ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0727/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(14 mars 2002)

Ämne: Cigaretter mot chipskort

I Tyskland har förbundsregeringens drogombud enligt tidningen FAZ uttalat sig till förmån för att ungdomar under 16 år inte längre skall kunna köpa cigaretter i automat. Automaterna bör därför byggas om på så vis att de i stället för mynt accepterar endast betalkort. I framtiden skall uppgifter om åldern kunna lagras på ett chips som är inbyggt i betalkortet.

Kan kommissionen ge besked om vad kommissionen företar sig för att skydda unga mot så kallade lätta droger (tobak), vilka dock kan vara beroendeframkallande och på det sättet leda till svåra skador på hälsan?

Kunde det tänkas att detta försök att skydda unga från att alltför lätt få tillgång till cigaretter skulle utvidgas till att gälla också inom hela EU?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(8 april 2002)

Det vore ur folkhälsosynpunkt väldigt bra om barn och ungdo mars tillgång till tobaksprodukter kunde begränsas. Det är inte kommissionen utan medlemsstaterna som har behörighet att besluta om en minimiålder för köp av tobak, om kontroll av att en sådan åldersgräns respekteras och om allmänna föreskrifter när det gäller försäljningen av tobaksvaror.

Med tanke på att ämnet är så viktigt planerar kommissionen att inom de kommande månaderna inför rådet lägga fram ett förslag till rekommendation om förebyggande av rökning och ett förslag till en kampanj mot tobakskonsumtion som särskilt skall rikta sig till ungdomar. Förslaget skall även innehålla rekommendationer till medlemsstaterna om tillgången till cigaretter i automater.

Kommissionen vill dessutom framhålla att dess förslag till direktiv om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror(1) (som bereds i parlamentet sedan mitten av förra året) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/37/EG av den 5 juni 2001 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror(2) värnar om barn och ungdomar.

(1) KOM(2001) 283 slutlig.

(2) EGT L 194, 18.7.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1331/02

från Elspeth Attwooll (ELDR) till rådet

(8 maj 2002)

Ämne: Fiskexport till Polen

Fiskeindustrin i Förenade kungariket och framför allt på Shetlandsöarna har nyligen nekats tillträde till den polska marknaden för sina fiskeprodukter under samma villkor som deras norska konkurrenter. Importavgifterna för import av fisk från Förenade kungariket bibehålls, medan Norge får mer förmånligt tillträde enligt en bilateral överenskommelse med Polen.

Kommissionen godkände nyligen på gemenskapens vägnar ett tilläggsprotokoll till Europaavtalet mellan EU och Polen med en utfasning av importavgifterna på fiskeprodukter. Kan rådet redogöra för de åtgärder man kom överens om och bekräfta det datum då dessa slutgiltigt kommer att träda i kraft?

Svar

(11 november 2002)

Den ärade parlamentsledamoten hänvisar till tilläggsprotokollet till Europaavtalet med Polen som rådet den 17 december 2001 beslutade ingå på förslag av kommissionen, efter förhandlingar som kommissionen fört med Polen (och även med andra associerade länder) inför en liberalisering av handeln med fisk och fiskeriprodukter. Som en följd av detta avtal reduceras de tullsatser som tillämpas av de två parterna i avtalet vid import av dessa produkter med en tredjedel från och med protokollets ikraftträdande och med ytterligare en tredjedel ett år senare, fram till en fullständig liberalisering två år efter ikraftträdandet (eller tidigare om parterna kommer överens om det).

Protokollet med Polen undertecknades den 14 juni 2002 och den 18 juni meddelade parterna ömsesidigt att de avslutat sina respektive interna förfaranden. Enligt artikel 6 i protokollet är därför dagen för ikraftträdande den 1 juli 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2809/02

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(7 oktober 2002)

Ämne: Matallergier och restaurangingredienser

Kan kommissionen tänka sig att överväga vidtagande av åtgärder för att försöka lindra de problem som matallergiker har, genom att rättsligen förpliktiga restauranger och andra matserveringar att deklarera vilka ingredienser som använts i de olika maträtterna?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(12 november 2002)

Parlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000(1) föreskriver de beteckningar som obligatoriskt ska finnas på märkningen av förpackade livsmedel och föreskriver bl.a. en förteckning över ingredienserna.

Ett förslag till ändring av direktiv 2000/13/EG(2) diskuteras för närvarande i parlamentet och rådet. Parlamentet hade den första behandlingen i juni 2002. Förslaget syftar bl.a. till en mer detaljerad märkning av ingredienserna för att beakta problemet med allergier och överkänslighet mot vissa livsmedel.

