ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3558/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(1 december 1998)

Angående: Mutagener

Enligt rådets direktiv 67/548/EEG(1) om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen, delas mutagener in i tre kategorier.

Samtidigt som endast kategori 1 och 2 är av betydelse för den föreslagna ändringen, omfattar kategori 1 endast ämnen som visat sig ha direkta mutageniska verkningar på människor. I praktiken har det visat sig vara mycket svårt att påvisa sådana verkningar. Därför får de ämnen som faller under kategori 2 stor praktisk betydelse. De utgörs av ämnen vars ärftliga, genetiskt betingade skadliga effekter kan påvisas genom lämpliga djurförsök och andra relevanta uppgifter.

Borde inte kommissionen, när det gäller detta direktiv, av försiktighetsskäl behandla dessa typer av mutagener som cancerframkallande ämnen?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(25 februari 1999)

Inom ramen för programmet "Europa mot cancer" har ett handlingsprogram utarbetats genom rådets beslut 90/238/Euratom, EKSG, EEG(2) och 93/362/EEG(3) för att rikta uppmärksamheten på ämnen och preparat som anses vara cancerframkallande. Till följd av antagandet av direktiv 94/60/EG(4) om ändring för fjortonde gången av direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar)(5), ombeds kommissionen att föreslå direktiv som förbjuder användning av ämnen som är klassificerade som cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska kategori 1 eller 2. I förslagen från kommissionen skall såväl risker och fördelar med ämnena som gemenskapsbestämmelserna om riskanalyser beaktas.

Det är för närvarande förbjudet för konsumenter att använda de omkring 850 ämnen som är klassificerade som cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska kategori 1 eller 2.

Som tillägg till dessa uppgifter när det gäller de risker vid exponering för carcinogener i arbetet bekräftar kommissionen för parlamentsledamoten att dennes förslag redan har beaktats i det ändrade förslaget till rådets direktiv(6) om ändring för andra gången av direktiv 90/394/EEG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för carcinogener i arbetet som antogs av kommissionen den 12 november 1998 efter yttrande av parlamentet.

(1) EGT L 196, 16.8.1967, s. 1.

(2) EGT L 137, 30.5.1990.

(3) EGT L 150, 22.6.1993.

(4) EGT L 365, 31.12.1994.

(5) EGT L 262, 27.9.1976.

(6) EGT C 392, 16.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2541/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Främjande av blomsterproduktion

Italien är en av de största blomsterproducenterna i Europa, särskilt tack vare trakterna kring San Remo i Ligurien och Santa Marínella i Lazio. Det finns därför många branschorganisationer som främjar initiativ och aktiviteter för att stödja och öka kännedomen om de italienska produkterna inom detta område. Nyligen kunde man i pressen se en annons med detta syfte publicerad av UNAFLOR - den italienska unionen för blomsterproducentföreningar - och finansierad med bidrag från den Europeiska unionen.

Kan kommissionen, med detta som bakgrund, upplysa om följande:

1. Från vilket program eller initiativ har UNAFLOR erhållit den ovan nämnda finansieringen?

2. Finns det andra program eller initiativ instiftade av kommissionen med syfta att främja utvecklingen av odling och marknadsföring av blommor?

3. Är det genom dylika program eller initiativ möjligt att anslå bidrag även till liknande aktiviteter, som till exempel främjande av mässor, utställningar och konferenser?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(16 september 1998)

Sedan 1997 stöder kommissionen trädgårdsodlingssektorn genom en årlig budget på 15 miljoner ecu för marknadsföringskampanjer för blommor i medlemsstaterna.

1. UNAFLOR, den italienska föreningen för blomsterodlare, ansökte 1997 om stöd till en första marknadsföringskampanj för snittblommor och levande växer och genomförde sedan en kampanj med en budget på 1 978 000 miljoner ecu, varav gemenskapen bidrog med 60 %, dvs. 1 186 979 ecu.

