ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1842/99

från William Newton Dunn (PPE-DE) till kommissionen

(13 oktober 1999)

Ämne: Ekonomisk ersättning efter avsättandet av kommissionen

Hur stort belopp betalades ut i ersättning till de kommissionsledamöter som avgick i mars 1999, dels:

1. till de som tillsattes igen, dels

2. till de fyra som inte tillsattes som kommissionsledamöter i september 1999, och dels

3. till de som valdes till parlamentsledamöter i juni 1999?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(26 november 1999)

1. och 3. 16 komissionsledamöter har avgått. Två av dessa blev invalda till Europaparlamentet. Alla de 16 kommissionsledamöter som avgick får ett månatligt avgångsvederlag. Detta vederlag är grundat på hur lång tid de har varit kommissionsledamöter enligt artikel 7 i rådets förordning nr 422/67/EEG, 5/67/Euratom av den 25 juli 1967 om ersättning till kommissionens ordförande och ledamöter och till domstolens ordförande, domare, generaladvokater och justitiesekreterare(1) och efterföljande ändringar, som fastställer följande:

Under tre år från den första dagen i månaden efter det att en ledamot av kommissionen frånträder sin tjänst har han rätt till ett månatligt avgångsvederlag i enlighet med följande förfarande:

- 40% av den grundlön han uppbar vid tjänstens frånträde om tjänsten varat mindre än två år,

- 45% av denna grundlön om tjänsten varat mellan två och tre år,

- 50 % av denna grundlön om tjänsten varat mellan tre och fem år,

- 55% av denna grundlön om tjänsten varat mellan fem och tio år,

- 60% av denna grundlön om tjänsten varat mellan tio och femton år, och

- 65 % av denna grundlön i övriga fall.

Rätten till avgångsvederlag skall upphöra om den före detta ledamoten förordnas till en ny tjänst i kommissionen eller revisionsrätten, eller vid ledamotens död. Vid nyutnämning skall avgångsvederlagen betalas fram till det datum ledamoten tillträder tjänsten. Vid dödsfall skall utbetalningen för den månad då dödsfallet inträffade vara den sista. I fall av invald parlamentsledamot gäller ackumuleringsregeln (artikel 7.3 i förordningen).

Om vederbörande inom denna treårsperiod tar nytt förvärvsarbete skall den månatliga bruttolön (dvs före skatteavdrag) han uppbär i sin nya tjänst dras ifrån avgångsvederlagen i den mån bruttolönen och avgångsvederlagen sammantagna överstiger det bruttobelopp (före skatteavdrag) som vederbörande uppbar som ledamot av kommissionen. Vid beräkningen av bruttolönen för den nya tjänsten skall all slags ersättning tas med utom ersättning för utlägg.

2. Inga sådana ersättningar har betalats ut.

(1) EGT 187, 8.8.1967.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1584/99

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Industrifiske

Industrifisket i Nordsjön har på senare tid ökat explosionsartat. I Danmark till exempel ökade fiskmjölsproduktionen från 16 000 ton 1986 till 320 000 ton 1994. Anser inte kommissionen att kvoterna bör minskas av hänsyn till miljön?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(4 oktober 1999)

Kommissionen anser inte att man kan tala om en explosionsartad ökning av industrifisket mellan 1986 och 1994. De siffror som lagts fram av Internationella havsforskningsrådet (ICES) tyder på ett relativt oförändrat fiske, som endast kännetecknats av naturliga förändringar när det gäller tillgången på målbestånden.

Alltsedan den gemensamma fiskeripolitiken infördes, har det industrifiske som gemenskapsfartyg ägnar sig åt i nordöstra delen av Atlanten reglerats av förvaltningsbestämmelser. Dessa bestämmelser omfattar för närvarande fångstbegränsningar genom en reglering av totalt tillåtna fångstmängder (TAC), vilka omfattar samtliga arter som fiskas för industriella ändamål. TAC fastställs årligen av rådet, efter det att kommissionen lagt fram ett förslag som grundar sig på senaste relevanta vetenskapliga rekommendationer. Dessa vetenskapliga rekommendationer tar hänsyn till miljö- och ekologiska aspekter.