Som det preciseras i artikel 1 rör direktiv 2000/13/EG märkning av livsmedel som i oförändrat tillstånd är avsedda att tillhandahållas konsumenter. Det tillämpas dock inte på maträtter som serveras på restauranger som inte är livsmedel som levererats i oförändrat tillstånd till konsumenten.

I den utsträckning det även ska tillämpas på livsmedel som levereras till restauranger och används för att bereda maträtter, kan restaurangägarna redan nu ge de upplysningar som krävs om ingredienserna i dessa livsmedel.

(1) Parlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel, EGT L 109, 6.5.2000.

(2) KOM(2001) 433 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0698/02

från Amalia Sartori (PPE-DE) till kommissionen

(13 mars 2002)

Ämne: Sexuella tjänster i utbyte mot humanitärt bistånd

Tjänstemän från icke-statliga organisationer som för FN:s räkning arbetar med att fördela och administrera humanitärt bistånd anklagas, enligt internationell press, för att ha utfört sexuella övergrepp mot flyktingar.

Detta skall ha framgått av de undersökningar som FN genomfört i samband med övervakning av biståndsverksamheten i krisområden.

Tjänstemännen ger unga kvinnor (ofta minderåriga) bl.a. mat och medicin i utbyte mot sexuella tjänster.

Dessa handlingar präglas av våld och förakt, vilket särskilt framgår av det faktum att förbindelserna sker utan skydd. Härigenom ökar spridningen av aids, som i dessa länder redan har nått en alarmerande hög nivå.

Det verkar dessutom som om liknande händelser även har inträffat i Liberia, Elfenbenskusten och Östtimor, vilket tyder på att det inte rör sig om en engångsföreteelse.

FN:s program för humanitärt bistånd samfinansieras av EU. Vilka åtgärder tänker kommissionen mot denna bakgrund vidta för att kasta ljus över dessa obehagliga händelser, som orsakas av personer som i stället för att hjälpa nödlidande människor inte gör annat än att förödmjuka och utnyttja dem?

Tänker kommissionen, om sanningshalten i ovannämnda information kan bekräftas, vidta åtgärder för att bestraffa de skyldiga och för att se till att liknande händelser inte mer upprepas?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Poul Nielson

(8 maj 2002)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-0687/02 från Maria Sanders-Ten Holte(1).

(1) Se s. 43.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1932/02

från Alexander de Roo (Verts/ALE) till kommissionen

(3 juli 2002)

Ämne: Östra sträckningen av riksväg A73 syd

I sitt svar på min fråga om byggandet av riksväg A73 syd i Nederländerna (E-2244/01 av den 26 juli 2001(1)) hävdar kommissionen att den inledde en undersökning efter klagomålet att det planerade byggandet av den östra sträckningen av riksväg A73 syd mellan Venlo och Maasbracht inte var förenligt med livsmiljödirektivet (rådets direktiv 92/43/EEG(2) av den 21 maj 1992 om bevarandet av livsmiljöer samt vilda djur och växter).

Kommissionen uppger i sitt svar att den kommer att begära ett formellt besked från den nederländska regeringen i en rad frågor om de väntade följderna av projektet A73 syd för bevarandet av de arter och livsmiljöer som anges i gemenskapens naturskyddsdirektiv (fågeldirektivet och livsmiljödirektivet), och den kommer att begära närmare besked från den nederländska regeringen om de planerade kompensationsåtgärderna.

Vilket är för närvarande läget beträffande kommissionens begäran om ett formellt svar från den nederländska regeringen?

Hur lyder det formella svaret från den nederländska regeringen?

Ger detta svar anledning till ytterligare åtgärder gentemot Nederländerna, och om så är fallet, vilka?

(1) EGT C 81 E, 4.4.2002, s. 137.

(2) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(13 september 2002)

Kommissionen håller på att utreda ett flertal klagomål som rör den planerade motorvägen A73 på floden Meuses östra strand mellan Roermond och Venlo, när det gäller planernas överensstämmelse med bestämmelserna i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(1), och rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(2).

Kommissionen står i kontakt med den nederländska regeringen i frågan. Man håller bland annat på att författa ett brev med frågor till den nederländska regeringen om A73-projektets sannolika effekter på bevarandet av de arter och livsmiljöer som förtecknas i de två naturskyddsdirektiven ovan, samt den närmare tillämpningen av de skyddsåtgärder som avses i direktiven.

