SKRIFTLIG FRÅGA E-1279/02

från Toine Manders (ELDR) till kommissionen

(6 maj 2002)

Ämne: Satellitmottagning

Det har kommit till min kännedom att EU-medborgare som är bosatta i något annat medlemsland än det som de är födda i inte kan komma över sådan teknisk utrustning som behövs för att de skall kunna avkoda TV-sändningar per satellit från en tredje medlemsstat. Detta innebär att man i utlandet inte kan se gränsöverskridande TV-sändningar per satellit, utan att man erbjuds någon möjlighet att mot ersättning dock kunna få tillgång till dem.

För att ge en illustration av situationen kan det nämnas att en tysk som bor i Belgien inte kan ta emot sändningar från kommersiella TV-kanaler i Nederländerna, eftersom den tekniska utrustning som behövs för ändamålet inte finns att tillgå i Belgien och i Nederländerna inte får säljas till utlänningar.

Det som ovan sagts om förhållandena vid distributionen av satellitsända TV-program strider mot principen om fri rörlighet för varor och tjänster inom EU. Dessutom verkar det som om de kommersiella TV-kanalerna försöker få till stånd en strikt avgränsning av marknaden med hjälp av detta.

1. Känner kommissionen till att principerna för den inre marknaden snedvrids på det sätt som skisserats ovan?

2. Tycker kommissionen att det är riktigt att principen om fri rörlighet kränks så här?

3. Är kommissionen beredd att vidta åtgärder med anledning av situationen?

Svar av Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 juni 2002)

Kommissionen har vid ett flertal tillfällen informerats om de svårigheter som en del medborgare som önskar kunna ta emot satellitsändningar från en annan medlemsstat än den där de är bosatta har stött på.

Av de uppgifter som kommissionen har framgår att även om tittaren är beredd att betala för tjänsten, hindras detta mycket ofta av sändningsorganisationen, eftersom denna inte har vare sig upphovsrätten eller närstående rättigheter att sända till ett annat medlemsland än det i vilket organisationen är etablerad. Att rättigheten inte överlåts kan bero på att det saknas ett ekonomiskt intresse från den sändande organisationens sida av att programmen skall kunna tas emot utanför dess hemmamarknad eller att rättighetsinnehavaren saknar viljan att överlåta de immateriella rättigheterna.

Situationen bekymrar kommissionen inte minst därför att förhållandet strider mot principen om fri rörlighet på den inre marknaden som den europeiska medborgaren har rätt att dra nytta av, samtidigt som det motverkar det kulturella, språkliga och sociala utbytet. Dessutom sätter det ifråga målen i direktivet om Television utan gränser(1) i vilket läggs fast den rättsliga referensramen för fritt tillhandahållande av televisionstjänster i unionen med syftet att främja utvecklingen av en europeisk televisionsmarknad med tillhörande tjänster.

Kommissionen tar upp frågan i sin rapport över tillämpningen av direktiv 93/83/EEG(2) som den avser att anta inom kort.

Kommissionen kommer därför snarast att inleda en undersökning för att klargöra på vilket sätt det är möjligt att upprätthålla den grundläggande principen om fri rörlighet för tjänster samtidigt som immaterialrätten respekteras.

(1) Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television EGT L 298, 17.10.1989, ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 EGT L 202, 30.7.1997.

(2) Rådets direktiv 93/83/EEG av den 27 september 1993 om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel EGT L 248, 6.10.1993.