SV Europeiska unionens officiella tidning CE 65/24

(2004/C 65 E/025)

SKRIFTLIG FRÅGA P-0387/03

från Mario Mantovani (PPE-DE) till kommissionen

(7 februari 2003)

Ämne: Uppbyggnad av förbränningsanläggningen ”Fenice” för särskilt och farligt avfall

Problemet med ”Fenice-anläggningen” för förbränning av farligt avfall härrör från 1994, då Fiat-gruppen meddelade att de ville ha en sådan anläggning.

Aktiebolaget Fenice spa beslöt att bygga en anläggning för förbränning av avfall som klassificerats som ”särskilt och farligt avfall” inom Verrones kommun i Biellas län. Beslutet grundades på en förordning med benämningen VIA 11/08/1995.

Den miljökonsekvensutredning som Fenice spa presenterade gjordes 1993. Uppgifterna som ligger till grund för utredningen kommer från meteorologi- och klimatstationen vid flygplatsen i Cameri i Novara. De studier som den regionala miljöskyddsnämnden ARPA presenterat, och som nu finns tillgängliga hos länsstyrelsen i Biella, har gjorts vid en lantmätericentral i Verrones kommun och visar helt andra resultat än dem som lagts fram av Fenicebolaget. Dessa faktorer gör det ännu svårare att acceptera projektet, om man tänker på områdets mycket speciella topografi och den stora nederbörden. Nederbörden gör att föroreningarna inte löses upp och i området finns redan många industrier. Dessutom är siffran för dödsfall på grund av tumörsjukdomar hög. Biellas län har redan en teknisk central för hantering av fast avfall från städerna. Fenice-anläggningen däremot skulle inte alls passa in i omgivningen, och den skulle dessutom vara den största anläggning som byggts i Italien.

I det projekt som var föremål för miljökonsekvensutredningen räknade man med avfall från Fiats fabriker i Piemonte och Lombardiet. Därefter har en ny regional avfallsplan antagits, men där förekommer inga hänvisningar till dessa avtal mellan Lombardiet och Piemonte, såsom rekommenderades i VIA-förord-ningen.

Känner kommissionen till detta projekt, och vet kommissionen huruvida någon ansökan om gemenskapsfinansiering inlämnats för dess genomförande?

Kan kommissionen även klargöra om följande direktiv är tillämpliga i detta fall:

— Rådets direktiv 85/337/EEG (1) av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och

— privata projekt, rådets direktiv 91/156/EEG (2) av den 18 mars 1991 om ändring i direktiv 75/442/EEG (3) om avfall,

— och rådets direktiv 84/360/EEG (4) av den 28 juni 1984 om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar?

Eftersom det råder så stora skillnader mellan de olika undersökningar som genomförts, och med tanke på riskerna för medborgarnas hälsa i samtliga 82 kommuner i Biella, samt för miljön och för hela områdets framtid, frågar jag: Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta i detta ärende för att se till att gemenskapens lagstiftning tillämpas korrekt och för att förhindra att denna förbränningsanläggning byggs?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(10 mars 2003)

Enligt de uppgifter kommissionen har rör det sig här om ett privat projekt som inte uppfyller de kriterier för bidragsberättigande som anges i det operativa programmet för Piemonte för att projektet skall komma i fråga för EU-bidrag via strukturfonderna.

Enligt rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 (om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt — kort och gott kallat EIA-direktivet), i dess senast ändrade lydelse enligt rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 (5), skall medlemsstaterna sörja för att projekt, som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering, omfattas av krav på byggtillstånd och på att en bedömning av deras påverkan skall genomföras innan tillstånd ges. Projekt som omfattas av direktivet förtecknas i bilagorna. För projekt i bilaga I skall göras en miljökonsekvensbedömning.

Det projekt som frågeställaren tar upp omfattas av bilaga I till ovannämnda direktiv. Det måste alltså genomgå en miljökonsekvensbedömning.

Utifrån de uppgifter frågeställaren lämnat förefaller det som om projektet genomgick en miljökonsekvensbedömning 1995 som beslutats genom dekret VIA 11/08/1995. Den byggde på en konsekvensundersökning som projektören lämnade in 1993. Det förefaller att vidare att de undersökningar lokala myndigheter nyligen gjort har gett helt andra resultat än de som projektören ursprungligen presenterade, att inget byggtillstånd har getts för anläggningen under mellantiden och att projektören nu slutligen har beslutat att uppföra anläggningen enligt villkoren i dekret VIA 11/08/1995.

Med hänsyn till ovanstående omständigheter vill kommissionen gärna understryka följande: I allmänhet då man har genomfört en miljökonsekvensbedömning men inget byggtillstånd har lämnats, och om — mellan tidpunkten för miljökonsekvensbedömningen och tidpunkten för tillståndet — miljöförhållandena förändras eller det framkommer olika resultat beträffande effekterna på miljön, blir följden att miljökonsekvensbedömningen behöver uppdateras eller utvidgas till sin omfattning, så att den motsvarar förändringarna. Det betyder att man vid beslut om byggtillstånd måste väga in nya uppgifter om betydande miljöeffekter som projektet kan antas få. När det gäller det aktuella projektet förefaller processen inte ha kommit tillräckligt långt. Utifrån de uppgifter frågeställaren lämnat kan man nämligen dra slutsatsen att myndigheterna för närvarande inte handlägger någon ansökan om byggtillstånd för projektet baserad på dekretet. Eftersom det inte finns några konkreta grunder för att överklaga tillämpningen av EIA-direktivet, kan det i nuläget heller inte fastställas huruvida det har skett några överträdelser av direktivet. Om frågeställaren skulle komma in med mer uppgifter, som skulle göra att kommissionen kan konstatera eventuella överträdelser av EIA-direktivet, skulle den kunna utreda ärendet.

Rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall, i dess senast ändrade lydelse enligt rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991, gäller bortskaffande och återvinning av avfall, däribland genom förbränning. Direktivet innehåller emellertid inga krav som rör projekteringsskedet för anläggningar för bortskaffande eller återvinning av avfall.

Rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984 (om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar) är inte tillämpligt i fall då projekterade anläggningar för förbränning av farligt avfall har en kapacitet som överskrider 10 ton per dygn, eftersom det aktuella direktivet då ersätts av rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 (om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) (6). Men om kapaciteten är lägre än 10 ton per dygn gäller det förstnämnda direktivet. Av större betydelse är att Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/76/EG av den 4 december 2000 om förbränning av avfall (7) gäller. Det sistnämnda direktivet kommer att omfatta befintliga anläggningar — såsom de definieras enligt direktivet — från den 28 december 2005, men för nya anläggningar gäller bestämmelserna från den 28 december 2002. Förbränning av farligt avfall omfattas slutligen av rådets direktiv 94/67/EG av den 16 december 1994 (om förbränning av farligt avfall) (8), som kommer att upphävas och ersättas av rådets direktiv 2000/76/EG.

(1) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

(2) EGT L 78, 26.3.1991, s. 32.

(3) EGT L 194, 25.7.1975, s. 39.

(4) EGT L 188, 16.7.1984, s. 20.

(5) EGT L 73, 14.3.1997.

(6) EGT L 257, 10.10.1996.

(7) EGT L 332, 28.12.2000.

(8) EGT L 365, 31.12.1994.