ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1269/01

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(26 april 2001)

Ämne: Biologisk behandling av biologiskt nedbrytbart avfall

1. Har kommissionen ännu haft möjlighet att utvärdera L.M. Chus och A.D. Bradshaws upptäckter om värdet av finfördelat avfall som ersättningsmaterial vid landåtervinning (ref: Journal of Applied Ecology 1996, 33, 851-865)?

2. Vilka slutsatser har kommissionen dragit av detta arbete med hänsyn till värdet av sådant material vid återställande av gamla och nedlagda dagbrott och gruvor och andra liknande övergivna platser som inte skall användas för att producera mat eller foder och vilka kan förväntas kräva som kraftigt överstiger 200 ton ersättningsmaterial per hektar.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(7 juni 2001)

Det allmänna rättsliga regelverket för avfall på gemenskapsnivå finns i direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(1) ändrat genom rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991(2).

I artikel 4 i direktivet fastställs det att

Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att avfall bortskaffas utan fara för människors hälsa och utan att processer eller metoder används som kan skada miljön, och särskilt:

- utan risker för vatten, luft, jord eller växter och djur,

- utan att medföra olägenheter genom buller eller lukt,

- utan att negativt påverka landskapet och områden av särskilt intresse.

Den vetenskapliga tidskrift frågeställaren nämner tar över huvud taget inte upp problemen på lång sikt för miljön med pulvriserat avfall, i synnerhet för grundvattnet. Det finns inga uppgifter i tidskriften om koncentrationerna av tungmetaller eller organiska föreningar i pulvriserat avfall och hur de skulle reagera på lång sikt om pulvriserat avfall spreds på obrukad mark.

Författarna säger själva att det enda problemet med pulvriserat avfall är i vilken utsträckning det i vissa fall inte uppfyller nationella eller statliga krav på toxiska ämnen.

Kommissionen anser att användningen av pulvriserat avfall på mark (vad marken än används till och vilka egenskaper den än har) bör undersökas noggrant så att man kan undvika miljöförorening på lång sikt. En begränsning av mängden pulvriserat avfall (eller andra avfall med liknande egenskaper) som får spridas på mark per år och per hektar kan vara en lämplig åtgärd för att nå detta mål.

(1) EGT L 178, 26.3.1991.

(2) EGT L 194, 25.7.1975.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1690/01

från Jean-Claude Fruteau (PSE) till kommissionen

(6 juni 2001)

Ämne: Sammanhållningspolitik

Den 31 januari förelade Michel Barnier, ledamot av kommissionen med ansvar för regionpolitiken, parlamentet en andra rapport om den ekonomiska och sociala sammanhållningen. I rapporten ges en översikt över sammanhållningspolitiken sedan 1989 och ett första underlag till debatten om sammanhållningspolitiken i ett utvidgat EU.

Även om det makroekonomiskt verkar som om sammanhållningen har förbättrats de senaste tjugo åren måste man konstatera att det finns stora ojämlikheter inom de flesta medlemsstater.

Regionerna i de yttersta randområden i allmänhet, och på ön Réunion i synnerhet, verkar inte helt och fullt ha kunnat dra nytta av den dynamik som uppkommit i många andra regioner i Europa. Ännu idag uppgår andelen arbetslösa på Réunion till 37 procent, varav många är ungdomar.

Visserligen torde utvidgningen ytterligare befästa demokratin på den europeiska kontinenten, men den saknar inte konsekvenser för EU:s mest sårbara regioner. En enkel matematisk följd är att den genomsnittliga bruttonationalprodukten per invånare sjunker och de regioner som idag är berättigade till mål 1-stöd, vilket är fallet för Réunion, löper risk att på detta godtyckliga sätt förlora sitt stöd.

Anser kommissionen mot bakgrund av detta att kriteriet BNP/invånare fortfarande är relevant?

Borde man inte komplettera med andra mer objektiva kriterier, till exempel andel arbetslösa?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(9 juli 2001)

Situationen för regionerna i gemenskapens yttersta randområden läggs fram i en andra rapport om den ekonomiska och sociala sammanhållningen(1). I statistikbilagorna till den rapporten anges beträffande bruttonationalprodukt (BNP) per invånare att denna för ön La Réunion har stigit från 43 % till 50 % av medeltalet i gemenskapen mellan 1988 och 1998.

Bland prioriteringarna för den framtida sammanhållningspolitiken innefattas regionerna med geografiska nackdelar där de yttersta randområdena ingår. Rapportens slutsatser och rekommendationer fastslår särskilt att kriteriet BNP per invånare i mått av köpkraft och dess tillämpningsnivå (nomenklaturen för statistiska territoriella enheter NUTS-II) är fortsatt tillämpligt, något som visas i den jämförande analysen i rapportens första del.

