ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0769/02

från Ioannis Averoff (PPE-DE) till kommissionen

(8 mars 2002)

Ämne: Nationalpark vid Pindos

Norra Pindos är ett av de områden som de grekiska myndigheterna föreslagit att skall ingå i miljönätverket Natura 2000. Området har beviljats gemenskapsmedel genom det operativa miljöprogrammet inom den andra gemenskapsstödramen. Dessa medel är avsedda för utarbetandet av en förvaltningsplan som skall göra att området därefter kan karaktäriseras som nationalpark. Men fram till dags dato har de förfaranden som den grekiska lagstiftningen förutsätter, till exempel utfärdandet av ett presidentdekret och bildandet av en förvaltningsinstans, inte framskridit.

Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att säkerställa en effektiv användning av de gemenskapsmedel som beviljats för dessa förstudier?

Är det möjligt att bevilja gemenskapsmedel för inrättandet av nödvändig infrastruktur för nationalparkers senare verksamhet och funktion?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(29 april 2002)

Projektet om förvaltning av nationalparken Pindos har under programplaneringsperioden 19941999 samfinansierats via det operationella miljöprogrammet inom gemenskapsstödsramen för Grekland. Enligt uppgifter från de grekiska myndigheterna hade hela budgeten på ca 813 000 euro som tilldelats projektet förbrukats den 31 december 2001 som satts som slutdatum för stödberättigade utgifter.

I enlighet med artikel 21.4 i rådets förordning (EEG) nr 4253/83 av den 19 december 1988(1), ändrad genom förordning (EEG) nr 2082/93(2), inväntar kommissionen medlemsstaternas ekonomiska slutredovisningar och slutrapporter om programmets genomförande fram till den 30 juni 2002. De grekiska myndigheterna skall i detta sammanhang intyga att villkoren i beslutet om finansiellt stöd verkligen följts.

När det gäller de förvaltningsplaner för naturområden som ingår i nätverket Natura 2000 och som samfinansieras via strukturfonderna eller Life-programmet, har kommissionen redan påpekat behovet av öka takten i förberedelserna för de grekiska myndigheterna om förvaltningsplanerna skall kunna börja tillämpas och för att garantera att de berörda områdena får ett effektivt skydd. Enligt information från nämnda myndigheter bör förvaltningsplanen för Pindos antas i slutet av första kvartalet 2002, och presidentdekretet om att klassa området väntas under det fjärde kvartalet 2002.

Vidare kan infrastruktur i syfte att skydda biotoper samfinansieras via det operationella miljöprogrammet för denna programplaneringsperiod (20002006). De möjliga åtgärdstyperna finns beskrivna i detta program.

(1) EGT L 374, 31.12.1988.

(2) Rådets förordning (EEG) nr 2082/93 av den 20 juli 1993 om ändring av förordning (EEG) nr 4253/88 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 2052/88 om samordningen av de olika strukturfondernas verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamheter, EGT L 193, 31.7.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1729/02

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(17 juni 2002)

Ämne: Saluföringsbestämmelser i EU

Är det möjligt att läkemedelsföretag kommer att få göra reklam för sina produkter, även om det är fråga om receptbelagda läkemedel?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(11 juli 2002)

Marknadsföringen av humanläkemedel regleras framför allt genom artiklarna 86 till 100 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel(1).

När det gäller läkemedelsreklam som riktas till allmänheten föreskriver artikel 88 första stycket i direktiv 2001/83/EG att medlemsstaterna skall förbjuda reklam som riktas till allmänheten för läkemedel som är receptbelagda. Det enda undantaget till detta stränga förbud anges i artikel 88 fjärde stycket i samma direktiv. Där framgår det att det allmänna förbudet mot reklam inte gäller vaccinationskampanjer som utförs av industrin och som är godkända av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. I övriga fall är all sorts marknadsföring av receptbelagda läkemedel till allmänheten helt förbjuden.

