ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2889/00

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till kommissionen

(14 september 2000)

Ämne: Oro för den föreslagna förflyttningen av Ciavarini Azzi från kommissionens tvärtjänstgrupp till Generaldirektoratet för regionalpolitik

Ordföranden för kommissionens tvärtjänstgrupp, Giuseppe Ciavarini Azzi, kommer snart att förflyttas till Generaldirektoratet för regionalpolitik som rådgivare för de yttersta randområdena. Detta beslut har fattats sedan samordnaren för tvärtjänstgruppen, Rafaela Lodice, och hennes assistent lämnat sina befattningar.

De personalförflyttningar som skett under några få månader, som kan beskrivas som en fortlöpande avveckling av gruppen, riskerar att leda till att dess värde minskar, vilket i sin tur strider mot de åtaganden som gjorts gentemot ordföranden Prodi i sammanfattningen av rapporten av den 14 mars om de yttersta randområdena, enligt vilka gruppen skulle återupprättas och förstärkas. Vilka skäl anför kommissionen för sitt agerande?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P-2754/00 och E-2889/00 ingivet av Romano Prodi för kommissionen

(10 oktober 2000)

Kommissionen fäster stor vikt vid utvecklingen i de yttersta randområdena och genomförandet av artikel 299.2 (f.d. artikel 227.2) i EG-fördraget, något som också framgår av de initiativ kommissionen har tagit. Den är medveten om den viktiga roll den grupp som sysslar med de yttersta randområdena har och är angelägen om att den skall fungera väl.

Som parlamentsledamoten vet har kommissionen inlett en brett upplagd plan för modernisering av förvaltningen för att höja dess effektivitet i gemenskapens tjänst. En rationalisering av arbetsorganisationen och ett bättre utnyttjande av resurserna är två viktiga förutsättningar för kommissionens reformpolitik, och kommissionen arbetar ständigt för dessa mål.

Kommissionen vill försäkra parlamentsledamoten om att den strävar efter att gruppen för de yttersta randområdena också i framtiden skall fungera väl. De beslut kommissionen tar inom ramen för sina autonoma befogenheter över den interna organisationen syftar till detta.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2642/00

från Jaime Valdivielso de Cué (PPE-DE) till kommissionen

(1 augusti 2000)

Ämne: Transport

Från och med den 1 januari 2001 kommer kommissionen att inom Europeiska unionen stärka passagerarnas rättigheter gentemot flygbolagen.

Det planeras bland annat att biljettpriset skall betalas tillbaka om flyget försenas, att utgifter för logi, kommunikation och uppehälle skall ersättas vid längre förseningar osv.

Kan kommissionen upplysa om vilka åtgärder som kommer att vidtas mot de bolag som åsidosätter dessa regler?

Kommer de europeiska konsumenterna att åtnjuta samma rättigheter även om det inte rör sig om gemenskapsbolag och om det är fråga om resor till tredje land, om de har köpt biljetten inom unionen?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(16 oktober 2000)

Kommissionen fäster stor vikt vid att stärka skyddet av flygpassagerarnas intressen så att de fullt ut kan utnyttja fördelarna med gemenskapens luftfartspolitik. Detta uppnås bäst genom en kombination av gemenskapslagstiftning för att stärka passagerarnas rättigheter och frivilliga åtaganden från flygbolagens och flygplatsernas sida att förbättra servicekvaliteten.

I sitt meddelande Skydd av flygpassagerarnas intressen i Europeiska unionen(1) meddelade kommissionen sina avsikter att under 2001 lägga fram förslag till lagstiftning för att försenade passagerare skall kunna fortsätta sin resa under goda förhållanden: de skall ha rätt antingen till återbetalning av den relevanta delen av biljetten eller ombokning på ett annat flyg till sin destination snarast möjligt. Kommissionen kommer också att överväga en viss garanterad service till försenade passagerare, främst i form av måltider, övernattning och telefonsamtal, vilket kan uppnås genom lagstiftning eller frivilliga åtaganden från flygbolagen.

För att säkerställa fullt skydd för passagerarna kommer lagstiftningen att gälla avtal för flygresor till, från och inom gemenskapen, oberoende av i vilken stat flygbolaget är etablerat eller passagerarens nationalitet. Målet med lagstiftningen är alltså detsamma som målet med rådets förordning (EEG) nr 295/91 av den 4 februari 1991 om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik(2).

