SKRIFTLIG FRÅGA E-0495/02

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(22 februari 2002)

Ämne: Nitratdirektivet från 1991

Sammanslutningen av jordbrukare, National Farmers' Union, i Förenade kungariket hävdar att nitratdirektivet inte vilar på någon vetenskaplig grund, att bevisen för att nitrater är skadliga för människors hälsa ter sig allt tveksammare, att det kan finnas vissa fördelar med nitrater i vår kost, samt att man har satt en olämplig gräns för nitrater i flodområden på 50 ppm trots att vetenskapliga bevis saknas.

Den hävdar också att det inte finns någon anledning att utan undantag förklara samtliga avrinningsområden med sötvatten i stora landområden i England för nitratkänsliga områden eftersom Förenade kungariket är en ö omgiven av mängder av djupt vatten med stora flodvågor, och landet därför inte är lika drabbat av övergödning av kustnära vatten som många andra medlemsstater.

Hur ställer sig kommissionen till dessa påståenden?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(24 april 2002)

Methemoglominemi, som kopplas till höga nitrathalter i dricksvattnet, förekommer fortfarande både i Östeuropa (hundratals fall i Rumänien, Litauen och Polen, i samband med höga nitrathalter i byarnas brunnar) och i USA. Gränsvärdet 50 milligram per liter (mg/l) som gäller för dricksvatten i Europeiska unionen (rådets direktiv 75/440/EEG av den 16 juni 1975 om den kvalitet som krävs på det ytvatten som är avsett för framställning av dricksvatten i medlemsstaterna), tillsammans med ökad bakteriologisk kvalitet, hör till de viktigaste orsakerna till Europeiska unionens goda position i förhållande till andra delar av världen. Världshälsoorganisationens (WHO) internationellt rekommenderade norm för nitrathalten i dricksvatten är ett övre gränsvärde på 50 mg/l, samma som Europeiska unionens standard.

Utöver effekterna på människors hälsa spelar nitratförorening från jordbruk och avloppsvatten en betydande roll i eutrofieringen av både söt- och saltvatten. Kväve i form av nitratjoner samverkar med fosfor och bidrar till onaturligt stor tillväxt av planktonalger, makroskopiska alger och makrofyter. I extrema fall kan detta leda till allvarliga störningar av livsmiljöerna både i söt- och i saltvatten. Man bör komma ihåg att vattnets naturliga kvävenivå ligger under 10mg/l (ibland t.o.m. under 2 mg/l i Norden och i bergsvatten). I havsvatten anses kväve i forskarkretsar vara en begränsande faktor som bland annat leder till stora problem i form av algblomning och syrevariationer (med fiskdöd som följd) i Nordsjön och Östersjön (se Europeiska miljöbyråns tekniska rapporter). Genom unionens strategier för skydd av haven och Oslo-Pariskonventionen (OSPAR) deltar Förenade kungariket i gemensamma åtgärder för att kraftigt minska kväveutsläppen i Nordsjön från de kringliggande staterna (i dag släpps över 1 miljon ton per år ut, varav 60 % från jordbruket)(1).

Nitratdirektivet (rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket(2)) syftar till att skydda befolkningen mot de giftiga effekterna av nitrater, och att minska eutrofieringen av Europeiska unionens sjöar, floder, kustvatten och hav. Som en del i direktivets strategi för skydd av vatten i områden som är känsliga för föroreningar av kväve skall medlemsstaterna utse kvävekänsliga områden. Mot bakgrund av det ovan anförda kan kommissionen inte hålla med om att kväveförorening inte skulle utgöra ett hot mot människors hälsa och mot miljön. Inte heller kan kommissionen hålla med om att direktivet skulle föreskriva onödiga eller orimliga utnämnanden av

känsliga områden, eftersom identifiering och utnämning av sådana områden är ett av de viktigaste instrumenten för en målinriktad och välavvägd minskning av föroreningar.

(1) Källa Europeiska ekonomiska samarbetsområdet EES.

(2) EGT L 375, 31.12.1991.