(1) EGT L 206, 22.7.1992.

(2) EGT L 103, 25.4.1979.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1184/02

från James Nicholson (PPE-DE) till rådet

(25 april 2002)

Ämne: Förföljelse av kristna i Kina, Indonesien, Laos, Vietnam och Myanmar

Det verkar som om den religiösa förföljelsen och brotten mot de mänskliga rättigheterna inte har upphört trots tidigare garantier från respektive regeringar.

Kan rådet ange vilka åtgärder de respektive regeringarna har vidtagit och vilka garantier av värde som man har fått när det gäller att skydda de kristnas religionsfrihet i Kina, Indonesien, Laos, Vietnam och Myanmar?

Svar

(3 oktober 2002)

Med sitt globala förhållningssätt till mänskliga rättigheter, är rådet angeläget om att främja full respekt för religions- och trosfrihet oavsett vilken religion de troende i fråga bekänner sig till. Det har visat särskild oro när det gäller den respekt regeringarna i Kina och Vietnam visar för denna frihet. I Kinas fall har denna oro inte begränsats till de kristnas rättigheter utan har omfattat även muslimer och buddister. De berörda regeringarna har i båda fallen svarat att de faktiskt respekterar denna grundläggande frihet. Rådet försäkrar den ärade parlamentsledamoten att det även i fortsättningen kommer att övervaka respekten av denna och andra grundläggande friheter, i dessa och i andra länder, oavsett när och var dessa friheter äventyras.

Rådet skulle vilja uppmärksamma den ärade parlamentsledamoten på att Europeiska unionen den 11 mars gjorde ett uttalande i vilket det välkomnade det fredsavtal som undertecknades den 12 februari för den indonesiska provinsen Moluckerna som ett viktigt framsteg i försoningen mellan de muslimska och de kristna samfunden. I uttalandet uppmanade Europeiska unionen den indonesiska regeringen att vidta nödvändiga åtgärder mot personer som försöker störa den pågående fredsprocessen i området.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2435/02

från Christoph Konrad (PPE-DE) till kommissionen

(26 augusti 2002)

Ämne: Olika åldersgränser för utnämning av notarier och notariers verksamhet i EU

1. Hur bedömer kommissionen med tanke på jämställdhetsprincipen det faktum att det i EU:s medlemsstater finns olika nationella bestämmelser om tidsgränser för utnämning av notarier och deras verksamhet?

2. Vet kommissionen att notarier t.ex. i Nederländerna och Belgien inte omfattas av någon åldersgräns, medan man i Tyskland ämnar införa en åldersgräns på 70 år? Vilka regler gäller i de övriga EU-staterna?

3. Har man övervägt eller fattat beslut om hur en sådan diskriminering skall motverkas på den inre marknaden?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(1 oktober 2002)

Frågan verkar antyda att det faktum att det finns olika bestämmelser i medlemsstaterna angående tillträdet till notarieyrket skulle utgöra ett brott mot likabehandlingsprincipen. Det framgår av en konsekvent rättspraxis(1) att likabehandlingsprincipen, som fastställs i artikel 12 i EG-fördraget, inte gäller skillnader i behandling eller snedvridningar som kan vara resultatet av skillnader i medlemsstaternas lagar, så länge de senare gäller alla personer som omfattas av dem, enligt objektiva kriterier

och utan hänsyn till medborgarskap. Det faktum att det enligt parlamentsledamoten finns olika bestämmelser i Belgien och i Tyskland för tillträde till och utövande av notarieyrket är därför inget brott mot likabehandlingsprincipen enligt artikel 12 i EG-fördraget.

Det finns för närvarande ingen EG-lagstiftning som särskilt rör tillträdet till notarieyrket. Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier(2) är i princip tillämpligt för notarier, men det finns inga bestämmelser angående tillämpningen av åldersgränser.

I rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling(3) förbjuds diskriminering på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Enligt direktivet finns det möjligheter till viss särbehandling på grund av ålder om det kan motiveras objektivt och med rimliga skäl och därför inte är oförenlig med EG-rätten. Dessutom anges i ett av skälen i direktivet att direktivet inte påverkar de nationella bestämmelserna om pensionsålder. Medlemsstaterna är skyldiga att införliva direktivet med den nationella lagstiftningen senast den 2 december 2003. För att särskilda omständigheter ska kunna beaktas kan emellertid medlemsstaterna få ytterligare tre år, räknat från och den 2 december 2003, för att genomföra direktivets bestämmelser om diskriminering på grund av ålder och funktionshinder.