Kommissionen har öppnat en bred debatt om den framtida sammanhållningspolitiken och där kommer också kriterierna för stödberättigande att behandlas. När tiden är mogen kommer kommissionen att lägga fram förslagen för övriga institutioner.

Med hänsyn till tillgängliga uppgifter går det inte att förutsäga om ön La Réunion finns med bland de minst utvecklade regionerna i den utvidgade gemenskapen eller ej, eller om de strukturstöd som ön får kan upphöra med hänsyn till dess fortfarande låga nivå på BNP per invånare.

(1) KOM(2001) 24 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1211/01

från Joan Colom i Naval (PSE), Concepció Ferrer (PPE-DE) och Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) till kommissionen

(24 april 2001)

Ämne: Registrering av fordon

Förordningen (EG) nr 2411/98(1), som definierar villkoren för erkännande vad gäller trafik inom gemenskapen av nationalitetsmärke för den medlemsstat i vilken fordon är registrerade, motsätter sig inte att medlemsstaterna antar särskilda föreskrifter för att regionstillhörigheten införs på registreringsskylten utanför det område som specificeras i bilagan till förordningen.

I den nyligen kungjorda Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna fastställs skyddet av den kulturella mångfalden som en av unionens uppgifter.

I artikel 151 i EG-fördraget fastställs att Gemenskapen skall bidra till kulturens utveckling i medlemsstaterna med respekt för dessas nationella och regionala mångfald samtidigt som gemenskapen skall framhäva det gemensamma kulturarvet.

Mot bakgrund av ovanstående, instämmer kommissionen i att tillförandet av ett regionsmärke på de nya spanska registreringsskyltarna skulle vara mer i enlighet med texten och andemeningen i fördraget?

(1) EGT L 299, 10.11.1998, s. 1.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1211/01 och E-1224/01 ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(21 juni 2001)

De närmare bestämmelserna om fordonsregistrering ingår huvudsakligen i medlemsstaternas befogenhet. De tillämpar sin egen lagstiftning inom ramen för Wienkonventionen från 1968 om vägtrafik, som slöts genom Förenta Nationernas ekonomiska kommission för Europa. Enligt denna konvention skall alla motorfordon i internationell trafik ha en bakre skylt som förutom registreringsnumret har ett specifikt märke för den medlemsstat fordonet är registrerat i (t.ex. E för Spanien).

I enlighet med subsidiaritetsprincipen ingriper gemenskapen beträffande registreringsskyltar enbart om det är nödvändigt för att den fria rörligheten för varor och personer skall fungera inom gemenskapen.

Flera medlemsstater har nyligen infört en standardregistreringsskylt som längst till vänster har ett blått fält med 12 gula stjärnor för den europeiska flaggan och det särskiljande märket för medlemsstaten där fordonet är registrerat, den s.k. gemenskapsskylten.

Eftersom vissa medlemsstater inte godkände det särskiljande märket på gemenskapsskylten antogs rådets förordning (EG) nr 2411/98 av den 3 november 1998 om erkännande vad gäller trafik inom gemenskapen av nationalitetsmärke för den medlemsstat i vilken motorfordon och släpvagnar till motorfordon är registrerade(1). Syftet med förordningen är att för trafik inom gemenskapen ge nationalitetsmärket på gemenskapsskyltarna samma status som de särskiljande märken som krävs enligt Wienkonventionen.

Detta är den enda gemenskapslagstiftning som finns om registreringsskyltar. Eftersom erfarenheterna av Wienkonventionen är så goda har kommissionen inga planer på att föreslå lagstiftning om harmonisering av nationella registreringsskyltar och därför inte heller att behandla frågan om regionala eller andra märken som kan finnas på dem.

(1) EGT L 299, 10.11.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0487/01

från Eurig Wyn (Verts/ALE) och Gorka Knörr Borràs (Verts/ALE) till kommissionen

(22 februari 2001)

Ämne: Minoritetsspråk och yttrandefrihet i Grekland

Sotiris Bletsas, som är medlem i sällskapet för arminianers (valakers) kultur dömdes den 2 februari 2000 till 15 månaders fängelse och böter på 500 000 drakmer för spridning av falsk information (enligt artikel 191 i strafflagen). Anklagelserna grundade sig på det faktum att han i juli 1995, under den arminianska festivalen, delat ut en skrift från Europeiska byrån för mindre talade språk, som handlade om språken i Grekland.