I artiklarna 91 till 96 i direktiv 2001/83/EG finns speciella bestämmelser när det gäller läkemedelsreklam som riktas till personer som är behöriga att förskriva eller lämna ut läkemedel. Dessa bestämmelser förbjuder i allmänhet inte marknadsföring av receptbelagda läkemedel, och läkemedelsföretag har därför rätt att marknadsföra även receptbelagda mediciner till dessa personer.

När det gäller TV-reklam måste det speciella förbudet i artikel 14 i rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television(2) respekteras. Enligt detta skall all TV-reklam för medicinska produkter eller medicinsk behandling som är receptbelagd i den medlemsstat inom vars jurisdiktion programföretaget faller förbjudas.

Just nu håller man på att se över somliga delar av läkemedelslagstiftningen. Kommissionens förslag(3) innehåller vissa ändringar av artikel 88 i direktiv 2001/83/EG, allt för att göra det möjligt att förbättra informationen om receptbelagda mediciner. Trots det kvarstår det totala förbudet mot all typ av reklam för dessa produkter.

(1) EGT L 311, 28.11.2001.

(2) EGT L 298, 17.10.1989.

(3) KOM(2001) 404 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0526/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till rådet

(19 februari 2002)

Ämne: Immunitet och den europeiska arresteringsordern

Efter gripandet av den förre presidenten Pinochet i Förenade kungariket följde en långdragen rättstvist, trots att den brittiska regeringen i ett internationellt fördrag förpliktat sig att inte arrestera nuvarande eller före detta statschefer (vilket senare ersattes av ett internationellt åtagande med stöd av en majoritet av juristerna i överhuset). Kan rådet, för att undvika att detta upprepas, i detalj redogöra för vilka personer som åtnjuter parlamentarisk immunitet och som därmed inte kan arresteras enligt den europeiska arresteringsordern? Kan rådet klart och tydligt ange i lagstiftningen om immuniteten omfattar EU-diplomater, nuvarande eller tidigare statschefer, ministrar samt ledamöter av nationella parlament, Europaparlamentet och Europeiska kommissionen?

Svar

(22 juli 2002)

Svaret på frågan om vilka personer som har rätt till immunitet mot rättsliga förfaranden och under vilka omständigheter återfinns i internationella konventioner, bilaterala mellanstatliga avtal, sedvanerättslig allmän folkrätt, Internationella domstolens rättspraxis samt nationella konstitutionella bestämmelser. Medlemsstaterna ansvarar för tillämpningen av dessa rättskällor.

I artikel 17 c i förslaget till rambeslut om en europeisk arresteringsorder anges att när en arresteringsorder utfärdas för en person som omfattas av immunitet, skall tidsfristen för överlämnandet till de rättsliga myndigheterna inte gälla så länge som det inte har fattats beslut om huruvida immuniteten skall behållas eller upphävas. Om medlemsstaterna har befogenhet att upphäva den berörda personens immunitet, bör de begära att den behöriga myndigheten eller institutionen yttrar sig om huruvida immuniteten skall behållas eller upphävas. Det är endast om immuniteten behålls som arresteringsordern inte verkställs.

På grundval av avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen har rådet inte behörighet att fastställa allmänna regler för vilka kategorier av personer som skulle ha rätt till immunitet mot rättsliga förfaranden. Rådets befogenheter är begränsade till att fastställa regler för immunitet för personer som tjänstgör i organ som inrättats genom en rådsakt (t.ex. Europol).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2394/02

från Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(2 augusti 2002)

Ämne: Skandalen med MPA-hormoner

1. Wythe Pharmaceuticals på Irland gör sig av med sitt hormonavfall genom att låta det bearbetas av Cara Environmental Technology. Tillåter avfallslagstiftningen att ett läkemedelsföretag gör sig av med hormonavfall utan att ta reda på vad som sedan händer med avfallet? Innehåller avfallslagstiftningen helt entydiga stadganden som företagen skall följa i samband med bearbetning och senare export av avfall? I vad mån har de irländska myndigheterna tillräckligt övervakat vad som sker med avfallet och är alla exporttillstånd i vederbörlig ordning?

