel på gemenskapsnivå), som kommissionen nämner som svar på en tidigare fråga (P-0724/01(2)), inte tillämpas? Är förordningen månne otillräcklig?

(1) EGT L 208, 24.7.1992, s. 1.

(2) EGT C 235 E, 21.8.2001, s. 240.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(30 juli 2001)

Rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av den 14 juli 1992 fastställer skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel.

Som redan förklarats i svaret på den skriftliga frågan E-794/01 av herr Vinci och herr Bertinotti(1) ger registreringen enligt denna förordning producenterna exklusiv rätt att bruka den skyddade beteckningen för sina produkter. Detta är industriell äganderätt.

Det grundläggande draget i denna exklusiva rätt är sålunda att andra än berörda producenter inte får använda beteckningen. Artikel 13 i förordningen fastställer den exakta betydelsen av termen bruk och vilka befogenheter rättsinnehavaren har. Befogenheterna är omfattande. Förbudet omfattar allt bruk som på något sätt hänvisar till en skyddad geografisk beteckning för att dra oberättigad fördel av dess rykte. Förordningen stärker sålunda varaktigt positionen för de producenter som har rätt att bruka den skyddade beteckningen för sina produkter.

Förordningen förhindrar uttryckligen följande bruk:

- Varje direkt eller indirekt kommersiellt bruk av den skyddade beteckningen för produkter som inte omfattas av registreringen i den mån dessa produkter är jämförbara med de produkter som har registrerats under beteckningen i fråga eller detta bruk av den skyddade beteckningen innebär att dennas anseende exploateras.

- Varje obehörigt bruk, imitation eller anspelning, även när produktens verkliga ursprung anges eller det skyddade namnet har översatts eller åtföljs av uttryck som stil, typ, metod, sådan som tillverkas i, imitation eller dylikt.

- Varje annan osann eller vilseledande uppgift om ursprung, härkomst, beskaffenhet eller väsentliga egenskaper hos produkten på dennas inre eller yttre förpackning, reklammaterial eller handlingar, liksom förpackning av produkten i behållare som är ägnad att inge en oriktig föreställning om produktens verkliga ursprung.

- Annat beteende som är ägnat att vilseleda allmänheten om produktens verkliga ursprung.

Emellertid föreskriver förordningen övergångsåtgärder i klart angivna fall. Medlemsstaterna får låta nationella regler om rätt att bruka sådana beteckningar bestå enligt ett förenklat förfarande under högst fem år efter den dag denna förordning offentliggörs. På vissa villkor kan även en övergångsperiod beviljas för beteckningar som skyddas enligt ordinarie förfarande. Detta är anledningen till att bruket av en del beteckningar i vissa fall kortvarigt har tillåtits för produkter som inte följer den skyddade produktspecifikationen.

Rådets förordning (EEG) nr 2081/92 fastställer verkligen en välstrukturerad och solid rättslig ram för att ge producenter garantier mot missbruk och otillåten tillägnan.

Det är uppenbart att ingen garanti är meningsfull om det inte finns ett kontrollsystem. Förordningen fastställer att medlemsstaterna ansvarar för kontrollen och att de har en viss frihet att organisera sina egna system. Emellertid avser artikel 10 endast kontrollen av skyddade beteckningar och behandlar inte illegalt bruk av beteckningar. Att upprätthålla äganderätten som tilldelas enligt förordningen ligger på medlemsstaternas ansvar och nationella domstolar får avgöra överträdelser av äganderätten.

Det skydd som rådets förordning (EEG) nr 2081/92 ger gäller endast på gemenskapsnivå utom vid bilaterala eller multilaterala avtal.

Dessutom har kommissionen varit aktivt engagerad i att främja diskussioner om hur den redan befintliga skyddsnivån för geografiska beteckningar kan förbättras för jordbruksprodukter och livsmedel i handelsrelaterade aspekter på immateriella rättigheter.

(1) EGT C 350 E, 11.12.2001, s. 37.