SKRIFTLIG FRÅGA P-3269/02

från Maria Sanders-ten Holte (ELDR) till kommissionen

(12 november 2002)

Ämne: Fri rörlighet för tjänster och personer i samband med undervisning vid privatskolor i andra medlemsstater än den egna

Även om den fria rörligheten för personer, tjänster och kapital finns inskrivet i EG-fördraget, tycks det fortfarande finnas vissa områden där detta inte ens går att nämna. Så får t.ex. elever från Nordrhein-Westfalen som vill följa undervisningen vid en privatskola i en annan medlemsstat (Nederländerna i detta fall) ofta stora problem, eftersom Nordrhein-Westfalen inte tillåter att elever fullgör sin skolplikt i utlandet.

Känner kommissionen till om bestämmelserna avseende frihet att erbjuda tjänster och välja etableringsort vid gränsöverskridande verksamhet tillämpas för privatskolor och deras elevtillströmning, etablering och förvaltning, även då dessa till största delen finansieras av statliga medel?

Är det förenligt med den fria etableringsrätten och det allmänna förbudet mot diskriminering enligt artikel 12 i EG-fördraget (förbud mot all diskriminering grundad på nationalitet) att förbjuda elever från en medlemsstat att gå i en privatskola i en annan medlemsstat för att följa den allmänna läroplanen med argumentet att skolplikten endast kan fullgöras i det egna landet, även om denna skola omfattar hela den skolpliktiga tiden och är statligt erkänd och finansierad?

Om så är fallet, gäller detta även om de intyg och slutbetyg som utfärdas av skolor i den andra medlemsstaten erkänns både i det landet och hemlandet, oberoende av om de utfärdats för medborgare i den medlemsstaten eller medborgare i den ursprungliga medlemsstaten som har bosatt sig där?

Känner kommissionen till om artikel 45 i EG-fördraget (ingen tillämpning av den fria etableringsrätten för verksamhet som, om än tillfälligt, är förenad med utövandet av offentlig makt) är tillämplig på elevers rätt att välja skola och privatskolors etablering i en annan medlemsstat?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 december 2002)

Parlamentsledamotens uppgifter om de problem som studerande från delstaten Nordrhein-Westfalen stöter på är inte tillräckliga för att kommissionen ska kunna avgöra om det rör sig om överträdelse av gemenskapsrätten. Dock kan kommissionen rent allmänt meddela följande:

Som domstolen påpekade i sin dom i Wirthmålet(1) utgör kurser som ges vid en högre läroanstalt som huvudsakligen finansieras med allmänna medel inte tjänster i den bemärkelse som avses i EG-fördraget, eftersom någon betalning (ett viktigt kännetecken för tjänster) inte erläggs för dessa kurser. De kursavgifter som de studerande betalar kan inte betraktas som ekonomisk ersättning för undervisningen.

Kurser som ges vid andra högre läroanstalter utgör däremot tjänster i den bemärkelse som avses i EG-fördraget. Som exempel kan nämnas vinstdrivande läroanstalter och sådana som huvudsakligen finansieras med privata medel, bl.a. genom den betalning som avkrävs av de studerande eller deras föräldrar.

Det är således mot bakgrund av dessa anvisningar från domstolens rättspraxis på området som man i varje enskilt fall får avgöra om inrättandet och driften av vissa läroanstalter faller under etableringsrätten (artikel 43 i EG-fördraget) och om elevers skolgång vid dessa läroanstalter faller under friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 49 i EG-fördraget).

Hinder som uppställs av centrala eller regionala myndigheter i en medlemsstat mot att elever följer utbildning i en annan medlemsstat än den egna kan, i situationer som omfattas av friheterna i EG-fördraget, utgöra överträdelse av förbudet mot diskriminering, se bl.a. artiklarna 43 och 49 i EG-fördraget. Detta följer av domstolens praxis, där det t.ex. preciseras att bestämmelser i en medlemsstat som gör det ekonomiskt fördelaktigare att delta i utbildning som ordnas i det landet än i utbildning som ordnas utomlands utgör särbehandling på grund av platsen där tjänsten utförs, vilket är förbjudet enligt artikel 49 i EG-fördraget(2).

För sådana situationer som faller under EG-fördragets tillämpningsområde kan man inte med hjälp av artikel 45 i EG-fördraget lägga hinder i vägen för rätten att gå i eller starta en skola. I överensstämmelse med domstolens ständiga rättspraxis bör denna bestämmelse i EG-fördraget, som är ett undantag från en grundläggande frihet, tolkas strikt och endast omfatta sådan verksamhet som i sig är direkt och specifikt förenad med utövandet av offentlig makt(3).

(1) Se dom av den 7 december 1993 i mål C-109/92.

(2) Se dom av den 28 oktober 1999 i Vestergaardmålet, mål C-55/98, punkt 22.

(3) Se dom av den 29 oktober 1998, kommissionen mot Spanien, mål C-114/97, punkterna 34 och 35.