SKRIFTLIG FRÅGA E-2864/01

från Sebastiano Musumeci (UEN) till kommissionen

(17 oktober 2001)

Ämne: Skydd av olivoljeproduktionen

EG-domstolens dom av den 14 december 2000 i mål C-99/99 Italienska republiken mot Europeiska kommissionen. Talan om ogiltigförklaring Förordning (EG) nr 2815/98(1) Saluföringsnormer för olivolja riskerar omkullkasta principen om produktionens territorialitet.

Avskaffandet av principen om olivproduktionens territorialitet har lett till en ökad införsel i Italien av olivolja från Nordafrika, Iberiska halvön och Grekland som orättmässigt saluförs som italiensk olja.

1. Anser inte kommissionen att spårbarhetsprincipen för samtliga produktionsled som tillämpas på andra kvalitetsprodukter även bör tillämpas på olivolja, samt att det är oacceptabelt att man anger platsen där oljan blandas som ursprung?

2. Anser inte kommissionen att oljans ursprungsbestämning skall göras på grundval av var oliverna produceras snarare än var de pressas?

(1) EGT L 349, 24.12.1998, s. 56.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 november 2001)

Kommissionen delar inte parlamentsledamotens farhågor om en ökning av importen av olivolja från tredjeländer.

För närvarande planeras ingen justering av de årliga tullavgifterna på import, inte heller någon ökning av den enda befintliga importkvoten, nämligen den som gäller Tunisien.

När det gäller blandningar av oljor med olika ursprung är det viktigt att understryka att den inte bara är tillåten utan i många fall helt nödvändig. På grund av en nationell produktion av olivolja som är mindre än konsumtionen köper den italienska industrin avsevärda mängder, både från andra länder i gemenskapen och från tredjeländer (sammanlagt ungefär 400 000 ton per år) för att sedan kunna föra ut olivolja på världsmarknaden (mer än 270 000 ton exporteras 2000/2001). Den italienska industrin har anpassat sig till marknaden och lyckats bli en av de största aktörerna på världsmarknaden för olivolja.

När det gäller parlamentsledamotens påstående om marknadsföring av olja med benämningen italiensk så bör en sådan märkning göras enligt gemenskapsreglerna för märkning, saluföring och ursprungsmärkning/skyddad geografisk beteckning (Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel(1), rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av den 14 juli 1992 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel(2) och kommissionens förordning (EG) nr 2815/98 av den 22 december 1998 om saluföringsnormer för olivolja(3)). Även vid märkningen av blandningar av olivolja med olika ursprung skall de regler följas som föreskrivs i ovannämnda bestämmelser.

När det gäller märkning som anger olivoljornas ursprung och spårbarhet gav jordbruksministrarna vid sitt möte i rådet den 19 juni 2001 kommissionen i uppgift att finna en enkel och snabb lösning på problemet med oljornas ursprung. Detta gjorde att kommissionen kunde införa en bestämmelse som medger att oljans ursprung kopplas till platsen där oliverna skördats. I de relativt sällsynta fall då olivoljans ursprungsort inte är den plats där oljan utvunnits skall båda platserna anges på märkningen. Den bestämmelsen trädde i kraft den 1 november 2001.

När det gäller spårbarhet motsätter sig kommissionen på intet vis att denna regel tillämpas av aktörerna. Bland de åtgärder som antogs av rådet den 19 juni i år finns också möjligheten för medlemsstaten att finansiera program för kvalitetsförbättring, och i dessa kan spårbarheten spela en viktig roll. Dessutom är spårbarheten redan ett villkor för sådana olivoljor som har skyddad geografisk beteckning eller skyddad ursprungsbeteckning enligt förordning (EEG) nr 2081/92.

(1) EGT L 109, 6.5.2000.

(2) EGT L 208, 24.7.1992.

(3) EGT L 349, 24.12.1998.