UNAFLOR ansökte samma år om stöd till att fortsätta programmet inom ramen för en andra marknadsföringskampanj med en budget på 557 770 ecu, varav gemenskapen skall bidra med 334 662 ecu. UNAFLOR har också föreslagit ett annat program med titeln "Verde 2000" med en budget på 1 342 499 ecu, varav gemenskapen skall bidra med 60 %.

I enlighet med kommissionens förordning (EG) 832/97 av den 7 maj 1997 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) 2275/96 om särskilda åtgärder inom sektorn för levande växter och blomsterprodukter(1) fick Italien ett anslag på 2 543 761 ecu. Italien föreslog fem program, bl.a. det som UNAFLOR föreslagit. Italien förfogar i år över 2 587 129 ecu enligt förordning (EG) 803/98(2) och har föreslagit fyra marknadsföringskampanjer, bl.a. de två program som UNAFLOR planerat.

2. Denna marknadsföringssektor berör 14 medlemsstater som, genom 30 marknadsföringsprogram redan under det första året, arbetar med att genomföra målet att utveckla odling och saluförande av snittblommor och levande växter.

3. Artikel 2.1 c i förordningarna (EG) 832/97 och (EG) 803/98 gäller verksamhet av det slag som parlamentsledamoten nämner.

I september nästa år kommer det dessutom att finnas ett europeiskt stånd vid blomsterfestivalen i Toscana (Pescia). Festivalen är ett initiativ från föreningen "Toscana Piante e Fiori" och har fått ekonomiskt bidrag inom ramen för gemenskapens marknadsföringskampanj för blommor.

(1) EGT L 119, 8.5.1997.

(2) EGT L 115, 17.4.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2542/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Främjande av typiska produkter och hantverk från Apulien

Den italienska regionen Apulien utgör ett område av stort intresse, inte enbart i kulturellt hänseende, utan genom sin hantverks- och jordbruksproduktion även socialt och ekonomiskt. Av denna anledning finns det ett flertal föreningar och branschorganisationer vars uppgift är att stimulera åtgärder för att främja produkterna och göra dessa kända.

Kan kommissionen, med detta som bakgrund, upplysa om följande:

1. Har Europeiska kommissionen instiftat program och initiativ för att finansiera främjandet av typiska produkter och hantverk från en region som Apulien?

2. Vilka aktiviteter ryms inom dessa program?

3. Vilka organisationer eller sammanslutningar kan vara initiativtagare till sådana aktiviteter?

4. Hur många gånger och i vilka fall har Italien utnyttjat dessa program?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(9 november 1998)

I gemenskapsstödramen (GSR) 1994-1999 för mål 1-områden i Italien föreskrivs stöd genom Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) till hantverksyrket och genom utvecklingssektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till förbättring av produktiva verksamheter inom jordbruket. I genomförandet av GSR och i samförstånd med kommissionen har regionen Apulien programplanerat insatser till ett belopp av 105 miljoner ecu (med deltagande ur ERUF på 26 miljoner ecu) till förmån för hantverksyrket. Det rör sig särskilt om investeringsstöd och stöd till tjänster till små och medelstora företag inom hantverkssektorn, samt till åtgärder för att förbättra deras lånemöjligheter.

Inom sektorn för jordbruk och landsbygdsutveckling har ett belopp på 20 miljoner ecu (i vilket EUGFJ deltar med 50 %) avsatts för en åtgärd för "uppvärdering och främjande av regiontypiska kvalitetsprodukter från jordbrukets livsmedelsindustri". Dessa åtgärder kan omfatta offentliga förvaltningsmyndigheter inom regionen samt sammanslutningar av jordbruksproducenter, sammanslutningar för uppvärdering av livsmedelsprodukter från jordbruket eller företagare inom jordbrukets livsmedelsindustri.

En detaljerad beskrivning av denna insats görs i det operativa program för regionen, vilket godkändes av kommissionen den 22 maj 1995. En ännu utförligare sådan finns i bilagorna till ändringsbeslutet av den 15 juni 1998, varav en kopia översänds till parlamentsledamoten samt till parlamentets generalsekretariat.