Anser kommissionen att denna inställning är förenlig med de europeiska värderingarna beträffande yttrandefrihet, åsiktsfrihet och kulturell och språklig mångfald? Har kommissionen bett de grekiska myndigheterna om någon formell eller informell information i denna fråga?

Skulle kommissionens rättstjänst kunna undersöka om artikel 191 i den grekiska strafflagen är förenlig med principerna om frihet, demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande rättigheterna samt rättsstatsprincipen, vilka erkänns i fördragen?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(4 maj 2001)

Kommissionen följer med stort intresse detta ärende. Med ledning av de uppgifter som för närvarande föreligger kan den emellertid inte besvara frågan fullständigt. Därför har kommissionen bett den grekiska regeringen att tillhandahålla ett exemplar av domen så snart denna finns tillgänglig, tillsammans med andra relevanta uppgifter om ärendet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1434/01

från Guido Viceconte (PPE-DE) till kommissionen

(11 maj 2001)

Ämne: Utförsäljning av Acquedotto Pugliese

Den italienska regeringen planerar att kringgå marknadslagarna genom att ta över företagskomplexet Acquedotto Pugliese och slumpa bort det till det majoritetsägda elektricitetsbolaget ENEL.

Känner kommissionen till att den italienska regeringen planerar att vidta denna åtgärd utan att tillämpa offentlig upphandling?

Anser inte kommissionen att detta strider mot de principer om fri konkurrens som fastställts i EU-fördraget?

Vilka åtgärder tänker kommissionen i så fall vidta?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(18 juni 2001)

Direktiven om offentlig upphandling gäller uteslutande offentliga organs upphandling av varor eller tjänster. Naturligtvis måste dock både inköp och försäljning av varor

eller tjänster ske i överensstämmelse med EG-fördraget och särskilt bestämmelserna om fri rörlighet för varor och tjänster, etableringsfriheten samt principerna om icke-diskriminering och lika behandling.

När staten säljer ut tillgångar och om det sker utan offentlig anbudsinhämtning eller oberoende expertutlåtande som garanterar försäljning till marknadsvärdet, kan det vidare utgöra statligt stöd, beroende på branschens utseende och fallets särskilda omständigheter.

Med anledning av det aktuella fallet har kommissionen skickat en begäran till de italienska myndigheterna om information om hur försäljningen skall genomföras. I svaret hänvisar myndigheterna till Decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri av den 9 mars 2000, enligt vilket Acquedotto Pugliese (EEAP) skall säljas direkt till det nationella italienska elverket (Enel SpA) till ett pris som skall fastställas av en grupp oberoende värderingsmän.

Kommissionen väntar nu på nya uppgifter som skall göra det möjligt att kontrollera att bestämmelserna och principerna i EG-fördraget har iakttagits i samband med den försäljning av Acquedotto Pugliese som frågeställaren nämner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1343/01

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(4 maj 2001)

Ämne: Världskonferens mot rasism, diskriminering och främlingsfientlighet

Den 31 augusti till den 7 september kommer en världskonferens mot rasism, diskriminering, främlingsfientlighet och andra former av intolerans att hållas i Durban (Sydafrika).

Vilka planer har kommissionen inför denna händelse?

Har kommissionen beslutat att bidra konkret på något sätt?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(12 juli 2001)

Kommissionen kommer att bidra till debatten vid världskonferensen mot rasism, rasdiskriminering, främlingsfientlighet och intolerans med ett meddelande(1). I meddelandet sammanfattas de åtgärder som redan vidtagits på unionsnivå för att bekämpa rasism, och man vill visa vad som kan uppnås när en grupp stater handlar tillsammans på regional nivå. Medlemsstaterna och unionens institutioner har visat att de är engagerade i kampen mot rasism genom att på europeisk nivå samordna sina politiska åtgärder och insatser på en rad områden. Rådet har också antagit bindande lagstiftning på europeisk nivå för att förbjuda rasdiskriminering och medlemsstaterna har skyldighet att införliva denna lagstiftning med sin nationella rätt. Exemplen på unionens arbete som beskrivs i meddelandet är avsedda både att bidra till debatten vid världskonferensen och att tjäna som inspiration för insatser för att bekämpa rasism på regional nivå i hela världen under åren efter konferensen. Världskonferensen blir också ett tillfälle för unionen att bekanta sig med erfarenheter i andra delar av världen. Detta bör bidra till utarbetandet av framtida strategier och åtgärder mot rasism.