I stycke 51-53 i ovannämnda meddelande kommenterar kommissionen de förfaranden som planeras för att lämna in klagomål. När det gäller genomförande av nuvarande och framtida

lagstiftning är det medlemsstaternas ansvar att se till att flygbolagen följer relevant gemenskapslagstiftning. Om medlemsstaterna underlåter att uppfylla sina skyldigheter får kommissionen inleda överträdelseförfaranden enligt artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget.

(1) KOM(2000) 365 slutlig.

(2) EGT L 36, 8.2.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2311/00

från Marco Cappato (TDI) till rådet

(11 juli 2000)

Ämne: Europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet i Europeiska unionen

Direktören för Europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet i Wien, Beate Winkler, tillkännagav inför parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor den 21 juni 2000 att hon och personalen vid centret tvingas arbeta under omständigheter som kännetecknas av osäkerhet och hotelser. Hon bekräftade att personalen har utsatts för inbrott, både vid centret och i de respektive privata bostäderna.

Kan kommissionen ge parlamentet mer information i denna fråga och klargöra vad för slags inbrott det rör sig om, vilka som drabbats, när och var samt ange vilka föremål eller vilken slags information som stulits? Kan kommissionen vidare meddela om och i vilka fall händelserna anmälts till de österrikiska myndigheterna? Kan den slutligen ge en bedömning av i vilken situation det europeiska övervakningscentret i Wien och dess personal befinner sig i fråga om säkerhet?

Svar

(7 november 2000)

Rådet saknar information om de frågor som den ärade parlamentsledamoten tar upp och har inte heller behörighet att behandla dessa frågor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2332/00

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(11 juli 2000)

Ämne: Kulturcentras överträdelser av bestämmelser om skydd av upphovsrätten

Liksom i många andra städer i Italien och Europa verkar i Rom kulturcentra i lokaler som ofta olagligt har tagits i besittning. Här organiserar föreningar med anknytning till grupperingar på yttersta vänsterkanten under året tiotals musikevenemang, fester, konserter, filmvisningar även av utländska filmer och i samband med dessa pubar och serveringar. De lokala myndigheterna och polisen känner till alla dessa arrangemang som regelbundet aviseras genom anslag och i tidningar, liksom att föreningarna inte betalar de avgifter, i synnerhet till SIAE (Società Italiana Autori ed Editori (italienska föreningen för upphovsmän och utgivare)), som föreskrivs i lagen om upphovsrätt. Att visa utländska filmer är dessutom en uppenbar överträdelse av internationella bestämmelser.

Kan kommissionen mot denna bakgrund ange:

1. om dessa återkommande företeelser inte innebär en överträdelse av marknadsbestämmelserna och illojal konkurrens gentemot föreståndare för godkända lokaler som tvingas ta ut högre priser av sina kunder för att kunna betala upphovsrättsavgifter och andra avgifter som lagen föreskriver och

2. om ovannämnda uppgifter inte utgör en överträdelse av bestämmelserna om immaterialrätt?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(25 september 2000)

I överensstämmelse med sina internationella åtaganden enligt artiklarna 11, 14 och 14 bis i Bernkonventionen samt artikel 9 i avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPS), tillerkänner medlemsstaterna upphovsmän till musikaliska verk och upphovsmän eller andra upphovsrättsinnehavare till filmverk uteslutande rätt att godkänna offentliga framföranden av sina alster. I enlighet med artikel 12 i Romkonventionen skall framställarna av fonogram och de utövande konstnärerna på ljudupptagningen betalas en skälig ersättning för offentliga framföranden av deras fonogram. När det gäller gemenskapslagstiftningen föreskriver artikel 8.2 i rådets direktiv 92/100/EEG(1) av den 19 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området en liknande ersättningsrätt.

Detta betyder att aktiviteter av den typ som parlamentsledamoten beskriver givetvis kan innebära en kränkning av immaterialrätten, om de inte vederbörligen har godkänts av innehavaren till de aktuella uteslutande rättigheterna eller om ingen ersättning har betalats. Dock är det den berörda upphovsrättsinnehavaren som med hjälp av den italienska lagstiftningen får söka ingripa rättsligt mot de ansvariga i italienska domstolar.

(1) EGT L 346, 27.11.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3290/00

från Mary Banotti (PPE-DE) till kommissionen

(17 oktober 2000)

Ämne: Barnomsorg och au pairer

En frivillig överenskommelse utarbetades första gången 1969 för att fastställa de grundläggande bestämmelserna och villkoren beträffande arbetstider och arbetsuppgifter för au pairer. Detta följdes upp i ett betänkande från Europaparlamentet (1-0797/83)(1) där man utryckte ytterligare farhågor över de bristande reglerna på området. Sedan dess har inga ytterligare insatser gjorts och situationen för au pairer har blivt mer och mer otrygg.