I alla regionala program i Italien föreskrivs åtgärder av denna typ, vars genomförande måste slutföras år 1999 när det gäller ekonomiska åtaganden och år 2001 när det gäller slutbetalningar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0849/98

från Marco Cellai (NI) till kommissionen

(26 mars 1998)

Ämne: Kommissionens besvär till EG-domstolen

Enligt uppgifter i pressen i december 1997 har kommissionen beslutat att inge besvär till EG-domstolen i syfte att inleda ett överträdelseförfarande mot den italienska regeringen, eftersom det i lag nr 236/95 enligt uppgift saknas ett övergångssystem till skydd för redan uppnådda rättigheter för de utländska språkmedarbetare ("collaboratori linguistici"), som tidigare kallades lärare i främmande språk ("lettori di lingua straniera"), och som redan är anställda vid de italienska universiteten i enlighet med presidentdekret nr 382/90. Genom denna åtgärd ignorerar kommissionen till stora delar innehållet i domstolens dom av den 20 november 1997 (sektion V). Även detta besvär grundar sig uppenbarligen på en sammanblandning av termerna 'lecturer' och 'lettore'. Kommissionen har inte heller alls motiverat på vilket sätt den italienska regeringen skulle ha undanlåtit att respektera de "uppnådda rättigheterna", eftersom de bestämmelser som införs genom lag nr 236/95 säkerställer skydd av de rättigheter som de berörda personerna har uppnått inom den tidigare rättsliga ramen, och de säkerställer dessa personer generellt en bättre behandling.

Kan kommissionen uppge:

1. om och i vilken grad kommissionens beslut har påverkats av artiklar i pressen eller uttalanden från europeiska parlamentsledamöter,

2. vilken är den rättsliga grunden för detta besvär?

Svar avgivet av Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 juni 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3696/98

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(24 november 1998)

Angående: Diamantimport från Angola

Vilka åtgärder har hittills vidtagits av medlemsländerna för att förbjuda direkt eller indirekt import från Angola av diamanter som inte kontrollerats genom GURN:s system med ursprungscertifikat?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(21 december 1998)

Efter det att Förenta nationernas säkerhetsråd antagit ytterligare sanktioner mot "União Nacional para a Independência Total de Angola" (Unita) (resolution 1173 av den 12 juni 1998) antog rådet den gemensamma ståndpunkten 98/425/GUSP av den 3 juli 1998(1) och rådets förordning (EG) 1705/98 av den 28 juli 1998 om avbrytande av vissa ekonomiska förbindelser med Angola för att få "União Nacional para a Independência Total de Angola" (Unita) att uppfylla sina skyldigheter i fredsprocessen samt om upphävande av rådets förordning (EG) 2229/97(2).

Endast gemenskapen har rätt att förbjuda import av varor till gemenskapen. Det är därför förbjudet enligt artikel 1(1) i rådets förordning (EG) 1705/98 att till gemenskapens territorium direkt eller indirekt importera diamanter med ursprung i eller som kommer från Angola, som inte åtföljs av ett ursprungsintyg utfärdat av den angolanska regeringen för nationell enighet och försoning. Detta förbud är direkt tillämpligt i alla medlemsstater.

Medlemsstaterna och kommissionen har gemensamt ansvar för genomförandet av denna förordning. Enligt artikel 8 i förordningen åligger det medlemsländerna att ge kommissionen och övriga medlemsländer relevant information i frågorna. Än så länge har inga rapporter inkommit om eventuella svårigheter när det gäller import av diamanter som inte åtföljs av ett ursprungsintyg utfärdat av den angolanska regeringen för nationell enighet och försoning.

(1) EGT L 190, 4.7.1998.

