ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1820/02

från Brian Simpson (PSE) till kommissionen

(27 juni 2002)

Ämne: Diskriminering av europeiska företag genom Förenta staternas lag om flygsäkerhet (S1447)

Kan kommissionen ange vilka åtgärder den avser vidta mot Förenta staterna i fråga om den diskriminering som europeiska företag utsätts för genom Förenta staternas lag om flygsäkerhet (S1447)? På vilket sätt utövar kommissionen tryck på

Förenta staternas regering att återinföra taket för flygsäkerhetsföretags ansvarsskyldighet, och skulle kommissionen överväga att vidta motåtgärder mot amerikanskägda företag om Förenta staternas myndigheter inte upphäver denna uppenbart antieuropeiska politik?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1820/02 och P-2080/02ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(9 augusti 2002)

Efter händelserna den 11 september antog de amerikanska myndigheterna ny lagstiftning om flygsäkerhet, med titeln US Aviation and Transportation Security Act (Flyg- och transportsäkerhetslagen).

Lagen innebär att begränsningen av ansvarsskyldigheten försvinner för flygsäkerhetsföretag, medan den kvarstår för annan verksamhet.

Efter en period under vilken denna sektor drevs av de statliga myndigheterna innebär avsnitt 108 i lagen att privatföretag nu får genomföra säkerhetskontroller på flygplatser, förutsatt att det privata företaget ägs och kontrolleras av en amerikansk medborgare.

I enlighet med sitt åtagande för öppna världsmarknader inom ramen för det allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) har USA förbundit sig att erbjuda fullt marknadstillträde för säkerhetstjänster (med särskilda undantag för staterna Maine och New York).

Därför ser det ut som om den nya amerikanska lagstiftningen strider mot de åtaganden som USA gjort inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO).

Kommissionen kommer i första hand att ta kontakt med de amerikanska myndigheterna för att försöka finna en lösning på detta problem. Det är därför inte lämpligt att överväga några motåtgärder i detta skede av förhandlingarna.

Kommissionen håller regelbunden kontakt med de europeiska företag som erbjuder säkerhetstjänster, och kommer även framöver att samråda med dessa både om diskriminering i fråga om tillträde till USA:s säkerhetsmarknad när denna åter öppnas för privata företag, och om försöken att återinföra taket för säkerhetsföretagens ansvarsskyldighet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0884/02

från Laura González Álvarez (GUE/NGL) till kommissionen

(2 april 2002)

Ämne: Sträckningen genom Arbón (Asturien, Spanien)

Regeringen i regionen Asturien planerar en ny sträckning av väg AS-25 som om den genomförs skulle få mycket allvarliga följder för miljön och dela orten Arbón (kommunen Villayón) i två delar. Dessutom skulle den äventyra jordbruket och djuruppfödningen i området och även förvärra de problem med avfolkning som området redan dras med.

Det skulle vara mycket rimligare att rusta upp den befintliga vägen, särskilt om man betänker att den tidsvinst man skulle göra på sträckan endast skulle vara 10 minuter. De boende i området anser att man riskerar att förstöra det etnografiska arvet och landskapsbilden i området om man genomför ett projekt som gör åverkan på natur- och kulturvärdena i ett ur miljöhänseende mycket värdefullt område.

Kan kommissionen inhämta information om detta projekt från behöriga myndigheter?

Anser inte kommissionen att man i detta fall borde tillämpa direktiv 85/337/EEG(1) om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt?

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att garantera att gemenskapsrätten efterlevs?

(1) EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(14 maj 2002)

Enligt artikel 2 i rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1) skall projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering bli föremål för en bedömning av denna påverkan innan tillstånd ges.

Denna bestämmelse skall tillämpas på de projekt som förtecknas i bilagorna 1 och 2 till direktivet. I bilaga 2 punkt 10 e nämns anläggning av vägar. Det projekt som avses i denna skriftliga fråga gäller anläggningen av en alternativ sträckning för väg AS-25 till Arbón (Asturien). Sådana projekt omfattas av bilaga 2, artikel 4,2 i direktivet vilket innebär att den berörda medlemsstaten skall bestämma om projektet skall bli föremål för en bedömning i enlighet med artiklarna 5-10 genom a) granskning från fall till fall, eller b) gränsvärden eller kriterier som fastställs av medlemsstaten. Medlemsstaterna får besluta att tillämpa förfarandena i både a och b.