Unga människor mellan 16 och 20 år förväntas acceptera långa arbetsdagar med barnpassning och allt oftare även tillredning av måltider samt hushållsuppgifter. Detta överskrider helt klart den roll som en au pair skall ha och alltfler ungdomar faller offer för EU:s bristande reglering för au pairer.

Allt fler familjer söker barnomsorg till rimlig kostnad och unga au pairer utnyttjas allt oftare för att fylla det tomrum som uppstår när det inte finns tillräckliga barnomsorgsmöjligheter. Är kommissionen mot bakgrund av detta beredd att åter se över förhållandena för au pairer och förbereda ett regelverk eller till och med direktiv för att skydda ungdomar från de värsta ytterligheterna och missförhållanden som för närvarande förekommer och sörja för en återgång till au pairvistelsens ursprungliga villkor, nämligen att hjälpa till med barnpassning och samtidigt lära sig något om värdlandets språk och kultur?

(1) EGT C 342, 19.12.1983, s. 64.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(15 november 2000)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till kommissionens rekommendation (85/64/EEG) av den 20 december 1984 om ett europeiskt avtal om au pair-förmedling, med stöd av Europarådet(1).

Genom detta dokument rekommenderade kommissionen att medlemsstaterna snarast möjligt skulle underteckna och ratificera Europarådets europeiska avtal av den 24 november 1969 om au pair-förmedling. I avtalet fastställs bestämmelser som rör levnads- och arbetsvillkor, utbildning, social trygghet samt värdfamiljens rättigheter och skyldigheter. Dessutom behandlas nationella samråds- och informationsresurser.

Kommissionen har för närvarande inga planer på att lägga fram lagförslag på detta område.

(1) EGT L 24, 29.1.1985.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2929/00

från Marco Cappato (TDI) till rådet

(20 september 2000)

Ämne: De kubanska myndigheternas försök att hålla ett italiensk-kubanskt par isär och att hindra dem från att emigrera

År 1999 gifte sig en italiensk medborgare, Enrico Orlandini, med en kubansk medborgare, Yaima Prado Gattorno. Då hon lämnade in ansökan om pass för att kunna emigrera med sin man beslöt myndigheterna verkställa en dom för umgänge med utlänning som hade förkunnats tidigare men som man dittills hade väntat med att verkställa. Under tiden har mannen förbjudits all kontakt med sin fru med hot om att straffet skärps ifall han försöker kontakta henne.

Har rådet för avsikt att intervenera i detta fall och, mera allmänt, ämnar det ta upp frågan om ett avskaffande av den straffbara handlingen umgänge med utlänning i samband med sina förbindelser med den kubanska regeringen?

Svar

(30 november 2000)

Rådet följer mycket uppmärksamt situationen för mänskliga rättigheter på Kuba. Rådet har emellertid inte förelagts det specifika ärende som den ärade parlamentsledamoten syftar på, och det har inte omnämnts särskilt under rådets debatter.

Som den ärade parlamentsledamoten vet, har Europeiska unionen alltid intagit en entydig ståndpunkt om de mänskliga rättigheterna både genom offentliga uttalanden och genom hänvändelser till de kubanska myndigheterna. EU:s arbetsgrupp för mänskliga rättigheter i Havanna för dessutom en mycket givande dialog med dissidentgrupperna och de kubanska samhällets samtliga aktörer.

EU:s mål beträffande Kuba, såsom det fastställdes i den gemensamma ståndpunkt om Kuba som antogs av rådet den 2 december 1996, består alltjämt i att uppmuntra en fredlig övergångsprocess till pluralistisk demokrati och respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, samt en hållbar återhämtning och förbättring av det kubanska folkets levnadsstandard. Detta mål innefattar även att förmå den kubanska regimen att göra kubansk lagstiftning och tillämpning av lagstiftningen helt förenlig och överensstämmande med godkända internationella normer.

Rådet noterade vid den sjunde utvärderingen av den gemensamma ståndpunkten i juni 2000 att fastän man fortfarande får motsägelsefulla signaler ingen grundläggande förändring har konstaterats i den kubanska regeringens politik, vare sig i riktning mot ett förverkligande av målen i den gemensamma ståndpunkten eller i motsatt riktning.