Närhelst vetenskapliga rön tyder på att TAC bör minskas för att garantera ett hållbart fiske, kommer kommissionen naturligtvis att lägga fram ett förslag om en rådsförordning för att därigenom få till stånd en lämplig anpassning av TAC och kvoter. Kommissionen kommer samtidigt även att utvärdera behovet av ytterligare förvaltningsåtgärder, om så visar sig lämpligt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2067/99

från Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) till kommissionen

(5 november 1999)

Ämne: Tillämpning av förordningen om avskaffande av drivgarn

I det gemensamma svaret av den 8 oktober 1999 behandlade kommissionsledamoten Fischler mina två tidigare frågor (P-1537/99 och E-1561/99)(1) om en uppföljning av tillämpningen av den plan som avses i förordning (EG) nr 1239/98(2) om förbud mot att fiska med drivgarn. I svaret försäkrar kommissionsledamoten uttryckligen att de uppgifter som berörda medlemsstater lämnat in visar att nämnda plan uppfylls. I planen fastställs att endast 60 procent av de godkända fartygen får fiska under referensperioden 1995-1997. De uppgifter om antalet fartyg som getts tillstånd att fiska med denna typ av fiskeredskap och som citeras i svaret inbegriper emellertid 43 franska, 18 irländska och 6 brittiska fartyg 1998 samt 41 franska, 18 irländska och 6 brittiska fartyg 1999. Med undantag av Irland överstiger antalet godkända fartyg 60 procent av alla godkända fartyg under nämnda period. Mot denna bakgrund ställs kommissionen följande frågor:

Hur kan kommissionen garantera att planen för avskaffande av drivgarn uppfylls när de siffror som kommissionen själv lägger fram visar att så inte är fallet? Vilka omedelbara åtgärder ämnar kommissionen vidta för att rätta till situationen och garantera att nämnda förordning uppfylls?

(1) EGT C 170 E, 20.6.2000.

(2) EGT L 171, 17.6.1998, s. 1.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(23 november 1999)

I artikel 11a.3 i rådets förordning (EG) nr 1239/98 av den 8 juni 1998, om ändring av förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna(1), föreskrivs att det högsta antal fartyg som av en medlemsstat får tillåtas att ha ombord eller bedriva fiske med ett eller flera drivgarn inte får överstiga 60 % av de fiskefartyg som under tiden 1995-1997 använde ett eller flera drivgarn.

De till kommissionen inlämnade namnlistorna över för 1998 och 1999 godkända fartyg har kontrollerats beträffande uppgifterna om samtliga fartyg som under respektive år använt ett eller flera drivgarn, även under bara en fiskeresa. Kontrollerna visar att den ovannämnda bestämmelsen efterlevts. Följaktligen och med stöd av alla uppgifter som kommissionen förfogar över finns det inget som tillåter någon annan slutsats.

Kontroller har genomförts enligt artikel 29 i rådets förordning (EG) nr 2847/93 av den 12 oktober 1993 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken(2). På grundval av dessa kontroller och samtliga uppgifter som de berörda medlemsstaterna lämnat har kommissionen nu börjat sammanställa en rapport om hur gemenskapslagstiftningen tillämpas på användandet av drivgarn i nordöstra Atlanten och Medelhavet. När denna väl är färdig, skall den tillställas medlemmarna i parlamentets fiskeriutskott.

(1) EGT L 171, 17.6.1998.

(2) EGT L 261, 20.10.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2117/99

från SIR Robert Atkins (PPE-DE) till kommissionen

(22 november 1999)

Ämne: Flygtrafikkontroll

Hur ser kommissionen på de liberaliseringar och privatiseringar av statligt ägda flygtrafiktjänster som äger rum i medlemsstaterna?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2106/99, E-2107/99, E-2108/99, E-2109/99, E-2110/99, E-2111/99, E-2112/99, E-2113/99, E-2114/99, E-2115/99, E-2116/99 och E-2117/99 ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(20 december 1999)

Kommissionen har utfärdat ett meddelande(1) om det nuvarande läget för förseningar i lufttrafiken och om nya initiativ som skall tas för att tillhandahålla gemenskapen med den flygledningstjänst (ATM-system) den behöver för att säkerställa att dess inre marknad fungerar på rätt sätt. De flesta av de frågor som tas upp av parlamentsledamoten besvaras i detta dokument som antogs den 1 december 1999 och har skickats till rådet och parlamentet.