2. Har det belgiska företaget Bioland som bearbetat MPA-hormonet kontrollerats i tillräcklig grad av de belgiska myndigheterna och myndighetsorganen, också med tanke på att företaget allt oftare fått dåligt rykte om sig för att lindrigt sagt ta lätt på gällande bestämmelser?

3. Hur kontrolleras de nederländska företag som bearbetat avfall i kreatursfoderkedjan?

4. Går det att få en översikt för var och en medlemsstat över hur stora ekonomiska skador svinskötseln förorsakas till följd av exportrestriktionerna samt till följd av att flera företag i branschen fått slå igen för några veckor i sträck och djurbeståndet drabbats av eventuell ofruktsamhet?

5. I vad mån kan den europeiska produktansvarighetslagstiftningen erbjuda en lösning på problemet med de skador som kreatursägare lidit?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av David Byrne

(10 september 2002)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0957/02

från Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) till kommissionen

(9 april 2002)

Ämne: Via Verda St. LlorençCollserola

Genom ett beslut av den 17 maj 2001 godkände kommunfullmäktige i katalanska Cerdanyola (Spanien) en överenskommelse om ändring av stadsplanen kallad Barcelonas generalstadsplan för den del av planen som rör Sant Cugat del VallèsCerdanyola.

Avsikten med ändringen är att tillåta tätare stadsbebyggelse. En del av de områden som då utsätts för nya påfrestningar från stadsbebyggelsen ligger på en slätt och utgör viktiga transportvägar för djuren och en verklig ekologisk korridor mellan två närliggande berg Collserola och naturparken Sant Llorenç del Munt, Serra de l'Obac.

Projektet hotar den biologiska mångfalden i hela regionen. Det strider mot alla aspekter av en hållbar utveckling. Många frivillig- och miljövårdsorganisationer har protesterat och överklagat. Projektet är oförenligt med direktiven från 1985 och 1997 om miljökonsekvensutredningar av offentliga eller privata projekt samt med direktivet från 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter.

Känner kommissionen till situationen? Om den inte gör det, kan den inleda en utredning? Om den gör det, kan den meddela mig och eventuellt de berörda myndigheterna sin ståndpunkt?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(29 maj 2002)

Det bör noteras att i artikel 2 i rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1), ändrat genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(2), föreskrivs att medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering blir föremål för en bedömning av denna påverkan innan tillstånd ges. Denna bestämmelse skall tillämpas för de projekt som anges i bilagorna I och II till direktivet.

Det bör emellertid understrykas att enbart konkreta projekt avses i bilagorna till direktiv 85/337/EEG, ändrat genom direktiv 97/11/EG. Stadsplaner kan inte anses vara projekt och de omfattas således inte av detta direktiv. Däremot är det värt att notera att varje projekt som är ett resultat av stadsplanerna, och som omfattas av bilagorna 1 eller II till direktivet, skall underkastas det förfarande som föreskrivs i detta direktiv.

Kommissionen kände inte till de förhållanden som parlamentsledamoten har beskrivit. På grundval av de uppgifter som tillhandahållits i den skriftliga frågan anser kommissionen i vilket fall som helst att dessa förhållanden inte innebär någon underlåtelse att följa gemenskapsrätten.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1639/02

från Dorette Corbey (PSE) till kommissionen

(10 juni 2002)

Ämne: Mul- och klövsjuka i Sydkorea

I början av maj utbröt mul- och klövsjuka i Sydkorea. Sedan dess har 92 000 grisar och nötdjur slaktats. Utbrottet kom bara några veckor före fotbolls-VM, som äger rum mellan den 31 maj och 30 juni 2002 i Japan och Sydkorea. Tio av EU:s femton medlemsstater har kvalificerat sig för fotbolls-VM (Belgien, Danmark, England, Frankrike, Irland, Italien, Portugal, Spanien, Sverige och Tyskland).