Trots att de kubanska myndigheterna ställde in det besök i Havanna för EU:s trojka som var planerat till slutet av april och att den kubanska ansökan om anslutning till Cotonou-avtalet togs tillbaka, anser rådet att det är viktigt att EU gör ytterligare ansträngningar för att förmå de kubanska myndigheterna att delta i en konstruktiv och uppriktig dialog om en mängd frågor av gemensamt intresse som verkligen kan ge märkbara resultat särskilt på det politiska och ekonomiska området och när det gäller medborgerliga rättigheter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2191/00

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till kommissionen

(3 juli 2000)

Ämne: Bedömning av kommissionsledamoten Chris Pattens ståndpunkt avseende Javier Solana

Vad anser kommissionen om den ståndpunkt som kommissionsledamoten Chris Patten intagit i sina relationer med Javier Solana, rådets generalsekreterare och gemenskapens ansvarige för Europeiska unionens utrikes- och säkerhetspolitik?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(28 juli 2000)

Den ledamot av kommissionen som ansvarar för yttre förbindelser har upprepade gånger understrukit att han samarbetar utomordentligt väl med den höga representanten, Javier Solana. Deras gemensamma rapporter om västra Balkanområdet till flera möten i Europeiska rådet illustrerar denna samarbetsanda. Kommissionsledamoten och den höga representanten har bägge som mål att stärka den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.

Många framsteg gjordes i Fördraget om Europeiska unionen och Amsterdamfördraget när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Kommissionen är till fullo delaktig i såväl de utrikespolitiska som de säkerhetspolitiska aspekterna av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Kommissionen kommer helt och fullt att påta sig sina skyldigheter enligt fördraget att bidra till en sammanhängande och ambitiös unionspolitik. Denna behöver utformas genom relevanta gemenskapsinstrument liksom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i sig. Kommissionsledamoten kommer i detta syfte att fortsätta att nära samarbeta med den höga representanten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2984/00

från Antonio Tajani (PPE-DE) till kommissionen

(20 september 2000)

Ämne: Rättegång mot iranska judar som står åtalade för spioneri

Hur avser kommissionen att agera för att garantera att de standarder för rättvisa och mänskliga rättigheter som det internationella samfundet erkänner efterlevs, då dom kommer att avkunnas i andra instans den 20 september 2000 till följd av att de tio iranska judar som för två månader sedan fälldes för spioneri för Israels och Förenta staternas räkning överklagat den fällande domen i första instans?

Hur avser kommissionen att, i linje med tidigare initiativ, agera för att försöka undvika att de iranska myndigheternas handlande inte skall avvika från de principer som styr civiliserade nationer och för att rättvisan, och inte andra motiv, skall göras gällande i denna rättegång?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(12 oktober 2000)

Kommissionen följer med största oro människorättssituationen i Iran. Frågor som rör de mänskliga rättigheterna, inbegripet rättegången i Shiraz, har en framträdande plats i den övergripande dialogen mellan unionen och Iran.

Både Europeiska unionen och enskilda medlemsstater har sedan arresteringarna i april 1999 gjort flera demarscher när det gäller situationen för de tretton iranska judar som åtalades i Shiraz för spioneri. I samband med dessa ansträngningar har unionen understrukit vikten av en fri och rättvis rättslig prövning, sin besvikelse över bristen på försvar och sin oro över att rättegången inte var öppen för observatörer. Sedan domen hade fallit den 1 juli 2000 uppmanade unionen appellationsdomstolen att sänka eller upphäva de straff som fastställts för tio av de åtalade. Appellationsdomstolens beslut den 21 september 2000 att sänka straffen var ett välkommet steg. Unionen är dock fortfarande oroad över den bristande insynen i de rättsliga förfarandena och beklagar att domarna inte sänktes mera drastiskt eller helt enkelt undanröjdes. Kommissionen kommer att fortsätta att uppmärksamma de dömdas öde och att nära följa ärendet.

Den politiska situationen i Iran är fortfarande oklar. Den positiva utvecklingen i samband med parlamentsvalen nyligen och Irans ökade mottaglighet för omvärldens oro öppnar emellertid nya möjligheter när det gäller att inleda en konstruktiv dialog om mänskliga rättigheter med den iranska regeringen. Kommissionen kommer att utnyttja varje tillfälle att stödja denna positiva utveckling.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1468/00

från Ulla Sandbæk (EDD) till kommissionen

(10 maj 2000)

Ämne: Dansk frivillig förtidspension

Kommissionen har tydligen träffat en uppgörelse med den danska regeringen om rätten till dansk frivillig förtidspension, så kallad efterlön. Är kommissionen införstådd med att den danska pensionen är en arbetsmarknadsmässig uppgörelse och inte faller under socialförsäkringssystemet för vilken i så fall förordning (EEG) nr 1408/71(1) skulle gälla?

