ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3021/00

från Laura González Álvarez (GUE/NGL) till kommissionen

(26 september 2000)

Ämne: Förbud mot drivgarn

Rådet beslöt 1992 att införa en maximal längd för drivgarn på 2,5 kilometer. Trots de befintliga bestämmelserna fortsatte denna typ av fiske att bedrivas. Därför antog rådet förordning (EEG) 1239/98(1), i vilken det fastslogs att bruket av drivgarn skulle vara tillåtet i allt mindre utsträckning fram till den 1 januari 2002, som är slutdatumet för övergångsfasen för en anpassning av fiskeflottorna.

De spanska fiskeorganisationerna har dock denna sommar anmält att överträdelser av ovannämnda förordning har gjorts av franska fiskefartyg i Atlanten och italienska fiskefartyg i Medelhavet, vilka fortsätter att använda drivgarn som ibland är över tio kilometer långa. Förutom att dessa överträdelser av gemenskapsrätten skapar illojal konkurrens mellan fiskare, på grund av att denna fiskemetod är mer effektiv än andra traditionella metoder, reser de hinder för andra fartygs navigering och ger upphov till allvarliga ekologiska skador i samband med oönskade fångster av arter såsom delfiner, valar och hajar.

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit och planerar att utforma för att säkerställa att förordning (EEG) 1239/98 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna efterlevs?

Hur många överträdelser har kommissionen fått kännedom om per år och land sedan 1998 fram till idag?

Hur många fartyg per år, uppdelade efter land, har fått tillåtelse att använda drivgarn sedan 1998 till 2000?

(1) EGT L 171, 17.6.1998, s. 1.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 oktober 2000)

Rådets förordning (EG) nr 1239/98 av den 8 juni 1998 om ändring av förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna är ett av kommissionens viktigaste instrument för att kontrollera fisket, och man gör från kommissionens sida varje år en bedömning av om dessa bestämmelser efterlevs. Kommissionens inspektörer deltar också regelbundet i de inspektioner till havs och till lands som de berörda medlemsstaterna organiserar.

Parlamentsledamoten kan ta del av resultatet av dessa kontroller i publikationen Rapport sur l'application en 1998 et 1999 de la législation communautaire relative à l'utilisation des filets maillants dérivants pour la capture des grands migrateurs en Atlantique NE et en Méditerranée. Denna skrift har också lagts fram för parlamentet.

Antalet fartyg som har fått tillstånd av medlemsstaterna att delta i fiske efter vit tonfisk med drivgarn under perioden 19982000 återges i tabellen nedan.

>Plats fÄHor tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-2872/00

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(14 september 2000)

Ämne: Avtalen med Ryssland och Island om kabeljofiske

Sektorn för kabeljofiske i Spanien och, mer konkret, de galiciska företagen, har för avsikt att inom ramen för handelsförbindelser med dessa stater upprätta avtal mellan Europeiska unionen och Ryssland och Island som gör det möjligt för dem att öka fiskekvoterna för kabeljo i de vatten där dessa stater har suveränitet. Denna sektor har inlett förhandlingar med kommissionen. I vilket läge befinner man sig i denna fråga? Kommer kommissionen att försvara ståndpunkten hos en sektor som anser att de 16 000 ton kabeljo som fångas av deras fartyg är klart otillräckligt, när fångstområdet begränsats till Svalbardöarna, och man i dag å andra sidan nekas fiske i denna arts fångstområde i de grönländska vattnen?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(13 oktober 2000)

Kommissionen känner till de galiciska fartygsägarnas kamp för större torskkvoter. Kommissionen har haft ett flertal informella kontakter med företrädare för sektorn, men har ännu inte förhandlat med privata parter i frågan.

Kommissionen har begärt förhandlingsmandat från rådet att förhandla fram ett samarbetsavtal med Ryssland på fiskeområdet. Rådet har emellertid ännu inte fattat något beslut i frågan på grund av bland annat den politiska utvecklingen i Ryssland.

Det är föga sannolikt att Island skulle bevilja gemenskapsfartyg en torskkvot. Den enda art som omfattas av det befintliga avtalet med gemenskapen är kungsfisk.

Kommissionen har vid ett flertal tillfällen och inom ramen för olika avtal försökt få till stånd större kvoter för torsk och andra arter till förmån för Spanien och andra medlemsstater. Det är emellertid svårt att nå detta mål eftersom det finns ett behov bibehålla en viss stabilitet och det finns risk för utfiskning av vissa bestånd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2497/00

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(2 augusti 2000)

Ämne: Effekten av nätverket Natura 2000 på provinsen Malaga i Spanien

Med nätverket Natura 2000 vill EU verka för skyddade områden med högt ekologiskt värde. På så sätt kan man utvidga områden av gemenskapsintresse med prioriterade arter inom floran och faunan.

