SKRIFTLIG FRÅGA E-0036/02

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(23 januari 2002)

Ämne: Användningen av termen bergstrakter för jordbruksprodukter

I artikel 15 i den italienska lagen nr 97 av den 31 december 1994 om nya bestämmelser för bergstrakterna föreskrevs en samling åtgärder för att göra det möjligt att använda benämningen produkt från de italienska bergstrakterna (prodotto della montagna italiana) för livsmedelsprodukter från jordbruket. Europeiska kommissionen ingrep emellertid och såg till att bestämmelsen upphävdes, eftersom den ansågs strida mot EG-rättens ordningar för skyddad ursprungsbeteckning (SUB) och skyddad geografisk beteckning (SGB).

I Frankrike reglerades nyligen användningen av termen bergstrakt i livsmedelsprodukter från jordbruket genom bestämmelsen 2000-1231 av den 15 december 2000 och efter medgivande av kommissionen.

Kan kommissionen med anledning av ovanstående ange

- på vilket sätt de båda bestämmelserna skiljer sig åt?

- Hur bör Italien ändra sin lag från 1994 för att gemenskapens institutioner inte skall ha några invändningar beträffande dess lagenlighet?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 februari 2002)

I Pistre-domen av den 7 maj 1997 (förenade målen C-321C-324/94) påpekade domstolen att den i detta ärende omtvistade franska lagstiftningen, enligt vilken beteckningen bergstrakter endast får användas för produkter som framställts på franskt territorium av råvaror med franskt ursprung, utgjorde en överträdelse av artikel 28 i EG-fördraget. Domstolen fann nämligen att alla jordbruksprodukter och livsmedel även från andra medlemsstater som uppfyller de förutfastställda kvalitetskraven, rättsligt och faktiskt borde ha tillgång till denna beteckning.

I syfte att rätta sig efter ovannämnda dom underrättade de franska myndigheterna kommissionen i enlighet med det förfarande som infördes genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter(1) om ett lagförslag enligt vilket beteckningen bergstrakter hädanefter skulle kunna användas för alla gemenskapsprodukter med ursprung i ett bergsområde i den mening som avses i artikel 18 i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(2). Förslaget i sin första utformning innehöll ett förfarande med förhandsgodkännande som de facto visade sig omöjligt att använda på produkter från andra medlemsstater och till följd av kommissionens formella invändningar ändrade därför de franska myndigheterna artikel 1 i förslaget i fråga för att begränsa ett sådant godkännandeförfarande till produkter med ursprung i Frankrike. Den slutgiltiga versionen av förslaget antogs den 15 december 2000 som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar.

De italienska myndigheterna hade förbehållit beteckningen produkt från de italienska bergstrakterna sådana produkter med ursprung i italienska bergsområden som omfattades av en skyddad ursprungsbeteckning eller en skyddad geografisk beteckning enligt rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av den 14 juli 1992 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel(3). Kommissionen ansåg emellertid att det individuella skydd som beviljats dessa produkter inte motiverade att ensidigt införa en sådan strikt begränsad beteckning av allmän karaktär. Om de italienska myndigheter också hade begärt registrering av beteckningen produkt från de italienska bergstrakterna enligt förordning (EEG) nr 2081/92, skulle det inte under några omständigheter ha varit möjligt att använda de restriktiva bestämmelser som avses i artikel 2 i den förordningen, enligt vilka det krävs ett direkt samband mellan produktens kvalitet eller kännetecken och dess särskilda geografiska ursprung, på allehanda kategorier av produkter med ursprung i ett abstrakt definierat område. Detta påpekades också av domstolen i domskäl 35 och följande i Pistre-domen som äger motsvarande tillämpning.

(1) EGT L 204, 21.7.1998.

(2) EGT L 160, 26.6.1999.

(3) EGT L 208, 24.7.1992.