ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3367/98

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(16 november 1998)

Angående: Sanitetsvaror från tredje land som säljs inom gemenskapen

Enligt klagomål från det grekiska förbundet för handel med sanitetsvaror sprids tusentals paket med kakel som tillverkas i Turkiet och Egypten på den grekiska marknaden och säljs som varor med ursprung i EU. Det olagliga i denna situation är att uppgifterna om kaklets och sanitetsvarornas ursprung förfalskas så att de framstår som gemenskapsvaror, något som allvarligt underminerar EU-producenternas intressen.

Känner kommissionen till denna situation, vad avser den att göra för att fastställa vilka som bär ansvaret för denna överträdelse och kommer den att utfärda nödvändiga rekommendationer till myndigheterna i de länder från vilka dessa sanitetsvaror kommer?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(29 januari 1999)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3476/98

från Luisa Todini (PPE) och Claudio Azzolini (PPE) till rådet

(24 november 1998)

Angående: Rätten till en rättvis rättegång

I ett domslut av den 2 november meddelade den italienska domstolen för konstitutionella frågor att strafflagstiftningens artikel 513, som med överväldigande majoritet antogs i parlamentet i juli 1997, delvis är lagstridig.

Detta beslut skall tillämpas retroaktivt och har i stort sett gjort det omöjligt att genomföra ett korsförhör, trots att detta utgör en huvudprincip när det gäller att garantera den åtalades rätt till ett försvar i enlighet med artikel 6 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Kan rådet mot denna bakgrund vidta åtgärder så att den italienska regeringen tillämpar denna princip, som är en av de grundläggande förutsättningarna för en rättvis rättegång?

Svar

(22-23 februari 1999)

Europeiska unionens råd har inte behörighet att behandla det ämne som den ärade parlamentsledamoten tar upp.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3643/98

från Ernesto Caccavale (UPE) till rådet

(4 december 1998)

Angående: Elektromagnetiska utsläpp och gränsvärden att följa

Italien antog nyligen ett regelverk om gränsvärden för elektromagnetisk strålning där en specifik absorptionshastighet (SAR) för radiofrekvenser på 0,04 W/kg tillåts, motsvarande värdet 20V/m för termiska effekter.

Konsument- och miljöorganisationer hävdar att den italienska delegationen vid nästa möte den 12 november 1998 kommer att delge de övriga representanterna i rådet uppgifter om värden som ligger långt över dessa gränsvärden.

Samtidigt är protesterna från de italienska medborgarna många angående den fortsatta spridningen av radiosändningsanläggningar. Framför allt har protester hörts i samband med att en tredje aktör nyligen dykt upp på mobiltelefoniområdet i Italien vid sidan av de två redan etablerade, då dessa två sistnämnda inte tillåter att deras länkar och signalöverföringssystem utnyttjas. Detta uppmuntrar de facto till att nya anläggningar uppförs i omedelbar närhet av stadskärnor, skolor och torg (vilket pågår i Pianura, ett tätbefolkat kvarter i Neapel), och utan att några som helst försiktighetsåtgärder vidtas för att undvika dödlig påverkan på medborgarnas hälsa - som t.ex. det ökade antalet fall av barnleukemi och rent allmänt av det stora antal typer av tumörer.

Kan rådet svara på

1. om den italienska delegationen har presenterat studier där slutsatserna avviker från de man kommit fram till i de europeiska regelverken och i Europaparlamentets rekommendationer eller där slutsatserna inte riktigt är genomtänkta,

2. om den okontrollerade installationen av anläggningar för överföring av GSM och andra radiofrekvenser utgör en risk för berörda befolkningsgruppers hälsa,

3. vilka rådets intentioner är för att undvika att de elektromagnetiska utsläppen ytterligare förvärras inom Europeiska unionen?