Det bör påpekas att direktiv 85/337/EEG ändrats genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(2). Enligt artikel 3.2 i direktiv 97/11/EG skall emellertid bestämmelserna i direktiv 85/337/EEG före dessa ändringar fortsätta att tillämpas om en ansökan om tillstånd lämnats in före den 14 mars 1999.

Kommissionen har kontaktat de spanska myndigheterna för att begära uppgifter om en eventuell tillämpning av direktiv 85/337/EEG i det fall som ledamoten beskriver i sin skriftliga fråga.

Kommissionen har till uppgift att se till att fördragen följs och kommer därför givetvis att vidta de nödvändiga åtgärderna för att se till att gemenskapens regelverk följs i detta fall.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1702/02

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(7 juni 2002)

Ämne: Lagring av använt kärnbränsle

I sitt svar på den skriftliga frågan E-1734/97(1) konstaterade kommissionsledamot Ritt Bjerregaard att använt kärnbränsle måste betraktas som radioaktivt avfall om det placeras i slutförvaring. Dessutom ansåg hon att bestämmelselandet också har rätt att vägra import av använt kärnbränsle då det transporteras inom EU. Då kommissionen förbereder sig för att underteckna konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall verkar det som om den tänker lägga fram en reservation mot artikel 27, vilket skulle leda till att bestämmelselandets samtycke inte krävs inom EU, ett beslut som baserar sig på en tolkning av Euratomfördraget, medan detta är något som krävs i konventionen. Dessutom har kommissionens företrädare meddelat parlamentets utskott för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi att kommissionen håller på att förbereda ett nytt direktiv i frågan. Hur tolkar kommissionen frågan, mot bakgrund av de nu gällande EU- och Euratomfördragen? Gäller den gemensamma marknaden också för använt kärnbränsle eller har bestämmelselandet rätt att förbjuda import och slutförvaring av använt kärnbränsle?

(1) EGT C 45, 10.2.1998, s. 92.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(11 juli 2002)

Genom kapitel 9 i Fördraget om upprättandet av europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) inrättas den gemensamma marknaden på kärnenergiområdet: enligt artikel 93 i Euratomfördraget skall medlemsstaterna bland annat inbördes avskaffa alla kvantitativa import- och exportrestriktioner som avser produkter upptagna i lista A1 i bilaga 4 till Euratomfördraget. Även om använt bränsle i sig inte är upptaget i listan så är dess beståndsdelar det. Därför omfattas använt bränsle av bestämmelserna om den gemensamma marknaden i Euratomfördraget.

Om använt bränsle exporteras enbart för permanent lagring och inte för upparbetning skall det inte användas ytterligare och det blir radioaktivt avfall, enligt definitionen i artikel 2 i rådets direktiv 92/3/Euratom av den 3 februari 1992 om övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från gemenskapen(1) Enligt artikel 6 i direktivet får en medlemsstat vägra sådan import efter bedömning från fall till fall enligt villkoren i artikel 3. För använt bränsle, som inte anses vara radioaktivt avfall, gäller de allmänna bestämmelserna för den gemensamma marknaden på kärnenergiområdet enligt kapitel 9 i Euratomfördraget.

Beträffande direktiv 92/3/Euratom, avser kommissionen mycket riktigt att se över detta direktiv till följd av rekommendationer i en rapport som utarbetats av en expertgrupp inom SLIM-initiativet (bättre lagstiftning på den inre marknaden). Den kommer att föreslå att artikel 12 i direktivet, som inte är förenlig med konventionen, ändras i enlighet med konvenmtionen.

(1) EGT L 35, 12.2.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1922/02

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(3 juli 2002)

Ämne: Fetma i Europa

Nyligen fäste en artikel i Förenade kungariket uppmärksamhet vid de problem i anslutning till fetma som blir allt vanligare bland Europas befolkning. Enligt artikeln kommer antalet personer som lider av fetma i Tyskland att öka från 57 procent av befolkningen 2001 till 71 procent 2002. Den konstaterar också att 69 procent av den vuxna befolkningen i Spanien och Nederländerna kommer att få problem med vikten och att detsamma gäller för 60 procent av Sveriges befolkning och 59 procent av Italiens. I artikeln heter det vidare att Frankrikes överviktiga befolkning kommer att öka från 37 procent till 50 procent 2006 och att den överviktiga befolkningen i Förenade kungariket kommer att öka från 48 procent till 52 procent 2006.

Förfogar kommissionen över någon statistik med uppgifter om på vilka nivåer fetma förekommer i medlemsstaterna när det gäller (a) barn under 16 år, och (b) vuxna? Bekräftar eller bestrider denna statistik de uppgifter som anförts ovan?