(2) EGT L 215, 1.8.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3187/98

från David Thomas (PSE) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Hygienproblem i anslutning till färskt kött av fjäderfä

Känner kommissionen till hur många medlemsstater som till fullo och med framgång har genomfört direktiv 71/118/EEG om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött av fjäderfä(1)? Kan kommissionen vidare tala om huruvida alla medlemsstater har genomfört direktivets bestämmelse om att minst en tjänstgörande veterinär skall finnas tillstädes vid slakterierna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(16 november 1998)

Kommissionen kan meddela frågeställaren att alla medlemsstaterna har anmält vilka nationella åtgärder de har vidtagit för införlivandet av direktiv 71/118/EEG om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött av fjäderfä, ändrat och uppdaterat genom rådets direktiv 92/116/EEG av den 17 december 1992(2). För att kontrollera hur direktivet tillämpas utförde kontoret för besiktning och kontroll på veterinär- och växtskyddsområdet utvärderingsresor i alla medlemsstater 1994 och 1995. Resultaten av dessa resor har presenterats för medlemsstaterna och diskuterats med dem. Man har konstaterat brister i införlivandet och genomförandet i vissa medlemsstater, framför allt då det gäller kravet att en officiell veterinär skall vara närvarande. Rekommendationer till förändring av befintlig lagstiftning övervägs under förberedelsen av "förenklingsprojektet".

Kommissionen måste tyvärr informera frågeställaren att man för närvarande lider av personalbrist i sektorn för veterinär inspektion. Det behövs ytterligare kontroll av hur kraven i rådets direktiv 71/118/EEG tillämpas, men kommissionen kan endast använda sina knappa resurser till att behandla ett begränsat antal prioriterade områden. Man har inlett ett förfarande för att rekrytera ny personal och fjäderfäsektorn kommer att vara ett av de prioriterade områdena för kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor.

Kommissionen är alltid beredd att ge frågeställaren närmare uppgifter.

(1) EGT L 55, 8.3.1971, s. 23.

(2) EGT L 62, 15.3.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3609/98

från Manuel Escolá Hernando (ARE) till kommissionen

(3 december 1998)

Angående: Högspänningsledning i Bal de Chistau

Invånarna i Bal de Chistau i aragonska Pyrenéerna har sedan början av nittiotalet protesterat med alla lagliga medel mot uppförandet av en högspänningsledning mellan Frankrike och Spanien genom hamnen i La Pez. I sitt försvar för denna praktiskt taget oförstörda dal har de rönt solidaritet och stöd från samtliga politiska partier i Aragonien och ett stort antal föreningar och sammanslutningar av olika slag, från miljögrupper till företagssammanslutningar och handelskammare.

Projektet får stöd från elbolaget Red Eléctrica Española i samarbete med dess franska motsvarighet Electricité de France, och består i uppförandet av en elledning på 400 000 volt som skall förena de spanska och franska elnäten. Enligt invånarna i Bal de Chistau skulle uppförandet av en ledning i detta område kunna bli ett problem för utvecklingen av turismen, med tanke på de allvarliga följder för miljön, hälsan och landskapet som det medför. Det företag som stödjer projektet, Red Électrica Española (REE), gav under en tid upp möjligheten att genomföra det på grund av allt motstånd, och man började undersöka alternativa sträckningar. Nyligen meddelade dock REE:s regionala chef, Agustí Maure, att företaget hade lagt fram ett förslag för den spanska regeringen med fyra möjliga sträckningar, och att den som skär genom Chistau var en av dem.

Känner kommissionen till i vilket skede detta projekt befinner sig? Vilka åtgärder avser kommissionen i så fall vidta för att hindra uppförandet av en ledning med en sträckning som allvarligt skulle skada fauna och floran i naturparken Poset Maladeta samt utvecklingen i en kommun som inte har andra framtidsmöjligheter?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(8 februari 1999)

Kommissionen har sedan 1991 varit medveten om Aragón-Cazaril-projektet som syftar till att överföra elektricitet mellan Frankrike och Spanien; en linje som kan komma att löpa genom Gistain-dalen i Aragonien, Spanien. Dess syfte är att förbättra den gemensamma kapaciteten vad gäller utbyte av elkraft mellan Frankrike och Spanien, och det utgör ett prioriterat projekt i det transeuropeiska transportnätet. En stor del av denna linje har redan anlagts men inte genom den pyreneiska regionen. Kommissionen förstår att vissa alternativa dragningar av linjer för närvarande övervägs, men inget slutligt beslut har ännu fattats i frågan.