1. Hur bedömer kommissionen Sydkoreas politik när det gäller utbrottet av mul- och klövsjuka?

2. Hur stor anser kommissionen att risken för smitta är för EU?

3. Vilka åtgärder kommer att vidtas för att förhindra att turister, fotbollssupportrar och fotbollsspelare för med sig mul- och klövsjukesmittan till Europa?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(22 juli 2002)

Med hänvisning till de frågor som ställts av parlamentsledamoten vill kommissionen i sitt svar på de skriftliga frågorna P-1535/02 från Reimer Böge och P-1544/02 från Albert Jan Maat(1) och P-1682/02 från Alexander de Roo(2) i samma ämne.

Utöver de 12 utbrott som huvudsakligen gällde grisar och som hade rapporterats fram till den 20 maj 2002 och som man refererade till i de ovan nämnda svaren till parlamentet, förekommer nya utbrott sedan den 3 juni 2002 som även påverkar boskap och små idisslare.

De behöriga myndigheterna i Sydkorea har genomfört medvetandehöjande kampanjer för att informera fotbollspubliken och ge information på Internet (http://www.nvrqs.go.kr).

På samma sätt har behöriga myndigheter i medlemsstaterna inlett informationskampanjer för människor som återvänder hem från länder som drabbats av mul- och klövsjuka och särskilt från Sydkorea.

Ett förslag till kommissionens beslut om förstärkning av bagagekontroller för resande till EU från länder utanför EU kommer att läggas fram inom kort av Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.

(1) Se s. 172.

(2) Se s. 209.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1478/02

från Herman Schmid (GUE/NGL) till kommissionen

(27 maj 2002)

Ämne: Förbud mot barnarbete

Rådets direktiv 1994/33(1) (22.6.1994) om skydd av minderåriga i arbetslivet innehåller bl.a. förbud mot barnarbete (Art. 1.1, 4.1 etc.) och en rad bestämmelser om betingelser, undantag etc. Art. 17 stadgar att bestämmelserna skall införas i nationell lagstiftning och reglering samt att medlemsstaterna vart femte år skall rapportera till kommissionen om den praktiska tillämpningen. Kommissionen skall regelbundet rapportera till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av direktivet.

1. Är direktivet infört i medlemsländernas lagstiftning (helt eller delvis)?

2. Har kommissionen fått in rapporter från första 5-årsperioden?

3. Är dessa rapporter tillgängliga för medlemmar av Europaparlamentet och för allmänheten?

4. Har kommissionen gjort någon sammanfattning av de inkomna rapporterna?

5. Har kommissionen kännedom om i vilken grad direktivet är implementerat i praktisk förvaltning i medlemsstaterna?

6. Har kommissionen kännedom om eventuella överträdelser av dessa regler i något eller några medlemsländer som har lett till rättsliga åtgärder och eventuella fällande domar på nationell nivå eller vid EU-domstolen?

(1) EGT L 216, 20.8.1994, s. 12.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(27 juni 2002)

Alla medlemsstater har nu införlivat rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet.

Under 2001 upprättades ett internt dokument om det faktiska införlivandet av direktiv 94/33/EG i de femton EU-medlemsstaterna. Kommissionen skickar ett exemplar av rapporten till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

I en skrivelse av den 6 november 2001 uppmanade vidare kommissionen alla medlemsstater att enligt artikel 17.4 i direktiv 94/33/EG snarast möjligt lämna in sina nationella rapporter om den praktiska tillämpningen. De flesta medlemsstater har nu lämnat sina nationella rapporter. En påminnelse skickades den 3 maj 2002 till de medlemsstater som inte har lämnat sina rapporter.

I enlighet med artikel 17.4 och 17.5 i direktivet skall de nationella rapporterna och kommissionens rapport överlämnas till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén, i princip under det sista kvartalet 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0973/02

från Jules Maaten (ELDR) till rådet

(10 april 2002)

Ämne: Avlyssning hos Europol

1. Har rådet noterat det som stod i dagstidningen De Telegraaf den 23 mars 2002 om att det skulle förekomma intern telefonavlyssning hos Europol?

