ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-4103/97 från Jan Mulder (ELDR) till kommissionen (16 januari 1998)

Ämne: Handhavandet av extra mjölkkvotsavgift i Italien

1. Känner kommissionen till rapporterna om att de italienska myndigheterna är beredda att ta på sig 80 % av den extra avgift som påförts dem som har mjölkboskap?

2. Om dessa rapporter äger sin riktighet, innebär detta då inte att man kommer att förbigå själva avsikten med dessa avgifter som ju syftar till att primärproducenten själv skall bära ansvaret för överskridanden av den mjölkkvot som tilldelats honom?

3. Anser inte kommissionen att alla som har mjölkboskap, oavsett vilken medlemsstat de befinner sig i, i lika måtto bör uppfylla skyldigheterna enligt systemet med mjölkkvoter och kan kommissionen ge besked om i vad mån det system som nu tillämpas i Italien uppfyller dessa skyldigheter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (17 februari 1998)

Den 4 december 1997 anmälde de italienska myndigheterna till kommissionen den förordning-lag som fastställde en återbetalning till producenterna på omkring 80 % av de tilläggsavgifter som tas ut för perioden 1996/97 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter. Denna förordning-lag som trädde i kraft den 2 december 1997 skulle enligt den italienska lagstiftningen debatteras i parlamentet och sålunda omvandlas till lag. Denna omvandling till lag genomfördes av det italienska parlamentet den 23 januari 1998. I mellantiden anmodade kommissionen de italienska myndigheterna att omedelbart insända sina synpunkter.

Kommissionen medger helt att producenten måste betala tilläggsavgiften i enlighet med artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 3950/92 om en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter ((EGT L 405, 31.12.1992. )) om han överskrider sin individuella referenskvantitet. All misstanke om överträdelse kommer att bli föremål för noggrann kontroll av kommissionen och kommer om man finner att reglerna inte följts att bli föremål för inledande av ett överträdelseförfarande som det som för övrigt inletts den 12 januari mot Italien. Italien har en månad på sig för att svara på de anmärkningar som gjorts och följa dessa.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2729/97 från Marianne Thyssen (PPE) till kommissionen (30 juli 1997)

Ämne: Kompensationsbestämmelser för nederländska bensinstationsinnehavare längs med Belgiens och Tyskland gräns

Efter vad som kommit till kännedom kommer i dag den 23 juli 1997 nya bestämmelser att träda i kraft för nederländska bensinstationsinnehavare längs med Belgiens och Tyskland gräns. Dessa bestämmelser skall kompensera innehavarna för den förlust de lidit genom att skatten på bensin höjts i deras land.

Kan kommissionen ge mig besked om huruvida dessa bestämmelser som inte gäller generellt på medlemsstaten Nederländernas hela territorium utan geografiskt är begränsad till gränszonernas står i överensstämmelse med gemenskapens bestämmelser om konkurrens?

Kompletterande svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (16 februari 1998)

Kommissionen har nu möjlighet att komplettera sitt svar av den 11 september 1997 ((EGT C 82, 17.3.1998, s. 133. )) med följande information.

Den 18 augusti 1997 anmälde de nederländska myndigheterna ett stöd (N 558/97) till nederländska bensinstationer nära den tyska gränsen. Fysiska eller juridiska personer, partnerskap eller begränsade partnerskap, för vilkas räkning en eller flera bensinstationer drivs, och deras efterföljare är berättigade till stödet. Syftet med stödet är att kompensera bensinstationsägarna för den minskade omsättning som väntas bli följden av att punktskatten på gasolja höjdes den 1 juli 1997 i Nederländerna. Stödprogrammets varaktighet är högst tre år, till och med den 1 juli 2000.

