SKRIFTLIG FRÅGA E-0741/00

från Jannis Sakellariou (PSE) till kommissionen

(13 mars 2000)

Ämne: Kommunala företag och rättvis konkurrens

Erfarenheter från USA och Storbritannien har visat att det endast är möjligt att införa fria marknader om det finns starka tillsynsmyndigheter.

1. Vad har kommissionen gjort för att se till att sociala krav, miljönormer, konsumentskydd, insyn i företagsrapporter och rättvisa konkurrenskrav garanteras för alla kommunala tjänsteleverantörer?

2. Ser kommissionen till att det inrättas tillsynsmyndigheter för att garantera att dessa social- och miljönormer följs?

3. I eldirektivet fastställs det att förnybara energier och kraftvärmeproduktion skall prioriteras. Hur kommer man att se till att denna bestämmelse följs?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(10 maj 2000)

1. Parlamentsledamotens första fråga gäller vilka gemenskapsåtgärder som har vidtagits för att garantera att de tjänsteleverantörer som deltar i en kommuns offentliga upphandling uppfyller vissa fastställda krav eller normer.

När det gäller sociala krav och miljönormer bör det noteras att de nuvarande bestämmelserna i gemenskapens olika direktiv om offentlig upphandling (framför allt rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster(1)) innebär att den upphandlande myndigheten i samband med en upphandling har rätt att under vissa omständigheter utesluta en potentiell tjänsteleverantör som inte uppfyller kraven, framför allt på det sociala området.

Syftet med direktiven om offentlig upphandling är generellt sett att skapa insyn i upphandlingsförfarandet och att få till stånd lojal konkurrens mellan tjänsteleverantörerna för att undvika diskriminering av potentiella tjänsteleverantörer.

2. Så som gemenskapsrätten ser ut i dag är det myndigheterna i medlemsstaterna som skall se till att kommunens tjänsteleverantörer följer de miljöbestämmelser som föreskrivs i gemenskapsrätten. Kommissionen har i sin tur behörighet att kontrollera om de nationella myndigheterna har skött denna tillsyn på ett riktigt sätt. Det bör också framhållas att kommissionen, som har till uppgift att kontrollera efterlevnaden av fördragen, inte har befogenhet att ingripa när miljöbestämmelserna inte grundar sig på gemenskapsdirektiv.

3. I artikel 8.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el(2) föreskrivs en konkret mekanism för att gynna el från förnybara energikällor samt kombinerad el- och värmeproduktion:

En medlemsstat kan ålägga den systemansvarige att, då denne avgör inmatningsordningen mellan produktionsanläggningar, prioritera anläggningar som använder förnybara energikällor eller avfall eller producerar el i anläggningar för kombinerad el- och värmeproduktion.

Det bör emellertid noteras att direktivet begränsas till gynnsam inmatningsordning. Det omfattar inte system för direkt eller indirekt stöd till förnybara energikällor.

Det är i princip upp till medlemsstaten att besluta om ett särskilt stödsystem för förnybara energikällor eller kombinerad el- och värmeproduktion, under förutsättning att detta är förenligt med EG-fördraget, i synnerhet bestämmelserna om statligt stöd som fastställs i artiklarna 8788 (f.d. artiklarna 9293).

Det finns ett stort antal olika nationella stödsystem, t.ex. garanterad skyldighet att köpa till ett garanterat pris (baseras ofta på de kostnader som undgås eller på en beräkning av vilken stödnivå som krävs för att generera den önskade volymen elproduktion från förnybara energikällor), skattebefrielse (framför allt från energi- och koldioxidskatter men också från andra typer av skatter), stödsystem per producerad kilowattimme samt andra stödsystem, exempelvis stöd till forskning och utveckling samt kapitalinvesteringar.

(1) EGT L 209, 24.7.1992.

(2) EGT L 27, 30.1.1997.