Vid förberedandet av detta meddelande arbetade kommissionen i nära samarbete med intresserade parter, särskilt användare av luftrummet, flygplatser, arbetare och tillhandahållare av flygledningstjänster genom deras representativa organisationer. Den rådfrågade också de civila luftfartsmyndigheterna i alla medlemsstater om de olika åtgärderna som bör tas för att komma till rätta med situationen.

En minskning av förseningar i lufttrafiken är huvudsakligen medlemsstaternas och deras samordningsorgans Eurocontrol ansvar. I detta sammanhang är det upp till specialisterna att definiera och genomföra driftsmetoder och tekniska förbättringar. Gemenskapens uppgift är i huvudsak att skapa den organisatoriska ram på nationell och europeisk nivå för att säkerställa att sådana lösningar accepteras och genomförs av alla på ett samordnat och konsekvent sätt. Det är därför som gemenskapen 1998 beslutade att gå med i Eurocontrol för att utöva politisk kontroll över denna organisation. Förhandlingar med detta som syfte har nästan slutförts, men ratificeringsförfaranden kan ta flera år. Kommissionen kommer därför att begära att gemenskapens deltagande genomförs snabbt.

Strategin för ATM 2000 är ett dokument som har tagits fram av Eurocontrol och det är den organisationens ansvar att anta och genomföra de förslag som finns i strategin. Kommissionen har bidragit med framtagningen av detta dokument tillsammans med användare av luftrummet, medlemsstater och internationella organisationer. Kommissionen stöder de allmänna målen och strategiska principer såsom anges i strategin, men undrar om det inte krävs mer arbete för att utveckla en mogen, tillförlitlig och stabil plan som tar upp den tekniska utveckling som är nödvändig för att klara av en beräknad fördubbling av trafiken till 2015.

(1) KOM(1999) 614.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2270/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Höjda ozonhalter i Grekland och andra länder vid Medelhavet

I år har man enligt kommissionens ozonrapport uppmätt de högsta ozonhalterna hittills i Grekland, både beträffande kvantitet och tidsperiod. Kommissionens förslag har som mål att minska ozonutsläppen med 70 % i förhållande till 1990 års nivåer, men de sydeuropeiska länderna anser att man inte har beaktat de särskilda geografiska och klimatologiska förhållanden (värme, sol, fuktighet) som förvärrar problemet, och de anser att kostnaden inte står i proportion till det man har att vinna.

Med tanke på att det är absolut nödvändigt att vidta åtgärder för att minska föroreningarnas omfattning vill jag fråga kommissionen vilka eventuella åtgärder som kan medfinansieras i syfte att lösa problemet?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 januari 2000)

När kommissionen utarbetade sitt förslag till direktiv om nationella utsläppstak(1) gjordes också en omfattande analys av kostnaderna för och resultaten av kommissionens strategi att motverka marknära ozon (och försurning). I de modellsimuleringar som ingick i analysen beaktades olika klimatologiska förhållanden som bidrar till att ozon skapas, särskilt i Sydeuropa, men även kostnaderna för enskilda länder för att vidta nödvändiga åtgärder för att minska utsläppen.

Analysen av förslagets kostnader och resultat visade att fördelarna var större än kostnaderna för samtliga medlemsstater, inklusive Grekland. Om man även tar hänsyn till kostnadsbesparingarna för Grekland, på grund av att grannländerna (icke EU-länder) sänker sina utsläppsnivåer i enlighet med det protokoll som nyligen undertecknades i förbindelse med konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar inom ramen för FN:s ekonomiska kommission för Europa (FN ECE), blir fördelarna jämfört med kostnaderna ännu större.