Vad beträffar provinsen Malaga i Spanien har effekten av Natura 2000 väckt särskild uppmärksamhet bland naturälskare med målet att utvidga de ytor som skall bevaras enligt nätverkets målsättning.

Kan kommissionen exakt specificera vilken effekt Natura 2000 kommer att få på provinsen Malaga i Spanien, och när EU:s officiella deklaration i ämnet kommer att göras?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(14 september 2000)

Provinsen Malaga är belägen i den biogeografiska region som utgörs av Medelhavet. För denna region har de spanska myndigheterna utlovat en kompletterande lista över områden senast i december år 2000.

Kommissionen kan därför inte utvärdera alla förslag som inlämnats av Spanien och övriga medlemsstater inom denna biogeografiska region före första halvåret år 2001. Kommissionen kommer att kunna anta en lista över Natura 2000-områden för Medelhavsregionen under år 2001 under förutsättning att de nationella listorna över skyddade områden kommer att omfatta en tillräckligt stor representation av alla naturliga livsmiljöer och alla djur- och växtarter som förekommer i denna biogeografiska region.

I detta skede kan kommissionen således inte uttala sig om vilka områden som slutligen kommer att omfattas i provinsen Malaga eller om vilka åtgärder som kommer att vidtas för förvaltning av dessa områden. Det är de spanska myndigheterna som har ansvaret för dessa åtgärder.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2227/00

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(3 juli 2000)

Ämne: Kan antalet olyckor minska om motorfordon har ljuset tänt?

En undersökning som nyligen genomförts av några universitet i USA och sedan upprepats av ett forskningscentrum i Paris visar att om motorfordon alltid alltså även på dagtid hade framljuset (ljus svagare än helljus) tänt, skulle antalet olyckor minska med 16 procent.

Känner kommissionen till dessa uppgifter, och har den genomfört eller kommer den att genomföra undersökningar på detta område?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(11 september 2000)

Kommissionen följer noga resultaten från forskning om hur effektivt det är att använda halvljuset dagtid för att minska antalet olyckor. Resultaten från den omfattande forskning som skett på detta område är inte avgörande, men de pekar mot att det skulle inverka positivt på vägsäkerheten om alla fordon använde ljus dagtid och att effekten är direkt proportionell mot det omgivande dagsljuset. Uppskattningarna av hur mycket antalet olyckor skulle minska varierar kraftigt och debatteras fortfarande livligt på vetenskaplig nivå. Den undersökning frågeställaren nämner bidrar till denna uppskattning.

Kommissionen drar slutsatsen att halvljusanvändning dagtid troligen är en kostnadseffektiv vägsäkerhetsåtgärd, men inte av lika stor betydelse som till exempel fördelarna med hastighetsbegränsning, mindre alkohol i kombination med bilkörning eller ökad bilbätesanvändning. Kommissionens syn på betydelsen av dessa åtgärder beskrivs närmare i det senaste meddelandet om vägsäkerhet(1).

Det bör också påpekas att halvljusanvändning dagtid har en kostnad, i form av högre bränslekonsumtion. Kommissionen har uppskattat att den maximala extra bränsleförbrukningen och påföljande koldioxidutsläpp ligger mellan 1,5 % och 2 %, även om detta i viss utsträckning beror på halvljusets tekniska specifikation.

(1) KOM(2000) 125.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3045/00

från Daniel Hannan (PPE-DE) till kommissionen

(28 september 2000)

Ämne: Eurospel

Vilka spel avsedda för allmänheten har producerats inom Europeiska unionen för att sprida kunskap om euron?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(17 november 2000)

Kommissionen har inom ramen för programmet Eurofacile utvecklat prototyper av spel tillsammans med konsumentorganisationer och organisationer som företräder grupper som har svårt att få tillgång till euroinformation.

Utöver dessa spel av uteslutande pedagogisk karaktär har kommissionen valt att avstå från att ge finansiellt stöd till kommersiella spelprodukter, för att undvika ingrepp på ett mycket konkurrensutsatt område. Som ett led i partnerskap med icke vinstdrivande sammanslutningar har vissa spel kunnat ingå som undervisningsmaterial i projekt.

Kommissionen har dessutom ställt uppgifter till speltillverkarnas förfogande, t.ex. databasen Quest som innehåller frågor och svar om euron.

