SKRIFTLIG FRÅGA E-1753/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(31 maj 2000)

Ämne: Europeiska utvecklingsfonden

Kommissionen har politiskt åtagit sig att se till att utbetalningarna till AVS-staterna kraftigt skall öka, kanske rentav fördubblas från det belopp de uppgår till i dag, alltså höjas till 3,5 miljarder euro per år. Kan kommissionen ange vilka åtgärder som vidtagits, vilka rutiner som införts och vilken tidsplan som uppställts för att denna utfästelse från kommissionens sida skall kunna bli verklighet? Framför allt: vilka rutiner har införts och vilken tidsplan har uppställts för att de belopp från Europeiska utvecklingsfonden som ännu inte utbetalats skall kunna utbetalas?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(24 juli 2000)

Gemenskapen är en av de större biståndsgivarna i världen i dag. Kommissionen har ansvar för mer än 10 procent av det totala officiella utvecklingsbiståndet i världen, en ökning med 5 procent sedan 1985. De resurser som skall förvaltas har vuxit under denna period, utan någon motsvarande ökning av kommissionens personalresurser.

1999 meddelade kommissionen att man skulle anslå 4 250 miljoner euro från Europeiska utvecklingsfonden (EDF) under 2000, inklusive 1 000 miljoner euro för kraftigt skuldsatta fattiga länder (Heavily Indebted Poor Countries, HIPC), och betala ut 2 600 miljoner euro.

Vid slutet av 1999 hade ca 33 procent av de medel som anslagits från Europeiska utvecklingsfonden ännu inte utbetalats. Det motsvarande genomsnittet för gemenskapens bistånd till tredje länder under de senaste tio åren är ungefär 35 procent, men för vissa enskilda program kan det vara så högt som cirka 50 procent. Detta har delvis att göra med projektens karaktär, vilka kräver investeringar över ett antal år (t.ex. större väginfrastruktur). Det kan också förklaras genom de tungrodda förfarandena, en inte helt optimal organisation av tjänsterna och kronisk underbemanning. På samma gång, när man har att göra med tredje länder, kan yttre händelser omkullkasta alla gjorda prognoser. I år har t.ex. valen i Zimbabwe och Haiti, konflikten mellan Etiopien och Eritrea, de politiska oroligheterna i Elfenbenskusten, Salomonöarna och Fiji, och naturkatastrofer som t.ex. översvämningarna i Moçambique påverkat kommissionens program med dessa länder.

Under 1999 upprättade Generaldirektoratet för bistånd i nära samarbete med kommissionens delegationer ett system för regelbunden och ingående övervakning och granskning av årliga uppställda mål, som sker månadsvis och land för land. I detta program har man tagit hänsyn till överskjutande medel för att tillåta överföringar från länder som av någon orsak har svårt att använda biståndet, till länder utan dessa svårigheter, såväl som överföringar från programstyrt bistånd till icke-programstyrt bistånd. Detta system som spelade en viktig roll i samband med rekordanslagen på 2 700 miljoner euro 1999, kommer i framtiden att utvidgas för att säkerställa liknande förbättringar när det rör betalningar. Under 1999 uppgick betalningarna till 1 275 miljoner euro, vilket är 65 procent av prognosen som gjordes i november 1998 och 87 procent av den reviderade prognosen som lades fram för rådet i juli 1999.

I år har kommissionen fattat beslut om två finansieringar uppgående till 1 000 miljoner euro, för att bistå HIPC-initiativet. Dessutom har instrumentet för strukturanpassning fått ett tillskott på 250 miljoner euro. Det har emellertid varit en långsam utveckling när det gäller övriga åtaganden under det första halvåret 2000. För att komma till rätta med detta har man beslutat om ytterligare sammanträden i kommittén för Europeiska utvecklingsfonden och i kvalitetsstödsgruppen.

Genom den föreslagna reformen av de yttre förbindelserna erkänner man de inneboende bristerna i kommissionens system för leverans av bistånd till tredje länder. Omorganisationen som föreslås genom reformen, tillsammans med det övergripande strategiuttalandet i april, syftar till att ta itu med dessa brister genom att kanalisera resurser till viktiga områden och skapa en effektivare organisation. Hädanefter kommer det att vara ett organ som är ansvarigt för projektcykeln i samband med bistånd till tredje länder (från identifieringsfasen till utvärdering), som grundas på länderprogram upprättade av geografiska tjänster i samarbete med delegationer och berörda generaldirektorat.

De kommande sex månaderna kommer att vara avgörande. Personal kommer att förflyttas i samband med omorganisationen och de nya generaldirektörerna för Allmänna tjänsten för yttre förbindelser och Generaldirektoratet för bistånd kommer att utnämnas. Kommissionen kommer emellertid att göra allt som står i dess makt för att uppnå sin prognos för 2000, och är just nu i färd med att undersöka vilka förfaranden man skall tillämpa för att se till att arbetet med det anslagna biståndet till tredje länder fortsätter under övergångsperioden.