Resultatet från en fallstudie i Aten visar att införandet av utsläppstaket skulle leda till märkbara minskningar av ozonkoncentrationerna före 2010, trots speciella klimatförhållanden i området. Om dessa åtgärder följs upp av ytterligare ansträngningar på lokal nivå kan större förbättringar uppnås i form av ännu lägre ozonkoncentrationer.

Som ett led i regionalprogrammen inom ramen för gemenskapens strukturfonder kan stöd beviljas till åtgärder för att minska utsläpp av förorenande ämnen. Sådana åtgärder har redan tidigare erhållit stöd i Grekland. Kommissionen förhandlar för närvarande om de nya gemenskapsramarna för stöd när det gäller Grekland, där även finansiering av åtgärder för att minska luftföroreningarna beaktas.

(1) KOM(1999) 125 slutlig, kompletterat av SEC(1999) 2004.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2283/99

från Richard Howitt (PSE) till kommissionen

(24 november 1999)

Ämne: Marknadsföringsbruk

Kan kommissionen, med beaktande av rådets resolution av den 18 juni 1992 om marknadsföring av bröstmjölksersättningar i tredje land som genomförs av tillverkare i gemenskapen(1), i synnerhet stycke 2 och 5, ange om någon av dess delegationer har fått ta emot klagomål om tillämpningen av resolutionen från lokala eller nationella myndigheter eller från icke-statliga organisationer?

(1) EGT C 172, 8.7.1992, s. 1.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(16 december 1999)

I rådets resolution av den 18 juni 1992 om saluföring av modersmjölksersättning i tredje land av tillverkare som är etablerade i gemenskapen(1), fastställs att gemenskapen skall bidra till att modersmjölkersättning saluförs på ett lämpligt sätt i tredje land. I enlighet med punkt 2 i resolutionen har kommissionen instruerat sina delegationer i tredje land att fungera som kontaktcentra för de behöriga myndigheterna och ta emot eventuella klagomål och kritiska synpunkter på den marknadsföring som bedrivs av tillverkningsföretag som är etablerade i gemenskapen.

Kommissionens delegationer har hittills inte fått in några klagomål från behöriga myndigheter i tredje land med anledning av resolutionen. Vid ett tillfälle har dock en delegation mottagit kritik från en konsumentorganisation i ett tredje land.

(1) EGT C 172, 8.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1908/99

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(29 oktober 1999)

Ämne: Fjärde handlingsprogrammet på medellång sikt för jämställdhet mellan kvinnor och män (1996-2000)

Kan kommissionen uppge vilka organ (offentliga eller privata), institutioner, företag, kooperativ och personer som har fått stöd eller bidrag genom det fjärde handlingsprogrammet på medellång sikt för jämställdhet mellan kvinnor och män (1996-2000), och i vilken omfattning (oavsett om beloppen redan har betalats ut eller ej)? De gemenskapsmedel som är tillgängliga för perioden 1.1.199631.12.2000 uppgår till 30 miljoner ecu, vilket motsvarar 58 miljarder ITL.

Har man kontrollerat hur pengarna verkligen har fördelats och om initiativen har gett bra resultat?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Anna Diamantopoulou

(9 december 1999)

Kommissionen vill informera parlamentsledamoten om att den information som efterfrågas återfinns i förteckningarna över de projekt som finansierats under 1996, 1997, och 1998, liksom i sammanfattningen för 1999. Vi skickar exemplar av dessa direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

Vad gäller de belopp som efterfrågas delades under 1996 sammanlagt 4 098 268 euro ut för finansiering av projekt. För 1997 uppgick detta belopp till 4 927 598 euro och för 1997 var siffran 5 290 358 euro. Vad gäller 1999 planeras en sammanlagd projektfinansiering om 6 468 272 euro. I de ovannämnda dokumenten kan parlamentsledamoten finna mer detaljerade uppgifter om de bidrag som delats ut till projekt varje år.