När det gäller förberedelserna till världskonferensen deltar kommissionen i utarbetandet av och förhandlingarna om den politiska förklaringen och handlingsprogrammet som ska antas vid konferensen. Kommissionen kommer att stå i spetsen för gemenskapens delegation till konferensen som kommer att inbegripa ledamöter av Europaparlamentet, företrädare för Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet samt intresserade icke-statliga organisationer.

Gemenskapen har också arbetat aktivt under förberedelsefasen av världskonferensen såväl vid förberedelserna av Europeiska regionala konferensen (Strasbourg 1113 oktober 2000) som genom att delta i de övriga regionala konferenserna (Nord- och Sydamerika, Afrika och Asien) och har lämnat ett bidrag på 3,6 miljoner euro till FN:s kommissariat för mänskliga rättigheter för att stödja de icke-statliga organisationernas deltagande i förberedelserna (Santiago, 57 december 2000, Dakar, 2124 januari 2001, Teheran, 1921 februari 2001) och själva världskonferensen.

(1) KOM(2001) 291 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0318/01

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(13 februari 2001)

Ämne: Upphörandet med Europartenariatprogrammet

Skulle kommissionen kunna förklara varför man beslöt att avsluta Europartenariatprogrammet innan man kände till resultatet av utvärderingen av programmet?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(21 mars 2001)

Kommissionen har sett över sina prioriteringar och de resurser den har för att utföra sitt arbete. Efter beredning i en särskild arbetsgrupp i enlighet med kommissionens meddelande Matching the Commission's activities with its human resources(1) av den 26 juli 2000, har kommissionen därför beslutat att den inte längre kommer att vara direkt involverad i administrationen av Europartnerskapsevenemang.

Den utvärdering av Europartnerskap som pågår har som syfte att granska resultaten av programmet Europartnerskap under det dryga årtionde det existerat och att föreslå förbättringar i utformningen av det. Kommissionens beslut att inte fortsätta att anslå egna resurser till administrationen av programmet hindrar inte att de metoder som utvecklats med åren används av andra berörda parter, särskilt dem som haft nytta av de tidigare programmen. Utvärderingen kommer att bli ett användbart underlag för sådana berörda parter. Kommissionen är beredd att tillhandahålla de administrationsverktyg den tagit fram, t.ex. organisatörshandboken och mjukvarupaketet, till nya organisatörer.

(1) SEC(2000) 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0265/01

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(8 februari 2001)

Ämne: Stadsguider

Antog kommissionen att det endast gällde ett spanskt problem då den besvarade den skriftliga frågan E-3650/00(1)? Kan kommissionen se över sitt svar med tanke på att denna guide med hjälp av vilseledande distansförsäljning marknadsförs över hela Europa?

(1) EGT C 151 E, 22.5.2001, s. 198.

Svar från Erkii Liikanen på kommissionens vägnar

(3 april 2001)

Kommissionen är väl medveten om att det problem som parlamentsledamoten beskriver i den skriftliga frågan E-3650/00 berör flera länder och inte endast är ett internt spanskt problem. Kommissionen hänvisar därför parlamentsledamoten till svaret på den skriftliga frågan E-3650/00 och upprepar ännu en gång att ärendet inte faller inom kommissionens behörighet.

Med beaktande av rättsliga aspekter kan sägas att kommissionen, med ledning av parlamentsledamotens beskrivning, finner att det sätt på vilket European City Guide marknadsförs kan utgöra missledande marknadsföring. Om detta är fallet skulle handlingen kunna omfattas av rådets direktiv av den 10 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om vilseledande reklam(1). Avsikten med detta direktiv är att skydda konsumenterna, dem som bedriver närings- eller affärsverksamhet eller som utövar hantverk eller ett fritt yrke och den stora allmänheten mot vilseledande reklam och de otillbörliga följderna av denna (direktivets artikel 1). Enligt den information som återfinns i parlamentsledamotens fråga omfattas de småföretagare som erbjuds ingå i European City Guide av skyddsreglerna i direktivet. Detta direktiv har av medlemsstaterna överförts till den nationella lagstiftningen och det är därför de nationella myndigheterna, och inte kommissionen, som är behöriga att behandla frågan enligt nationell lag.

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal(2) och rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal(3) är avsedda att skydda konsumenterna men tycks inte vara tillämpliga på den situation som frågeställaren beskrivit.

(1) EGT L 250, 19.9.1984.

(2) EGT L 144, 4.6.1997.

