ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-3601/97 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (6 november 1997)

Ämne: Tidsplan för framläggandet av kommissionens nya förslag om förbud mot drivgarn

Den 30 april i år lade den spanska delegationen fram en begäran inför rådet (fiske) om förbud mot drivgarn, en begäran som stöddes av den italienska och tyska delegationen, under förutsättning att det nya förslaget hade den ordalydelse som Europaparlamentet fastställt i sitt betänkande.

I samma anda uttalade sig kommissionsledamot Bonino inför Europaparlamentets plenarsammanträde den 10 juni 1997, då hon lovade att lägga fram ett nytt förslag före utgången av detta år.

Den ratificering av fördraget som gjordes av ovannämnda delegationer vid Tojas informella råd i september 1997, liksom den brittiske fiskeriministerns uttalande inför den spanska delegationen om att den brittiska regeringen skulle stödja ett förbud formulerat i enlighet med Europaparlamentets betänkande, tyder på att det finns tillräcklig majoritet i rådet för kommissionens nya ändrade förslag.

Kan kommissionen före utgången av detta år upplysa om tidsplanen för framläggandet av detta förslag?

Finns det någon anledning till att kommissionen skulle ha ändrat den åsikt man framförde vid Europaparlamentets plenarsammanträde?

Har någon medlemsstats regering meddelat kommissionen en motsatt eller annan uppfattning än den som uttrycktes av ministerrådet i april och i Tojas informella råd, vilken skulle kunna ifrågasätta den nya majoriteten eller leda till en ändring av strategin för att slutgiltigt lösa problemet med användningen av drivgarn?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (9 december 1997)

Kommissionen önskar först och främst klarlägga att något informellt ministerråd aldrig har ägt rum i Toja, och bekräftar ånyo sin bestämda vilja att snabbt nå fram till en lösning av drivgarnsfrågan. Slutresultatet i detta ärende är inte beroende av att kommissionens aktuella förslag tjänar som grund till ett kompromissförslag från ordförandelandet eller av att ett nytt förslag läggs fram. Resultatet är beroende av om det är möjligt att samla en kvalificerad majoritet för att fatta beslut.

Det är mot bakgrund av detta som kommissionen i april 1997 tog kontakt med de medlemsstater som är närmast berörda för att finna ut det bästa sättet att lösa det hela. Kontakterna med medlemsstaterna har inte gjort det möjligt att samla en kvalificerad majoritet för det innevarande ordförandelandets kompromissförslag före slutet av 1997.

Det brittiska ordförandeskapet har tydligt uttryckt en önskan om att handla snabbt, varför förutsättningarna för att uppnå den nödvändiga kvalificerade majoriteten i rådet nu verkar ha uppfyllts.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3404/97 från Ole Krarup (I-EDN) till kommissionen (28 oktober 1997)

Ämne: Direktiv om uppehållstillstånd

Med hänvisning till Amsterdamfördragets nya bestämmelser om ökad fri rörlighet för personer m.m ombeds kommissionen redogöra för i vilken omfattning de tre direktiv om uppehållstillstånd som antogs 1990 nu kommer att gälla för ett större antal personer?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (29 januari 1998)

De direktiv som parlamentsledamoten hänvisar till är direktiven 90/365/EEG om rätt till bosättning för anställda och egna företagare som inte längre är yrkesverksamma ((EGT L 180, 13.7.1990. )), 90/364/EEG om rätt till bosättning (1) och 93/96/EEG om studerandes rätt till bosättning ((EGT L 317, 18.12.1993. )).

Genom dessa direktiv utvidgas tillämpningsområdet för uppehållsrätten, som ursprungligen var begränsad till personer som bedriver ekonomisk verksamhet. Det bör noteras att det föreskrivs i artikel 1 i direktiv 90/364/EEG att man där avser ¨medborgare i medlemsstater som inte åtnjuter denna rätt enligt andra bestämmelser i gemenskapsrätten¨.

Denna utvidgning av uppehållsrätten har bekräftats genom Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen. Genom den artikel 8a som införts i EG-fördraget görs den fria rörligheten till en grundläggande och personlig rättighet som varje medborgare i unionen innehar, utan hänvisning till ekonomisk verksamhet ((Kommissionens andra rapport om unionsmedborgarskapet, KOM(97) 230, slutlig. )). I artikel 8a anges dock att denna rätt gäller utan inskränkningar av de begränsningar och villkor som föreskrivs i EG-fördraget och sekundärlagstiftningen.