Svar

(22-23 februari 1999)

1. Rådet känner inte till de studier som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till i sin fråga.

2. och 3. Rådet granskar för närvarande förslaget till rekommendation om begränsning av befolkningens exponering för elektromagnetiska fält 0 Hz-300 GHz, som syftar till att tillhandahålla en gemensam ram för en hög skyddsnivå mot omdelbara termiska effekter av de elektromagnetiska fälten.

I detta sammanhang bör det påpekas att det tillkommer medlemsstaterna att utvärdera de situationer där befolkningen exponeras för elektromagnetiska fält och att vid behov vidta lämpliga åtgärder för att skydda allmänheten.

Det erinras om att rådet den 3 juli 1998 beslutade att höra Europaparlamentet om förslaget till rekommendation.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3669/98

från Gérard d'Aboville (UPE) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Import av konserverad tonfisk från Equador

I januari 1988 inledde kommissionen en undersökning avseende import av konserverad tonfisk med ursprung i Equador för att återinföra gemensamma tulltaxans tull på dessa produkter(1).

Importen av konserverad tonfisk från Equador som övergått till fri omsättning med förmånsbehandling har under 1997 överstigit den årliga genomsnittliga kvaliteten under de senaste tre åren (1994, 1995 och 1996), vilket har gjort det motiverat att inleda denna undersökning i enlighet med artikel 14 i förordning EG 1256/96(2).

Hittills verkar inga resultat från denna undersökning ha lagts fram, varken för medlemsstaterna eller för berörda yrkesutövare.

Kan kommissionen uppge vilka skälen är till denna brist på öppenhet? Om undersökningen har avslutats, vilka resultat har den i så fall kommit fram till? Varför har dessa inte meddelats medlemsstaterna?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(21 december 1998)

Överskridandet av de mängder som frågeställaren avser vad gäller importen till gemenskapen av konserverad tonfisk med ursprung i Ecuador har lett till att en medlemsstat åberopat skyddsklausulen i artikel 14 i rådets förordning (EG) 1256/96 av den 20 juni 1996 om tillämpningen av en flerårig ordning med allmänna tullförmåner under perioden 1 juni 1996-30 juni 1999 för vissa jordbruksprodukter med ursprung i utvecklingsländerna. Referensmängden är emellertid en faktor som skall läggas till de villkor som anges i artikel 14, dvs. allvarliga svårigheter som vållas gemenskapsproducenterna. Under undersökningen som företogs av kommissionen i nära samarbete med medlemsstaterna inom ramen för kommittén för allmänna tullförmåner framkom inga bevis för att det fanns risk för eller förekom sådana svårigheter. Den berörda medlemsstaten vidmakthöll inte sin begäran och kommissionen beslutade att avsluta undersökningen utan att vidta några åtgärder. Frågeställaren kan ta del av detta beslut som kommissionen har offentliggjort genom tillkännagivande 98/C 357/06 i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3).

(1) EGT C 8, 13.1.1998.

(2) EGT L 160, 29.6.1996, s. 1.

(3) EGT C 357, 21.11.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3152/98

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(19 oktober 1998)

Angående: Utrotning av polio

Världshälsoorganisationen startade 1998 ett program för att utrota polio fram till år 2000. Trots att antalet poliofall har minskat med 90 %, skall det slutgiltiga målet ändå uppnås.

Kan kommissionen därför redogöra för sin strategi för att komma till rätta med polio i utvecklingsländerna samt ange vilka ekonomiska åtaganden man hittills har gjort för att lösa detta problem?
SKRIFTLIG FRÅGA E-2128/98

från Iñigo Méndez de Vigo (PPE) till kommissionen

(10 juli 1998)

Angående: Förenade kungariket mot kommissionen, C-106/96

I EG-domstolens dom av den 12 maj 1998 fastställdes att vissa av Europeiska kommissionens utgifter var otillåtna eftersom de saknade juridisk grund. Detta utslag påverkar ett stort antal av Europeiska unionens program och åtgärder, framför allt på det sociala området och området mänskliga rättigheter. I domslutet angav domstolen att endast icke betydelsefulla åtgärder kunde genomföras utan att den rättsliga grunden för dessa tidigare fastställts.

