SKRIFTLIG FRÅGA E-3187/02

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till rådet

(7 november 2002)

Ämne: Starkt fiskeberoende områden, relativ stabilitet och tillträde till fiskeresurserna

Kommissionen undviker i sina svar på mina frågor E-0650/02(1), E-2096/02, E-2097/02 och E-2098/02(2) att uttala sig om de konkreta frågor jag ställde, vilket tvingar mig att åter föra fram frågorna. Jag skulle vilja be kommissionen att informera mig dels om de kriterier som gäller för att en europeisk region skall klassificeras som starkt fiskeberoende, för tilldelningen av fiskerättigheter, dels om den inte anser det nödvändigt att i enlighet med gemenskapens rättsprincip om progressivitet uppdatera förteckningen över starkt fiskeberoende regioner, med hänsyn till att denna förteckning har gällt i 20 år och att nya fiskeberoende regioner tillkommit till följd av anslutningen av nya medlemsstater, t.ex. Spanien och Portugal.

Kommissionen uttalar sig dock inte om denna fråga utan påpekar enbart att begreppet fiskeberoende fastställs i artikel 4.8 i förordning (EG) nr 1260/1999(3), där strukturstödet till fiskesektorn i mål 2-områdena fastställs. Detta begrepp ingår inte i rådets förordningar om till exempel tilldelningen av fiskerättigheter på gemenskapsnivå och indelningen av dessa i nationella kvoter som fördelas mellan medlemsstaterna.

I sin resolution från Haag av den 3 november 1976 ger rådet uttryck för behovet att inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken ta hänsyn till vitala intressen i de fiskeberoende regionerna. I samma anda fastställde rådet i sitt uttalande av den 30 maj 1980 kriterierna för en rättvis fördelning av fångsterna mellan medlemsstaterna: den traditionella fiskeverksamheten, de särskilda behoven i regioner där den lokala befolkningen är särskilt beroende av fisket och de potentiella fångstförlusterna i tredje länders fiskevatten. Dessa kriterier ligger till grund för fördelningen av fiskekvoter inom ramen för vad som kallas relativ stabilitet. Enligt dessa kriterier klassificerades Grönland, Irland, och norra delarna av Förenade kungariket som starkt fiskeberoende regioner, och omfattas sedan dess av principen om relativ stabilitet. Denna mekanism har gällt fram till i dag utan ändring eller tillägg av andra regioner i de basförordningar som utarbetats.

Anser inte rådet att begreppet starkt fiskeberoende område inte enbart tas upp i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 om strukturfonderna, utan att detta redan tidigare hade införts av rådet inom ramen för fördelningen av fiskerättigheterna och att det även finns med i skälen till den nuvarande förordningen (EEG) nr 3760/92(4)?

Anser inte rådet, på grundval av de kriterier som fastställdes 1980 av rådet för fördelningen av fiskerättigheter, att en region som Galicien som kommissionen själv i sina svar karaktäriserar som en starkt fiskeberoende region också borde kunna dra fördel av en ny fördelning av fiskerättigheterna, så snart den övergångsperiod som fastställs i anslutningsfördraget löpt ut, och framför allt till följd av förlusten av fångstkvoter i tredje lands fiskevatten, vilket inträffade efter inskränkningarna av tillträdet till fiskezonerna i Maricko?

(1) EGT C 229 E, 26.9.2002, s. 114.

(2) EGT C 28 E, 6.2.2003, s. 182.

(3) EGT L 161, 26.6.1999, s. 1.

(4) EGT L 389, 31.12.1992, s. 1.

Svar

(20 februari 2003)

1. I sin resolution av den 3 november 1976(1) enades rådet om att medlemsstaterna från och med den 1 januari 1977 skulle utvidga sina fiskezoner i Nordsjön och Nordatlanten till 200 sjömil genom samlat agerande.

2. I bilaga VII till resolutionen erkände rådet de s.k. Haagpreferenserna för att tillmötesgå behoven hos vissa särskilt fiskeberoende lokalsamhällen inom gemenskapen.

3. Den 25 januari 1983 enades rådet om tilldelning av fiskemöjligheter i gemenskapsvatten (rådets förordning nr 172/83) enligt principen om relativ stabilitet. Enligt rådets förklaring den 30 maj 1980(2) bygger principen på traditionell fiskeverksamhet, fiskeberoende regioners särskilda behov och förlorad fångstpotential i tredjelandsvatten (jurisdiktionsförluster). Det framgår att Haagpreferenserna bara är en av de parametrar som är avgörande för den relativa stabiliteten. Man tvistar i rådet om i vilken mån de får åberopas utöver den relativa stabiliteten.

4. Fiskemöjligheterna för Spanien och Portugal fastställdes i anslutningsakten 1985 och införlivades i nycklarna för den relativa stabiliteten.

5. På senare år (sedan 1989) har rådet jämkat stridiga intressen och i förekommande fall beaktat fiskeberoende ortsbefolkningars intressen. EG-domstolen har slagit fast att sådana kvottilldelningar antas genom rådets skönmässiga bedömning enligt artikel 8.4 i rådets förordning 3760/92. De är inte beroende av om bilaga VII till Haagresolutionen antagits i laga ordning (mål C-4/96).

6. Rådet håller för närvarande på att utreda frågan om relativ stabilitet som ett inslag i reformeringen av den gemensamma fiskepolitiken. På detta stadium av förhandlingarna har rådet inte gått med på att inskränka utrymmet för sin skönmässiga bedömning vid beslut om tilldelningsnycklarna. Inte heller har det fastställt en koppling mellan Haagpreferenserna och principen om lika tillträde för Spanien till gemenskapens fiskezon den 1 januari 2003.

(1) EGT C 105, 7.5.1981.

(2) EGT C 158, 27.6.1980.