ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2199/02

från Emilia Müller (PPE-DE) till kommissionen

(12 juli 2002)

Ämne: Tyska medborgare vägras köpa italienska mobiltelefonkort fråga E-0808/02

I svaret på min skriftliga fråga E-0808/02(1) har tyvärr en punkt lämnats obesvarad.

Har italienska operatörer för mobiltelefonnät rätt att vägra en tysk medborgare att använda ett italienskt förhandsbetalt kort till en italiensk mobiltelefon med hänvisning till att personen är tysk medborgare?

Om så är fallet: vad grundar sig i så fall den italienska nätoperatörens handlingssätt på?

Om svaret är nej, vilka åtgärder skall vidtas mot detta missförhållande?

(1) EGT C 229 E, 26.9.2002, s. 140.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(4 september 2002)

Kommissionen kommer att skriva till de italienska myndigheterna och be dem att

- undersöka om det är riktigt och i så fall under vilka omständigheter italienska mobiltelefonoperatörer har vägrat att tillåta en tysk medborgare att använda ett italienskt kontantkort med en italiensk mobiltelefon,

- uppmana dem, om ovanstående bekräftas, att sätta stopp för sådana metoder.

Kommissionen vill vidare erinra om att vad som gäller för kontantkortstelefoner, såsom angavs i kommissionens svar på frågeställarens tidigare skriftliga fråga E-0808/02(1), avgörs genom operatörernas handelsvillkor och konsumenternas val, eftersom det inte finns något regelverk på EU-nivå eller nationell nivå.

Detta betyder att medborgare i andra medlemsstater kan väcka talan vid nationella domstolar, som kan besluta från fall till fall om huruvida handelsvillkoren är rimliga och berättigade samt vidta åtgärder mot nätoperatören om de finner att villkoren är diskriminerande och står i strid med artiklarna 12 (f.d. artikel 6) och 49 (f.d. artikel 59) i EG-fördraget.

Detta har bekräftats av domstolen, som t.ex. i målet Walrave och LJN Koch mot Association Union cycliste internationale, C-36/74 (punkt 16), fastställde att artikel 59 första stycket (nuvarande artikel 49) ger, i varje fall i den utsträckning som den bestämmelsen avser avskaffandet av all slags diskriminering på grund av nationalitet, upphov till rättigheter för enskilda som de nationella domstolarna skall skydda.

(1) EGT C 229 E, 26.9.2002, s. 140.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1767/02

från Mario Borghezio (NI) till kommissionen

(21 juni 2002)

Ämne: Ökade åtgärder för fingeravtryckskontroll av invandrare

Med beaktande av:

- Artikel 8 i rådets förordning (EG) nr 2725/2000(1) av den 11 december 2000 om Eurodac som trädde i kraft för ungefär två år sedan, säger uttryckligen att fingeravtryck skall tas av alla fingrar av varje utlänning som är 14 år eller äldre och som grips av de behöriga kontrollmyndigheterna i samband med att utlänningen olagligen passerar medlemsstatens gräns landvägen, sjövägen eller luftvägen från ett tredje land. Denna lagstiftning skall tillämpas gentemot alla asylsökande och flyktingar.

- Den ökade kriminaliteten som kan kopplas samman med invandring och, framförallt, den underättelseverksamhet som bedrivs i syfte att stoppa terrorismen gör att polis, myndigheter och domstolsväsendet har behov av att med säkerhet kunna identifiera invandrare.

- Redan nu har vissa EU-länder, till exempel Belgien, redan infört, eller är på väg att införa, till exempel Italien, ett allmänt system för att genom fingeravtryckskontroll identifiera invandrare som inte kommer från EU-länder.

Anser inte kommissionen att man, mot bakgrund av ovanstående information, inför det kommande toppmötet i Sevilla bör utöka dessa förfaranden till att omfatta hela EU, i syfte att uppnå en ökad säkerhet och en bättre kontroll av den illegala invandringen och för att effektivare kunna motverka terrorism?

(1) EGT L 316, 15.12.2000, s. 1.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(17 juli 2002)

Syftet med Eurodac är att underlätta den praktiska tillämpningen av Dublinkonventionen(1) och den föreslagna Dublin II-förordningen,(2) som är avsedd ersätta konventionen.

Eurodacs centrala enhet samlar in och jämför fingeravtryck, som överförs av medlemsstaterna, från asylsökande och vissa andra kategorier av tredjelandsmedborgare. De andra kategorier det rör sig om är dels utlänningar som grips i samband med att de olagligen passerar en medlemsstats gräns landvägen, sjövägen eller luftvägen från ett tredje land och som inte avvisas, dels utlänningar som befunnits uppehålla sig olagligen i en medlemsstat.