Hur uppfattar kommissionen begreppet icke betydelsefulla åtgärder?

Vad ämnar kommissionen göra i detta läge?

Vilken strategi ämnar kommissionen följa i framtiden med tanke på EG-domstolens dom?

Kommer kommissionen att försöka genomföra ett interinstitutionellt avtal i denna fråga?
SKRIFTLIG FRÅGA E-3360/98

från Irene Soltwedel-Schäfer (V) till kommissionen

(16 november 1998)

Angående: Miljörevision

1. Sedan den 29 juni 1993 har det i EU funnits miljörevision. En sådan har hittills genomförts av c:a 1 960 företag.

I vilken utsträckning har det tagits hänsyn till rådets förordning (EEG) 1836/93(1) vid uppförandet av Europaparlamentets nya byggnader i Bryssel (på rue Wiertz) och i Strasbourg?

2. Vilka potentialer för vatten- och energibesparing beaktades i dessa båda nya byggnader, och vilka tekniska möjligheter använde man sig av?

3. Vilka potentialer för energibesparing möjliggjordes av att solcellsanläggningar installerades?

4. Vilka aktuella strategier för att undvika produktion av avfall i Europaparlamentets byggnader planeras eller har genomförts av Europaparlamentets administration?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(21 december 1998)

Som parlamentsledamoten påpekat trädde rådets förordning (EEG) 1836/93 av den 29 juni 1993 om frivilligt deltagande för industriföretag i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (EMAS) i kraft den 13 juli 1993. Den började tillämpas den 13 april 1995. Sedan dess har 1 962 företag inom de verksamhetsområden som nämns i artikel 2 i) i förordningen registrerats som deltagande i ordningen. Emellertid är ordningen inte öppen för deltagande av företag inom byggbranschen, eftersom avsikten var att i första hand rikta in sig på företag inom industri- och tillverkningssektorn.

Den 30 oktober 1998 antog kommissionen ett förslag om ändring av EMAS-förordningen(2) för att utvidga ordningen till att omfatta alla sektorer, däribland byggbranschen. När förslaget trätt i kraft kommer byggföretag att kunna registrera sina byggarbetsplatser i EMAS-ordningen.

Kommissionen saknar behörighet när det gäller parlamentets byggnader.

(1) EGT L 168, 10.7.1993, s. 1.

(2) KOM(98) 622 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3227/98

från David Martin (PSE) till kommissionen

(19 oktober 1998)

Angående: Användning av babianer i xenotransplantationsforskningen i Förenade kungariket

Känner kommissionen till att vilda babianer har använts i xenotransplantationsforskningen (transplantationer från djur till människa) i Förenade kungariket? Anser kommissionen att detta är förenligt med bestämmelserna i artikel 7.3 andra stycket i direktiv 86/609/EEG(1)?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar

(24 november 1998)

Kommissionen känner till att vilda babianer har använts i xenotransplantationsforskningen (transplantationer från djur till människa) i Förenade kungariket. Användningen av djur i experimentsyfte regleras i Förenade kungariket av djurskyddslagen från 1986 i enlighet med rådets direktiv 86/609/EEG av den 24 november 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skydd av djur som används för försök och andra vetenskapliga ändamål(2). Det är de nationella myndigheterna, alltså inte kommissionen, som ansvarar för att bestämmelserna i djurskyddslagen efterlevs.

Ett undantag för att använda djur som fötts upp utan något särskilt syfte kan beviljas "genom bestämmelser som fastställts av myndigheten" (artikel 19.4 i direktiv 86/609/EEG) och det är medlemsstatens myndigheter som avgör om den ansökande på ett tillfredsställande sätt kan motivera att kraven i följande mening uppfylls: "Försök på djur som infångats i naturen får inte utföras annat än när försök på andra djur inte skulle vara tillfyllest för att uppnå syftena med försöket." (artikel 7.3, andra strecksatsen).