Kommissionen har ingen information om eventuella nationella åldersgränser för notarier i medlemsstaterna.

(1) Mål 1/78, Kenny, [1978] Reg. 1489.

(2) EGT L 19, 24.1.1989.

(3) EGT L 303, 2.12.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1891/02

från Eluned Morgan (PSE) till kommissionen

(1 juli 2002)

Ämne: Genetiskt modifierade organismer (GMO)

Överväger kommissionen att ta upp förslaget om att inrätta GMO-fria zoner i EU? På vilka grunder fattar man i så fall beslut om dessa?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(2 augusti 2002)

Systemet med godkännande för avsiktlig utsättning i miljön i forsknings- och utvecklingssyfte eller utsläppande på marknaden av genetiskt modifierade organismer (GMO) regleras för närvarande genom rådets direktiv 90/220/EEG av den 23 april 1990 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön(1). Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/18/EG(2) av den 12 mars 2001 ändrades det senare diektivet i grunden och det föreskrevs att det skulle upphöra att gälla från och med den 17 oktober 2002, vilket är tidsgränsen för medlemsstaterna att införliva detta nya direktiv.

Med beaktande av detta direktiv har kommissionen som mål att garantera en hög skyddsnivå för folkhälsan och konsumenterna. För godkännande av en GMO krävs både för avdelning B (avsiktlig utsättning i miljön, särskilt i forsknings- och utvecklingssyfte) och för avdelning C (utsläppande på marknaden av produkter som består av en genetiskt modifierad organism eller en kombination av genetiskt modifierade organismer eller med innehåll av sådana) en vetenskaplig utvärdering av inneboende risker med införandet av GMO både för miljön och folkhälsan. Så snart en GMO har godkänts för odling kan den börja odlas, i den mån anmälan för utsläppande på marknaden också inbegriper odling.

Varken i direktiv 90/220/EEG eller i direktiv 2001/18/EG finns planer på att i unionen skapa områden där GMO skulle vara förbjudna. Frågan om samexistens mellan GMO-odlingar och konventionella odlingar eller med ekologiskt jordbruk ingår dock i meddelandet om biovetenskap och bioteknik och den aktionsplan som följde, där kommissionen åtog sig att utveckla vissa initiativ i partnerskap med medlemsstaterna, jordbrukarna och olika berörda aktörer. Målet är att garantera hållbarhet hos det konventionella och det ekologiska jordbruket och deras samexistens med GMO-odlingar.

(1) EGT L 117, 8.5.1990.

(2) EGT L 106, 17.4.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1467/02

från Nirj Deva (PPE-DE) till kommissionen

(27 maj 2002)

Ämne: Juan Carlos Gonzalez Kuba

Juan Carlos Gonzalez är en blind människorättsaktivist som sedan den 5 mars sitter fängslad på Kuba. Tänker kommissionen kräva att denne man släpps och understryka för de kubanska myndigheterna att det är oacceptabelt man fängslar människorättsaktivister och utsätter fångar för dålig behandling, speciellt som EU försöker utöka och vidga kontakterna med detta land?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1458/02 och E-1467/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(25 juni 2002)

Kommissionen följer fallet mycket noga. Juan Carlos Gonzalez Leiva greps den 4 mars 2002 av kubansk säkerhetspolis anklagad för störande av den allmänna ordningen och förargelseväckande beteende. Enligt kubansk lag är straffen för dessa båda brott fängelse i ett till tre år. Ingen rättegång har ännu så länge inletts.

Kommissionen är mycket oroad över fallet Gonzalez. Den av medlemsstaternas beskickningar i Havanna upprättade Europeiska unionens arbetsgrupp för de mänskliga rättigheterna följer fallet. Erfarenheter från tidigare fall visar att samlade och samordnade åtgärder på unionsnivå är det mest effektiva sättet att hantera brott mot de mänskliga rättigheterna på Kuba. Kommissionen och medlemsstaterna följer noggrant situationen beträffande de mänskliga rättigheterna på Kuba inom ramen för såväl de halvårsvisa utvärderingarna av unionens gemensamma ståndpunkt om Kuba, som för de årliga mötena i Genève med Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna. I den politiska dialog med Kuba som återupptogs under det belgiska ordförandeskapet i december 2001 ingår dessutom frågor om mänskliga rättigheter som en integrerad del.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0170/02

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(5 februari 2002)

Ämne: Verkställande av dödsstraff i Kina

Kina är det land i världen som genomför flest avrättningar bara under 2001 uppgick antalet till drygt 2 000. I Folkrepubliken Kinas lagstiftning föreskrivs dödsstraff för en lång rad olika brott, till exempel i vissa fall av förskingring, bedrägeri och inrättande av illegala sekter. Dessa brott utnyttjas i hög grad politiskt, så att medborgarna ofta fråntas sin rätt till frihet.

