SKRIFTLIG FRÅGA E-1992/99

från Paul Rübig (PPE-DE) till kommissionen

(9 november 1999)

Ämne: Förslag till direktiv om elektronikskrot

- Till följd av att elapparater håller relativt länge (5-20 år) är det mycket svårt att uppskatta och beräkna de hanteringskostnader som uppstår för handlarna.

- För konsumenterna är det förmånligare att i allt högre utsträckning köpa elapparater i tredje land för att vid köp undgå påslag för insamlingskostnader. Det är inte möjligt att upptäcka skillnaden mellan sådana apparater och andra vid insamling och dessa måste därför tas tillbaka utan extra kostnader.

- Rapporteringsskyldigheten vid hantering och återvinning förorsakar extra administrativa kostnader som inte ersätts.

- Diskrimineras officiella importörer jämfört med parallellimportörer till följd av att de är tvungna att inrätta ett hanteringssystem?

Anser kommissionen att den europeiska partihandelns tvivel är berättigade och vilket stöd kan branschen vid behov vänta sig av kommissionen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(21 december 1999)

För närvarande håller kommissionen på att förbereda lagstiftning om hantering av avfall från elektrisk och elektronisk utrustning. Just nu debatteras de viktigaste punkterna i detta lagstiftningsförslag, t.ex. vilket ansvar tillverkare, importörer och övriga distributörer skall ha. Rent allmänt bör det påpekas att distributörer endast räknas som tillverkare i den betydelse som uttrycket har i förslagsutkastet om de importerar elektriska eller elektroniska apparater till en medlemsstat professionellt.

Kommissionen vill gärna gå in på några av de frågor som frågeställaren tar upp. Det är riktigt att det fortfarande återstår oklarheter i fråga om de framtida priserna för återvinning och bortskaffande av elektriska och elektroniska produkter. Undersökningar av hur priserna för dessa operationer kan tänkas utvecklas tyder dock på att tillverkarna på det hela taget kan utgå från dagens prisnivå när de lägger upp reserver för den framtida hanteringen av avfall från elektrisk och elektronisk utrustning.

Dessutom tyder undersökningarna på att eventuella avgifter för hanteringen som skulle kunna läggas på produktens pris skulle ligga på en nivå som innebär att man inte behöver vänta sig några större förändringar i konsumentbeteende i samband med köp av sådana produkter. Därvid tar man även hänsyn till de potentiella fördelar som konsumenterna har av närköp. Endast i ytterst få fall kommer hanteringsavgifterna alltså att få konsumenterna att köpa sina apparater i andra länder. I detta sammanhang bör det nämnas att liknande farhågor yttrats i samband med ett alternativt finansieringssystem för hanteringen av avfall från elektrisk och elektronisk utrustning, som går ut på att ta ut avgift av konsumenterna när de gör sig av med sina gamla apparater. Även i sådana fall kan konsumenterna tänkas transportera sina kasserade apparater till tredje land för bortskaffande, och på så sätt spara hanteringsavgiften, eller t.o.m. dumpa apparaten privat, på ett miljöfarligt sätt.

De potentiella fördelar som parallellimportörer av utrustning från stater utanför gemenskapen kan få framför registrerade importörer eller tillverkare utgör ett problem vid tillämpning av principen om tillverkarnas ansvar och annan produktlagstiftning. Denna fråga är ett av de ärenden som för närvarande behandlas inom kommissionen, i samband med initiativet avseende avfall från elektrisk och elektronisk utrustning.

Ett av problemen med Europas avfallshanteringspolitik är bristen på exakta uppgifter om vilka avfallsmängder som uppkommer, återvinns och bortskaffas. Dessa siffror är inte bara av avgörande betydelse när man utvecklar lagstiftning, utan behövs också när lagstiftningen skall genomdrivas. Sådana uppgifter måste naturligtvis lämnas av dem som har hand om de olika hanteringsmetoderna. Det återstår att se i vilket omfång tillverkarna kommer att behöva delta i utförandet av sådana uppgifter.