(1) EGT L 358, 18.12.1986, s. 1.

(2) EGT L 358, 18.12.1986.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2935/98

från Christoph Konrad (PPE) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Förenligheten av paragraf 7a i Güterkraftverkehrsgesetz (GüKG) i den tyska lagstiftningen med förordning (EEG) 3118/93 om cabotage och med övrig gemenskapslagstiftning

1. Överensstämmer paragraf 7a i Güterkraftverkehrsgesetz med grundsatserna i förordning (EEG) 3118/93(1) om cabotage?

2. Om det förhåller sig så, varför?

3. Om det inte förhåller sig så, hur kommer då kommissionen att åtgärda denna brist på överensstämmelse?

4. Finns det någon motsvarande ansvarsförsäkring för skador på fraktgods inom den nationella lagstiftningen i EU:s övriga medlemsstater?

5. Anser kommissionen att denna bestämmelse är förenlig med övrig gemenskapslagstiftning?

6. Innebär den ett hinder beträffande den fria rörligheten för varor respektive tjänster på den inre marknaden?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(23 november 1998)

1. - 3. Ja. Enligt paragraf 7a i den tyska lagstiftningen i fråga måste åkeriet teckna en försäkring för de skador som det är ansvarigt för under transporter där både lastning och lossning äger rum på tyskt territorium. I artikel 6.1 a i rådets förordning (EEG) 3118/93 av den 25 oktober 1993 om förutsättningar för transportföretag att utföra inrikes godstransporter på väg i en medlemsstat där de inte är etablerade (cabotageförordningen(2)) står det uttryckligen att avgifter och villkor för transportkontrakt i samband med utförandet av cabotage skall vara underkastat de lagar och andra författningar som gäller i värdmedlemsstaten.

4. och 5. Ja.

6. Nej.

(1) EGT L 279, 12.11.1993, s. 1.

(2) EGT L 279, 12.11.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3308/98

från Manuel Escolá Hernando (ARE) till kommissionen

(10 november 1998)

Angående: Problem inom alabasterindustrin i Aragonien

För närvarande utvinns 95 procent av världsproduktionen av alabaster (48 000 ton) i den autonoma regionen Aragonien, närmare bestämt i området kring Bajo Martín, Caspe och Ribera Baja vid Ebro.

All mineral exporteras emellertid obearbetad och gruvrättigheterna ligger i händerna på några få företag utanför produktionsområdet. Dessa monopoliserar hela marknaden, styr priserna till egen fördel och använder i huvudsak mineralet för att försörja sina egna bearbetningsfabriker.

Den kontroll som ägarna av gruvrättigheterna utövar har även lett till att företag som ligger inom utvinningsområdet har tvingats stänga på grund av svårigheten att få tillgång till mineral.

Den alltför stora koncentrationen av gruvrättigheterna på några få företag hindrar utvecklandet av bearbetningsindustrier på platsen för mineralutvinningen och försvårar uppkomsten av nya arbetstillfällen och bosättningar.

Känner kommissionen till monopolsituationen på alabastermarknaden?

Ämnar kommissionen vidta åtgärder för att förhindra att utvinningen av denna råvara får fortgå utan att något mervärde tillförs de områden där utvinningen äger rum? Vilka är i så fall dessa åtgärder?

Kan kommissionen garantera att de företag som eventuellt kommer att skapas i utvinningsområdena kan få tillgång till råvaran under fria marknadsförhållanden och till rättvisa priser?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(3 december 1998)

Kommissionen förfogar inte över uppgifter som gör det möjligt att bekräfta att 95 % av all alabaster i världen utvinns i den autonoma regionen Aragonien. Den har fram till i dag inte konstaterat förelkomsten av en monopolsituation på alabastermarknaden.