Amsterdamfördraget, i vilket den ovan nämnda artikel 8a återfinns, ändrar inte den juridiska situationen vad gäller uppehållsrätten.

Kommissionen vill tillägga att i den rapport som den håller på att utarbeta om tillämpningen av de tre ovannämnda direktiven, kommer den att ge särskild uppmärksamhet till de svårigheter som medborgarna kan möta då de hävdar sin uppehållsrätt enligt en eller flera av dessa rättsakter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3663/97 från Carlo Ripa di Meana (V) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Tilldelning av byggkontrakt för Nuova Tangenziale Est (Nya östra genomfartsleden)

Det framgår av en utfrågning av Roms borgmästare, Francesco Rutelli, vilken presenterats av kommunfullmäktigeledamoten Adriana Spera, att den kommunala förvaltningen i Rom genom att tilldela aktiebolaget Ferrovie dello Stato (Statens järnvägar) ett kontrakt på över 6 miljarder lire för byggande av Nuova Tangenziale Est (Nya östra genomfartsleden) har brutit mot direktiv 92/50/EEG ((EGT L 209, 24.7.1992, s. 1. )) som införlivats i den italienska lagen genom direktiv Lgs. nr 157/95. Det främsta felet består i att Roms kommun gjort upp om kontraktet genom privata förhandlingar utan att ta in något anbud på gemenskapsnivå, eftersom man felaktigt antog att kontraktet i fråga utgjorde ett undantag. Eftersom det dessutom framgår att såväl kommunfullmäktigeledamoten Spera som Usicons (konsumenternas organisation) tidigare tagit upp frågan med kommissionen, tillfrågas kommissionen om den har vidtagit några åtgärder och i så fall vilka resultat dessa har lett till.

Är det för övrigt på grund av ett ingripande från kommissionen som Roms borgmästare återkallat beslutet att tilldela Ferrovie dello Stato kontraktet och efter nya privata förhandlingar istället gett det till aktiebolaget S.T.A., ett företag som helt och hållet kontrolleras av Roms kommun och inte sysslar med byggnadsprojekt utan med borttransportering av felparkerade bilar och därför saknar ensamrätt till kontrakt genom privat förhandling?

Svar lämnat av Mario Monti på kommissionens vägnar (6 januari 1998)

Den 17 mars 1997 översände kommissionen en begäran om upplysningar till de italienska myndigheterna och angav att den fann vissa oklarheter vad gällde förenligheten med gemenskapslagstiftningen av att kontraktet för byggandet av den nya östra genomfartsleden tilldelas Ferrovie dello Stato S.p.A. De italienska myndigheterna lämnade sina synpunkter den 2 oktober 1997 och angav att de höll på att undersöka alternativa lösningar.

Under tiden hade kommissionen underrättats om att Roms kommun hade fattat ett nytt beslut den 1 augusti 1997, vilket upphävde det tidigare beslutet. Den 24 oktober 1997 begärde kommissionen på nytt upplysningar av de italienska myndigheterna om detta nya beslut. Den angav att det råder oklarheter även beträffande denna nya upphandling, genom vilken företaget STA S.p.A. tilldelas kontraktet för byggandet av genomfartsleden, och dess förenlighet med gemenskapslagstiftningen och särskilt med direktiv 92/50/EEG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3766/97 från Cristiana Muscardini (NI), Gastone Parigi (NI) och Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (21 november 1997)

Ämne: Säkerhetsnormer i de europeiska föreskrifterna

Vissa stater, däribland Italien, följer inte gällande gemenskapsbestämmelser för säkerhetsnormer, inte bara på arbetsplatser utan framför allt på kur- och rehabiliteringsorter. I vissa stater, däribland Italien, förekommer motsägningar mellan olika föreskrifter om säkerhetsnormer. Kan kommissionen företa en undersökning i alla medlemsstater i EU angående tillämpningen av de europeiska säkerhetsnormerna och sända en formell underrättelse för att de länder som endast delvis eller inte alls visar uppfylla kraven skall göra detta?

Svar från Padraig Flynn på kommissionens vägnar (9 januari 1998)

Kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten är en ständigt pågående verksamhet för kommissionen. I just detta fall, direktiv om skydd för arbetstagarnas hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, håller den på att utvecklas, eftersom tidsgränserna för genomförande av direktiven inte gått ut förrän nyligen.