Har kommissionen tagit initiativ till, eller har kommissionen för avsikt att ta initiativ till, något eller några program för att bekämpa detta väsentliga och växande problem?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(1 augusti 2002)

Kommissionen har uppgifter om kroppsvikt och kroppslängd hos befolkningen över 15 år i de enskilda medlemsstaterna. Uppgifterna kommer från medlemsstaternas nationella hälsoundersökningar och från Europeiska gemenskapens hushållsundersökning (ECHP). En del av uppgifterna kommer även från Eurobarometer (EB), som är kommissionens opinionsundersökning. Med utgångspunkt i uppgifterna om längd och vikt beräknas Body Mass Index (BMI) eller Quételets konstant, som ger en indikation på övervikt.

I de existerande undersökningarna har åldersgränsen normalt satts vid 15 år (i EB) och 16 år (i ECHP). Det finns inga uppgifter för personer under 15 år.

Resultaten (som kommer att skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat) visar att fetma (här definierad som BMI > 27) är relativt utbredd i EU (25,6 % av männen och 21,3 % av kvinnorna). Det krävs dock mer information för att bekräfta eller förkasta påståendena i de rapporter som parlamentsledamoten nämner, eftersom förekomsten av fetma beror på hur man klassificerar fetma i de olika undersökningarna. Det nya folkhälsoprogram som snart träder i kraft omfattar åtgärder som syftar till att förbättra insamlingen av hälsouppgifter och åtgärder som tar hänsyn till faktorer som påverkar hälsan, dit förebyggande av fetma hör. Det danska ordförandeskapet i rådet har signalerat att man tänker anordna en omfattande konferens om fetma i höst där man skall behandla detta allvarliga folkhälsoproblem.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2082/02

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(8 juli 2002)

Ämne: Begränsning av användning av kadmium vs. mål C-314/99

Den 18 juni 2001 avkunnande EG-domstolen dom i mål C-314/99 (konungariket Nederländerna mot kommissionen). Domslutet beslöt citat:

Punkt 3 i bilagan till kommissionens direktiv 1999/51/EG(1) av den 26 maj 1999 om anpassning till tekniska framsteg för femte gången av bilaga I till rådets direktiv 76/769/EEG(2) om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) (tenn, pentaklorfenol och kadmium ogiltigförklaras.

Målet gällde Sveriges och Österrikes undantag mot användning av kadmium och dess föreningar som färgämne, som stabiliseringsämne och för ytbehandling (kadimering).

Vad kommer att hända nu med Sveriges och Österrikes undantag på detta område? Hur ämnar kommissionen handlägga detta ärende fortsatt?

(1) EGT L 142, 5.6.1999, s. 22.

(2) EGT L 262, 27.9.1976, s. 201.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(2 augusti 2002)

Enligt anslutningsakten för Österrike och Sverige fick dessa stater t.o.m. den 31 december 1998 behålla gällande restriktioner för användningen av kadmium och dess föreningar som var striktare än dem som fastställs i bilagan till rådets direktiv 76/769/EEG av den 27 juli 1976, ändrat genom rådets direktiv 91/338/EEG av den 18 juni 1991(1).

Undantaget medgavs för att en pågående gemenskapsomfattande riskbedömning av ämnet skulle kunna slutföras, som i sin tur skulle göra att kommissionen kunde föreslå adekvata åtgärder för att minska riskerna inom ramen för direktiv 76/769/EEG. Eftersom riskbedömningen inte var avslutad i slutet av 1998 förlängdes undantaget ytterligare fyra år genom kommissionens direktiv 1999/51/EG.

Nederländerna väckte talan om ogiltigförklaring av punkt 3 i bilagan till kommissionens direktiv 1999/51/EG. Sverige tilläts intervenera till stöd för kommissionen. Den nederländska regeringen föreslog att domstolen, för det fall den omtvistade bestämmelsen skulle ogiltigförklaras, skulle begränsa verkningarna i tiden av denna ogiltigförklaring. Domstolen fastslog följande: Även om starka rättssäkerhetsskäl () kan motivera att domstolen använder sin befogenhet () för att besluta att verkningarna av ogiltigförklarade rättsakter skall bestå, har det inte påvisats att några sådana skäl föreligger i förevarande mål. Domstolen anser således att det saknas skäl att tillämpa artikel 231 andra stycket EG i förevarande fall.

I och med att domstolen har ogiltigförklarat punkt 3 i bilagan till direktivet är Österrike och Sverige skyldiga att ändra sin nationella lagstiftning så att den motsvarar direktiv 76/769/EEG, ändrat genom direktiv 91/338/EEG.