Anser inte kommissionen, som är Europeiska unionens väktare av de mänskliga rättigheterna, att man bör ompröva EU-ländernas deltagande i Olympiska spelen, som kommer att hållas i Kina år 2008?

Anser inte kommissionen att EU-länderna bör undvika att stödja OS i Kina 2008, såvida landet inte genast vidtar lämpliga institutionella åtgärder?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(20 mars 2002)

Kommissionen delar parlamentsledamotens oro beträffande den fortsatta tillämpningen av dödsstraffet i Kina, det stora antalet avrättningar som äger rum och det stora antal brott för vilka dödsstraff kan utdömas.

Som parlamentsledamoten känner till inleddes en bilateral dialog om mänskliga rättigheter mellan unionen och Kina 1996. Inom ramen för denna dialog trycker kommissionen på för åtgärder inom de mest angelägna områdena, såsom dödsstraffet och dess överdrivna användning inom kampanjen Strike Hard, förtrycket av politiskt oliktänkande, religionsfrihet, etniska minoriteter (inbegripet Tibet) och godtyckliga interneringsvillkor.

Vad beträffar de Olympiska spelen år 2008 fattades beslutet om att dessa skulle hållas i Kina av Internationella Olympiska Kommittén (IOK). Unionen och kommissionen tog inte ställning till huruvida spelen skulle hållas i Kina eller någon annanstans. Att fatta beslutet var IOK:s sak. Skall spelen i Peking bli en framgång kommer det att krävas både välkomna och nödvändiga steg från de kinesiska myndigheternas sida. Dessa åtgärder kan ha ett positivt inflytande på utvecklingen i Kina. Beslutet om deltagande eller icke deltagande i 2008 års Olympiska spel är de enskilda ländernas sak att fatta.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1662/02

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(11 juni 2002)

Ämne: Skyddet av det marina livet

1. Anser kommissionen att användningen av flyttrålar har minskat det oavsiktliga dödandet av valar och delfiner?

2. Har kommissionen för avsikt att låta utföra en oberoende utvärdering av de skador som orsakas av flyttrålar, bland annat för att få veta hur många delfiner, tumlare och småvalar som fastnar i näten?

3. Har kommissionen några planer på att kräva obligatorisk övervakning av den oavsiktliga val- och delfinfångsten i EU:s vatten?

4. Har kommissionen några planer på att förbjuda allt storskaligt nätfiske, även drivgarnsfiske?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(4 juli 2002)

1. Kommissionen är medveten om den risk för bifångst av valar och delfiner som flyttrålar för med sig men har inga uppgifter om hur omfattningen av sådana bifångster har utvecklats under åren.

2. När det gäller bedömning av bifångst av valar och delfiner i olika fisken, inklusive fiske med flyttrål, och möjligheten att vidta samordnade åtgärder för kontroll och minskning på gemenskapsnivå, uppmanar kommissionen ledamoten att studera de svar som kommissionen tidigare lämnat på de skriftliga frågorna E-0500/02 från Hugues Martin(1) och särskilt E-0967/02 från Eurig Wyn(2).

3. Under alla omständigheter är kommissionen medveten om behovet att förbättra kontrollen av bevarandestatus för valarter och den eventuella inverkan som bifångster kan få. I detta syfte skulle kommissionen vilja betona medlemsstaternas skyldigheter att följa relevanta bestämmelser i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(3).

4. Kommissionen vill också erinra om att gemenskapen redan har infört ett allmänt förbud mot användning av drivgarn i rådets förordning (EG) nr 1239/98 av den 8 juni 1998 om ändring av förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna(4). Förbudet trädde i kraft den 1 januari 2002 och gäller i alla gemenskapsvatten utom i Östersjön och för gemenskapens alla fiskefartyg utanför gemenskapsvattnen.

(1) EGT C 229 E, 26.9.2002, s. 93.

(2) EGT C 277 E, 14.11.2002.

(3) EGT L 206, 22.7.1992.

(4) EGT L 171, 17.6.1998.