Kommissionen har inga befogenheter att avgöra var bearbetningen av råvarorna bör ske. Det är upp till företagen att bestämma var de vill förlägga sin produktion.

Kommissionen kan i enlighet med artikel 86 i EG-fördraget genom beslut tvinga de företag som missbrukar en dominerande ställning på marknaden att upphöra med den konstaterade överträdelsen. På grundval av de uppgifter som parlamentsledamoten har lämnat, är det inte möjligt för kommissionen att fastslå att det föreligger tecken på missbruk av dominerande ställning som skulle kunna föranleda kommissionen att inleda ett förfarande i enlighet med artikel 86 i EG-fördraget. Kommissionen har hittills inte mottagit några klagomål beträffande eventuellt missbruk av dominerande ställning inom sektorn för utvinning av alabaster.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2972/98

från Peter Skinner (PSE) till kommissionen

(28 september 1998)

Angående: Serpentinasbest

Med tanke på att 10 000 arbetare årligen dör av asbestbetingade sjukdomar är man inom EU uppriktigt orolig över att tillräckliga åtgärder inte vidtagits på gemenskapsnivå för att stoppa användning, produktion och saluföring av vit asbest.

Kan kommissionen bekräfta att Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö den 14-15 september antog en officiell ståndpunkt där det fastställdes att serpentinasbest var farligare än andra ersättande ämnen?

Håller kommissionen mot bakgrund av detta med om att snabba åtgärder är nödvändiga samt att följande logiska steg är att förbjuda serpentinasbesten i Europa, eventuellt i form av en teknisk ändring av gällande lagar som redan berör användning, produktion och saluföring av andra former av asbest, något som skulle vara ett snabbt sätt att spara liv?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(19 oktober 1998)

Yttrandet från Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö om riskerna med serpentinasbest i jämförelse med de tre viktigaste ersättningsämnena (cellulosafibrer, polyvinylalkoholfibrer (PVA) och p-aramidfibrer) lyder som följer:

"Det är inte troligt att vare sig cellulosa-, PVA- eller p-aramidfibrer utgör en lika stor eller större risk för lungcancer, lungsäckscancer och lungfibros - dvs. de slutstadier som undersökts i någon större utsträckning - eller andra verkningar än serpentinasbest. Vad gäller de cancerframkallande egenskaperna och lungfibros är kommittén enig om att risken troligen är mindre."

Detta yttrande kompletterar kommitténs yttrande av den 9 februari 1998 enligt vilket det, i avsaknad av säkra uppgifter, ändå är rimligt att anta att det inte finns någon ofarlig dos av serpeninasbest. Denna slutsats bekräftades i kommitténs yttrande av den 15 september 1998.

Det är emellertid viktigt att uppmärksamma att de eventuella riskerna med andra icke-fibrösa material som stål och PVC som kan ersätta serpentinasbest i tryckledningar inte omfattades av kommitténs yttranden och att kommittén rekommenderar ytterligare toxikologisk och epidemiologisk forskning om alternativa fibrer samt om teknik för att utveckla nya, tjockare fibrer (som inte är lika lätta att inandas).

Mot bakgrund av nuvarande vetenskapliga kunskapsnivå har kommissionen utarbetat ett utkast till direktiv om förbud mot serpentinasbest, vilket dock omfattar vissa undantag och övergångsbestämmelser. Detta utkast till direktiv kommer att diskuteras med medlemsstaterna och experter från näringslivet vid ett möte den 29 oktober 1998. Beroende på resultatet av denna diskussion skulle förslaget kunna läggas fram i slutet av året.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 142 , 21/05/1999 s. 0116



