SKRIFTLIG FRÅGA E-1656/00

från Cristiana Muscardini (UEN) och Gianfranco Fini (UEN) till kommissionen

(29 maj 2000)

Ämne: Radioaktiv kontaminering i Severodvinsk (Ryssland)

Ungefär 1 000 km norr om Moskva och 100 km från polcirkeln ligger en stad som är stängd för utlänningar och i stort sett oåtkomlig även för ryssar, som fram till nyligen behövde ett särskilt pass för att komma in i staden, Severodvinsk. Det byggdes 1936 på Stalins order av cirka 60 000 fångar, 35 km väster om Arkhangelsk och vid Vita havets stränder. Severodvinsk blir året om illa tilltygat av polarvindar, och vintertemperaturen når ner till 30-400C. Det

byggdes som ett arbetsläger dit offer för Stalins terrorvälde deporterade för att sedan skjutas eller helt enkelt lämnas att dö av umbärande eller kyla. Mellan 1936 och 1953 dog 23 000 människor där. Idag har staden 210 000 invånare och arbetslägret har ersatts av två varv. I ett av dem, Sevmash, byggs atomdrivna ubåtar (officiellt är det snöplogar som sätts samman). Detta är det varv som tillverkade ubåtar av typen typhoon (eller hajar, som de kallas i Ryssland) de största och mest ödeläggande krigsmaskiner människan skapat, 175 meter långa och utrustade med 20 interkontinentala missiler med multipla kärnstridsspetsar.

I denna otillgängliga stad finns det är särskilt sjukhus vid vilket hundratals missbildade barn lagts in, barn som lider av egendomliga immunbristsyndrom som leder till dövhet. Under 1994 och 1995 bidrog en före detta kapten i den ryska flottan till att utarbeta en rapport om den kritiska situationen i området, som håller på att bli ett av de mest kontaminerade områdena i Ryssland, ett slag Tjernobyl i slow-motion. På varven finns det förvaringsanläggningar som var och en innehåller 12 530 kubikmeter fast radioaktivt avfall, sammanlagt 4 620 ton. Fram till 1991 dumpades större delen av avfallet till de närbelägna Karahavet och Barents hav, och en del dumpades på det kommunala avfallsupplaget. Ingen kommer någonsin att veta hur mycket radioaktivt avfall som grävts ner runt staden. När skeppen repareras och reaktorerna fylls på släpper varven ut 10 000 kubikmeter radioaktiv gas. Denna uppräkning skulle kunna fortsätta i det oändliga. Mot bakgrund av denna skrämmande tragedi för invånarna och barnen i Severodvinsk, och med tanke på risken för ett nytt Tjernobyl med oförutsebara konsekvenser inte bara för ryssarna, utan för hela världen, och särskilt Europa, uppkommer följande frågor:

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Anser kommissionen inte att det vore en brådskande angelägenhet att ta upp ovanstående med de ryska myndigheterna, inom ramen för de bilaterala förbindelserna och Phare- och Tacisprogrammen?

2. Anser kommissionen inte att EU:s stöd, av humanitära skäl och allmänna säkerhetsskäl, bör vara avhängigt Rysslands beslutsamhet att lösa den farliga situationen i denna plågade stad?

3. Anser kommissionen inte att skydd av miljön för radioaktiv förorening är en prioriterad fråga under utvidgningsförhandlingarna?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(4 juli 2000)

Kommissionen är väl medveten om den katastrofala miljösituation som råder, inte bara i området runt Severodvinsk, utan även i många andra regioner i Ryska federationen (exempelvis i områdena runt Oziorsk i Södra Ural, i Tomsk och Krasnoyarsk). Kommissionen finansierar redan flera projekt i den nordvästra regionen med en budget på cirka 20 miljoner euro och är villig att inom ramen för en samordnad internationell insats ge bistånd för att avhjälpa miljöproblem som förorsakats av radioaktivt avfall och utbränt kärnbränsle. Bland de program som pågår i nordvästra Ryssland och helt eller delvis finansieras av gemenskapen återfinns sådana som stöds genom TACIS, inbegripet ISTC (det internationella centrumet för forskning och teknologi) och INTAS (Internationella föreningen för främjande av samarbete med vetenskapsmän från de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen) och andra budgetposter, t.ex. för miljöfrågor. Ett antal rapporter i vilka läget i denna del av världen utvärderas har redan offentliggjorts.

Särskilt vad gäller Severodvinsk ges för närvarande stöd till ett projekt för att bedöma miljökonsekvenser och konsekvenserna i form av strålning på grund av bristfällig hantering av radioaktivt avfall vid de två skeppsvarven samt av utsläpp av radioaktivt, flytande avfall i det kommunala avloppssystemet. Uppdragstagare för projektet har redan besökt staden och rapporterar om ett gott samarbete med de lokala organen. Resultatet av detta projekt kommer att offentliggöras mot slutet av 2001.

Den allmänna uppfattningen inom det internationella samfundet är med hänsyn till problemets stora omfattning att de gemensamma insatserna måste spela en mycket framträdande roll för att läget skall kunna avhjälpas. Detta är målsättningen för de diskussioner om det multilaterala miljöavtalet för kärnenergisektorn i Ryssland (MNEPR) vilka har pågått i mer än ett år.

Gemenskapen har tillsammans med Förenta staterna och Norge gjort vissa framsteg vad gäller detta avtal med Ryska federationen, men vissa viktiga frågor återstår fortfarande att lösa (skadeståndsansvar för kärnkraftsskador, befrielse från skatter och tullar och tillträde till insatsanläggningarna). Kommissionen vill att dessa problem löses och att det multilaterala miljöavtalet för kärnenergisektorn undertecknas av Ryska federationen innan ytterligare omfattande bidrag beviljas för större investeringsprojekt. Ryssarna är väl medvetna om kommissionens hållning. Med hänsyn till det akuta läget fortsätter kommissionen emellertid, parallellt med förhandlingarna om MNEPR, sitt samarbete med vissa medlemsstater och tredje länder, däribland Förenta staterna och Norge, i form av gemensamma insatser i nordvästra Ryssland.

Vad gäller utvidgningsprocessen skulle kommissionen vilja påpeka att miljön ingår som en av punkterna i anslutningsförhandlingarna. Eftersom Ryska federationen inte tillhör kandidatländerna har situationen i Severodvinsk inte någon direkt inverkan på dessa förhandlingar.