SKRIFTLIG FRÅGA E-1422/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(5 maj 2000)

Ämne: Vaktslåendet om fördragen

Håller kommissionen med om att artikel 211 i den konsoliderade versionen av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen ålägger kommissionen att övervaka tillämpningen av bestämmelserna i detta fördrag och av bestämmelser som antagits av institutionerna med stöd av fördraget och, om så är fallet och om kommissionen önskar kvarstå i sin roll

av att vara fördragens väktare, hur går detta ihop med kommentarer som nyligen gjorts av chefen för Europeiska kommissionens rättstjänst, Jean-Louis Dewost, och rapporterats i European Voice, framför allt vad han sagt om att ifall en oriktig tolkning av gemenskapsrätten skulle ha förekommit endast i ett enskilt särfall, då skulle vi säga att vi hade andra prioriteter?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1422/00 och E-1428/00 ingivet av Romano Prodi för kommissionen

(18 juli 2000)

Parlamentsledamoten hänvisar helt riktigt till artikel 211 (tidigare artikel 155) i EG-fördraget och till kommissionens roll som fördragens väktare, vilket är en av kommissionens huvuduppgifter.

Enligt fast praxis från EG-domstolen är kommissionen inte tvungen att inleda förfarandet i den fördragsbestämmelsen, utan den har i detta avseende ett visst handlingsutrymme(1). Vidare är kommissionen (mldr) ensam behörig att avgöra om det är lämpligt att inleda ett förfarande om fördragsbrott, och på grund av vilken handling eller vilken underlåtenhet av medlemsstaten detta i så fall skall ske(2). Hade kommissionen inte ett sådant handlingsutrymme skulle den inte effektivt kunna fullgöra sin uppgift som fördragens väktare. Nämnas bör också att nationella myndigheter med uppgift att väcka talan mot lagöverträdelser i allmänhet har ett motsvarande handlingsutrymme.

När kommissionen utövar sin handlingsfrihet måste den ta hänsyn till flera faktorer, bland annat hur allvarlig överträdelsen är, dess betydelse eller lämplighet som pilotfall och kommissionens resurser. Efter att noggrant ha övervägt alla omständigheter kan kommissionen i ett ärende besluta att det är mindre viktigt att inleda ett överträdelseförfarande, om ärendet endast gäller tvivelaktig tillämpning i ett enskilt fall av nationella bestämmelser som i sig är förenliga med gemenskapsrätten. Man bör också beakta att nationella domstolar i sådana enskilda fall kan erbjuda mer fördelaktiga rättsmedel än överträdelseförfaranden, eftersom överträdelseförfaranden kan vara långsammare och inte gör det möjligt att upphäva lagstridiga åtgärder, att utfärda förelägganden eller att utdöma skadestånd. Detta förringar inte på minsta vis den stora betydelsen av enskilda klagomål för att avslöja brott mot gemenskapsrätten, en betydelse som kommissionen vid flera tillfällen framhållit. Kommissionen är enbart angelägen om att de mest betydande överträdelserna kan handläggas snabbt och effektivt även i framtiden.

Det är mot denna bakgrund man skall förstå de uttalanden som gjorts av generaldirektören för kommissionens rättstjänst, som parlamentsledamoten tagit upp.

(1) Mål 247/87, Star Fruit Company mot kommissionen, Rec. 1989, s. 291, punkt 11.

(2) Mål C-431/92, kommissionen mot Tyskland, REG 1995, s. I-2189, punkt 22.