SKRIFTLIG FRÅGA E-3290/98 från Ian White (PSE) till kommissionen (9 november 1998) Angående: Erkännande av veterinärutbildning Kan kommissionen redogöra för exakt vad som gäller rörande erkännande av veterinärutbildning inom Europeiska unionen? Svar avgivet av Mario Monti på kommissionens vägnar (11 december 1998) Fri rörlighet för veterinärer inom gemenskapen grundar sig på de nationella kvalifikationsbevis, som utfärdas efter avslutad utbildning, och som uppfyller vissa gemensamma kriterier. Tillämpbara gemenskapsbestämmelser återfinns i rådets direktiv 78/1026/EEG av den 18 december 1978, som handlar om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för veterinärer, och som omfattar regler, som är avsedda att underlätta effektivt utnyttjande av etableringsrätten och frihet att tillhandahålla tjänster(1) samt i rådets direktiv 78/1027/EEG av den 18 december 1978, som handlar om samordning av lagar, andra författningar och administrativa bestämmelser, som reglerar veterinärers verksamhet(2). (1) EGT L 362, 23.12.1978. (2) EGT L 362, 23.12.1978.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 142 , 21/05/1999 s. 0155



SKRIFTLIG FRÅGA E-3822/98 från Concepció Ferrer (PPE) till kommissionen (22 december 1998) Angående: Subventioner till sektorn för indiskt läder Kan kommissionen uppge vilka projekt man har finansierat för att stödja sektorn för handel med indiskt läder (läder-, skodon- och skinnprodukter) samt ange datum när dessa projekt har godkänts samt vilka deras målsättningar är? Svar avgivet på kommissionens vägnar av Monika Wulf-Mathies (18 januari 1999) Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3162/98

från Mathieu Grosch (PPE) till kommissionen

(19 oktober 1998)

Angående: Reglering av sjukförsäkring för gränsgångare

I EG-domstolens domar i målen C-120/95 och C-158/96 beslutades att principen om den fria rörligheten för varor och tjänster också skall gälla för medicinska behandlingar och tjänster.

Det finns nu ett exempel, där en person har sin bostad i Belgien, men arbetar i Tyskland och också är försäkrad enligt de tyska rättsföreskrifterna.

1. Gäller alltid återbetalningssatserna enligt tarifferna i landet där försäkringen utfärdats, oavsett i vilket EU-land läkartjänsterna tas i anspråk?

2. Om så är fallet, innebär det inte ett brott mot ovan nämnda domar om den ansvarige för försäkringen uteslutande anpassar återbetalningssatserna till de regler som gäller i hemlandet?

3. Stämmer det att den fria marknaden också gäller inom det medicinska området, enligt de ovan nämnda domarna i EG-domstolen, men att gränsgångare är undantagna från denna bestämmelse, och även i fortsättningen omfattas av förordning (EEG) 1408/71?

4. Om så är fallet, vad avser kommissionen göra för att så snabbt som möjligt undanröja detta missförhållande?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(16 december 1998)

Enligt artikel 19 och 20 i rådets förordning (EG) 1048/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen(1) kan gränsarbetare enligt eget val utnyttja vårdtjänster antingen i den medlemsstat där de är bosatta, enligt lagstiftningen i den medlemsstaten, eller i den medlemsstat där de förvärvsarbetar, enligt lagstiftningen i denna medlemsstat. Det krävs inget medgivande i förväg och rätten till vård är inte begränsad till brådskande fall.

(1) Konsoliderad genom rådets förordning (EG) 118/97, EGT L 28, 30.1.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3817/98

från Concepció Ferrer (PPE) till kommissionen

(22 december 1998)

Angående: Program och projekt beträffande industri och energi i Katalonien

Mot bakgrund av den insynspolitik som kommissionen bedriver gällande sina utgifter: Kan kommissionen ange vilka av de projekt som genomförts i Katalonien under perioden 1994-1999 som har erhållit stöd från vart och ett av de olika stödordningar som existerar inom ramen för industri och energi?

Kan kommissionen dessutom specificera hur stora belopp som har beviljats vart och ett av de nämnda projekten?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Monika Wulf-Mathies

(18 januari 1999)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.