För ytterligare upplysningar om denna del av kommissionens verksamhet hänvisas parlamentsledamoten till den fjortonde årliga rapporten från kommissionen till parlamentet om kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten ((EGT C 332, 3.11.1997. )), särskilt bilagan ¨Rapport om tillämpningen av direktiv¨.

Dessutom skall medlemsstaterna regelbundet meddela kommissionen om den praktiska tillämpningen av direktiven. När de finns att tillgå kommer dessa meddelanden jämte en rapport från kommissionen att överlämnas till parlamentet, rådet samt Ekonomiska och sociala kommittén.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3906/97 från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Strukturfondsmedel för Toscana och brott mot lagar om förebyggande av jordskalv

Toscana anses allmänt vara en region som drar stor nytta av gemenskapsmedel. Likväl förekommer det stora brister vad gäller att bekämpa arbetslösheten och stimulera den industriella utvecklingen, något som ju utgör två av finansieringens mål. Låt oss exempelvis nämna en fabrik (för finmekanik), vars konstruktion inleddes för 14 år sedan. Denna fabrik kan fortfarande inte inleda sin produktion på grund av att den regionala civilingenjörsmyndigheten inte har fastställt att den är förenlig med lagstiftningen om förebyggande av jordskalv. En politisk och byråkratisk kamp mellan regiondirektören, som vägrar anmoda fabrikskonstruktören att respektera lagstiftningen, och borgmästaren i Pisa kommun, som har förklarat fabriken som en fara för allmänheten och privatpersoner, har sedan 14 år förhindrat inledande av produktionen och anställning av arbetskraft.

1. Kan kommissionen uppge hur stort bistånd gemenskapen har beviljat regionen Toscana för industriell utveckling och kampen mot arbetslöshet?

2. Anser kommissionen inte att det behövs ett harmoniskt samarbete mellan de offentliga myndigheterna, vilkas enda mål skall vara att betjäna allmänheten genom lösningar som kräver respekt för bestämmelserna om förebyggande av jordskalv och som stimulerar sysselsättningen?

3. Kan kommissionen uppge vilka förfaranden man tillämpar för att kontrollera användningen av gemenskapsmedel i Toscana, med beaktande av att regionen under 14 år av oförklarliga orsaker har hållit en fabrik stängd, som skulle kunna anställa personal och inleda sin produktion omedelbart?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (21 januari 1998)

Regionen Toscana bör erhålla drygt 500 miljoner ecu i stöd från gemenskapens strukturfonder under perioden 1994-1999 för att bistå dess industriområden och landsbygdsområden i tillbakagång, samt för utveckling av mänskliga resurser.

Genomförandet av de berörda programmen följs upp genom uppföljningskommittéer i vilka företrädare för kommissionen ingår. När det gäller finansiell kontroll är medlemsstaterna skyldiga att regelbundet kontrollera att de verksamheter som finansierats har genomförts ordentligt. Tjänstemän från kommissionen kan utföra stickprovskontroller på platsen.

När det gäller den fabrik i Pisa som ledamoten nämner har kommissionen inte några särskilda kunskaper i ärendet. Med hänsyn till att Pisa blev berättigat till gemenskapsbistånd så sent som i januari 1994 framstår det dock som föga troligt att projektet i fråga skulle ha erhållit gemenskapsfinansiering. I alla händelser är de politiska och byråkratiska problem som ledamoten nämner främst en fråga för de berörda italienska myndigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3640/97 från David Martin (PSE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Försök på djur som infångats i naturen

Kommissionen anmodas att närmare redogöra för vilka åtgärder den, och medlemsstaterna, för närvarande vidtar för att säkerställa att primater som infångats i naturen inte används som försöksdjur när andra djur skulle ¨vara tillfyllest för att uppnå syftena med försöket¨?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (18 december 1997)

Medlemsstaterna svarar för att bestämmelserna i direktiv 86/609/EEG om skydd av djur som används för försök och andra vetenskapliga ändamål ((EGT L 358, 18.12.1986. )) efterlevs inom sitt territorium. Ett undantag från förbudet mot att använda djur som inte är uppfödda särskilt för dessa ändamål kan erhållas ¨genom bestämmelser som fastställts av myndigheten¨ (artikel 19.4 i direktivet) och det överlåts åt medlemsstaterna att avgöra huruvida sökanden på ett tillfredsställande sätt motiverat att ¨andra djur inte skulle vara tillfyllest för att uppnå syftena med försöket¨ (artikel 7.3).