Kommissionen håller för närvarande på att se över bestämmelserna som rör kadmium i direktiv 76/769/EEG mot bakgrund av relevanta riskbedömningar.

(1) EGT L 186, 10.9.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1596/02

från John Purvis (PPE-DE) till kommissionen

(5 juni 2002)

Ämne: Säkerhetskrav för kärnkraftverk

Vilka är de särskilda tekniska säkerhetskraven för kärnkraftsreaktorer som används för produktion av elektricitet?

Kan kommissionen upplysa om vilka kärnkraftverk av detta slag som finns i EU:s nuvarande medlemsstater, och upplysa om vilka av kandidatländerna som uppfyller respektive inte uppfyller dessa krav?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(17 juli 2002)

Ansvaret för tekniska säkerhetsnormer för kärnkraftverk vilar på medlemsstaterna. Det finns för närvarande ingen gemenskapslagstiftning på området.

Det är emellertid värt att påpeka i detta sammanhang att rådet i december 2001 i Laeken i sina slutsatser förband sig att upprätthålla en hög säkerhetsnivå vid unionens kärnkraftverk och begärde regelbundna rapporter från kärnkraftsexperter i medlemsstaterna, i nära samarbete med kommissionen.

I detta sammanhang och i syfte att nå målet om en hög kärnsäkerhet i en utvidgad union, anförs det i kommissionens meddelande till parlamentet och rådet om slutrapporten om grönboken Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning(1), att kommissionen i nästa steg kommer att undersöka ett förslag som kan öppna vägen för en sann gemenskapsstrategi för kärnsäkerhet i form av gemensamma normer och metoder samt mekanismer för kontroll på europeisk nivå och expertgranskning. Detta kommer att garantera att samma kriterier och metoder används i hela det utvidgade Europa.

(1) KOM(2002) 321 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1394/02

från Caroline Lucas (Verts/ALE) till kommissionen

(15 maj 2002)

Ämne: Genomförandet av hönsdirektivet

I juli 1999 tog Europeiska unionen ett steg framåt och förbjöd genom antagandet av rådets direktiv 1999/74/EG(1) batterier för värphöns.

Enligt artikel 13 i direktivet skall medlemsstaterna senast den 1 januari 2002 genomföra direktivet och underrätta kommissionen om detta.

Med hänsyn till att Förenade kungariket ännu inte genomfört rådets direktiv 1999/74/EG undrar jag om kommissionen har inlett överträdelseförfarandet mot landet för att säkra att djurens välbefinnande ges högre prioritering av regeringen?

(1) EGT L 203, 3.8.1999, s. 53.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(10 juni 2002)

Kommissionen har till uppgift att övervaka hur medlemsstaterna tillämpar EG-rätten och inleder systematiskt överträdelseförfaranden mot vissa medlemsstater som inte har införlivat direktiv inom utsatt tid. Kommissionen gör varannan månad en genomgång av hur direktiven genomförs.

På grund av Förenade kungarikets underlåtenhet att genomföra rådets direktiv 1999/74/EG av den 19 juli 1999 om att fastställa miniminormer för skyddet av värphöns inledde kommissionen ett överträdelseförfarande enligt artikel 226 i EG-fördraget genom att sända en formell underrättelse till Förenade kungariket den 26 april 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1988/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(1 juli 2002)

Ämne: GESAC:s uppförandekod

I min fråga till Europeiska kommissionen med nummer E-0182/02(1) bad jag kommissionen säga vad den tyckte om den uppförandekod som GESAC, sammanslutningen av organisationer för kollektiv musikförvaltning, utarbetat och överlämnat till kommissionen. Jag undrade också om kommissionen hade möjlighet att meddela mig innehållet i denna uppförandekod.

I svaret jag fick av kommissionsledamot Bolkestein den 18 mars 2002 hette det att kommissionen kände till att man inom GESAC för flera år sedan fört diskussioner om en dylik uppförandekod, men att dessa diskussioner, enligt de uppgifter som stod till kommissionens förfogande, inte hade lett till någon överenskommelse och att GESAC därför inte lämnat in någon uppförandekod till Europeiska kommissionen. Här framför mig har jag emellertid en kopia av denna uppförandekod i den form den inlämnades till Europeiska kommissionen och den är daterat den 26 oktober 1995. Mottagare var generaldirektören för GD XV och vid generaldirektorat XV har mottagandet registrerats med nummer 015151 3-11-1995.