Den 22 september 1997 begärde kommissionen ytterligare upplysningar för att undersöka i vilken utsträckning de anmälda åtgärderna skulle kunna snedvrida konkurrensen i andra medlemsstater, framför allt i Tyskland och Belgien, och om stödet skulle kunna ha en kumulativ effekt. Dessutom är det oklart om dessa kontrakt är förenliga med kommissionens förordning (EEG) nr 1984/83 av den 22 juni 1983 om tillämpning av artikel 85.3 på grupper av ensamåterinköpsavtal ((EGT L 173, 30.6.1983. )). De nederländska myndigheterna svarade den 30 oktober 1997. Den 17 december 1997 begärde kommissionen ytterligare upplysningar, eftersom den nederländska regeringen inte hade besvarat alla frågor i kommissionens skrivelse av den 22 september 1997 på ett tillfredsställande sätt. Kommissionen kan för närvarande inte ta ställning i ärendet, eftersom den väntar på den nederländska regeringens svar på skrivelsen av den 17 december 1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3502/97 från Eryl McNally (PSE) till kommissionen (10 november 1997)

Ämne: Mutning i EU:s medlemsstater

I Abidjan mördades 1985 en brittisk man anställd av BT. Bevismaterial i samband med mordet tyder på att det biståndsprojekt som han arbetade med var föremål för korruption.

Vad kan EU, med anledning av olikheterna inom EU vad gäller normer för handelsförfaranden, göra för att säkerställa att alla medlemsstater motarbetar mutning och korruption av företag som verkar på deras territorium eller i internationella projekt? Vad kan EU göra för att uppmuntra medlemsstater att göra mutning till en straffbar handling och dra in skattelättnader för de företag där mutning har förekommit?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar (15 januari 1998)

Det problem som parlamentsledamoten tar upp får full uppmärksamhet av kommissionen, vilket i maj 1997 resulterade i ett meddelande till rådet och Europaparlamentet om en unionspolitik mot korruption ((KOM (97)192 slutlig. )). Meddelandet syftar till att en plan för korruptionsbekämpningen både inom och utanför gemenskapen formuleras. I meddelandet analyseras korruptionsproblemen, strafflagstiftningen och möjligheten att göra skatteavdrag för mutor, och konkreta åtgärder föreslås. Särskilda problem som korruption i samband med externt stöd och samarbete behandlas också i meddelandet.

Kommissionen fortsätter inom ramen för sin politik för utvecklingssamarbete sin kamp mot korruptionen, bland annat genom utarbetandet av ett meddelande om god förvaltning av offentlig verksamhet inom ramen för tillämpningen av artikel 5 i fjärde Lomékonventionen och genom att arbeta på att förbättra korruptionsbekämpningsklausulerna i kontrakten mellan kommissionen, biståndsmottagande länder och de organisationer som genomför biståndsprogrammen. Detta arbete samordnas genom Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD), Världsbanken och Internationella valutafonden (IMF). En gemensam ståndpunkt av den 6 oktober 1997 har fastställts av rådet på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen om förhandlingarna om korruption i Europarådet och OECD ((EGT L 279, 13.10.1997. )). Den 20 november 1997 avslutades förhandlingarna om en OECD-konvention om kampen mot korruptionen bland utländska tjänstemän i samband med internationella handelstransaktioner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3565/97 från Graham Mather (PPE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Kommissionens meddelande om skattesamordning (KOM(97)0495)

Vid Ekofin-rådets möte den 13 oktober 1997 diskuterades detta meddelande från kommissionen för första gången. I dokumentet föreslås ett åtgärdspaket för att angripa ¨skadlig skattekonkurrens¨. Rådet uppmanade kommissionen att senast den 12 november lägga fram ett nytt meddelande som skulle ta i beaktande resultaten från detta möte och från Skattepolitiska gruppens möte den 20 oktober. Ministrarna betonade enhälligt sin avsikt att komma fram till en politisk överenskommelse i denna fråga vid Ekofin-rådets möte den 1 december.