Det är kommissionen uppgift att granska att direktivet på ett riktigt sätt har införlivats i medlemsstaternas nationella lagstiftning och att det tillämpas korrekt. Vad beträffar bestämmelserna i artiklarna 7.3, 19.4 och 21 om användning av djur som inte är uppfödda särskilt för dessa ändamål har kommissionen i fyra fall inlett överträdelseförfaranden som delvis avser en eller flera av dessa artiklar. Endast ett av dessa fall gäller felaktig tillämpning, medan de övriga rör tekniska aspekter vid införlivandet i nationell lagstiftning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3827/97 från Marco Cellai (NI) till kommissionen (28 november 1997)

Ämne: Undantag för finansiering av ett konfektyrkooperativ

Cooperativa Dolciaria Toscana, ett sk. kooperativ med begränsat ansvar, som grundades den 26 juli 1995 i Empoli, Florens, och som har 43 anställda, ingav den 28 februari 1996 en ansökan till Compagnia Finanziaria Industriale om att få delta i dess bolagskapital i enlighet med lag nr 49/1985 (Marcoralagen). Ansökningen, som godkändes av tjänstesektionen den 29 juli 1996, omfattar ett belopp på 1 069 828 000 ITL.

Ovannämnda tillstånd har blockerats för hela beloppet i avvaktan på det undantag från Europeiska unionen som erfordras. I mars 1997 godkändes dock en del av beloppet, nämligen 189 986 000 ITL, vilket motsvarar ¨de minimis¨-beloppet, och det italienska industridepartementet har flera gånger anmodat Europeiska unionen att bevilja det undantag som krävs för kooperativ som uppnått ¨de minimis¨- beloppet.

Finansiering enligt Marcoralagen har således endast beviljats för en del av ansökarna, medan andra, bland dem Cooperativa Dolciaria Toscana, fortfarande väntar på finansiering.

Kan kommissionen uppge på vilka grunder prioriteringen för tilldelning av finansiering har fastställts och framför allt varför Europeiska unionen fortfarande inte har beviljat det undantag som krävs för att tillståndet skall gälla och det ifrågavarande beloppet släppas? Är det möjligt och finns det vilja att upphäva denna blockering? Har de behöriga italienska myndigheterna följt det fastställda administrativa förfarandet för att anhålla om detta undantag?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (15 januari 1998)

Kommissionen har beslutat att inleda förfarandet enligt artikel 93.2 i EG-fördraget beträffande vissa planerade stödåtgärder enligt lag 49/85 (Marcoralagen), för vilka refinansieringen har lagts fram av de italienska myndigheterna.

Beslutet har meddelats till de italienska myndigheterna i en skrivelse av den 11 juni 1997. De italienska myndigheterna har svarat i en skrivelse av den 31 juli 1997.

Beslutet om att inleda förfarandet skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning på de elva officiella språken i enlighet med bestämmelserna om inledandet av förfarandet. När beslutet har offentliggjorts i EGT ((EGT C 309, 9.10.1997. )) har medlemsstaterna och andra berörda parter en månad på sig att lämna sina synpunkter.

Kommissionen kan sedan avsluta förfarandet och genom att fatta beslut om huruvida den anmälda stödordningen är förenlig med reglerna för statligt stöd.

Under tiden kan de italienska myndigheterna tillämpa stödordningen inom ramen för stöd av mindre betydelse, vilket man har gjort.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4028/97 från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Landminor och EU-bistånd

Välkomnar kommissionen Förenade kungarikets beslut att ompröva nivån för utvecklingsbistånd med hänsyn till om mottagarländerna inte undertecknar Ottawaavtalet om landminor?

Skulle det inte sålunda vara lämpligt att kommissionen rekommenderade att Europeiska unionen beslutar om en liknande särbehandling av mottagare av utvecklingsbistånd från EU som fortsätter att tillverka och exportera landminor?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar (2 februari 1998)

Kommissionen välkomnar sådana åtgärder från medlemsstaternas sida som kan bidra till att avhjälpa de tragiska konsekvenserna av den ansvarslösa och urskillningslösa användningen av truppminor (antipersonella minor) i många utvecklingsländer, och som uppmuntrar anslutning till den konventionen om förbud mot truppminor som öppnades för undertecknande i Ottawa den 3 december 1997.

Det kan glädjande nog meddelas att ett stort antal utvecklingsländer skrev under Ottawa-fördraget den 3 och 4 december 1997.