Som en del av de brådskande åtgärder som tillkännagavs i dess meddelande av den 15 maj 2000 om Reform av förvaltningen av biståndet till tredje länder, införde kommissionen omedelbart nya gemensamma arbetsmetoder, särskilt för de geografiska avdelningarna och Allmänna tjänsten för yttre förbindelser för att påskynda betalningarna och minska det s.k. likviditetsöverskottet. Detta inkluderade upprättandet av gemensamma ekonomiska prognoser för 2000 och ett arbetsprogram som stöds av ett månatligt övervakningssystem och skiljedomsförfarande. Det hålls dessutom numera regelbundna sammanträden mellan generaldirektoraten för yttre förbindelser och bistånd och Allmänna tjänsten för yttre förbindelser för att samordna omorganisationen och se till att det sker så få störningar som möjligt.

Det har vidtagits en rad åtgärder som på längre sikt bör säkerställa att, när övergångsfasen passerats, 3 000 euro och 3 500 euro kommer att anslås årligen från Europeiska utvecklingsfonden. Det övergripande strategiuttalandet signalerade t.ex. en ökad användning av sektorsprogram, där så är lämpligt i samordning med andra biståndsgivare. Sådana program får inte bara en mer direkt påverkan på minskningen av fattigdomen, utan man hoppas också att de kan genomföras mycket effektivare (t.ex. genom ökade resurser till delegationerna). Årliga ländergranskningar som omfattar alla former av samarbete med ett specifikt land, skulle göra det möjligt för kommissionen att bedöma resultaten gentemot uppställda mål och fastställa nya mål som grundas på tidigare prestationer och behov.

Ratificeringen av Cotonouavtalet och det därav följande ikraftträdandet av den nionde Europeiska utvecklingsfonden emotses i början av 2002. Dess programaspekter kommer emellertid att införas omedelbart. De nya rullande programmen kommer att se till att resurserna sätts in där de kan användas effektivast, samtidigt som man tar hänsyn till den grundläggande fokuseringen på fattigdomsfrågan. I samband med de övergående åtgärder som leder fram till ikraftträdandet av den nionde Europeiska utvecklingsfonden, har kommissionen föreslagit att den sjätte, sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonden slås samman till en enda fond. Samtidigt har kommissionen föreslagit ett stegvist borttagande av de mer tungrodda instrumenten som t.ex. Stabex och Sysmin. Enligt prognoserna bör sjätte, sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonderna vara uttömda vid slutet av 2002, vilket är första året för den nionde Europeiska utvecklingsfonden. Resurser från den åttonde Europeiska utvecklingsfonden som inte fördelats till ett specifikt instrument, enligt detta förslag, kommer att inkluderas i programförfarandet för den nionde Europeiska utvecklingsfonden som kommer att tas i bruk efter antagandet av de övergående åtgärderna (dvs. i augusti 2000). Dessa medel kommer sedan att anslås under perioden före ikraftträdandet av den nionde Europeiska utvecklingsfonden.

Det interna avtalet för den nionde Europeiska utvecklingsfonden kommer att överlämnas för ratificering av medlemsstaterna vid samma tidpunkt som Cotonouavtalet. Man förväntar sig att det skall börja tillämpas redan i år, grundat på övergångsarrangemangen. Kommissionen har lagt fram åtskilliga förslag en del av dem är mycket genomgripande till hur de nuvarande förfarandena och praxisen för samspelet mellan kommissionen och medlemsstaterna kan förbättras (t.ex. högre trösklar för projekt, frågor rörande kommittéförfarandet och andra förfaranden). Dessa förslag håller på att diskuteras i rådet. Samtidigt som vissa framsteg har skett i samband med dessa diskussioner, har framstegen varit begränsade när det gäller viktiga element som skall se till att göra användandet av Europeiska utvecklingsfonden mer effektivt. Under dessa diskussioner har kommissionen sagt att man behöver medlemsstaternas stöd och att utan en betydande översyn av den institutionella ramen för användandet av Europeiska utvecklingsfonden, kommer effekterna av de framsteg som gjorts genom Cotonouavtalet, vilket innebär större effektivitet vid användningen, såväl som kommissionens initiativ för att förbättra sitt interna system, att reduceras betydligt.

För att sammanfatta: Kommissionen har vidtagit en rad interna åtgärder för att förbättra biståndsleveranserna och är övertygad om att detta kommer att ge tydliga resultat i det medel- till långfristiga perspektivet. Kommissionen är emellertid också beroende av den yttre utvecklingen och av medlemsstaternas och parlamentets stöd för att se till att denna utveckling kompletterar de interna initiativ som görs.