SKRIFTLIG FRÅGA E-2526/02

från Olivier Dupuis (NI) till kommissionen

(11 september 2002)

Ämne: Hungerstrejk bland över 700 fångar i Tunisien

Den 26 augusti 2002 inledde över 700 samvetsfångar en hungerstrejk i fängelserna i Sfax, Mahdia, Kairouan (El-Houareb) och Bizerte (Bourj-Eroumi). Fångarna kräver att de tunisiska myndigheterna skall anta en lag om allmän amnesti och göra slut på de lidanden medräknat tortyren och den förnedrande behandling som politiska fångar och samvetsfångar utsätts för sedan mer än tolv år. Enligt uppgifter från Världsorganisationen mot tortyr (OMCT) är det samvetsfångar som får de längsta straffen och utsätts för de värsta fängelseförhållandena i Tunisien samvetsfångar som dömdes under de stora processerna 1992 mot det islamska Ennhadapartiet. Många av dem har mist livet antingen till följd av tortyr eller brist på vård, senast Abdewahab Bou Saa, som avled i mars 2002.

Är kommissionen informerad om denna hungerstrejk, som över 700 tunisiska fångar deltar i? Har kommissionen noga undersökt rättegångarna och domarna samt fängelseförhållandena för dessa interner? Vilka initiativ har kommissionen vidtagit eller ämnar den vidta för att få de tunisiska myndigheterna att anta en lag om allmän amnesti för de personer som dömdes under processerna i början av 1990-talet och mer generellt för alla dem som fängslats på grund av sina åsikter eller sin fredliga politiska verksamhet?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2526/02, E-2597/02 och E-2629/02ingivet av Christopher Patten för kommissionen

(8 oktober 2002)

Kommissionen känner till de allmänna problemen med interneringsvillkoren i Tunisien och de enskilda fall som tas upp i frågorna.

Kommissionen förfogar inte över några särskilda expertutlåtanden eller undersökningar rörande interneringsvillkoren. Inte ens Internationella rödakorskommittén har tillträde till de tunisiska fängelserna. Kommissionen beklagar bristen på opartisk information, som medför att det finns ännu större anledning att känna oro över den omfattande hungerstrejken i fängelserna.

Kommissionen är, som den angivit i sitt svar(1) på frågorna E-1845/02 och P-2065/02 från Marco Cappato respektive Olivier Dupuis, även oroad över fallet Zouhair Yahyaoui och särskilt över interneringsvillkoren för honom i Bordj El-Amri-fängelset, såsom dessa beskrivits av fångar och besökare.

Kommissionen påminner regelbundet de tunisiska myndigheterna om att det är nödvändigt att de behandlar yttrandefriheten som en oförytterlig rättighet och erkänner att det civila samhället ger ett reellt bidrag till det offentliga livet. Mot denna bakgrund undrar kommissionen över varför Abdallah Zouari på nytt gripits och huruvida den administrativa åtgärd som han blivit föremål för är berättigad.

För att avbryta tillämpningen av associeringsavtalet krävs ett enhälligt beslut av rådet och en sådan åtgärd skulle innebära att unionen går miste om den regelbundna politiska dialogen med Tunisien och att det för utvecklingen av det tunisiska samhället väsentliga samarbetet mellan Tunisien och unionen äventyras.

Kommissionen håller i syfte att få det tunisiska rättsväsendet att utvecklas i positiv riktning på med att utforma ett program för modernisering av rättsväsendet. Programmet kan komma att omfatta en del om reformering av fångvårdssektorn och syftar rent allmänt till att få igång en dynamisk utveckling för modernisering, omfattande samtliga aktörer i rättsväsendet.

(1) EGT C 52 E, 6.3.2003, s. 107.