Beträffande beskattning av kapitalinkomster konstateras i punkt 19.III i meddelandet att varje medlemsstat antingen bör ¨tillämpa en minimikällskatt eller ge information om inkomst av sparande till de andra medlemsstaterna¨. I punkt 19.VI konstateras därefter följande: ¨Om en medlemsstat inte använder sig av alternativet med informationsutbyte bör den tillämpa åtminstone en minimikällskatt. Denna minimiskattesats bör fastställas så att en godtagbar beskattningsnivå för gränsöverskridande sparande säkerställs.¨

Hur kommer man att räkna ut och enas om denna ¨godtagbara nivå¨?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3563/97, E-3564/97, E-3565/97, E-3566/97 och E-3567/97 ingivna av Mario Monti för kommissionen (3 februari 1998)

Kommissionen vill fästa parlamentsledamotens uppmärksamhet på sitt nya meddelande av den 5 november 1997 ((KOM(97) 564 slutlig. )) och på slutsatserna från Ekofin-rådets möte den 1 december 1997 om skattepolitik.

I dessa slutsatser godkände rådet en text om beskattning av inkomst av sparande som innehöll fyra punkter, vilka skulle kunna utgöra grunden för ett nytt förslag till ett direktiv.

Som kommissionen angav redan i det meddelande som nämns ovan, är det kommissionens avsikt att mycket snabbt lägga fram ett sådant förslag, i princip i april 1998.

Kommissionen anser att det ännu är för tidigt att kommentera den känsliga och svåra fråga som parlamentsledamoten tar upp.

Kommissionen har ännu inte avslutat sina överväganden och dess ståndpunkt kommer att framgå klart av direktivförslaget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3921/97 från Paul Lannoye (V) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Förorening genom mankozeb

I oktober 1995 fattade ett lager på 475 ton mankozeb (svampbekämpningsmedel) eld i en trädgård på EUF:s (Europeiska utvecklingsfonden) område i Kigali.

11 månader senare undersökte en expertgrupp från FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation FAO problemet på plats (i september 1996) och rekommenderade ett antal nödåtgärder och lösningar för att neutralisera lagret och marken som förorenats.

Enligt uppgift har läget inte förändrats under de senaste månaderna, trots det rör sig om en nödsituation (mankozeben, som lagrats under undermåliga förhållanden, förvandlas snabbt till ETU (ethylenthiourin), en produkt som anses vara cancerframkallande). Analyser som gjorts i Frankrike har visat att 85 % av mankozeben hade förvandlats till ETU. Marken kring förvaringsplatsen har delvis redan förorenats av ETU, liksom med stor sannolikhet även dricksvattenkällorna.

Enligt uppgift har ett belopp på 500 000 ecu anslagits för att reparera de skador som uppstått på området.

Kan kommissionen redogöra för vad man under de två senaste åren gjort för att lösa problemet?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar (14 januari 1998)

Kommissionen delar till fullo parlamentsledamotens oro beträffande de hälsorisker som branden i den mankozeb, som inom ramen för ett projekt om livsmedelssäkerhet lagrades i ett industriområde i Kigali, kan innebära om inte en sanering genomförs mycket snabbt.

Så fort kommissionen fick kunskap om olyckan som inträffade i september 1995 inledde kommissionen en expertutredning vars slutsatser godtogs av de rwandiska myndigheterna och kommissionen den 3 oktober 1995.

På grund av oenigheten mellan berörda ministerier om vilka åtgärder som skall vidtas avseende saneringen av avfallet har, på kommissionens initiativ, en ny utredning genomförts tillsammans med Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO). Slutsatserna och rekommendationerna har godtagits av alla och arbetet inleddes i juli 1997 efter ett anbudsförfarande.

Kommissionen, som följer detta ärende med stor uppmärksamhet, avser att i samförstånd med de rwandiska myndigheterna använda alla möjligheter till lokala insatser för att sörja för att avfallet snabbt avlägsnas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3822/97 från Roberto Mezzaroma (UPE) till kommissionen (28 november 1997)

Ämne: Teckenspråk

Vet kommissionen att det behövs ett gemensamt teckenspråk för att Europas dövstumma medborgare skall kunna kommunicera överallt i Europa? Teckenspråket varierar faktiskt från land till land, vilket orsakar allvarliga problem för kommunikation och utbildning av dövstummas kontaktpersoner.

Hur ämnar kommissionen lösa detta problem och såväl beakta de kulturella traditionerna i de enskilda staterna som nödvändigheten av att underlätta dövstummas kommunikation?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (16 januari 1998)

År 1995 anslog parlamentet 500 000 ecu till åtgärder i samband med teckenspråk i gemenskapen.

