SKRIFTLIG FRÅGA E-3133/98

från Raimo Ilaskivi (PPE) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Global harmonisering av fordonslagstiftningen

Det ursprungliga syftet med fordonslagstiftningen var att förbättra fordonens tekniska egenskaper och därigenom främja trafiksäkerheten. Allra längst i arbetet på att utveckla denna lagstiftning och dessa standarder nådde man i länder med egen bilproduktion. Biltillverkarna har av tradition alltid svartsjukt bevakat sina egna marknadsområden och ofta vädjat till nationella fördelar då man med hjälp av lagstiftning och standarder önskat hindra konkurrenter från att få tillträde till marknaderna.

Bilindustrins olika bestämmelser i olika världsdelar fungerar inte bara som handelshinder utan utgör också en ansenlig utgiftspost. För vart och ett av marknadsområdena är man ju tvungen att producera de modeller som godkänts inom det särskilda marknadsområdet, vilket ur produktionsteknisk synvinkel är mycket dyrt - för att inte tala om certifikationskostnaderna.

Vad ämnar Europeiska unionen göra för att åstadkomma en global harmonisering av fordonslagstiftningen?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(27 november 1998)

Syftet med ett avtal från 1958 som slutits under ledning av FN:s ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) är dels att det skall fastställas enhetliga internationella tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon, utrustning och delar, dels att säkerställa det ömsesidiga erkännandet av de godkännanden som de avtalsslutande parterna beviljat enligt dessa föreskrifter. På detta sätt har man velat underlätta och avreglera handeln med motorfordon mellan de avtalsslutande parterna vilket gynnar både tillverkare och konsumenter.

Efter omarbetningen av 1958 års avtal, genom vilken gemenskapen fick möjlighet att ingå som part, anslöt sig gemenskapen i mars 1998 till detta avtal enligt rådets beslut 97/836/EG(1). Hittills har 30 parter anslutit sig till 1958 års avtal, bland annat 14 medlemsstater och gemenskapen, Japan (från och med den 24 november 1998) och Ryssland. Mer än 100 tekniska föreskrifter inom bilsektorn har nu antagits inom ramen för avtalet.

För att gör det möjligt för länder som av olika skäl inte vill ansluta sig till 1958 års avtal (t.ex. USA) att delta i den internationella harmoniseringen, slöts ett parallellt avtal under ledning av FN/ECE den 25 juni 1998. Detta avtal avser också upprättandet av globala tekniska föreskrifter inom bilsektorn vilka bör vara i överensstämmelse med föreskrifterna i 1958 års avtal, men det behandlar inte det ömsesidiga erkännandet av godkännanden. Hittills har avtalet bara undertecknats av USA. Gemenskapen kommer att underteckna det parallella avtalet så snart de interna förfarandena har slutförts, bland annat efter att parlamentet givit sitt samtycke. Ett sådant samtycke bör ges före juni 1999 för att gemenskapen skall kunna delta i arbetet från början. Det parallella avtalet kommer att träda i kraft tidigast i oktober 1999.

De båda avtalen kommer att tillämpas parallellt inom ramen för FN/ECE med hjälp av arbetsgrupperna i denna organisation. Denna organisation, som har sitt säte i Genève, har kommit att bli världsforumet för internationell harmonisering inom motorfordonssektorn. För att gemenskapen skall kunna delta på ett effektivt sätt i arbetet och när det gäller att utarbeta normer inom detta viktiga organ, måste alla gemenskapsinstitutioner se till att de gemenskapsförfaranden som fastställs i rådets beslut 97/836/EG och i det framtida beslutet om godkännande av det parallella avtalet genomförs utan dröjsmål.

(1) EGT L 346, 17.12.1997.