Utan att göra anspråk på att ha uttömmande information, så känner kommissionen till eurospel som släppts ut på marknaden av kända tillverkare.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3186/00

från Marie-Arlette Carlotti (PSE) till kommissionen

(4 oktober 2000)

Ämne: Förhandlingarna om Turkiets anslutning till Europeiska unionen och erkännande av folkmordet på armenier

I sin resolution från juni 1987 om en politisk lösning av den armeniska frågan(1) bedömde parlamentet särskilt att den armeniska frågan och frågan om minoriteter i Turkiet måste lösas inom ramen för förbindelserna mellan Turkiet och gemenskapen och uppmanade de turkiska myndigheterna att officiellt erkänna att de tragiska händelser som utspelades åren 19151917 och som drabbade armenier boende inom ottomanska rikets territorium var ett folkmord enligt den definition som FN ger i konventionen som generalförsamlingen antog den 9 december 1948.

Med anledning av att Europeiska rådet bekräftade Turkiets ställning som kandidatland för anslutning i Helsingfors i december 1999 och att institutionernas verksamhet och den politiska dialogen i associeringsrådet återupptogs i april förra året skulle jag vilja ställa följande fråga: Kan Europeiska kommissionen säga närmare vilken prioritet frågan om turkiska myndigheters erkännande av folkmordet på armenier har inom ramen för förhandlingarna om Turkiets anslutning till Europeiska unionen?

(1) EGT C 190, 20.7.1987, s. 119.

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(30 oktober 2000)

Kommissionen anser att denna fråga inte omfattas av Köpenhamnskriterierna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3247/00

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(20 oktober 2000)

Ämne: Förhandlingar med Kap Verde om ett nytt fiskeavtal

Gemenskapens fiskesektor är oroad över att fiskeavtalet mellan gemenskapen och Kap Verde löpte ut den 6 september i år utan att det ännu finns en tidsplan för förhandlingar om en förnyelse av avtalet.

Vilken typ av kontakter har kommissionen haft med myndigheterna på Kap Verde med anledning av avtalets förnyelse? Har kommissionen och Kap Verdes regering fastställt en förhandlingsplan?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(6 december 2000)

Kommissionen tackar parlamentsledamöterna för visat intresse för förnyelsen av protokollet till fiskeavtalet mellan gemenskapen och republiken Kap Verde och önskar upplysa om följande.

Väl medveten om vikten av att förnya protokollet innan det löpte ut, deltog kommissionen efter en serie inledande kontakter i tre förhandlingsrundor, i Bryssel den 1920 juli 2000, i Praia den 2325 augusti 2000 och i Bryssel den 67 november 2000.

Trots betydande framsteg under de tre förhandlingsrundorna, särskilt beträffande fiskemöjligheter och ekonomisk ersättning, kunde något avtal inte slutas. Kommissionen, i full enighet med de berörda medlemsstaterna (särskilt Spanien), kunde inte acceptera kravet från Kap Verde på att avtalet skulle omfatta en skyldighet för fartyg som bedriver fiske med flytlinor att landa sina fångster i Mindelos hamn.

Kommissionen gör sitt yttersta för att ett avtal skall kunna slutas så snart som möjligt. KapVerde har emellertid inte kunna fastställa något nytt datum för förhandlingar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2593/00

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(1 augusti 2000)

Ämne: IRELA

Under det besök som kommissionsledamot Patten, ansvarig för utrikesfrågor, gjorde i utskottet för utveckling och samarbete vid sammanträdet i Strasbourg i juni 2000, informerade han utförligt och briljant om sina projekt i samband med reformen av kommissionens avdelning för utrikes frågor och biståndspolitik.

Några av de frågor som jag ställde till honom under debatten besvarades emellertid inte, sannolikt på grund av tidsbrist. För att i lugn och ro kunna besvara dem, frågar jag därför på nytt:

När det gäller IRELA (Institutet för förbindelserna med Latinamerika), vilka planer har kommissionsledamot Patten för genomförbarheten och målen, framför allt med hänsyn till institutets brist på ekonomiska resurser, som gör att personalen tjänstemän och anställda som arbetar där inte har fått ut några löner sedan januari?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(11 september 2000)

Vid rådets möte (allmänna frågor) den 10 juli 2000 antogs ett förslag om att tillsätta en informell tillfällig arbetsgrupp, som skall bestå av företrädare för ordförandeskapet och biträdas av sekretariatet, kommissionen, parlamentet och berörda medlemsstater. Arbetsgruppen har till uppgift att finna en lösning på de problem som Instituto de Relaciones Europeo Latino americanas (IRELA) ställs inför och den skulle samtidigt vara ett lämpligt forum för diskussioner om IRELA:s framtida rättsliga grund och inkomstkällor, med alla berörda parters benägna bistånd.