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(9 juni 2000)

1995 överlämnade kommissionen ett förslag till rådet(1) om ändring av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen(2). Genom denna ändring infördes bestämmelser om samordning av förmåner vid förtidspensionering. Kommissionen påpekade i sin motivering att förtidspensioner, exempelvis den danska efterlönen, inte uttryckligen omfattas av förordning (EEG) nr 1408/71. Därför föreslog kommissionen att man skulle införa dels ett separat kapitel för dessa förmåner, dels bestämmelser om sammanläggning av försäkringsperioder och export av förmåner. Detta förslag har dock ännu antagits av rådet. Kommissionen har också infört liknande bestämmelser i sitt förslag om översyn och förenkling av förordning (EEG) nr 1408/71(3). Detta förslag behandlas nu av rådet.

Förmåner vid förtidspensionering, till exempel efterlön, omfattas därför ännu inte av förordning (EEG) nr 1408/71 (se t.ex. mål C-171/82, Valentini(4), C-198/90, kommissionen mot Nederländerna(5), samt C-25/95, Otte(6)).

Det bör dock noteras att den danska regeringen och kommissionen nyligen enades om att den danska förtidspensionen utgör en social förmån i enlighet med artikel 7 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen(7) och om att bosättningskravet innebär direkt diskriminering som missgynnar arbetstagare som utövar rätten till fri rörlighet. Den danska regeringen har sedermera informerat kommissionen om att detta krav kommer att avskaffas.

(1) EGT C 62, 1.3.1996.

(2) EGT L 149, 5.7.1971 senaste konsoliderade versionen: rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 EGT L 28, 30.1.1997.

(3) EGT C 38, 12.2.1999.

(4) Rec. 1983 s. 2157.

(5) Rec. 1991 s. I-5799.

(6) Reg. 1996 s. I-3745.

(7) EGT L 257, 19.10.1968.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2643/00

från Jaime Valdivielso de Cué (PPE-DE) till rådet

(1 september 2000)

Ämne: Handel

Den 22 maj godkände rådet med enkel majoritet att påföra fyra nya exportörer av cyklar från Taiwan antidumpningstullar. Dessa tullar kommer i slutänden att fastställas till endast 5,4 procent, eftersom företagen har samarbetat i den ursprungliga undersökningen.

Vilken kompensation avser man ge gemenskapsproducenterna och i synnerhet de spanska producenterna?

Svar

(10 november 2000)

Antidumpningspolitik syftar till att åtgärda sådana snedvridningar inom den internationella handeln som kan skapa illojal konkurrens på den gemensamma marknaden och följaktligen skada den inhemska industrin.

Därav följer att antidumpningsåtgärder som antagits av rådet inte ger någon ytterligare kompensation till gemenskapsproducenterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2516/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(2 augusti 2000)

Ämne: Strukturfonderna

Kunde kommissionen ange om det på något sätt berör frågor med anknytning till konkurrensen att strukturfonderna används för att skaffa fram riskkapital? Stämmer det att ett sådant initiativ kunde förklaras lagstridigt?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(29 september 2000)

Enligt riktlinjerna för strukturfonderna för 20002006 stödjer kommissionen att man för produktiva investeringar utnyttjar finansieringstekniska instrument i stället för stöd. Åtgärder som involverar riskkapital är ett sådant instrument. Samtidigt föreskrivs det i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1) att verksamhet som finansieras av strukturfonderna skall vara förenligt med bestämmelserna i EG-fördraget, med de rättsakter som antagits med stöd av detta samt med gemenskapens politik och program, även den som rör konkurrensregler. Detta gäller särskilt statligt stöd.

Vid planeringen av ERUF:s (Europeiska regionala utvecklingsfonden) program tillämpar kommissionen i samarbete med nationella myndigheter riktlinjerna för strukturfonderna för att utveckla riskkapitalfonder, särskilt med inriktning på nyskapande och högteknologiska små och medelstora företag.

Alla åtgärder som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att påverka handeln mellan medlemsstaterna kan definieras som statligt stöd enligt artikel 87.1 (f.d. artikel 92) i EG-fördraget, om åtgärderna inte omfattas av något av undantagen i artikel 87.2 och 87.3. Statligt stöd som tillämpas utan att i förväg ha meddelats till och godkänts av kommissionen är olagligt, eftersom det står i strid med artikel 88.3 (f.d. artikel 93) i fördraget.

Det kan alltså förekomma offentligt eller statligt stöd i samband med att strukturfondsmedel används för att skapa riskkapitalfonder. Om statligt stöd förekommer, och huruvida det är förenligt med den gemensamma marknaden, beror på fondens typ och struktur.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.