SKRIFTLIG FRÅGA P-0349/03

från Herman Vermeer (ELDR) till kommissionen

(6 februari 2003)

Ämne: Producentorganisationernas uppgifter politik för hållbar utveckling som står i strid med konkurrensregler

Nma (den nederländska konkurrensmyndigheten) har utkrävt böter från producentorganisationer inom räkfisket i Nederländerna (ärendenummer 2269) på grund av ömsesidiga överenskommelser inom ramen för en trilateral samverkan med tyska och danska producentorganisationer som kommissionen gav stöd till under 2002. Tyska och danska organisationer har i sina respektive länder inte fått några böter. Med anledning av detta ställs denna skriftliga fråga.

Är europeiska producentorganisationers uppgifter tillräckligt klarlagda i samband med förbud på konkurrensområdet? Ålägger inte gemenskapen producentorganisationerna att vidta marknadsreglerande åtgärder för att bättre anpassa utbudet till efterfrågan, så att de som producentorganisationer bidrar till att såväl kvalitativt som kvantitativt skapa balans på marknaden för sina fiskprodukter? Är detta förenligt med konkurrensreglerna? Vad går före när hållbar utveckling står i strid med konkurrensregler?

Vad kan kommissionen göra och vad kommer den att göra för att garantera likabehandling och inom kort skapa tydlighet när det gäller de regler som producentorganisationerna skall följa?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(17 mars 2003)

Den 14 januari 2003 beslutade den nederländska konkurrensmyndigheten (NMa) att åtta räkgrossister och en dansk, tre tyska och fyra nederländska producentorganisationer inom räkfiskeindustrin skulle betala böter på totalt 13,781 miljoner euro för överträdelse av EG:s och Nederländernas lagstiftning om förbud mot karteller. Konkurrensmyndigheten fann för det första att producentorganisationerna och grossisterna hade ingått överenskommelser om att minska fångsterna av räkor i Nordsjön och om att sätta minimipriser och, för det andra, att dessa överenskommelser också tillämpades i praktiken från januari 1998 till februari 2000.

Kommissionen anser att de konkurrensregler som gäller för producentorganisationerna och organisationernas uppgifter är tillräckligt klara. Förhållandet mellan konkurrensreglerna och den gemensamma organisationen av marknaden inom ramen för gemenskapens jordbruks- och fiskepolitik regleras i rådets förordning nr 26(1) och i rättspraxis. Producentorganisationerna utgör ryggraden i den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeriprodukter. De har till uppgift att reglera marknaden. Därvidlag måste de handla i överensstämmelse med de mål och följa de förfaranden som föreskrivs för den gemensamma organisationen av marknaden. Så länge producentorganisationerna nöjer sig med detta, uppstår ingen konflikt med konkurrensreglerna.

Vad beträffar en eventuell konflikt med hållbarhetsprincipen hänvisar kommissionen till reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter genom rådets förordning (EG) nr 104/2000 av den 17 december 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter(2). Förordningens huvudsakliga ändamål är att se till att hänsyn tas till behovet av att stödja ett hållbart fiske. Den innehåller därför bestämmelser för att skapa bättre balans mellan tillgång och efterfrågan. Producentorganisationerna kan planera sin produktion och anpassa den till efterfrågan genom fångstplaner. De får också vidta prisstabiliserande åtgärder. Detta ligger i linje med den gemensamma fiskepolitikens inriktning på hållbarhet, en inriktning som har förstärkts genom den senaste reformen av den gemensamma fiskepolitiken, som rådet beslutade i december 2002. Såsom har påpekats ovan uppstår det ingen konflikt mellan kravet på hållbart fiske och konkurrensreglerna så länge producentorganisationerna håller sig till sina uppgifter inom ramen för den gemensamma fiskepolitiken. På motsvarande sätt kan hållbarhetsargument inte användas för att försvara agerande, till exempel överenskommelser mellan producentorganisationer och grossister om minimipriser och fångstbegränsning, som faller utanför producentorganisationernas lagliga uppgifter enligt gällande lagstiftning och strider mot EU:s konkurrensregler.

Kommissionen lämnade inte bidrag under 2002 till samarbete mellan producentorganisationerna i de tre medlemsstaterna. Ett sådant samarbetsprojekt förekom däremot tidigare. Kommissionen godkände 1999 en bidragsansökan angående samarbete mellan producentorganisationer inom ramen för programmet PESCA. När bidragsmottagaren skrev under förklaringen hade bara ett förskott betalats ut. Kommissionen underrättade sökandena om att den inte kunde slutligt godkänna projektet förrän det gick att fastställa att pengarna bara hade använts för arbetsprogrammets ändamål och att de inte hade använts för verksamhet som strider mot konkurrensreglerna.

Vad beträffar frågan om likabehandling i alla medlemsstater vill kommissionen framhålla att den välkomnar att den nederländska konkurrensmyndigheten har utrett och bestraffat överträdelser av EU:s konkurrenslagstiftning. Det är helt i linje med kommissionens strävan efter att decentralisera och modernisera tillämpningen av EU:s konkurrenslagstiftning. Som parlamentsledamoten säkert känner till var det sådana strävanden som låg till grund för den nyligen avslutade reformen av EU:s kartellagstiftning(3). Vad beträffar böterna bör man lägga märke till att konkurrensmyndigheten har beslutat om böter för alla företag och producentorganisationer som deltog i överenskommelserna i proportion till deras del av de förbjudna överenskommelsernas inverkan på den nederländska marknaden. Eftersom den nederländska konkurrensmyndigheten redan har fattat beslut och kommissionen har andra prioriteringar tänker kommissionen inte inleda ett nytt förfarande om samma sak. De danska och tyska konkurrensmyndigheterna är också behöriga att tillämpa artiklarna 81 och 82 i sina länder. Varje myndighet bestämmer dock själv vilka ärenden den vill prioritera.

(1) Förordning nr 26 om tillämpning av vissa konkurrensregler på produktion av och handel med jordbruksvaror, EGT 30, 20.4.1962 (svensk specialutgåva, område 4, volym 1, s. 3).

(2) EGT L 17, 21.1.2000.

(3) Rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget, EGT L 1, 4.1.2003.