I avvaktan på resultatet från arbetsgruppens diskussioner kan kommissionen inte lägga fram någon ståndpunkt i fråga om IRELA:s framtida struktur eller dess inkomstkällor. Kommissionen anser dock att en permanent lösning är nödvändig och att arbetsgruppen bör inrättas och påbörja sin verksamhet så snart som möjligt.

När det gäller personalen är kommissionen medveten om att IRELA:s experter under de senaste månaderna har fortsatt att driva verksamheten trots institutets finansiella problem. IRELA har ingen spridning av sina inkomstkällor i syfte att garantera institutets fortsatta verksamhet och stabila arbetsförhållanden för personalen. Kommissionen beklagar den nuvarande situationen, särskilt med tanke på kvaliteten på det arbete som IRELA utför.

IRELA är i alla händelser en självständig institution och kommissionen varken kan eller bör ingripa i dess personalpolitik.

Kommissionen är villig att inom ovannämnda arbetsgrupp och inom ramen för givna finansiella bestämmelser diskutera eventuella lösningar när det gäller IRELA:s personal.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3510/00

från Jan Andersson (PSE) till kommissionen

(10 november 2000)

Ämne: Arbetslöshetsersättning i annat EU-land

Den fria rörligheten för medborgare inom EU måste främjas och måste gälla för alla grupper. EU har gemensamma regler som gör det möjligt för arbetssökande att erhålla arbetslöshetsersättning i ett annat EU-land. Kostnaden ligger fortfarande kvar i hemlandet men skall administreras av myndigheterna i det land där man är arbetssökande. Varje år ansöker endast i Sverige ca 1 600 personer om tillstånd att få arbetslöshetsersättning i ett annat EU-land.

En undersökning i Sverige förra året visade att ca varannan arbetssökande och berättigad till arbetslöshetsersättning i ett annat EU-land enligt EU:s regler hade problem att få ut sina pengar i det land där man var arbetssökande.

Är kommissionen medveten om detta problem och ämnar kommissionen agera för att se till att arbetssökande i framtiden kan få ut sin arbetslöshetsersättning i annat EU-land utan problem?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(14 december 2000)

Rådets förordning (EEG) nr 1408/71(1) innehåller detaljerade bestämmelser om samordningen av sociala trygghetssystem i medlemsstaterna när gemenskapens arbetstagare och deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Artikel 69 i förordningen innehåller bestämmelser som ger en arbetslös möjlighet att på vissa villkor söka arbete i en annan medlemsstat och att under denna period behålla rätten till arbetslöshetsersättning från den första medlemsstaten. Förmånerna tillhandahålls under denna period av socialförsäkringsinstitutionen i den medlemsstat där den arbetslöse söker arbete. Socialförsäkringsinstitutionen i den första medlemsstaten är skyldig att ersätta förmånsbeloppet till den socialförsäkringsinstitution som utbetalat det.

Parlamentsledamoten antyder att medlemsstaterna inte genomför denna bestämmelse på rätt sätt. Kommissionen behöver emellertid mer information för att kunna bestämma om gemenskapslagstiftningen inte har följts i något särskilt fall.

(1) Senaste konsoliderade versionen: Rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 om ändring och uppdatering av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, samt av förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 EGT L 28, 30.1.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2387/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(13 juli 2000)

Ämne: Språken vid konsumentupplysningen

Av svaret på frågan E-0614/00(1) framgår det att medlemsstaterna kan vidtaga åtgärder genom vilka det fastställs att etiketter på importerade varor måste vara på språket i den region i vilken varorna ska säljas eller på ett annat språk som konsumenterna i regionen i fråga lätt kan förstå.

Vilka medlemsstater har lagstiftning för att reglera de språk som skall användas vid konsumentupplysning? Vilka språk är i dessa medlemsstater obligatoriska för konsumentupplysningen?

(1) EGT C 46 E, 13.2.2001, s. 19.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 oktober 2000)

I svaret på frågeställarens skriftliga fråga E-614/00(1) förklarade kommissionen principen för användningen av språk vid konsumentupplysning.

