SKRIFTLIG FRÅGA P-1610/02

från Samuli Pohjamo (ELDR) till kommissionen

(31 maj 2002)

Ämne: Utbetalningarna från strukturfonderna

De färskaste budgetuppföljningssiffrorna utvisar att genomförandet av strukturfondsprogrammen och utbetalningarna från strukturfonderna gått alldeles för långsamt under innevarande Agenda-period. Skulden för detta kan inte längre läggas på att det går för trögt att godkänna programmen, om RAL nu i maj vuxit så pass att den antagit samma volym som den hade i fjol.

Parlamentet hamnar i en egendomlig situation i samband med att kommissionen skall beviljas ansvarsfrihet för strukturfondspolitiken. Detta trots att de flesta dröjsmålen berott på medlemsstaterna och inte på kommissionen.

Det som nu håller på att utvecklas till ett problem är att de årliga ramarna för betalningsbemyndiganden inte kommer att räcka till, om utbetalningarna hopar sig i slutet av innevarande Agenda-period. Ett annat problem är regeln om n+2, som innebär att flera medlemsstater går miste om anslag för regionpolitiken, trots att aktörerna på det lokala och regionala planet inte är skuld till problemen med det invecklade systemet.

Jag ber om att få veta vad kommissionen gör för att få till stånd en lösning på en situation som snart håller på att bli till ett politiskt problem. Kan kommissionen ge parlamentet och medlemsstaterna en öppen och klar redogörelse för situationen? Går det att redan under denna strukturfondsperiod förenkla strukturpolitiken så att projekten på allvar skulle kunna komma i gång?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(4 juli 2002)

Den snabba tillväxten av RAL (dvs. vad som återstår att betala) i början av budgetåret ger inte en korrekt bild av takten i genomförandet av strukturåtgärderna. Regeln om automatiskt

åtagande beträffande de årliga utbetalningarna i programmen innebär att det inledningsvis uppstår en RAL eftersom betalningarna görs allteftersom stödmottagarna genomför åtgärderna, vilket innebär att betalningarna sprids ut över hela året.

För de första fem månaderna under 2002 har det således gjorts åtaganden till ett sammanlagt belopp av 30,4 miljarder euro, vilket motsvarar så gott som samtliga av strukturfondernas åtagandebemyndiganden, och betalningarna uppgick till 6,2 miljarder euro. Den tillfälliga ökningen av RAL under denna period utgörs av skillnaden i förhållande till åtagandena, dvs. 24,2 miljarder euro. Under resten av året kommer åtagandena inte att öka, medan betalningarna dock kommer att utvecklas normalt, vilket successivt kommer att minska RAL fram till slutet av budgetåret.

Förfarandet med automatiska åtaganden av anslag, i kombination med regeln om automatiskt frigörande n+2, uppmuntrar till betalningar och innebär en minskning av RAL genom en minskning av åtagandena.

Kommissionen vill understryka att den i enlighet med gällande lagstiftning garanterar en ständig övervakning av åtgärdernas utveckling och regelbundet erinrar medlemsstaterna om vikten av en tillfredsställande takt när det gäller genomförande av åtgärderna och de finansiella konsekvenserna av att inte följa detta. Kommissionen håller även på att utarbeta ett meddelande i denna fråga.

Som svar på ledamotens önskan om en förenkling kan dessutom sägas att detta redan har skett när det gäller behandlingen av programkomplement inom ramen för den gällande lagstiftningen beträffande strukturfonderna. Kommissionen fortsätter arbetet med de nationella förvaltningarna, bland annat inom kommittén för utveckling och omställning av regioner, vilket syftar till att förenkla andra aspekter av genomförandet av program som samfinansieras genom strukturfonderna, och den uppmanar medlemsstaterna att följa samma strategi i fråga om nationella bestämmelser. Kommissionen kommer att hålla parlamentet informerat om resultatet av detta arbete.