Fingeravtrycken samlas in och överförs med det enda syftet att hjälpa medlemsstaterna att avgöra vilken medlemsstat som skall pröva en asylansökan enligt Dublinkonventionen. På initiativ från en medlemsstat har rådet tagit upp frågan om att använda uppgifterna i Eurodac för polisiära syften som ytterligare ett sätt att bekämpa terrorism, men ingenting har bestämts än så länge.

Kommissionen avser inte att lägga fram ett förslag om att samla in och registrera fingeravtryck från andra personer än de som tillhör ovan angivna kategorier.

(1) Konvention rörande bestämmandet av den ansvariga staten för prövningen av en ansökan om asyl som framställts i en av medlemsstaterna i de Europeiska gemenskaperna, EGT C 254, 19.8.1997.

(2) Förslag till rådets förordning om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat, EGT C 304 E, 30.10.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2402/02

från Armin Laschet (PPE-DE) till kommissionen

(30 juli 2002)

Ämne: Direkt budgetstöd på 10 miljoner EUR i månaden till den palestinska myndigheten

Den 31 maj 2001 undertecknades ett finansieringsavtal mellan EU-kommissionen och det palestinska finansministeriet om utbetalning av ett direkt budgetstöd på 10 miljoner EUR i månaden. Avtalet upphör att gälla den 31 juli 2002. Har dess giltighetstid förlängts?

Stämmer det att den israeliska regeringen är beredd att på nytt börja överföra till den palestinska myndigheten intäkter som stammar från skatter och importavgifter och som Israels regering under 2000 inställt utbetalningarna av?

Kommer kommissionen att fortsätta med sitt budgetstödpaket också fastän Israel inom kort kommer att betala ut en första post på 40 miljoner EUR till den palestinska myndigheten?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(13 september 2002)

Efter det att MED-kommittén den 27 februari 2002 yttrat sig till förmån för beviljande av ett direkt budgetstöd på 120 miljoner EUR till den palestinska myndigheten fattade kommissionen den 26 mars 2002 beslut om ett första finansieringsstöd, på 50 miljoner EUR (direkt budgetstöd III), till den palestinska myndigheten, för utbetalningarna från mars till juli 2002. En finansieringsöverenskommelse undertecknades samma dag med den palestinska myndigheten. De fem delutbetalningarna på 10 miljoner EUR har verkställts.

Ett andra finansieringsstöd, på 30 miljoner EUR (direkt budgetstöd IV) för utbetalningarna från augusti till oktober 2002, godkändes genom ett kommissionsbeslut den 7 augusti 2002 och kommer att bli föremål för ett tillägg till finansieringsöverenskommelsen rörande direkt budgetstöd III.

Enligt uppgifter i internationell press tillkännagav den israeliska regeringen den 24 juli sin avsikt att inom kort betala ut 210 miljoner shekel (ca 44,7 miljoner US-dollar) i skatteintäkter som undanhållits den palestinska myndigheten sedan inledningen av den andra intifadan i september 2000. Delegationen i Jerusalem har underrättat kommissionen om att den israeliska regeringen har frigjort en första delutbetalning, på 70 miljoner shekel (ca 14,8 miljoner US-dollar), och om att diskussioner mellan den israeliska regeringen och den palestinska myndigheten om utbetalning av det resterande beloppet pågår.

Den israeliska regeringen håller fortfarande inne närmare 600 miljoner US-dollar i skatteintäkter som tillhör den palestinska myndigheten och har inte gått med på att återuppta de månatliga överföringarna på motsvarande 30 miljoner US-dollar.

Med beaktande av detta och med hänsyn till att den palestinska myndighetens budgetkris förvärras kommer kommissionen att fortsätta att stödja den palestinska myndigheten. Det bör erinras om att unionens budgetstöd är knutet till vissa villkor, som ses över och omdefinieras regelbundet och gäller bl.a. de administrativa, rättsliga och finansiella reformerna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1832/02

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(27 juni 2002)

Ämne: Hästridning som fritidssysselsättning

Känner kommissionen till de bestämmelser som begränsar icke-professionell hästridning på fält som omfattas av systemet för arealstöd?

Kan inte dessa fält användas till att träna hästar som en fritidssysselsättning, i stället för att man använder offentliga vägar, inom områden där det finns få alternativ?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(26 juli 2002)

I artikel 1.6 i kommissionens förordning (EG) nr 327/2002 av den 21 februari 2002 om ändring av förordning (EG) nr 2316/1999 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1251/1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor(1) anges att uttagna arealer inte får användas för annan jordbruksproduktion än den som avses i artikel 6.3 i förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor(2), och inte heller användas för andra jordbrukssyften eller vinstgivande syften som är oförenliga med odling av jordbruksgrödor. Enligt artikel 6.3 i förordning (EG) nr 1251/1999 får den uttagna arealen användas för produktion av material för framställning inom gemenskapen av produkter som inte i första hand är avsedda som livsmedel eller foder.