(3) EGT L 95, 21.4.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0353/01

från Sir Robert Atkins (PPE-DE) till kommissionen

(6 februari 2001)

Ämne: Säkerhet för flygpassagerare

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit för att undersöka förekomsten av det s.k. flygplanssyndromet och de hälsorisker som det förorsakar? Vilka är de upplysningar som man försökt att få från flygbolag inom EU och från medicinsk expertis? Kan kommissionen redogöra för hur det har gått?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0151/01, E-0155/01, E-0191/01, E-0233/01, E-0349/01 och P-0353/01 ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(15 mars 2001)

Kommissionen känner väl till de senaste rapporterna och rönen inom områdena för ventrombos och kabinförhållandena och tar passagerarnas oro på största allvar. Kommissionen har granskat ett flertal rapporter, i synnerhet rapporten från det brittiska överhusets vetenskapliga och tekniska kommitté (Select Committee on Science and Technology of the House of Lords).

På grundval av en preliminär bedömning har kommissionen inte funnit några belägg för de grava klagomålen avseende hälsoriskerna med flygresor. Kommissionen tar dock faran för hälsorisker mycket allvarligt, och särskilt ventrombos, eftersom det finns så få uppgifter om dess förekomst.

Följaktligen har kommissionen som en första säkerhetsåtgärd skickat en skrivelse till de verkställande direktörerna för Association of European Airlines, European Regions Airlines Association och International Air Carrier Association, i vilken alla deras medlemmar uppmanas att vidta säkerhetsåtgärder avseende ventrombos. I skrivelsen uppmanas flygbolagen att omgående agera för att minska riskerna till ett minimum genom att i samband med bokningen eller beställningen av biljetter informera passagerarna om riskerna, predisponerande faktorer och de förebyggande åtgärder som bör vidtas före långa flygningar och att ombord på flygplanet informera passagerarna vad som kan göras för att minska risken för ventrombos.

Ett flertal flygbolag har redan på eget initiativ infört varningar före ombordstigningen och information ombord (broschyrer, videor och tidningar ombord som visar övningar och rekommenderar vad man skall och inte skall göra ombord osv.).

Nästa steg är att erhålla balanserade bedömningar av hälsoriskerna. Kommissionen kommer så snart som möjligt att inrätta två expertgrupper, en för att undersöka effekterna av ventrombos och en för att undersöka luftkvaliteten och förhållandena i kabinen. Expertgrupperna kommer att granska befintliga forskningsresultat och därefter dra slutsatser om hälsoriskerna, behovet av ytterligare forskning, och åtgärder som olika berörda aktörer bör vidta.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0272/01

från Christian von Boetticher (PPE-DE) till kommissionen

(2 februari 2001)

Ämne: Elektroniska frimärken/Förenlighet med EU:s direktiv om dataskydd

Deutsche Post AG, men även de nederländska och italienska postverken, planerar att införa ett elektroniskt frimärke, det vill säga frimärken som kan laddas ned direkt från Internet och tryckas på kuvertet. I samband med detta måste dock vissa användaruppgifter lagras, till exempel avsändare, mottagare, porto, framställningsdatum, etc. Från dessa uppgifter kan man sedan dra ytterligare slutsatser (hur ofta vissa adresser får post och igen privata upplysningar som till exempel fackföreningstillhörighet, husläkare, etc).

Anser kommissionen att dessa planer är förenliga med EU:s direktiv om skydd för fysiska personer när det gäller bearbetning av personrelaterade uppgifter särskilt i fråga om att lagra uppgifter som inte uteslutande har med postbefordran att göra utan även med skydd mot förfalskning. Anser kommissionen att man kan utesluta risken för handel med de adresser som erhållits? Anser kommissionen att ett system som klarar sig utan att lagra sådana uppgifter är att föredra framför det system som utvecklats av postföretagen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(2 mars 2001)

Kommissionen känner inte närmare till avsikten med de tyska, nederländska och italienska postverkens behandling av personuppgifter, som parlamentsledamoten hänvisar till. Rent allmänt föreskrivs det i artikel 6 i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter(1) att personuppgifter får samlas in i vissa uttryckligt angivna och berättigade syften och att senare behandling inte får ske på ett sätt som är oförenligt med dessa syften. Om ett och samma resultat kan uppnås på olika sätt, ska man med stöd av proportionalitetsprincipen välja det som kräver behandling av det minsta antalet uppgifter för att uppnå

syftet med behandlingen. I artikel 6 i direktiv 95/46/EG föreskrivs det klart och tydligt att uppgifterna ska vara adekvata och relevanta och inte får omfatta mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka de har samlats in.

(1) EGT L 281, 23.11.1995.