Om det stämmer, som parlamentsledamoten hävdar, att den spanska regeringen nu överväger alternativa sätt att genomföra projektet, bl.a. en anläggning genom Gistain-dalen, innebär detta inte en överträdelse av gemenskapslagstiftningen på miljöområdet, och kommissionen kan således inte göra några ingripanden i ärendet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3872/98

från John McCartin (PPE) till kommissionen

(4 januari 1999)

Angående: Förbud mot antibiotika i djurfoder

Kan kommissionen redogöra för det förfarande man tillämpar när man försöker förbjuda användning av fyra tillväxtbefrämjande medel och kan kommissionen också uppge om förslaget grundar sig på vetenskapliga eller politiska hänsyn?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 mars 1999)

Användandet av tillsatsämnen i foder regleras genom rådets direktiv 70/524/EEG av den 23 november 1970 om fodertillsatser(1).

Det förbud mot fyra olika tillsatser som parlamentsledamoten hänvisar till föreslogs av kommissionen efter bedömningen att dessa tillsatser enligt artikel 3a i det direktivet bör "av betydelsefulla anledningar som rör människors eller djurs hälsa (...) förbehållas medicinsk eller veterinär användning".

Som det anges i skälen till den förordning som antogs av rådet den 17 december 1998(2) skall återkallandet av godkännandet av zinkbacitracin, spiramycin, virginiamycin och tylosinfosfat ses som en försiktighetsåtgärd som vidtagits för att bevara humanmedicinens effektivitet och för att på så sätt skydda folkhälsan.

Beslutet är förenligt med rekommendationerna från Världshälsoorganisationens konferens i oktober 1997, Ekonomiska och sociala kommittén, Internationella byrån för epizootier och konferensen om det mikrobiella hotet i Köpenhamn i september 1998.

(1) EGT L 270, 14.12.1970.

(2) dok. KOM(98) 763 slutlig.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 289 , 11/10/1999 s. 0027



SKRIFTLIG FRÅGA E-3232/98 från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen (26 oktober 1998) Angående: Interreg III Kommer Interreg III att fortsätta att finansiera gränsöverskridande samarbete i kustregioner? Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (15 december 1998) Interreg III är avsett att föra vidare de gränsöverskridande och nationsöverskridande metoder för samarbete som stöddes genom Interreg II, inklusive samarbete mellan kustområden.
SKRIFTLIG FRÅGA P-4088/98

från Luciana Castellina (GUE/NGL) till rådet

(4 januari 1999)

Angående: Framtiden för Europaskolornas språksektioner

Europaskolornas högsta styrelse kommer att sammanträda nästa gång i Bryssel i januari 1999. Då skall den yttra sig över den italienska regeringens begäran av den 5 juli 1998 om att inrätta en tredje italiensk språksektion vid Europaskolorna i Bryssel och således även över den italienska regeringens begäran om ett seminarium om Europaskolornas framtid och nya roll.

För närvarande finns det inte några objektiva och klara kriterier för inrättande och bevarande av språksektionerna (vilket framgår av de beslut som styrelsen fattade i Köpenhamn i april 1998 och som ledde till att några språksektioner inrättades medan andra avslogs). Det är viktigt att man löser denna fråga så snart som möjligt, även med tanke på kommande utvidgningar. Ämnar rådet således gå in för att bevara den språkliga och kulturella mångfalden i Europaskolorna samt reflektera över deras framtid och nya roll?

Svar

(22 april 1999)

Rådet erinrar om att Europaskolorna inrättades på grundval av konventionen angående stadgan för Europaskolorna som antogs 1957 och i vilken endast medlemsstaterna (och inte Europeiska gemenskapen) är avtalsparter. Dessutom har den nya konvention som undertecknades av Europeiska gemenskapen och medlemsstaterna den 21 juni 1994, och genom vilken bl.a. beslutsfattandet inom skolornas organ förändrades, ännu inte ratificerats av samtliga signatärer och har således ännu inte trätt i kraft.