Arealuttag infördes som ett instrument för marknadsreglering, i synnerhet för spannmål, och har en viktig roll för att begränsa produktionen. Mark som används för hästridning som fritidssysselsättning är ofta åkermark som är berättigad til stöd enligt ordningen för jordbruksgrödor. Om uttagna arealer skulle få användas för fritidsridning, eller liknande ändamål, finns det risk för att jordbrukarna

skulle ändra sina normala odlingsplaner för att utnyttja denna möjlighet. I så fall skulle systemet med arealuttag bli mindre effektivt. Det är dessutom viktigt att uttagna arealer inte används för jordbrukssyften som är oförenliga med odling av jordbruksgrödor.

En tillfällig användning för fritidsändamål som inte sker i vinstdrivande syfte kan dock tillåtas.

(1) EGT L 51, 22.2.2002.

(2) EGT L 160, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1698/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(12 juni 2002)

Ämne: Åtgärder för information om den gemensamma jordbrukspolitiken

Jag har fått veta att en sammanslutning som försvarar den portugisiska landsbygdens intressen (ARP) på nytt lagt fram en ansökan inom fastställda tidsfrister till GD jordbruk (efter att en annan ansökan rörande handlingsprogrammet avslagits) för att kunna anordna en landsbygdskonferens. Konferensen skulle ha som specialtema landsbygdens roll inom den framtida jordbrukspolitiken och projektet skulle falla inom ramen för de åtgärder som avses i rådets förordning (EG) nr 814/2000(1) om åtgärder för information om den gemensamma jordbrukspolitiken.

Initiativet är viktigt och det är viktigt att det godkänns snabbt, med tanke på att GD jordbruk i så fall skulle bevilja ett stöd på 75 procent, på samma sätt som man går till väga med strukturfonderna och mål 1-regionerna. Jag skulle därför vilja att kommissionen gav mig uppgifter om den här ansökan, och i synnerhet om när kommissionen tänkt godkänna den.

(1) EGT L 100, 20.4.2000, s. 7.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(10 juli 2002)

Kommissionen kan bekräfta att föreningen ARP har lämnat in en ansökan om stöd enligt rådets förordning (EG) nr 814/2000 av den 17 april 2000 om åtgärder för information om den gemensamma jordbrukspolitiken (budgetrubrik B1-382) angående en landsbygdskonferens.

Stödansökningarna granskas av en kommitté enligt ett förfarande i flera steg (stödberättigande, bedömning) som föregår beviljande av stöd, och denna granskning pågår för närvarande. Resultatet angående huruvida stöd beviljas, däribland till ARP, föreligger inte förrän granskningen har avslutats.

Följaktligen kan inga uppgifter lämnas innan förfarandet är avslutat, vilket troligen kommer att ske i juli 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1041/02

från Jules Maaten (ELDR) till kommissionen

(8 april 2002)

Ämne: Skyldighet för företag att publicera sina årsredovisningar på Internet

Enligt EU:s redovisningsdirektiv är en företagare skyldig att, i en tidning som medlemsstaten anvisar, meddela att årsbokslutet finns deponerat hos den behöriga myndigheten för bolagsregistreringar. Dessutom måste ändringar avseende verksamheten och bolagets styrelse offentliggöras. I Nederländerna hävdar Stef Blok, ledamot i parlamentets andra kammare, att detta medför både administrativt merarbete och publiceringskostnader för företagarna. Med dagens teknik är det onödigt med detta krångel för företagarna, och det strider mot målsättningen att göra EU till den mest dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen år 2010. Är kommissionen beredd att lägga fram förslag om att förenkla denna publiceringsskyldighet genom att göra det möjligt att publicera uppgifterna på Internet?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(6 maj 2002)

Kraven beträffande obligatorisk registrering och obligatoriskt offentliggörande av en rad handlingar och uppgifter fastställs i rådets första direktiv 68/151/EEG av den 9 mars 1968 om samordning av de skyddsåtgärder som krävs i medlemsstaterna av de i artikel 58 andra stycket i fördraget avsedda bolagen i bolagsmännens och tredje mans intressen, i syfte att göra skyddsåtgärderna likvärdiga inom gemenskapen(1) (det första bolagsrättsliga direktivet).