Kommissionen bad därefter den icke-statliga organisationen Europeiska dövunionen utarbeta teckenspråksprojekt under 1996 och 1997, i vilka man beaktade parlamentets resolution från 1988 att bidra till att främja dövas rätt att använda sig av teckenspråk. Resultaten av 1996-1997 års projekt granskades vid en särskild konferens om teckenspråk i Bryssel i september 1997. Syftet med konferensen var bland annat att få stöd från allmänheten för att döva skall kunna använda sig av sitt medium, det vill säga teckenspråk, för att på ett jämbördigt sätt delta i samhällslivet. Detta är en målsättning som delas av kommissionen.

Med tanke emellertid på att det finns lika många teckenspråk som talade språk i gemenskapen, om inte fler, och att döva undervisas i sitt geografiska områdes teckenspråk som återspeglar det områdes särskilda historia och kultur, finns det inga planer på att föreslå ett gemensamt teckenspråk för gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3541/97 från James Moorhouse (PPE) till rådet (14 november 1997)

Ämne: Transsexuella medborgare i Europeiska unionen

Finns det, med tanke på Europarådets rekommendation nr 1117 och de stora skillnaderna beträffande den rättsliga ställningen och behandlingen av transsexuella unionsmedborgare i de enskilda medlemsstaterna, planer på att lägga fram förslag till förbättring av de medborgerliga rättigheterna för denna grupp av missgynnade och diskriminerade medborgare?

Är rådet medvetet om omfattningen av diskriminering i samband med anställning, rätt till pass, rättigheter i fängelser, adoptionsrätt och rätt att gifta sig och hur skillnader i dessa rättigheter har allvarliga skadliga följder för många unionsmedborgares välfärd, ekonomiska välstånd och lycka?

Svar (17 mars 1998)

Rådet har tagit del av domstolens dom om tolkningen av direktiv 76/207 i fråga om tillgång till anställning och arbetsvillkor för en transsexuell person ((Domstolens dom av den 30 april 1996, P mot S och Cornwall County Council, mål C-13/94, REG s. I-2143. )).

Rådet informerar den ärade parlamentsledamoten att det för närvarande inte granskar frågan om transsexuella medborgare i Europeiska unionen. Inget förslag om detta har heller lagts fram för rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3462/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (31 oktober 1997)

Ämne: Gemensamma forskningscentret i Ispra

Enligt utsago har ett företag startats i England, med filialkontor i den lilla staden Ranco inte långt från GFC i Ispra. Detta företag skall ha som målsättning att rekrytera personal som sedan tillsätts olika tjänster inom GFC. Stämmer dessa oroande uppgifter?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (20 januari 1998)

I regionen Lombardiet, i synnerhet i provinsen Varese, har det alltid funnits ett tätt nät av små och medelstora företag som kan delta i kommissionens anbudsinfordran under förutsättning att de förfogar över nödvändig kompetens. När ett sådant företag tilldelas ett kontrakt utför det arbetet under eget ansvar och med egen personal.

Det stämmer att det finns ett företag som grundats i Storbritannien och som har ett filialkontor i Ranco. Det är värt att notera att antalet företag från andra medlemsstater som är verksamma i Norditalien ökar.

Däremot finns det inget kontraktsmässigt band vare sig med detta företag eller något annat företag vad gäller att rekrytera personal till tjänster vid Gemensamma forskningscentret (GFC).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3751/97 från Florus Wijsenbeek (ELDR) till kommissionen (21 november 1997)

Ämne: Det system för miljöpoäng som tillämpas i Österrike

Känner kommissionen till att det föreligger problem vid införandet av ett elektroniskt system för miljöpoäng i Österrike, och att detta kommer att medföra problem för nederländska åkare till följd av brist på ¨gammaldags¨ miljömärken?

Kan kommissionen dessutom redogöra för hur den erhåller information om utvecklingen av det elektroniska systemet för miljöpoäng i Österrike?

