SKRIFTLIG FRÅGA E-1714/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(14 juni 2001)

Ämne: Olika behov i fråga om räntenivåer eftersom den ekonomiska utvecklingen inte sker samtidigt och skiljer sig från område till område

1. Drar sig kommissionen till minnes att det i mars och april bland annat från amerikansk sida utövades påtryckningar på Europeiska centralbanken, att den skulle sänka räntenivåerna men att någon räntesänkning till en början inte genomfördes, med det argumentet att detta skulle ha haft en inflationsdrivande effekt inom euroområdet?

2. Anser kommissionen, utgående från ny statistik om att penningmängden vuxit mindre än man ursprungligen förväntat sig, att faran för inflation var förbi vid den tidpunkt i maj då räntan faktiskt sänktes?

3. Känner kommissionen till en undersökning som gjorts av den nederländsk-belgiska bankgruppen ING och där det förutsägs att de ekonomier som ingår i euroområdet kommer att bli alltmer oenhetliga, bland annat därför att medlemsstater och regioner specialiserar sig på exempelvis högteknologi, grönsaksodling eller biltillverkning så att det inom olika områden uppstår olika konjunkturtoppar, vid tidpunkter som inte uppträder parallellt med varandra?

4. Kan kommissionen bekräfta att den räntenivå som ECB tillämpat sedan början av 1999 varit till nytta framför allt för Frankrike, som under denna period kunnat förena låg inflation med en imponerande tillväxt inom ett flertal branscher?

5. Hur bedömer kommissionen uppgifter som offentliggjorts om att Tyskland har behov av en räntesänkning för att stimulera ekonomin, medan Nederländerna däremot behöver en räntehöjning för att motverka den accelererande inflationen, liksom också Portugal och Irland behöver det för att kunna dämpa överhettningen inom tillväxten?

Källor: Den nederländska tidningen Rotterdams Dagblad av den 18 maj 2001 Financial Times hemsida den 23 maj 2001.

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(18 september 2001)

1. Kommissionen erinrar sig att flera personer i mars och april 2001 bad Europeiska centralbanken (ECB) att sänka räntenivån. Vissa av dessa krav kom mycket riktigt från Förenta staterna.

Det genomfördes inga sänkningar av ECB:s styrräntor i mars och april 2001. Att det inte gjordes några sänkningar kan naturligtvis inte tillskrivas någon enskild faktor. Eftersom ECB har prisstabilitet som sitt främsta mål kan man dock konstatera att avsaknaden av räntesänkningar antyder att ECB gjorde bedömningen att räntesänkningar skulle äventyra prisstabiliteten.

2. Inflationsrisken härrör från flera källor. Eftersom inflation är ett monetärt fenomen skulle en alltför snabb ökning av penningmängden i ett senare skede kunna leda till ökat inflationstryck. Om penningmängden ökar långsammare än vad man beräknade från början kan det innebära att hotet mot prisstabiliteten är mindre än vad man först trodde.

Att ECB reviderade ned ökningen av penningmängden (mätt som M3) antyder att inflationstrycket under en period överskattades till följd av den kraftiga ökningen av penningmängden under 1999 och 2000.

Kommissionen anser således inte att risken har minskat till följd av ny statistik. Det är endast riskbedömningen som har förändrats.

3. Kommissionen känner inte till den undersökning av den nederländsk-belgiska bankgruppen ING som parlamentsledamoten hänvisar till. Kommissionen är dock medveten om problemet med olika makroekonomisk utveckling, särskilt när det gäller tillväxt och inflation. De makroekonomiska skillnaderna mellan medlemsstaterna i euroområdet övervakas noga av kommissionen i dess regelbundna analyser.

Att döma av den historiska utvecklingen i EU-länderna behöver dock en ökad specialisering av olika regioner inte nödvändigtvis medföra att det uppstår långsiktiga skillnader.

4. Enligt kommissionens senaste makroekonomiska prognos hade Frankrike låg inflationstakt 1999 och 2000 (0,6 % respektive 1,8 %), medan bruttonationalprodukten (BNP) ökade med 2,9 % respektive 3,2 % dessa år. Utvecklingen i år och nästa år förväntas innebära fortsatt stark ekonomisk tillväxt (2,9 % respektive 2,8 %), medan inflationen båda åren förväntas ligga kvar på en nivå under genomsnittet för euroområdet (1,3 % och 1,6 % jämfört med 2,2 % och 1,8 % för euroområdet som helhet). Den ekonomiska tillväxten i Frankrike låg dock nära genomsnittet för hela euroområdet (skillnaden var som störst 1999, då den uppgick till 0,4 procentenheter). När det gäller prognoserna antyder de senaste uppgifterna att uppskattningarna i vårprognosen ligger i den övre änden av de mest optimistiska prognoserna. Inflationen mätt enligt det harmoniserade konsumentprisindexet har till exempel ökat kontinuerligt de senaste månaderna och uppgick i maj till 2,5 % (en uppgång från 2,0 % i april och 1,4 % i mars).

Denna utveckling har mycket riktigt bedömts som gynnsam, men det är svårt att peka ut en enda avgörande faktor, eftersom flera faktorer samverkat. Penningpolitiken är en av dem. Andra åtgärder vidtogs av andra myndigheter och även den privata sektorns beteende hade stor betydelse. Eftersom penningpolitiken är densamma för alla medlemsstater skulle man dessutom ha varit tvungen att ställa frågan varför en viss politik skulle ha varit gynnsam för en medlemsstat, men inte ha samma effekter i andra medlemsstater.

5. Penningpolitiken i euroområdet är avpassad för euroområdet som helhet. Eftersom den konjunkturmässiga situationen varierar mellan medlemsstaterna och deras strukturer skiljer sig åt leder denna politik till att de monetära förhållandena skiljer sig åt mellan euroområdets olika ekonomier. Det är det som är utmärkande för den ekonomisk-politiska ramen inom den ekonomiska och monetära unionen (EMU). Det innebär att medlemsstaterna måste anpassa övriga ekonomisk-politiska instrument till den penningpolitik som förs.