Utöver projekten finansierar kommissionen även annan verksamhet inom ramen för det fjärde handlingsprogrammet. Följande belopp har avsatts för utarbetandet av årsrapporten om lika möjligheter för kvinnor och män: för 1996, 614 232 euro, för 1997, 558 197 euro och för 1998, 598 788 euro. Kommissionen avsatte 902 014 euro för undersökningar år 1996, 515 910 euro år 1997 och 196 419 euro år 1998.

Användningen av de bidrag som utbetalas inom ramen för handlingsprogrammet för lika möjligheter kontrolleras löpande av kommissionen. För varje projekt skall en delrapport och en slutrapport inlämnas innan respektive utbetalning sker.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2029/99

från Béatrice Patrie (PSE) till kommissionen

(3 november 1999)

Ämne: Gemenskapsbidrag till mjölk i skolan

Pressen och ett antal olika organisationer tar för tillfället upp reduceringen och den på sikt programmerade neddragningen av gemenskapsbidraget till mjölk i skolan som kommissionen beslutat.

Enligt barnnutritionister utgör mjölken ett ytterst viktigt födoämne för barnens tillväxt och skolmjölken gör det ännu idag möjligt att nå ut till vissa kategorier av befolkningen som inte har tillgång till en tillräckligt näringsrik och balanserad kost.

Följande förklaringar behövs beträffande detta projekt som är alarmerande både ur jordbrukssynpunkt och ur folkhälsosynpunkt:

1. Vid rådets (jordbruk) sammanträde den 14-15 juni 1999 ansåg man att barn och ungdomar borde uppmuntras att dricka mjölk på grund av dess höga näringsvärde.

Varför fattar kommissionen ett beslut som går emot medlemsstaternas allmänna uppfattning och som gör att skolmjölken riskerar att ifrågasättas?

2. Hur kan kommissionen på grund av strama budgetramar riskera de europeiska barnens hälsa nu när folkhälsan enligt Amsterdamfördraget skall ingå i den övergripande gemenskapspolitiken och då skolmjölken utgör en viktig näringskälla för barnen?

3. Ur finansieringssynpunkt, och med tanke på de tillgängliga medlen i den allmänna budgeten, vilka kostnadseffektiva åtgärder skulle kunna vidtas för att uppmuntra mjölkkonsumtionen? Skulle man här kunna överföra bidragen i fråga från budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken till budgeten för hälsopolitiken för att programmet skall kunna fortsätta samtidigt som budgetramen respekteras?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2029/99 och E-2054/99 ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(09 december 1999)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1587/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Reparation av skador på kulturminnesmärken efter kriget i Jugoslavien

Medlemsstaternas kulturministrar beslöt i Weimar i juni 1999 att uppmana kommissionen att vidta åtgärder för reparation av kulturminnesmärkena i Kosovo. Enligt studier utförda av Icomos räknar man till de 160 minnesmärkena vilka är en del av Europas kulturarv 13 arkeologiska platser, 60 kloster och kyrkor, 1 moské och många traditionella byggnader och marknadsplatser.

Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående svara på följande frågor:

1. Med vilket belopp har den för avsikt att stödja reparationsarbetena?

2. Finns det något konkret program för reparation av minnesmärkena vilket omfattar vetenskapliga studier, tidsplan och prioriteringar?

3. Har den för avsikt att samarbeta med organisationer såsom Icomos och Unesco som redan känner till problemet?

4. Har den slutligen för avsikt att på samma sätt stödja reparation av minnesmärken i övriga Jugoslavien?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Christopher Patten

(8 oktober 1999)

Kommissionen delar parlamentsledamotens oro i fråga om de ödeläggande konsekvenser som konflikten i Kosovo har haft för dess civila och religiösa kulturarv.

Som ledamoten vet har kommissionen själv ingen befogenhet att vidta åtgärder för att skydda Kosovos kulturarv. Kommissionen är naturligtvis villig att överväga ett samarbete med Förenta Nationernas organ för utbildning, vetenskap och kultur (Unesco) eller Internationella rådet för historiska monument och platser (Icomos) om dessa vidtar några åtgärder på området.