Om ja, är kommissionen i så fall beredd att vidta åtgärder i syfte att i möjligaste mån begränsa de negativa skadeverkningarna av det österrikiska systemet för nederländska åkare, mot bakgrund bland annat av att den myndighet i Nederländerna som beviljar tillstånd (NIWO) kommer att behöva investera i ett nytt datasystem och det antas att det österrikiska systemet kommer att upphöra att tillämpas den 1 januari 2001?

Känner kommissionen till om, och i så fall hur, medlemsstaterna informeras om utvecklingen av det elektroniska systemet för miljöpoäng i Österrike?

Om ja, kan kommissionen då redogöra för om den känner till hur man i övriga medlemsstater har reagerat på de problem som uppkommer vid införandet av detta elektroniska system?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (21 januari 1998)

Kommissionen har regelbundet fått upplysningar från det ansvariga österrikiska ministeriet, Bundesministerium für Wissenschaft und Verkehr, om utvecklingen av det elektroniska systemet för miljöpoäng. Kommissionen mottog de senaste upplysningarna den 10 november 1997 när de österrikiska myndigheterna bekräftade att det nya systemet skulle sättas i drift som planerat den 1 januari 1998.

Vad gäller systemets konsekvenser för nederländska åkare erinras parlamentsledamoten om att systemet för miljöpoäng endast kommer att avvecklas den 1 januari år 2001 om systemets mål - en minskning med 60 % av kväveoxidutsläppen från lastbilar i transittrafik i Österrike - då har kunnat uppnås på ett hållbart sätt. Om målet inte har uppnåtts kommer systemet att vara i drift till och med den 31 december år 2003.

Kommissionen vill påpeka att det elektroniska systemet för miljöpoäng inte kräver några investeringar i nya datasystem. Systemet har utformats så att varje medlemsstat bara behöver en pc och en Internetförbindelse.

Medlemsstaterna har hållits informerade om utvecklingen genom förvaltningskommittén för miljöpoäng som har hållit möten tre till fyra gånger per år.

Vissa medlemsstater har varit oroliga för bytet från en byråkratisk och otillräcklig pappershantering av systemet för miljöpoäng till ett telematikbaserat elektroniskt system. Parlamentsledamoten erinras dock om att medlemsstaterna enhälligt röstade för systemet när frågan diskuterades ingående under Österrikes anslutningsförhandlingar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4168/97 från Eryl McNally (PSE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Finansiering av forskning inom EU för skador som beror på strålbehandling och ¨optimal praxis¨ i andra EU-länder

Jag fick nyligen i min brittiska valkrets ett brev från en organisation vars syfte är att förbättra tillgången på information som gör kvinnor uppmärksamma på alla biverkningar, både kortvariga och långvariga, som strålbehandling av bröstcancer kan leda till.

Vad finns det för forskningsfinansiering att tillgå inom EU för forskning om skador som uppkommit efter strålbehandling?

Vilken forskning utförs inom EU om skador som uppkommit efter strålbehandling?

Vilket tillvägagångssätt för ¨optimal praxis¨ används i andra EU-länder vad gäller strålbehandling?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (9 februari 1998)

Gemenskapen stöder forskning om biverkningar av strålningsterapi inom ramen för verksamhetsområdet ¨cancerforskning¨ i det särskilda programmet för biomedicin och hälsa (Biomed 2) ((EGT L 361, 31.12.1994. )) i Fjärde ramprogrammet (1994-1998). De preliminära anslagen för all cancerforskning uppgår till 33,5 miljoner ecu. Den största delen av bidragen till cancerforskningen utbetalas dock på medlemsstatsnivå.

Inom ramen för Biomed 2-programmet stöder kommissionen ett forskningsprojekt som behandlar vävnadsskador till följd av strålningsterapi. Projektet hare en budget på 410 784 ecu och genomförs i samarbete mellan fjorton forskargrupper i Europa. Det syftar till att utveckla metoder för att identifiera de patienter som löper störst risk att råka ut för komplikationer i samband med strålningsbehandling. I första hand är målet att utveckla individuella stråldoser för olika patienter. Före behandlingen tas vävnads- och blodprover. Dessa undersöks i laboratorier, där man försöker komma fram till så noggranna prognoser som möjligt beträffande normal vävnads motståndskraft mot strålningsbehandling. Därigenom kommer man att kunna förbättra patientbehandlingen, eftersom skaderisken minskar, samtidigt som behandlingsresultaten förbättras. Projektet syftar även till att utveckla ¨bästa praktik¨-metoder som kan tillämpas i de centra som deltar i projektet.

