SKRIFTLIG FRÅGA E-0141/02

från Eurig Wyn (Verts/ALE) till kommissionen

(1 februari 2002)

Ämne: Gemenskapens badvattendirektiv från 1976

Miljontals människor använder årligen Europas kust- och inlandsvatten. Instämmer kommissionen med att lagstiftningen bör ändras så att dessa vattenanvändare skall få det skydd som de har rätt till?

Kan kommissionen se till att nedanstående beaktas vid översynen av direktiv 76/160/EEG(1)?

Oberoende medicinsk forskning har nyligen visat att det finns en ökad risk för mag- och tarmsjukdomar då halten av fekala streptokocker överstiger 35 per 100 ml. Halter av fekala streptokocker har uppmätts till 10 000 per 100 ml vatten vid kusten i Anglesey (norra Wales).

Ytterligare tertiära reningsmetoder där man använder ultraviolett ljus eller mikrofiltrering kan sänka halten av fekala bakterier till endast 35 per 100 ml. Detta är 285 gånger bättre än vad som är tillåtet enligt de obligatoriska normerna och nästan 60 gånger bättre än vad som rekommenderas.

Instämmer kommissionen därför med att de befintliga reglerna i hösta grad är otillräckliga och att det är nödvändigt att inrätta mycket strängare normer så att vattenbolagen blir skyldiga att se till att alla nya reningsverk fullständigt stämmer överens med reningsnormerna?

I gemenskapens badvattendirektiv anges följande: För att skydda miljön och människors hälsa är det nödvändigt att minska föroreningen av badvatten och att skydda sådant vatten mot ytterligare försämring. Håller kommissionen med om att de befintliga normerna inte räcker till för detta?

(1) EGT L 31, 5.2.1976, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 mars 2002)

Kommissionen håller med om att badvattendirektivet(1) bör ses över. Hela bakgrunden förklarades i kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet om utarbetande av en ny badvattenpolitik(2).

Kommissionen baserar denna översyn på epidemiologisk forskning vid Världshälsoorganisationen (WHO)(3), som har bekräftats genom ytterligare epidemiologiska undersökningar. Världshälsoorganisationens rapport visar förhållandet mellan risken för mag- och tarmsjukdomar och koncentrationen av fekala streptokocker i badvatten. Enligt WHO ligger värdet 35 kolonibildande enheter fekala streptokocker, som nämns av frågeställaren, under nivån inga påvisbara skadliga verkningar (NOAEL). Kommissionen håller emellertid med om att 10 000 kolonibildande enheter fekala streptokocker per 100 ml är en mycket hög koncentration och den tar gärna emot mer detaljerad information om hur och på vilken plats detta resultat erhölls.

Den generella vattenkvaliteten i insjöar och vid kuster omfattas av rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse(4) ändrat genom direktiv 98/15/EG av den 27 februari 1998(5), rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket(6), Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område(7) och de övervakningssystem som är kopplade till dessa direktiv. Enligt direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse är sekundär rening regel, men medlemsstaterna måste hålla en högre standard för att följa alla rådets direktiv. Enligt det nya och omarbetade badvattendirektivet, när det antas, kommer medlemsstaterna att vara skyldiga att följa nya parametrar och tröskelvärden.

Genom det nuvarande direktivet har badvattnen i Europa förbättrats avsevärt. Från 1993 och fram till år 2000 har badvattenkvaliteten vid kusterna förbättrats varje år, eftersom antalet stränder som uppfyller kraven har stigit från 74 % till nästan 97 %. Även för sötvattenzonerna har antalet stränder som uppfyller kraven stigit varje år och har nu nått 94 % (endast 30 % 1993).

Det omarbetade direktivet är avsett att ytterligare minska riskerna för människors hälsa genom att ytterligare förbättra badvattenkvaliteten.

(1) Rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten.

(2) KOM(2000) 860 slutlig.

(3) Se http://www.who.int/water_sanitation_health/Recreational_water/wsh01-2.pdf.

(4) EGT L 135, 30.5.1991.

(5) EGT L 67, 7.3.1998.

(6) EGT L 375, 31.12.1991.

(7) EGT L 327, 22.12.2000.