Kommissionen vill ändå understryka att gemenskapen i sin politik för utvecklingssamarbete inte uppställer några villkor beträffande mottagarländernas inställning till truppminor.

I rådets (biståndsfrågor) resolution av den 22 november 1996 om en integrerad och samordnad strategi i kampen mot truppminor undantas helt naturligt de länder som fortsätter att sälja, tillverka och lagra truppminor från de stödåtgärder som vidtas för minröjning, utom forskningsprojekt och åtgärder av humanitär karaktär eller som inriktas på utsatta grupper.

Frågan om en utsträckning av bestämmelserna i resolutionen till att gälla gemenskapens hela politik för utvecklingssamarbete kan övervägas inom ramen för diskussionerna om de framtida förbindelserna med utvecklingsländerna, då i form av uppmuntran för att få länderna att upphöra att tillverka, lagra, handla med samt använda truppminor.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3714/97 från Luciano Vecchi (PSE) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Hinder för fri rörlighet för läkare i Förenade kungariket

Åtskilliga gemenskapsmedborgare som har läkar- och kirurgexamen och kan styrka sin yrkesskicklighet, eller i vilket fall som helst har genomgått en medicinsk specialisering, särbehandlas negativt av de brittiska myndigheterna när det gäller tillgång till läkaryrket.

I många fall krävs det att läkare som är utbildade i en annan av unionens medlemsstater har en s.k. MRCP, som endast kan erhållas i Förenade kungariket efter två års allmän läkartjänstgöring, för att de skall få utöva yrkesverksamhet eller få tillgång till utbildning. Detta är inte nödvändigt i andra europeiska länder.

Mot bakgrund av att dessa förhållanden klart strider mot principen om fri rörlighet för arbetstagare och mot de horisontella och vertikala direktiven rörande lagenlig tillgång till yrken, undrar jag följande:

1. Är kommissionen underrättad om denna särbehandling?

2. Har kommissionen vidtagit eller avser den att vidta åtgärder mot de brittiska myndigheterna för att lösa de nuvarande problemen?

3. Vilka instrument finns att tillgå för de gemenskapsmedborgare som särbehandlats på grund av dessa bestämmelser?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (6 januari 1998)

1. och 2. I avsaknad av preciseringar som gör det möjligt för kommissionen att utföra de nödvändiga efterforskningarna om det påtalade problemet beklagar kommissionen att den för närvarande inte kan svara på frågan. Parlamentsledamoten ombeds att precisera de påtalade omständigheterna.

3. Gemenskapsmedborgare som anser sig vara diskriminerade av ett beslut som fattats av en medlemsstats myndigheter angående tillträde till en utbildning eller till en yrkesverksamhet och utövandet av denna, kan väcka talan enligt den interna lagstiftningen i den medlemsstaten. Om det föreligger tvivel om huruvida en bestämmelse i den interna lagstiftningen är förenlig med gemenskapslagstiftningen kan den berörda nationella domstolen eventuellt hänskjuta frågan till EG-domstolen och begära att denna meddelar förhandsavgörande i en eller flera frågor. Gemenskapsmedborgarna kan vidare ge in klagomål direkt till kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3908/97 från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Leverans av höganrikat uran till FRM II

1. Kan kommissionen bekräfta att Euratoms försörjningsbyrå förhandlar med ryska organisationer om att försörja europeiska forskningsreaktorer med höganrikat uran? Omfattar dessa förhandlingar även leverans till den omstridda FRM II-reaktorn i München?

2. Hur långt har förhandlingarna kommit? Vad har man kommit överens om, och vilka frågor är ännu inte avgjorda? När räknar man med att förhandlingarna avslutats?

3. Kan kommissionen bekräfta att Euratoms försörjningsbyrå har utarbetat ett förslag till avtal om leverans till FRM II-reaktorn av höganrikat uran från Ryssland?

4. Hyser kommissionen inga betänkligheter inför att inblandningen av FRM II kommer att innebära ett svårt bakslag för icke-spridningen av höganrikat uran, och om detta inte är fallet, varför inte?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (2 februari 1998)

Parlamentsledamoten hänvisas till kommissionens svar på hennes skriftliga fråga E-2903/97 ((EGT C 134, 30.4.1998, s. 33. )).

Sedan dess har kontakter tagits mellan ansvariga för vissa forskningsreaktorer inom gemenskapen och ryska myndigheter. Om leveranser av höganrikat uran kommer att ske som en följd av detta, kommer det att ske enligt de strikta reglerna för säkerhetskontroll och ickespridning.