SKRIFTLIG FRÅGA E-2261/99

från Marie Isler Béguin (Verts/ALE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Erkännande av utbildningsbevis

EG-fördraget, i vilket man förutser fri rörlighet för arbetstagare, etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster, samt allmänt erkännande av utbildningar eller yrkesutbildningar, respekteras inte.

Enligt systemet för erkännande av utbildningsbevis kan inte en värdmedlemsstat som mottar en EU-medborgare vägra denna tillträde till ett reglerat yrke om personen är kvalificerad att utöva detta yrke i sitt ursprungsland. Medlemsstaterna har ännu inte uppdaterat harmoniseringen och erkännandet av utbildningsbevis, bland annat vad gäller förskollärarutbildningen (BelgienFrankrike) och arkitektutbildningen (FrankrikeGrekland).

Dessa administrativa metoder ger upphov till situationer med social och yrkesmässig utslagning i ett Europa där man förespråkar avskaffande av gränserna.

Kommissionen har beslutat att väcka talan mot Frankrike och Grekland vid EG-domstolen för överträdelse av gemenskapslagstiftningen.

Enligt vilka förfaranden skall man handla och vilka möjligheter att överklaga finns det för de EU-medborgare som vägras ett arbete därför att de inte kan visa upp bevis på likvärdigt utbildningsbevis?

Svar från Frits Bolkestein på kommissionens vägnar

(20 januari 2000)

Den generella ordningen grundas på principen om ömsesidigt erkännande, vilket innebär att kvalifikationer från olika medlemsstater inom gemenskapen anses vara likvärdiga. Denna princip har tillämpats på de lagreglerade yrken för vilka minsta erforderliga utbildning inte samordnats på gemenskapsnivå(1). Den mottagande medlemsstaten måste jämföra den sökandes kvalifikationer från en annan medlemsstat (den utsändande medlemsstaten) med sina egna krav. Om väsentliga skillnader föreligger, kan den mottagande medlemsstaten kräva ett lämplighetstest, en anpassningsperiod eller yrkeserfarenhet.

Varje enskild medlemsstat svarar för att genomföra gemenskapsrätten i sitt eget rättssystem. Den generella ordningen har genomförts nästan fullständigt av alla medlemsstater, och den grundas på följande direktiv: rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier(2) samt rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG(3). Direktiv 89/48/EEG har ännu inte genomförts fullständigt i Grekland. Kommissionen har hänskjutit ärendet till domstolen och yrkat på vite i enlighet med artikel 228.2 i EG-fördraget (f.d. artikel 171). Dessutom är medborgarnas grundläggande rättigheter enligt den generella ordningen direkt tillämpliga i medlemsstaterna. Därför kan medborgarna åberopa rättigheterna i nationell domstol och tillgripa nationella rättsmedel, vilka måste finnas tillgängliga i varje enskild medlemsstat(4). Det är mestadels de nationella domstolarnas sak att i enskilda fall avgöra huruvida nationella myndigheter brutit mot gemenskapsrätten. Härvidlag kan de nationella domstolarna be domstolen om ett förhandsavgörande för tolkningen av gemenskapsrätten.

Enligt fördragen är kommissionen ansvarig att se till att gemenskapslagstiftningen tillämpas korrekt. Om en medlemsstat inte följer gemenskapsrätten har kommissionen följaktligen egen behörighet att få överträdelsen att upphöra (överträdelseförfarande), och där så krävs hänskjuta ärendet till domstolen. Kommissionen vidtar de åtgärder den anser befogade, antingen efter klagomål eller efter att själv ha upptäckt att gemenskapsrätten överträtts. För enskilda fall bör det påpekas att kommissionens överträdelseförfarande inte har samma rättsverkan som en nationell rättslig åtgärd och därför inte kan ersätta den.

Envar får lämna in klagomål till kommissionen avseende åtgärder (lagar och andra författningar, förvaltningsrutiner) eller praxis som en medlemsstat infört och som anses strida mot gemenskapsrättens bokstav eller anda. De klagande behöver inte visa att de formellt berörs av klagomålet. De behöver inte heller visa att de huvudsakligen och direkt berörs av överträdelsen. För att kommissionen skall kunna ta upp klagomålet måste det röra en medlemsstats överträdelse av gemenskapsrätten. Den kan inte ta upp tvister mellan enskilda.

Medborgare vars examensbevis inte erkänns kan vända sig till de nationella kontaktpunkterna för erkännande av examensbevis. En förteckning över kontaktpunkterna finns tillgänglig vid alla kommissionens informationskontor.

Enskilda kan också få rådgivning om sina rättigheter enligt gemenskapslagstiftningen genom EU:s rådgivningstjänster (med gratis telefonnummer i alla medlemsstater ) eller via Internet.

(1) Den generella ordningen är inte tillämplig på yrken där det finns särskild gemenskapslagstftning om harmonisering av minimikraven på kvalifikationer (t.ex. läkare, sjuksköterskor i allmän vård, barnmorskor, tandläkare, farmaceuter och i viss mån även arkitekter). För dessa yrken sker erkännandet automatiskt.

(2) EGT L 19, 24.1.1989.

(3) EGT L 209, 24.7.1992.

(4) Se artikel 8.2 i direktiv 89/48/EEG och artikel 12.2 i direktiv 92/51/EEG.