SKRIFTLIG FRÅGA E-2488/03

från Margrietus van den Berg (PSE) till kommissionen

(25 juli 2003)

Ämne: Skotrar vållar störningar

Enligt direktiv 2002/24/EG(1) av den 18 mars 2002 om typgodkännande av två- och trehjuliga motorfordon får skotrar ha en högsta kontinuerlig märkeffekt på 4 kW (artikel 1.2). I Nederländerna fick dessa fordon tidigare ha en högsta effekt på 1,5 kW. I och med att detta direktiv införts får italienska skotrar med en effekt på 4 kW utan problem importeras.

I många nederländska kommuner, bland dem Rotterdam, har det gått alldeles för långt med de störningar som skoterburna ungdomar för med sig. Många invånare anser att skotrarna är en av de tre värsta störningsfaktorerna på orten. Det handlar då om buller från tjutande däck, trimmade motorer och inbyggda ljudanläggningar samt från att det körs i kapp med skotrar till långt in på nätterna. Sedan är det en fråga om hur skoterförarna beter sig i trafiken. De kör för fort och de kör på cykelvägar och trottoarer. När polisen i Nederländerna tar itu med detta problem får de lida följderna av att den gemensamma marknaden i Europa harmoniserats, framför allt på det sätt detta kommit till uttryck i ovannämnda direktiv.

Tycker kommissionen att det är medlemsstaternas ensak att utfärda trafiksäkerhetsföreskrifter?

Tycker kommissionen att det är ett hot mot trafiksäkerheten att skoterförare saknar trafikvett?

Tycker kommissionen att Nederländernas regering i enlighet med artikel 4.6 i 2002/24/EG och artikel 95.5 i EG-fördraget kan införa nationella bestämmelser om att vägra typgodkänna sådana fordon?

Överväger kommissionen en justering (nedåt) av den högsta effekten på skotrar?

(1) EGT L 124, 9.5.2002, s. 1.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(25 augusti 2003)

Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/24/EG av den 18 mars 2002 är ett ramdirektiv som gäller typgodkännande av två- och trehjuliga motorfordon och som upphäver rådets direktiv 92/61/EEG av den 30 juni 1992(1). Inget av dessa två direktiv innehåller någon definition på skoter. Med skotrar avses vanligen två- eller trehjuliga motorfordon för vilka det finns specifika krav på karossens konstruktion. I allmänhet tillhör de kategorin mopeder.

Tvåh juliga mopeder med motorer som bygger på inre förbränning definieras i båda direktiven som motorfordon med en slagvolym på högst 50 kubikcentimeter (cm3) och en högsta hastighet på 45 kilometer per timme (km/h). I direktiv 2002/24/EG föreskrivs dessutom att märkeffekten får vara högst 4 kW, men detta gäller bara två- och trehjuliga eldrivna mopeder och trehjuliga dieseldrivna mopeder. Sådana fordon är mycket få till antalet, och den senare typen förekommer främst i Sydeuropa. När det gäller den överväldigande majoriteten av mopeder har den rättsliga grunden inte ändrats i och med det nya ramdirektivet. Det är därför inte klart hur situationen i fråga om mopeder skulle ha kunnat ändras på det sätt som parlamentsledamoten beskriver, speciellt om man beaktar att direktiv 2002/24/EG inte behöver börja tillämpas förrän den 9 maj 2003 om tillverkarna väljer att göra det. Det är först den 9 november 2003 som det blir obligatoriskt att tillämpa direktivet.

Av de skäl som anges ovan har kommissionen inga planer på att ändra definitionen av mopeder.

Kommissionen är av den åsikten att ansvaret för trafiksäkerhet, och särskilt för fastställandet av bestämmelser i detta hänseende, bör delas mellan alla de nivåer som berörs av trafiksäkerhetsfrågor, från enskilda individer till lokala, regionala, nationella och europeiska myndigheter. Detta beskrivs tydligt i kommissionens meddelande(2) Europeiskt åtgärdsprogram för trafiksäkerhet Att halvera antalet dödsoffer i trafiken i Europeiska unionen till år 2010: ett gemensamt ansvar. Enligt artikel 71 i EG-fördraget får EU inom ramarna för subsidiaritetsprincipen fastställa åtgärder för att förbättra transportsäkerheten. EU har därför antagit rättsliga bestämmelser på ett antal områden, till exempel om användning av säkerhetsbälten i motorfordon, regelbundna tekniska kontroller av motorfordon, vägkontroller, färdskrivare, hastighetsbegränsare, vikter och dimensioner för fordon, transport av farligt gods, körkort och vissa aspekter av förarutbildning.

Kommissionen håller med om att hänsynslösa trafikanter inte endast sådana som kör skoter är ett problem och att de äventyrar trafiksäkerheten. Det är emellertid i första hand de nationella tillsynsmyndigheterna som med hjälp av nödvändiga åtgärder och ett tillräckligt antal kontroller måste se till att de som rör sig i trafiken följer trafiksäkerhetsbestämmelserna.

Enligt artikel 4.6 i direktiv 2002/24/EG kan en medlemsstat vägra att bevilja typgodkännande om den finner att ett fordon, ett system, en separat teknisk enhet eller komponent som uppfyller bestämmelserna i det direktivet likväl utgör en allvarlig risk för trafiksäkerheten. Denna bestämmelse tolkas i allmänhet så att medlemsstaten kan vägra att bevilja typgodkännande om ett visst fordon eller en viss komponent utgör en risk för trafiksäkerheten. Bestämmelsen tillåter inte att medlemsstaterna inför egna bestämmelser med stöd av vilka typgodkännande för vissa fordonskategorier skulle kunna vägras. De tekniska kraven för typgodkännandet av motorcyklar har harmoniserats inom EU och därför kan medlemsstaterna inte införa nationella bestämmelser på detta område.

Artikel 95.5 i EG-fördraget ger medlemsstaterna möjlighet att införa nationella bestämmelser som avviker från gemenskapens harmoniseringsåtgärder, men endast under särskilda omständigheter. I artikeln föreskrivs att om en medlesstat efter beslut om en harmoniseringsåtgärd anser det nödvändigt att införa nationella bestämmelser grundade på nya vetenskapliga belägg med anknytning till miljöskydd eller arbetsmiljöskydd, för att lösa ett problem som är specifikt för den medlemsstaten och som uppkommit efter beslutet om harmoniseringsåtgärden, skall medlemsstaten underrätta kommissionen om de planerade bestämmelserna samt om skälen för att införa dem. Kommissionen kommer att bedöma dessa åtgärder. Om Nederländerna vill införa bestämmelser som är strängare än EU-bestämmelserna måste landet alltså kunna bevisa att de villkor som anges i artikel 95.5 uppfylls.

(1) EGT L 225, 10.8.1992.

(2) KOM(2003) 311 slutlig.