Rådet lägger stor vikt vid Europaskolornas språkliga och kulturella mångfald, som även föreskrivs i konventionen, men önskar erinra den ärade parlamentsledamoten om att detta är en fråga för parterna i 1957 års konvention.

Beslut i pedagogiska frågor inom skolorna är en fråga för skolornas styrelse, i vilken varje medlemsstat och kommissionen är företrädda och det åligger därför styrelsen att besluta om de frågor som rör språkavdelningarna.

Som den ärade parlamentsledamoten säkert är medveten om togs vissa organisationsfrågor rörande Europaskolorna upp vid rådets möte (utbildning) den 4 december 1998. Då nämndes fastställandet av objektiva och öppna kriterier för språksektionerna och för att inrätta och driva Europaskolorna samt att det är viktigt att säkerställa en rättvis balans mellan antalet språkavdelningar och antalet elever.

Rådet betonar att en sådan behandling dock inte på något sätt påverkar den nu gällande konventionen eller ratificeringsförfarandet för 1994 år konvention, i synnerhet inte vad gäller styrelsens behörighet.

I detta sammanhang tog ordförandeskapet, i samråd med de rådsinstanser som har satt sig in i frågan, initiativ till att bjuda in styrelseordföranden för Europaskolorna för att före årsskiftet informera ministrarna i rådet om resultatet av diskussionerna om förbättringen av Europaskolornas organisation.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2956/98

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Problem i Grekland i anslutning till optikeryrket

Märkliga förfaranden gäller i Grekland beträffande möjligheten att arbeta som optiker. Rent konkret är situationen följande: Trots att rådets direktiv 89/48/EEG(1) gäller vad erkännande av yrkesbeteckningar beträffar, och trots att det italienska hälsoministeriet (efter examinering) utfärdar yrkestillstånd för optiker som inlett sina studier i Grekland och avslutat dem i Italien, så vägrar Grekland att följa sina förpliktelser och utfärdar inte det tillstånd som behövs i Grekland för utövande av yrkesverksamhet. Det här resulterar i att optiker som inlett och slutfört sina studier i någon medlemsstat och där erhållit tillstånd för yrkesutövande, inte kan arbeta i Grekland.

Jag vill fråga kommissionen om ovanstående praxis är förenlig med EU:s grundläggande princip om fri rörlighet för arbetstagare, och hur kommissionen ämnar agera för att hjälpa grekiska optiker som avslutat sina studier i Italien ur den återvändsgränd som de nu befinner sig i?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(16 november 1998)

De problem som parlamentsledamoten tar upp är i huvudsak ett resultat av att Grekland inte har genomfört rådets direktiv 92/51/EEG(2) av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning som kompletterar direktiv 89/48/EEG(3). Direktiv 92/51/EEG skulle ha genomförts av medlemsstaterna senast den 18 juni 1994.

De italienska examensbevisen för optiker faller under direktiv 92/51/EEG. Italiensk optikerutbildning finns för övrigt uppräknad i direktivets bilaga C, vilket innebär att denna utbildning likställs med ett examensbevis enligt direktiv 92/51/EEG. Den som har en yrkesutbildning motsvarande ett examensbevis enligt direktiv 92/51/EEG kan begära att "generell ordning för erkännande av examensbevis" tillämpas i en medlemsstat som kräver ett examensbevis enligt direktiv 89/48/EEG för utövande av ett visst yrke. Detta gäller även optikeryrket i Grekland.

Kommissionen har alltså inlett ett överträdelseförfarande mot Grekland som underlåtit att anmäla genomförandeåtgärder för direktiv 92/51/EEG. Målet ligger nu hos domstolen(4).

De grekiska myndigheterna meddelade i augusti 1998 att åtgärder för genomförande av det aktuella direktivet hade vidtagits. Kommissionen inleder nu en granskning av denna lagstiftning.

(1) EGT L 19, 24.1.1989, s. 16.

(2) EGT L 209, 24.7.1992.

(3) EGT L 19, 24.1.1989.

(4) Mål C-98/289.