SKRIFTLIG FRÅGA E-1564/98

från Marie-Noëlle Lienemann (PSE) till kommissionen

(20 maj 1998)

Ämne: Crédit Lyonnais

Går inte kommissionen utöver sina befogenheter när den tillåter sig att bestrida giltigheten av de nödvändiga åtgärder som den franska regeringen och Crédit Lyonnais kommit överens om att vidtaga för att kompensera det statliga stödet och sålunda garantera konkurrensreglerna?

Kommissionen skall vaka över kompensationernas storlek och att de förverkligas men har ingen beslutanderätt över hur de genomförs i praktiken. Man kan också ytterligare förvåna sig över kommissionens krav på att banken skall göra sig av med sina europeiska filialer, en avveckling som skulle kunna förebåda en nedläggning av Crédit Lyonnais, då kommissionen i stället borde bemöda sig om bevara denna struktur. Detta är rättspraxis för frågor av denna art men det är också av yttersta vikt för sysselsättningen.

Bryter inte kommissionen mot en av EU:s huvudprinciper då den tillåter sig att kräva en privatisering av ett företag, och dessutom att föreslå formerna för en eventuell privatisering? Romfördraget föreskriver nämligen klart att företagens kapital kan vara antingen offentligt eller privat och att EU:s institutioner inte har någon beslutanderätt i frågan.

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna P-1550/98 och E-1564/98 ingivna av Karel Van Miert för kommissionen

(8 juni 1998)

Enligt artikel 92 i EG-fördraget kan stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter anses förenligt med den gemensamma marknaden när det inte påverkar handeln i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. I rambestämmelserna för omstruktureringsstöd(1) har kommissionen närmare angivit de kriterier som gör det möjligt för kommissionen att anse stöd till företag i svårigheter, som till exempel det stöd som Frankrike beviljat Crédit Lyonnais, som förenligt med den gemensamma marknaden. Bland de villkor som anges märks framför allt kravet på att åtgärder vidtas för att så långt som möjligt motverka stödets negativa effekter på konkurrenterna. Kommissionen kan enligt dessa bestämmelser föreskriva de villkor och skyldigheter som den bedömer nödvändiga, till exempel i form av en minskning av den kommersiella närvaron av det företag som erhållit stöd. Enligt artikel 155 i EG-fördraget skall kommissionen, och inte den regering som beviljar stöd, övervaka tillämpningen av bestämmelserna i artikel 92 i fördraget och i detta fall fastställa karaktären och nivån på den kompensation som gör det möjligt att anse att det gemensamma intresset inte åsidosätts.

I det aktuella fallet kan konstateras att Crédit Lyonnais erhållit ett stödbelopp vars storlek är unikt i gemenskapens historia, som är mycket större än de stöd som kommissionen redan godkänt under 1995 och 1996 och vars snedvridande effekter inom banksektorn är betydande. För att tillvarata det gemensamma intresset bedömde kommissionen att de huvudsakliga motprestationer som skulle göra det möjligt att kompensera Crédit Lyonnais konkurrenter borde beröra verksamheten i Europa. De franska myndigheterna accepterade detta synsätt och lade i slutet av maj 1998 fram förslag om mycket omfattande motprestationer, som främst berör verksamheten i Europa i form av avyttring av tillgångar och nedläggning av kontor. Efter att ha bedömt företagets omstruktureringsplan kom kommissionen fram till slutsatsen att Crédit Lyonnais var bärkraftigt trots mycket omfattande motprestationer, att stödet skulle begränsas till det absolut nödvändiga och att de motprestationer som de franska myndigheterna föreslagit skulle göra det möjligt att i mycket betydande utsträckning minska Crédit Lyonnais kommersiella närvaro och därmed stödens snedvridande effekter på konkurrensen. Det bör tilläggas att den kontroll som kommissionen utövar över de statliga stöd som medlemsstaterna beviljar inte har som syfte att säkerställa att de stödmottagande företagen fortlever i all evighet, utan att tillse att den gemensamma marknaden fungerar normalt utan alltför stora snedvridningar av konkurrensen.

Kommissionen har noterat att Frankrike, i enlighet med de mål som den franska regeringen deklarerade redan då det förra beslutet godkändes 1995, har åtagit sig att snabbt och senast i oktober 1999 privatisera banken. Kommissionen delar parlamentledamotens åsikter om fördragets neutralitet vad gäller ägandet av företagen, så som det anges i artikel 222 i EG-fördraget. Kommissionen konstaterar emellertid att de återkommande statliga ingripandena till förmån för franska offentligägda banker har utgjort en betydande snedvridning av konkurrensen till förfång för de privata bankerna som inte har haft tillgång till ett liknande nästan systematiskt stöd till sina privata aktieägare. I detta särskilda sammanhang konstaterar kommissionen att överföringen av Crédit Lyonnais till den privata sektorn kommer att bidra till att Crédit Lyonnais i framtiden vänder sig till sina aktieägare och till marknaden för att anskaffa de ytterligare resurser som banken kommer att behöva, snarare än att begära statligt stöd, vars snedvridande effekter hindrar den gemensamma marknadens normala funktion.

(1) EGT C 368, 23.12.1994.