SKRIFTLIG FRÅGA E-3447/00

från Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) till kommissionen

(7 november 2000)

Ämne: Fjärde fiskeprotokollet med Grönland och fartygsägarnas bidrag till finansieringen

Trots att kommissionen i alla syd-fiskeavtal successivt har ökat fartygsägarnas bidrag till finansieringen av avtalen, vilket i dag varierar mellan 17 procent och 25 procent av den totala kostnaden, behöver de fartygsägare som omfattas av det nya fiskeprotokoll som slutits med Grönland inte betala någonting alls. Utifrån detta konstaterande ställs följande frågor till kommissionen:

Kan kommissionen förklara varför den än en gång accepterar denna diskriminering av fartygsägarna från unionens sydeuropeiska medlemsstater i förhållande till de nordeuropeiska medlemsstaterna?

Är kommissionen medveten om att den visar upp en åsikt som gör att man helt klart kan tala om att det för kommissionen finns första rangens respektive andra rangens fartygsägare inom gemenskapen, något som gör att vissa redare känner sig svikna och fullständigt mister tilliten till den fiskepolitik som kommissionen för?

Vad betyder det enligt kommissionen att det i dokumentet med samlade slutsatserna står att Grönland inte är berett att överväga något nytt system på detta område?

Man kan utgå från att ett tredje land så länge det erhåller den ekonomiska ersättning som det finner lämpligt inte bryr sig om Europeiska unionens interna fördelning av kostnaderna för denna. Om fartygsägarna enligt syd-fiskeavtalen måste bidra till finansieringen är det således på grund av att kommissionen vill ha det så. Varför gäller detta i vissa fall och inte i andra?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3443/00, E-3444/00, E-3445/00, E-3446/00, E-3447/00 och E-3448/00 ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(19 december 2000)

Kommissionen anser at det fjärde protokollet för Grönland följer de förhandlingsriktlinjer som antogs av rådet den 4 augusti 2000. När det gäller den ekonomiska ersättningen har gemenskapen försökt få med en åtskillnad mellan egentlig fiskeverksamhet och annan verksamhet i protokollet. Ändå från början motsatte sig den grönländska delegationen bestämt detta, för att, som de hävdade, upprätthålla det ekonomiska samarbetets stabilitet och inte föregripa den översyn som skall göras av artikel 14 i protokollet. I detta läge värderade gemenskapen enligt en unilateral deklaration värdet av den egentliga fiskeverksamheten i nuläget till 28 miljoner euro. Den grönländska delegationen ifrågasatte lämpligheten av att göra en selektiv beräkning av värdet av vissa kvoter. De hävdade att detta inte skulle vara i samklang med den övergripande karaktär samarbetet hittills har haft.

Den ekonomiska ersättningen enligt det fjärde protokollet behölls på en nivå som realt motsvarar den nivå som gällde enligt det tredje protokollet. Rådets direktiv anger klart att ett av målen med förhandlingarna var att säkra ett nära och stabilt samarbete mellan gemenskapen och Grönland

En tabell med uppgifter om fångsterna per art, medlemsstat och år skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat.

I fiskeavtalet ingår inget krav på att Grönland skall lämna uppgifter om hur gemenskapsmedlen används. Gemenskapen kunde inte uppnå målet att ge fiskeersättningen en sådan struktur att den egentliga fiskeverksamheten kan särskiljas från annan verksamhet. Därför var hänvisningar till medel som används till utvecklingsstöd inte möjliga. I vilket fall kommer denna fråga att diskuteras närmare vid halvtidsöversynen av det fjärde protokollet. Det är uppenbart att den grönländska delegationen helt ville undvika att föregripa utfallet av halvtidsöversynen genom att gå med på genomgripande förändringar i nuläget.

Den historiska bakgrunden till avtalen med länderna på norra och södra halvklotet skiljer sig kraftigt. I fallet Grönland skulle införande av licensavgifter ha inneburit att också fiskare från Norge, Island och Färöarna skulle ha varit tvungna att betala licensavgift, eftersom de på grund av överenskommelserna med Grönland omfattas av samma system som gemenskapens fiskare. Detta skulle i sin tur ha lett till att dessa länder skulle ha infört licensavgifter för gemenskapens fiskare för fiske i deras vatten enligt deras avtal med gemenskapen. Detta visar varför ett unilateralt system med licensavgifter är olämpligt när det gäller ömsesidiga överenskommelser om fiske i samma vatten och när förvaltningen av gemensamma bestånd är viktig. Om i stället endast gemenskapens fiskare skulle betala licensavgifter skulle detta innebära en ny särbehandling av dem jämfört med andra fiskare som fiskar i samma vatten och inom samma system.

Kommissionen tar hänsyn till åsikter och kommentarer som via en mängd olika kanaler kommer från många sociala sektorer.

Grönland motsatte sig både av principskäl och av många praktiska skäl införandet av licensavgifter, men huvudskälet var att det skulle innebära osäkerhet för Grönland om total ersättning enligt avtalet.

I artikel 10 (andra stycket) finns en hänvisning till samarbete inom ramen för regionala fiskeriorganisationer där båda parter kan vara medlemmar. Tanken med artikeln är att främja och stimulera till samarbeta.

De grönländska myndigheterna utövar suveräna rättigheter, även när det gäller kontroll och genomförande, i Grönlands exklusiva ekonomiska zon. Artikeln innebär inte att några nya eller ytterligare kontroller införs eller någon skyldighet för gemenskapen eller medlemsstaterna när det gäller genomförandet i Grönlands exklusiva ekonomiska zon.