SKRIFTLIG FRÅGA E-0652/01

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(6 mars 2001)

Ämne: Gemensam kreditpolitik och ockerräntor

Kommissionen känner säkert till den konflikt som blossat upp i Italien mellan bankväsendet och konsumentskyddspolitiken efter några domar som gett konsumenterna rätt att komma in med tusentals återbetalningskrav till sina banker. Bankerna har tillämpat sammansatt ränta vid övertrassering (en vansinnig mekanism som gjorde det möjligt att hela tiden höja räntorna när kunderna övertrasserade sina lönekonton) eller beviljat lån med fast ränta som i många fall låg över gränsen för ocker, förbjudet enligt en lag från 1996.

Regeringens medlare har ännu inte lyckats lugna medborgarna, som undrar om inte det italienska bankväsendet är en legaliserad form av stöld snarare än en del i den europeiska valutaunionen.

Kan kommissionen svara på följande:

1. Är inte de två ovannämnda systemen, som hittills tillämpats av de italienska bankerna, oförenliga med ett deltagande i euroområdet?

2. Har Europeiska centralbanken några befogenheter i denna fråga?

3. Utgör inte de ovan beskrivna orimliga räntehöjningarna ett konkurrenshinder för företag som tvingas låna till nya investeringar?

4. Vilken institution bör ingripa för att förhindra att de italienska företagen, som tvingats betala dessa höga räntor, hamnar i underläge jämfört med sina europeiska konkurrenter?

5. Vad kommer kommissionen att ta för initativ för att förhindra att sådana här system tillämpas i Italien och i andra medlemsstater?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(23 april 2001)

Kommissionen har i sina svar på parlamentsfrågorna P-4157/00(1) och P-0118/01 från Mauro Nobilia(2) angivit att Associazione Bancaria Italiana (ABI), Associazione Italiana Banche Estere (AIBE) och Europeiska bankföreningen (European Banking Federation) i ett klagomål tagit upp problemet med definitionen av ockerränta i italiensk lagstiftning i förhållande till de räntesatser som tillämpas av bankerna. Kommissionen uppmanade den italienska regeringen att lämna sina synpunkter senast den 20 februari 2001. Regeringen fick en månads uppskov av hänsyn till det italienska parlamentets process för att omvandla regeringsförordning nr 394 av den 29 december 2000 till lag. På så sätt kan alla aspekter på frågan behandlas och bestämmelserna i lag nr 24 av den 28 februari 2001 beaktas. Den italienska regeringens svar torde göra det möjligt för kommissionen att uttömmande behandla de italienska bankernas eventuella ockerräntor, även i de avseenden som parlamentsledamoten tagit upp.

Redan här måste dock påpekas att definitionen av ocker och fastställandet av gränser för marknadens räntesatser är en straffrättslig fråga där respektive medlemsstat är behörig. Gemenskapsinstitutionerna ingriper endast om medlemsstaternas åtgärder, på grund av bestämmelser som måste bedömas från fall till fall, bryter mot gemenskapsrättsliga principer.

Vad beträffar bankerans räntesatser i allmänhet handlar kommissionen utifrån principen att den ekonomiska politiken grundas på den inre marknaden samt på en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens. Varje kreditinstitut har därmed rätt att själv utforma sina affärsvillkor utifrån sin bedömning av marknaden och riskerna. Villkoren måste naturligtvis följa gällande bestämmelser, bland annat konkurrensreglerna och reglerna om insyn i transaktionerna.

I fråga om problemet med ränta på ränta har kommissionen efter klagomål från en italiensk konsumentorganisation inlett en undersökning för att avgöra huruvida EG-fördragets konkurrensregler överträtts.

(1) EGT C 174 E, 19.6.2001, s. 241.

(2) EGT C 187 E, 3.7.2001, s. 190.