I återuppbyggnadsarbetet i Kosovo prioriterar man för närvarande minröjning, anskaffning av nödvändig materiel för reparation av bostäder och offentliga byggnader, tullsamarbete, sysselsättningen i byarna samt reparation av sjukhuset i Mitrovica.

När det gäller övriga delar av Förbundsrepubliken Jugoslavien har det inte förekommit någon förstörelse av minnesmärken i Montenegro och i fråga om Serbien finns för närvarande endast tillgång till humanitär hjälp eller stöd till demokratisering och oberoende media.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1925/99

från Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen

(4 november 1999)

Ämne: Bestämda uppgifter i anslutning till den undersökning som inletts av den spanska statens stöd till elsektorn

I ett svar till Juan Manuel Eguiagaray, ledamot av socialistgruppen, i det spanska parlamentet den 17 september 1999 ansåg den spanska regeringen att den sjätte övergångsbestämmelsen som i lagen om elsektorn, enligt ordalydelsen i lag nr 50/1998, fastställer kostnaderna för övergång till konkurrens för elbolag, inte inbegriper något sådant statligt stöd som avses i artikel 92.1 i fördraget.

I svaret uppger regeringen vidare att kommissionen har begärt bestämda uppgifter som har lagts fram och att förhandlingar om beräkningen av kostnaderna för övergång till konkurrens pågår för närvarande. Vid dessa förhandlingar diskuteras enligt regeringen emellertid inte begreppet kostnader för övergång till konkurrens, eftersom detta är något som kommissionen redan har godkänt.

Mot bakgrund av dessa märkliga uppgifter ställs följande fråga:

- Är kommissionen överens med den spanska regeringen om att ersättningen av dessa kostnader för övergång till konkurrens inte utgör statligt stöd?

- Hade den spanska regeringen den 17 september 1999 lagt fram alla de uppgifter som kommissionen hade begärt?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(19 november 1999)

Kommissionen har redan meddelat den spanska regeringen sin preliminära bedömning, nämligen att kostnader för övergång till konkurrens är statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 (tidigare artikel 92) i EG-fördraget. Det framgår också av att kommissionen registrerat ärendet som ett icke anmält stöd. I kommissionens beslut av den 8 juli 1999 om Spaniens ansökan om en övergångsordning enligt artikel 24 i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el(1) anges i punkterna 2.2.3 och 3.2 att kostnaderna för övergång till konkurrens bör bedömas mot bakgrund av konkurrensreglerna, särskilt artikel 87.3 c i EG-fördraget. Men det rör sig som sagt om en preliminär bedömning som fastslås definitivt i det slutliga beslutet.

Kommissionen har regelbundna kontakter med de spanska myndigheterna i denna fråga. Per den 17 september 1999 hade kommissionen ännu inte mottagit alla uppgifter som behövs för att fatta ett beslut i ärendet.

(1) EGT L 27, 30.1.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1940/99

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till kommissionen

(4 november 1999)

Ämne: Åtgärder för att genomföra den nya politiken för de yttre randområdena i enlighet med artikel 299.2 i Amsterdamfördraget

Genomförandet av artikel 299.2 i Amsterdamfördraget, som är den nya rättsliga grunden för integrationsordningen för de yttre randområdena, kommer inledningsvis att kräva avsevärda insatser och en samordning av de olika tjänster som berörs. Dessa ansträngningar måste fortsätta i framtiden för att anpassa integrationsordningen till utvecklingen av gemenskapspolitiken.

Tänker kommissionen genomföra den nya politiken för de yttre randområdena genom att upprätta en särskild övergripande och oberoende enhet, som skall bära ansvaret för utveckling, uppföljning och kontroll av de åtgärder som vidtas, eller genom att ge den redan befintliga gemensamma arbetsgruppen de nya befogenheter och särskilda medel som detta arbete kräver?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Romano Prodi

(1 december 1999)

I enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köln kommer kommissionen att före utgången av 1999 överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om åtgärderna för genomförandet av artikel 299.2 (f.d. artikel 227) i EG-fördraget beträffande gemenskapens yttersta randområden, vilken kommer att besvara de frågor som parlamentsledamoten ställt.