SKRIFTLIG FRÅGA E-2031/99

från Lennart Sacrédeus (PPE-DE) till kommissionen

(3 november 1999)

Ämne: Reprimand till Paul van Buitenen

Ända sedan van Buitenen överlämnade de papper som avslöjade oegentligheter inom kommissionen har hans fall diskuterats över hela Europa. Samtidigt som van Buitenen mottager utmärkelser från organisationer som Skattebetalarnas förening för sitt mod, får han en reprimand från kommissionens disciplinkommitté. Kommissionär Kinnock har själv, liksom kommittén som gav honom reprimanden, erkänt att reglerna var oklara och otillräckliga vid den tidpunkt då detta skedde.

Med tanke på till vilken hjälp van Buitenens agerande varit för att kunna ändra reglerna och dessutom på allvar åtgärda problemen med bedrägerier, är då reprimanden verkligen berättigad? Anser kommissionen att de ändringar som nu gjorts vad gäller reglementet för anställda vi kommissionen är tillräckliga, eller överväger man att ytterligare undersöka möjligheterna till att införa meddelarfrihet enligt den modell som finns i bl.a. Sverige?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(3 mars 2000)

Kommissionen önskar meddela parlamentsledamoten det faktum att den disciplinnämnd som anges i tjänsteföreskrifterna kan anmodas att avge ett yttrande till tillsättningsmyndigheten om en disciplinär åtgärd som eventuellt skall vidtas. Tillsättningsmyndigheten har rätt att utan att samråda med disciplinnämnden utfärda ett skriftligt påpekande eller en anmärkning. I det fall som parlamentsledamoten hänvisar till rådfrågades inte disciplinnämnden.

Mot Paul van Buitenen utfärdades en anmärkning eftersom han utan tillstånd bröt mot föreskrifterna för Europeiska gemenskapens tjänstemän genom att utanför kommissionen sprida dokument rörande fall som höll på att granskas av rättsliga myndigheter och som dessutom var föremål för disciplinära förfaranden. Detta innebar att han äventyrade principen om att var och en anses oskyldig till dess att motsatsen bevisats. Tillsättningsmyndigheten tog i sitt beslut hänsyn till att informationen hade delgetts en ledamot av Europaparlamentet och medgav att en strikt tillämpning av reglerna i fråga kanske inte inte var förenlig med den passande graden av öppenhet. Det var mot bakgrund av dessa omständigheter som kommissionen utfärdade en formell anmärkning som är den näst lindrigaste påföljd för överträdelser av tjänsteföreskrifterna.

Kommissionen vill rikta parlamentsledamotens uppmärksamhet på det faktum att enligt kommissionens beslut av den 14 juli 1998 om utredningar som utförs av enheten för samordning av åtgärderna för bekämpning av bedrägeri är tjänstemän som har kännedom om omständigheter som tyder på oegentligheter skyldiga att underrätta sina generaldirektörer eller avdelningschefer eller om de anser det lämpligt samordningsenheten. Sedan kommissionens beslut 1999/396 om villkor och närmare bestämmelser för interna utredningar för att bekämpa bedrägerier, korruption

och all annan olaglig verksamhet som kan skada gemenskapernas intressen(1) trädde i kraft skall de underrätta sina avdelningschefer eller generaldirektörer eller om de anser det lämpligt kommissionens generalsekreterare eller Europeiska byrån för bedrägeribekämpning. Tjänstemän som har lämnat eller lämnar sådana upplysningar genom dessa kanaler hade och har garantin att de inte på något sätt får utsättas för orättvis eller diskriminerande behandling som en följd av sitt agerande. I samband med den administrativa reformen håller kommissionen på att förbättra systemet så att tjänstemän som fullgör sin skyldighet att rapportera om misstänkta oegentligheter, som ett tillägg till de nuvarande bestämmelserna, ges ytterligare möjligheter att på ett skäligt och effektivt sätt lämna rapporter samt erhålla grundligt och aktivt gensvar på sin oro och sitt vittnesmål.

(1) EGT L 149, 16.6.1999.