Kommissionen är medveten om att det finns bestämmelser om språkanvändning i flera medlemsstater. Enligt tillgängliga uppgifter ingår emellertid sådana bestämmelser vanligtvis i ett stort antal lagtexter, som var och en gäller en specifik produkt, produktkategori eller konsumentfråga.

Kommissionen får information om sådana bestämmelsers omfattning endast då en medborgare eller ekonomisk aktör klagar på hur en nationell lag fungerar eller på hur en nationell förvaltning bemött dem. Det är därför enklare för medlemsstaterna att tillhandahålla en uttömmande lista över deras lagstiftning avseende märkning och språkanvändning, och om så är nödvändigt eller på begäran, skälen till sådana regler.

Under alla omständigheter kan medborgarna och de ekonomiska aktörerna alltid vända sig till kommissionen för ett klargörande eller med ett klagomål i fråga om ett specifikt problem som rör bestämmelser om språkanvändning i en medlemsstat.

(1) EGT C 46 E, 13.2.2001, s. 19.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2055/00

från Pervenche Berès (PSE) till kommissionen

(27 juni 2000)

Ämne: Angående: Flytgasdrivna (gasoldrivna) bilar

Mot bakgrund av det ständiga hinder för den fria rörligheten som de olika nationella bestämmelserna för flytgasdrivna bilar utgör och avsaknaden av ömsesidigt erkännande, tänker kommissionen föreslå ett direktiv som skulle göra det möjligt för sådana fordon att färdas omkring och tas emot i alla medlemsstaterna och samtidigt vidmakthålla rigorösa normer för säkerheten?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(7 september 2000)

Kommissionen lade den 28 januari 1999 fram ett förslag till rådets beslut om gemenskapens anslutning till förordning nr 67 utfärdad av FN:s ekonomiska kommission för Europa om typgodkännande av särskild utrustning för gasoldrivna bilar(1).

Rådets godkännande av detta beslut, efter parlamentets yttrande, kommer att göra det möjligt att införliva förordning nr 67 i systemet för typgodkännande av fordon och således komplettera gemenskapens gällande lagstiftning. Förordningen kommer att publiceras iEGT innan den träder i kraft.

Syftet med den ändrade förordningen nr 67 är särskilt att avlägsna de tekniska hindren för handel med motorfordon samtidigt som en hög säkerhets- och miljöskyddsnivå garanteras.

(1) KOM(1999) 14 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3311/00

från Adriana Poli Bortone (UEN) till kommissionen

(18 oktober 2000)

Ämne: Alitalias biljettpriser

I rådets förordning (EEG) nr 2409/92(1) om biljettpriser och tariffer för lufttrafik föreskrivs det att den fria prissättningen bör kompletteras av lämpliga åtgärder till skydd för konsumenternas och branschens intressen.

För sträckan Brindisi-Milano tar Alitalia ut en orimlig avgift på 800 000 ITL, vilket sannerligen inte gynnar invånarna i ett mål 1-område såsom Apulien.

Trots bestämmelserna i förordningens artikel 6.1 a om att en medlemsstat kan besluta att upphäva ett baspris som är orimligt högt till kundernas nackdel, har den italienska regeringen fortfarande inga planer på att vidta åtgärder trots protester från konsumenterna. Enligt artikel 8 i samma förordning skall kommissionen minst en gång om året (mldr) samråda med företrädare för konsumentorganisationerna på luftfartsområdet inom gemenskapen om flygpriser och dithörande frågor.

Har kommissionen redan utfört de uppgifter som föreskrivs i artikel 8? Har den för avsikt att gå vidare i frågan om de orimligt höga avgifter som Alitalia tar ut, bland annat för att uppmana den italienska regeringen att ingripa och därigenom äntligen bidra till fullbordandet av den inre marknaden genom att rättvisa biljettpriser fastställs mot bakgrund av direktivet och gemenskapsförordningen?

(1) EGT L 240, 24.8.1992, s. 15.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(16 november 2000)

Kommissionens översyn av de sträckor som nämns gav inga bevis för att biljettpriserna på dessa sträckor är överdrivet höga i jämförelse med motsvarande kostnader för dem. Det förefaller därför inte som om det i detta fall föreligger någon överträdelse av rådets förordning (EEG) nr 2409/92 av den 23 juli 1992 om biljettpriser och tariffer för lufttrafik.

Kommissionen ser regelbundet över prisutvecklingen för flygbiljetter och den allmänna utvecklingen visar tecken på prisminskning i gemenskapsområdet, vilket går att läsa i meddelandet Den europeiska luftfartsnäringen: från inre marknad till globala utmaningar(1).

(1) KOM(1999) 182 slutlig.