Inom ramen för kommissionens program ¨Europa mot cancer¨ gavs stöd till flera undersökningar om kvalitetsgaranti och andra åtgärder för att höja standarden på strålningsbehandling i Europa. Dessa undersökningar genomförs av Europeiska sällskapet för terapeutisk radiologi och onkologi (ESTRO) ((ESTRO, Av. E. Mounier 83, B-1200 Bryssel, Belgien, Tel.: +32-2-7759340. )). År 1995 publicerades ett dokument om kvalitetsgaranti inom strålningsbehandling i boken Radiotherapy and oncology ((Radiotherapy and oncology 35 (1995) 61-73. Utg. Elsevier. )). För närvarande genomför ESTRO med kommissionens stöd internationella kurser för att förbättra strålningsbehandlingsundervisningen i Europa.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4007/97 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Kampanj för att främja europeisk skiffer

Insatserna för att främja europeiskt skiffer ligger i allmänhet på en mycket låg nivå. Produktens värde ligger i dess tradition och i dess oöverträffade egenskaper som täckmaterial. Ändå är detta ett av de minst kända byggnadsmaterielen i de länder som normalt inte använder skiffer. Många arkitekter och byggherrar känner inte till dess tekniska egenskaper, dess användningsområden, tålighet och förtjänster utan tror i allmänhet att det är en dyr produkt som endast är avsedd för historiska byggnader och lyxbyggen. Det finns inte heller någon särskild bild av vår europeiska skiffer som skiljer den från skiffer producerad i tredje land, eller någon medvenhet om hur viktig skifferindustrin är för sysselsättningen.

Mot bakgrund av ovanstående vill jag fråga kommissionen om den inte tror att det är nödvändigt att EU ställer upp riktlinjer för att stödja och främja europeisk skiffer?

Har kommissionen vidtagit eller planerar den att vidta några åtgärder för att främja och underlätta användning av europeisk skiffer?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-4006/97, E-4007/97 och E-4010/97 ingivna av Martin Bangemann för kommissionen (6 februari 1998)

I sin rapport till rådet om genomförandet av de slutsatser om utvinningsindustrin (utom energiproduktion) ((SEK(96) 852. )) som drogs vid rådets möte den 18 november 1993 fastställde kommissionen att gemenskapslagstiftningen som sådan endast påverkar miljökostnaderna minimalt, om man jämför med de nationella och regionala eller lokala lagstiftningsinitiativen. Kommissionen förnekar inte att sektorn spelar en stor roll regionalt sett, och att den bör ha tillgång till strukturfonderna. Kommissionen förfogar dock inte över några ekonomiska styrmedel för att ersätta sådana kostnader.

Kommissionen förfogar inte heller över medel för att direkt främja skifferprodukter, men anser att detta i första hand bör vara yrkesförbundens uppgift. Kommissionen vill dock påpeka att vissa aktiviteter inom yrkesutbildningssektorn, utförda i samarbete med andra aktörer inom konstruktions- och byggsektorn eller inom forskningsområdet skulle kunna främja verksamheten.

Genomförandet av rådets direktiv av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter ((EGT L 40, 11.2.1989. )), som berör sektorn i samband med standardiseringsåtgärderna, kommer troligtvis att påverka produktbilden positivt, och även öka gemenskapstillverkarnas internationella konkurrenskraft. Slutligen kan det nämnas att kommissionen den 20 november 1997 till följd av det positiva yttrandet från Ständiga byggkommittén antog beslut 97/808/EG om förfarandet för bestyrkande av överensstämmelse av byggprodukter enligt artikel 20.2 i rådets direktiv 89/106/EEG beträffande golvbeläggningar ((EGT L 331, 3.12.1997. )).