SKRIFTLIG FRÅGA E-3091/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(28 oktober 2002)

Ämne: Genomförandet av strukturfonderna och n+2-regeln

Den nuvarande ekonomiska nedgången och villkoren i stabilitetspakten rörande de offentliga utgifterna, och i synnerhet de offentliga investeringarna, gör det svårt att till fullo genomföra strukturfonderna på ett korrekt sätt. Under ett flertal besök och möten har jag kunnat konstatera att situationen är ännu värre för länder som Portugal, som har ett större behov av kapital och investeringar. Medfinansieringsgraden och de nu gällande regelförfarandena verkar inte ha bidragit till att förbättra situationen, inte ens

efter de ändringar som infördes efter Agenda 2000. N+2-regeln, även kallad giljotinklausulen, väcker oro över att strukturutgifterna kommer att skäras ned. Kommissionsledamot Michel Barnier kallade i sitt tal den 9 oktober 2001 inför parlamentets utskottet för regionalpolitik, transport och turism bestämmelsen för en bomb med fördröjd utlösning/tidsinställd bomb. I juli 2002 lade han fram uppgifter där det hävdades att mer än 3 miljarder euro av strukturfondsmedlen kommer att omfattas av n+2-regeln, att genomförandegraden för 45 verksamhetsprogram var mindre än 50 procent och att situationen kommer att förvärras 2003, trots att riskerna för de ekonomiska förlusterna inte var stora 2002. Jag skulle därför vilja ställa följande frågor:

1. Anser inte kommissionen att n+2-reglen äventyrar målet med strukturfondernas utgifter och den därför bör avskaffas? Hur ser läget ut för 2002 och perspektiven för 2003 när det gäller tillämpningen av regeln?

2. Hur utvärderar kommissionen översynen av förfarandena för att kräva tillbaka medel till och betala ut medel från strukturfonderna som infördes i Agenda 2000? Vad ämnar kommissionen göra för att förbättra genomförandet av strukturfonderna, framför allt för att se över eller förenkla förfarandena för att kräva tillbaka medel och betala ut dem?

3. Hur skulle kommissionen förhålla sig om man ökade gemenskapens medfinansieringsgrad för mål 1-områden för att förbättra absorptionskapaciteten och ett fullständigt genomförande av strukturfonderna?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(9 december 2002)

Kommissionen erinrar parlamentsledamoten om att bestämmelsen om automatiskt återtagande av medel n+2 föreskrivs i artikel 31.2 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1), en förordning som antagits med enhällighet. Den har till syfte att införa en årlig disciplin som skall vara ett incitament för medlemsstaterna att se till att programmen genomförs i en tillfredsställande och hög takt, snarare än att vänta och upptäcka förseningar först i slutet av perioden, vilket varit fallet under tidigare programperioder. Vid kommissionens möte med de ministrar som har ansvar för regionalpolitiken, vilket hölls den 7 oktober 2002 och där också parlamentet var närvarande, bekräftade medlemsstaterna sin positiva inställning till bestämmelsen om automatiskt återtagande av medel, eftersom den säkerställer en god förvaltning av de belopp som avsätts för strukturpolitiken.

Risken för förlust av medel vid årsslutet 2002 (det första året då bestämmelsen tillämpas) är för närvarande bara överhängande för ett begränsat antal program. Siffrorna kommer säkert att minskas väsentligt på grundval av de betalningsansökningar som kommer att komma in till kommissionen från idag och fram till årsslutet 2002.

Det är ännu för tidigt att göra en uppskattning av antalet program som kommer att påverkas av tillämpningen av n+2-bestämmelsen i slutet av 2003.

De betalningsförfaranden som införts genom den nya strukturfondsförordningen har förbättrat jämvikten mellan fondutbetalningarna och finansieringsbehovet för insatserna.

Före år 2002 grundades fondutbetalningarna huvudsakligen på ett system med förskott som beräknats på grundval av genomförandeplanen för programmen vilken, alltför ofta, skilde sig från det faktiska genomförandet på fältet. Detta system kritiserades av parlamentet som pekade på den dåliga jämvikten mellan budgetgenomförandet och strukturfondsprogrammens framskridande.

När det gäller betalningssystemet anser kommissionen att en bättre grad av genomförande av programmen kan åstadkommas via en förbättring av utbetalningarna till stödmottagarna. Här verkar systemet vara väl anpassat till behoven, med beaktande av storleken på det första avbetalningsbeloppet och de normala återbetalningsfristerna (60 dagar). Kommissionen fortsätter sin ansträngning att så långt det är möjligt minska utbetalningstiden.

Förordning (EG) nr 1260/1999 ger medlemsstaterna stort spelrum i fråga om moduleringen av storleken på fondstödet. Fastställandet av den faktiska stödsatsen kan variera bland annat utifrån den grad av hävstångseffekt som skall till för att ett projekt skall kunna genomföras. Kommissionen understryker att en ökning av gemenskapens andel av samfinansieringen kommer att leda till en minskning med motsvarande finansiella volym av antalet projekt som kan omfattas av gemenskapsstöd. En sådan åtgärd skulle inte underlätta de svårigheter som uppstår under genomförandet av strukturfonderna eftersom problemet inte ligger i de medfinansieringssatser som tillämpas, utan snarare i medlemsstaternas kapacitet att genomföra programmen inom den tid som fastställs enligt lagstiftningen. Detta är skälet till att kommissionen vid mötet den 7 oktober 2002 (se ovan) lade fram konkreta förslag i syfte att förenkla, förtydliga, och samordna förvaltningen av strukturfonderna samt göra denna mer flexibel förslag som dessutom utgör vägar till att förbättra genomförandet av dessa fonder.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.