2. Är rådet av samma åsikt som vi att det ovannämnda, ifall det äger sin riktighet, utgör en antydan om osunda arbetsförhållanden hos Europol och eventuella problem med ledningen?

3. Är rådet berett att inleda en undersökning om detta och underrätta Europaparlamentet om resultaten av denna undersökning samt om eventuella åtgärder som vidtagits i anledning av den?

Svar

(22 juli 2002)

Rådet har underrättats om att Europols direktör uttryckligen har förnekat att Europols personal har avlyssnat telefoner hos Europol.

För närvarande har rådet inga planer på att inleda någon undersökning om dessa påståenden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0277/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(8 februari 2002)

Ämne: Politiskt förtryck i Azerbajdzjan

Anser kommissionen att det politiska förtrycket i Azerbajdzjan ökar och vilka åtgärder vidtar den för att förbättra situationen?

Vet kommissionen någonting om fängslandet av Rasul Gouliev, ledaren för det azerbajdzjanska demokratiska partiet, och hans familj och arresteringen av Yagub Abbasov, grundaren av tidningen Ulus? Vet kommissionen för övrigt om politiska fångar i Azerbajdzjan vanligtvis misshandlas under sin tid i fångenskap?

Vilket stöd ger Europeiska unionen slutligen till Azerbajdzjan och vilka ansträngningar har EU gjort för att övertyga den azerbajdzjanska regeringen om att chansen att uppnå långsiktig politisk stabilitet och välfärd är mycket större om man respekterar yttrandefriheten och rättsstaten i stället för att använda hårdhänt politiskt förtryck?

Svar avgivet av Christopher Patten på kommissionens vägnar

(25 februari 2002)

Kommissionen följer fallet Rasul Gouliev (Quliev) och har erhållit uppgifter om att han ej sitter i fängelse utan befinner sig på fri fot i Förenta staterna. Den azerbajdzjanska regeringen vidhåller att han gjorde sig skyldig till förskingring då han ledde statliga företag.

Kommissionen har inga oberoende uppgifter om behandlingen av Rasul Goulievs familj och ej heller några särskilda uppgifter om behandlingen av arresterade.

Internationella rödakorskommittén nådde en överenskommelse med Azerbajdzjans regering 2001 om fängelsevisitationer och dess rapporter finns på dess webbplats(1). En motsvarighet är rapporten från Human Rights Watch och Amnesty International om behandlingen av fångar i Azerbajdzjan.

Mellan 1992 och 2002 tillhandahöll gemenskapen Azerbajdzjan 370 miljoner euro i bistånd: 86,5 miljoner euro i tekniskt bistånd (Tacis), 65 miljoner euro i livsmedelsbistånd, 92 miljoner euro i humanitärt bistånd (ECHO), 19 miljoner euro för återuppbyggnad efter konflikten, 77 miljoner euro i bistånd för tryggad livsmedelsförsörjning och 30 miljoner euro som särskilt finansiellt stöd.

I enlighet med bestämmelserna i partnerskaps- och samarbetsavtalet bedriver unionen regelmässigt en fullständig politisk och ekonomisk dialog med Azerbajdzjan. Frågor om pressfrihet och utdömande av fängelsestraff diskuterades i detalj i samarbetsrådet i oktober 2001. Unionen har konsekvent hävdat att respekt för lag och yttrandefrihet är avgörande för att upprätta politisk stabilitet på lång sikt i Azerbajdzjan och i hela södra Kaukasusregionen.

Inom ramen för partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan unionen och Azerbajdzjan har parlamentet också en inrättat en parlamentarisk samarbetskommitté, i vilken tillfällen kommer att erbjudas att diskutera en hel rad politiska och ekonomiska frågor.

