SKRIFTLIG FRÅGA E-2275/99

från Vittorio Sgarbi (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: EU-bestämmelser för kasinon

För närvarande råder stora skillnader mellan olika medlemsstater när det gäller bestämmelser för hasardspel. Dessa skillnader gör att det i några länder, till exempel Italien, inte beviljas några tillstånd alls. Utbudet är därför avsevärt mindre än efterfrågan. Däremot har Italiens samtliga grannländer, inklusive Slovenien, som snart kommer att höra till EU, en liberalare lagstiftning för hasardspel och många kasinon och spelhallar.

Många italienare åker utomlands för att besöka spelhallar och kasinon. Hasardspel ger miljontals miljarder lire i skatteintäkter till de kommuner och stater där det finns kasinon. De kommuner som inte kan erbjuda kasinon går alltså miste om stora intäkter. En stor del av dessa intäkter kommer från italienare som på grund av den italienska lagstiftningen tvingas besöka utländska kasinon. I EU-sammanhang har man alltid försökt nå enhetlighet mellan medlemsstaterna när det gäller bestämmelser som skapar stora socioekonomiska skillnader. Kasinon har en stor ekonomisk betydelse.

Har kommissionen några planer på att:

- ta fram ett gemenskapsdirektiv för att skapa lika möjligheter för företagare, berörda organ och kunder att öppna, driva och besöka kasinon?

- Om så inte är fallet, borde inte kommissionen inleda en process i syfte att minska de befintliga skillnaderna i lagstiftning och undanröja all konkurrens som beror på uppenbara skillnader i lagstiftning och slår hårt mot Italien i förhållande till grannländerna?

- Anser kommissionen att den borde föreslå ett gemenskapsdirektiv om detta, i syfte att så snart som möjligt få till stånd en harmonisering mellan medlemsstaternas lagstiftning?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 januari 2000)

Kommissionen vill uppmärksamma parlamentsledamoten på de faktorer i samband med hasardspel som gör att spelarna lockas att spendera pengar, vilket kan få skadliga konsekvenser för såväl den enskilde som för samhället. Bestämmelserna om hasardspel grundar sig därför i alla medlemsstaterna på en strävan att inte stimulera efterfrågan inom denna sektor, att förhindra brott och att se till att detta slags spel bara anordnas i syfte att främja idrott eller kultur eller för välgörenhetsändamål och inte för personlig eller kommersiell vinning. Av moraliska, religiösa eller kulturella skäl vill medlemsstaterna därför begränsa denna verksamhet genom återhållsam tillståndsgivning.

Även om principerna för lagstiftningen i detta fall samtidigt medför att tillgången till sektorn begränsas för vissa aktörer, har domstolen ändå ansett att detta är förenligt med principen om friheten att tillhandahålla tjänster enligt artikel 49 (f.d. artikel 59) i EG-fördraget (se domstolens dom av den 21 september 1999 i mål C-124/97), som beaktar ovannämnda hänsynstaganden till allmänintresset och ger de nationella myndigheterna utrymme för skönsmässiga bedömningar när det gäller att fastställa hur omfattande skydd som skall säkerställas inom det nationella territoriet.

Kommissionen anser att det i de olika medlemsstaterna är jämförbara motiv av allmänintresse som ligger till grund för de nationella bestämmelserna och kontrollsystemen, och konstaterar att dessa grundprinciper är förenliga med rätten att fritt tillhandahålla tjänster inom gemenskapen. Mot bakgrund av detta och då det inte föreligger några större skillnader mellan de olika medlemsstaternas regler har kommissionen inga planer på att föreslå någon sekundärlagstiftning om hasardspel.