Kan Europeiska kommissionen med hjälp av dessa uppgifter upplysa mig om vad den anser om nämnda uppförandekod som GESAC tillställt kommissionen?

(1) EGT C 160 E, 4.7.2002, s. 194.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(19 juli 2002)

Parlamentsledamotens fråga gäller den uppförandekod som utarbetats av GESAC, en sammanslutning av organisationer för kollektiv förvaltning av upphovsrättigheter. Koden, som härstammar från 1995, har inte anmälts till kommissionen utan bara sänts till vissa generaldirektorat i informationssyfte. Såvitt kommissionen vet har koden aldrig omsatts i praktiken och GESAC meddelade kommissionen 1996 att dokumentet inte alls skulle beaktas och att de diskussioner som låg bakom dess tillkomst skulle fortsätta. Under dessa omständigheter kan kommissionen inte beakta dokumentet, som saknar verklig betydelse och inte har tillämpats. I bästa fall kan det ses som ett komplement till kommissionens regelbundna analys av sektorn för kollektiv förvaltning i Europa.

I alla händelser berör parlamentsledamotens fråga en mycket viktig sida av den inre marknaden: den kollektiva förvaltningen av rättigheter och förvaltningsorganisationernas funktion. Kommissionen och främst generaldirektoratet för den inre marknaden följer uppmärksamt utvecklingen på området och särskilt deras initiativ för att anpassa metoderna till marknadens behov. Inom kommissionen pågår en ständig analys av utvecklingen på området, främst därför att organisationerna för kollektiv förvaltning i stor utsträckning har i uppdrag att förvalta författarrättigheter och närstående rättigheter, harmoniserade i de sju direktiven om immateriella rättigheter. Kommissionen för således hela tiden en ingående diskussion om dessa frågor med förvaltningsorganisationerna och alla berörda parter.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1901/02

från Theodorus Bouwman (Verts/ALE) till kommissionen

(24 juni 2002)

Ämne: Det aktuella läget när det gäller genomförandet av direktiv 2000/59/EG om mottagningsanordningar i hamn

Direktiv 2000/59/EG(1) om mottagningsanordningar i hamn trädde i kraft den 28 december 2000. Sista dag för att genomföra direktivet är den 28 december 2002. Från Nederländerna har det rapporterats att EU:s medlemsstater har väldigt olika syn på finansieringen av kostnaderna för att genomföra direktivet. Som jag, som föredragande i ärendet, misstänkte har endast ett fåtal medlemsstater valt indirekt finansiering. Stora skillnader mellan olika hamnar kan leda till så kallad avfallsturism och ger fortsatt ekonomisk drivkraft för avfallsdumpning till havs. Det verkar som allt mindre avfall nu tas om hand i Rotterdams hamn. Endast 6 % av de fartyg som angör hamnen lämnar ifrån sig något avfall.

Håller kommissionen med mig om att det finns stora skillnader i genomförandet av direktivet och dess finansiering och att det fortfarande inte verkar finnas några planer på ett system för informationsutbyte?

Håller kommissionen med om att de stora skillnaderna när det gäller finansieringen (och på så sätt kostnaderna för rederierna) begränsar direktivets effektivitet och t.o.m. leder till så kallad avfallsturism och fortsatt dumpning till havs?

Är kommissionen beredd att utan att vänta flera år på en utvärdering (om skillnaderna i genomförandet ger anledning härtill) omgående agera genom att uppmuntra medlemsstaterna att samordna finansieringssystemen på ett effektivare sätt och inrätta ett system för informationsutbyte för att på så sätt se till att direktivet får avsedd effekt?

(1) EGT L 332, 28.12.2000, s. 81.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(23 juli 2002)

Kommissionen är tacksam för de uppgifter frågeställaren lämnar om genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/59/EG av den 27 november 2000 om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester, särskilt artikel 8 i direktivet om avgifter för fartygsgenererat avfall.

Kommissionen har ännu inte fått några officiella anmälningar från medlemsstaterna om genomförandet av direktivet, eftersom tidsfristen för genomförandeåtgärderna är den 28 december 2002. I det läget kommer kommissionen att noggrant analysera den genomförande lagstiftningen i alla medlemsstater. Den mekanism som skall se till att principerna i artikel 8 om avgiftssystem följs kommer naturligvtis att utgöra ett viktigt led i denna analys.

Kommissionens åtagande att göra en ytterligare utvärdering av avgiftssystemet inom tre år, i enlighet med artikel 8.4, kommer inte att påverka medlemsstaternas skyldighet att följa kriterierna och principerna i artikel 8 från och med den 28 december 2002.