En översyn av medialagstiftningen visar att Azerbajdzjans regering vidtar åtgärder för att förbättra lagstiftningsmiljön.

Det bör beaktas att frågor om mänskliga rättigheter och demokrati också behandlas i Europarådet till vilket Azerbajdzjan anslöt sig 2001.

(1) http://www.icrc.org/eng.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1223/02

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(29 april 2002)

Ämne: Avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete med Israel inom ramen för det sjätte ramprogrammet

Är det möjligt att på parlamentets begäran besluta att avtalet om vetenskapligt och tekniskt samarbete med Israel inom ramen för det sjätte ramprogrammet skall upphävas om Israel fortsätter på den väg som lett till blodbad av det slag som vi nyligen bevittnat i flyktinglägret i Jenin? Kan kommissionen redogöra för möjligheterna att vidta en åtgärd av detta slag?

Svar från Philippe Busquin på kommissionens vägnar

(13 juni 2002)

Kommissionen vill upplysa frågeställaren om att det gällande avtalet om vetenskapligt och tekniskt samarbete gör Israel till associerad part till det pågående femte ramprogrammet.

Ett upphävande av avtalet genom vilket Israel associeras till detta ramprogram skulle kräva ett beslut av rådet baserat på ett förslag från kommissionen. Det bör noteras att endera part till associeringsavtalet till ramprogrammet kan upphäva det när som helst med den uppsägningstid som anges i avtalet. Projekt och aktiviteter som pågår vid tidpunkten för avtalets upphävande skall enligt villkoren i avtalet fortsätta tills de har slutförts.

Det sjätte ramprogrammet har ännu inte trätt i kraft. Israel kan därför inte vara associerad till det.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0886/02

från Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) till kommissionen

(2 april 2002)

Ämne: Frankrike och den inre marknaden för energi

Liberaliseringen av marknaden för energi är en viktig del av den så kallade Lissabonstrategin som syftar till att göra EU till världens mest konkurrenskraftiga område senast 2010. Bland medlemsländerna har Frankrike systematiskt motsatt sig och försvårat denna liberalisering. Frankrikes handlingssätt kan omöjligtvis accepteras, i all synnerhet inte som det gäller så pass stora saker som en fungerande inre marknad inom energisektorn.

Redan enligt nu gällande direktiv hade medlemsstaterna bort liberalisera en tredjedel av sin marknad för el och gas. Varför har kommissionen inte gjort allvar av sina hotelser att dra Frankrike inför domstolen, trots att landet inte omsatt direktiven i praktisk handling?

Kommissionen övervakar konkurrensen inom EU. Varför har kommissionen inte hindrat det franska energimonopolet EdF att med hjälp av sina monopolvinster köpa upp energiföretag i grannländerna?

Vad tänker Europeiska kommissionen göra för att få Frankrike att ställa upp och ta del i det gemensamma arbetet?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(3 juni 2002)

I enlighet med sin kompetens följer kommissionen regelmässigt utvecklingen av den inre marknaden för energi i unionen.

Frankrike har genomfört Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el(1) i den nationella lagstiftningen.

Frankrike har däremot inte genomfört Europaparlamentets och rådets direktiv 98/30/EG av den 22 juni 1998 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas(2) och kommissionen har hänfört fallet till domstolen.

Uppköp av företag undersöks mycket noggrant av kommissionen enligt rådets förordning (EEG) nr. 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer(3). Vid EDF:s (Electricité de France) olika köp av företag utanför Frankrike har det ålagts omfattande skyldigheter för att upprätthålla och vidareutveckla konkurrensen.

Beslutet från rådets möte i Barcelona (den 15 och 16 mars 2002) att från och med 2004 ge alla förbrukare utom hushållen möjlighet att välja, kommer dessutom att snabbt ge bättre konkurrensvillkor.

(1) EGT L 27, 30.1.1997.

(2) EGT L 204, 21.7.1998.

(3) EGT L 395, 30.12.1989, offentliggjord på nytt i EGT L 257, 21.9.1990.