SV Europeiska unionens officiella tidning CE 70/82

(2004/C 70 E/084)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2289/03

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(11 juli 2003)

Ämne: Löne- och pensionsnivån i Grekland

I Grekland protesteras det högljutt mot de i EU-kontext relativt sett högre prisökningarna i förhållande till de låga lönerna och, i synnerhet, de i flertalet fall likaledes låga pensionerna. Enligt uppgifter i grekisk press intar Aten 71:a plats i världen i fråga om levnadsomkostnader, samtidigt som staden i samma rankning 2002 (som hänförde sig till 2001) först låg på 111:e plats. I grekiska opinionsundersökningar anger de tillfrågade införandet av euron (och de medföljande avrundningarna uppåt av priserna) och den bristande marknadskontrollen som orsaker till den ökade inflationen.

Skulle kommissionen kunna ge mig detaljerade, kontrastiva uppgifter om grundlöne- och minimipensions-nivåerna och om levnadsomkostnaderna i EU:s femton medlemsstater? Vad anser kommissionen om konsekvenserna för den gemensamma valutans image till följd av att priserna ökat i samtliga länder inom euroområdet och den psykologiska acceptansen av euron undergrävs? Har kommissionen rekommenderat konkreta åtgärder för att hålla nere priserna inom euroområdet?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

Källan bakom den jämförelse av levnadsomkostnader som parlamentsledamoten hänvisar till i sin fråga är inte klar och därför är det svårt för kommissionen att ha några synpunkter. Det utarbetas många sådana jämförelser av olika institut och för olika ändamål. De skiljer sig åt beträffande statistiska metoder, i synnerhet vilka målgrupper som avses, vilka varu- och tjänstekategorier som omfattas och vilka interna vägningstal som tillämpas på dessa kategorier.

Vad gäller möjligheten att få tillgång till komparativa uppgifter om grundlöner, minimipensioner och levnadsomkostnader bör det påpekas att kommissionen redan tillhandahåller sådan information. För uppgifter om grundlöner och levnadsomkostnader är källan Eurostat (se till exempel Eurostats statistik i Focus Theme 3: 10/2003 och Theme 2: 56/2002), medan uppgifter om minimipensioner fanns samlade i kommissionens och rådets gemensamma rapport om tillräckliga och stabila pensioner som antogs av rådet (sysselsättning och socialpolitik och Ekofin) den 6-7 mars 2003 (dok. nr 6527/2/03 rev.2). Tabellen baserar sig på uppgifter ur Missoc-databasen (Mutual Information System on Social Protection in the Member States — Ömsesidig information om socialt skydd i Europeiska unionens medlemsstater), generaldirektoratet för sysselsättning och socialpolitik och bidrag från medlemsstaterna.

När det gäller konsumentpriserna uppgick den årliga ökningen i euroområdet för 2002 till 2,3 procent, det vill säga samma siffra som för 2001, enligt det harmoniserade konsumentprisindex. I sin senaste undersökning av effekterna av övergången till euro, beräknade Eurostat att denna troligen stod för 0,12-0,29 procent av den samlade prisökningen på 2,3 % i hela euroområdet (se bilagan till Eurostats pressmeddelande 69/2003 av den 18 juni 2003). Denna analys bekräftade att även om konsumenterna upplevde betydande prisökningar för vissa varor och tjänster kunde övergångseffekten inte anses som en huvudfaktor bakom inflationen under 2002. Det är dock möjligt att sådana kraftiga prisökningar inom vissa sektorer (främst mindre tjänster och vissa av de mest köpta varorna) kan bidra till att förklara att inflationen uppfattas vara högre än den faktiskt är. I detta sammanhang bör det noteras att varje eventuell påverkan uppåt på inflationssiffrorna på grund av övergången till euro kan förväntas vara tillfällig. Vid den Eurostatundersökning som anges ovan gick det inte att finna några bevis för att övergången skulle ha haft någon effekt på inflationssiffrorna hittills under 2003. På medellång till lång sikt en kommer den gemensamma valutan att leda till ökad konkurrens i euroområdet och därmed till lägre konsumentpriser.

Vad slutligen gäller acceptansen för euron noterar kommissionen att enligt den senaste ”eurobarometern” (våren 2003) uttryckte 75 procent av de svarande i euroområdet sitt stöd för den gemensamma valutan. Detta var en ökning med 4 procent jämfört med den undersökning som gjordes hösten 2002 och en återgång till den nivå som nåddes omedelbart efter införandet av eurosedlarna och euromynten den 1 januari 2002, som i sin tur var den högsta nivån sedan 1994.