Under den fjärde fasen av initiativet Enklare lagstiftning på den inre marknaden (SLIM) lade i september 1999 en arbetsgrupp fram en rapport om förenkling av det första och det andra bolagsrättsliga direktivet. De viktigaste rekommendationerna när det gäller det första direktivet avsåg just behovet av att påskynda registrering och offentliggörande av företagens handlingar och uppgifter med hjälp av modern teknik.

Kommissionen förbereder för närvarande ett förslag till direktiv om ändring av det första bolagsrättsliga direktivet på grundval av rekommendationerna från SLIM. Förslaget väntas bli antaget av kommissionen före sommaren.

Moderniseringen av det första direktivet kommer inte bara att bidra till att det viktiga målet att göra bolagsinformationen lättare och snabbare tillgänglig för berörda parter kan uppnås. Det kommer också att betydligt förenkla de formella krav på offentliggörande som företagen måste iaktta.

Företagen kommer sålunda att kunna välja mellan att registrera sina handlingar och uppgifter på papper eller på elektronisk väg. Berörda parter kommer att kunna erhålla kopior av dessa handlingar och uppgifter på papper eller på elektronisk väg. Medlemsstaterna kommer att kunna besluta om att ge ut sina nationella officiella tidningar, som är avsedda för offentliggörandet av företagshandlingar och företagsuppgifter, på papper eller i elektroniskt format eller att ersätta ett sådant offentliggörande med lika effektiva metoder.

(1) EGT L 65, 14.3.1968.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1109/02

från Christos Zacharakis (PPE-DE)och Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till rådet

(18 april 2002)

Ämne: Garanterat skydd för de mänskliga rättigheterna i Algeriet

Det begås omfattande brott mot respekten för och skyddet av de mänskliga rättigheterna i Algeriet. Samtidigt finns det en ny ram för samarbetet mellan EU och medelhavsländerna som enligt EU:s beslut skall grunda sig på principerna om mänskliga rättigheter. Hur tänker rådet mot bakgrund av detta se till att situationen för de mänskliga rättigheterna i Algeriet blir en särskild diskussionsfråga vid alla möten som kommer att äga rum inom ramen för associeringsrådet EU-Algeriet, under genomförandet av processen för samarbetet mellan EU och Algeriet (Barcelonaprocessen)?

Svar

(3 oktober 2002)

Rådet följer mycket noga de frågor som rör respekten för de mänskliga rättigheterna i Algeriet. Det inledde 1997 en politisk dialog på ministernivå med Algeriet. Det är i detta sammanhang som rådet, företrätt av trojkan, regelbundet tar upp frågor som rör respekten för de mänskliga rättigheterna och med kraft hävdar att alla övertramp och allt missbruk, även i kampen mot terrorismen, skall undvikas.

EuropaMedelhavsavtalet om upprättande av en associering med Algeriet undertecknades den 22 april i Valencia och träder i kraft när Europaparlamentet har lämnat sitt samtycke och medlemsstaternas nationella parlament har ratificerat det. Enligt detta avtal är respekten för de mänskliga rättigheterna ett viktigt inslag i parternas utrikes- och inrikespolitik. Dessutom institutionaliserar det en regelbunden politisk dialog på olika nivåer, särskilt inom associeringsrådet, om alla de ärenden som är av gemensamt intresse.

Så länge respekten för de mänskliga rättigheterna utgör ett problem i Algeriet kommer människorättsfrågorna att finnas på dagordningen för den politiska dialogen, antingen på den som fastställdes 1997, eller på den som kommer att institutionaliseras genom associeringsavtalet när detta har trätt i kraft. Vid mötet inom den politiska dialogen, den 5 december 2001 i Bryssel, begärde rådet att Algeriet skulle lämna upplysningar om flera försvunna personer samt uppmanade landet att samarbeta med FN och icke-statliga organisationer på människorättsområdet. Ett möte av samma slag ägde rum den 5 juni i Alger och erbjöd ett nytt tillfälle att diskutera vidare om dessa frågor med de algeriska myndigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1697/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(12 juni 2002)

Ämne: Ersättning till fiskare och fartygsägare om verksamheten tillfälligt upphör

Det småskaliga kustnära yrkesfisket spelar en stor socioekonomisk roll i de fiskesamhällen som är beroende av det. Fiskarna bör få ändamålsenlig ersättning för den period då verksamheten tillfälligt upphör, till exempel under biologiska återhämtningsperioder. I Portugals fall är problemen särskilt stora vintertid, då hamninloppen är ofarbara under längre perioder på grund av storm samt då fiskeförbud råder, vilket särskilt drabbar sardinfisket i norr och musselfisket med skrapa i Algarve.

Som svar på min fråga E-1648/01(1) av den 12 juni 2001 konstaterade kommissionsledamot Franz Fischler att bestämmelser om ersättningarna har fastställts i gemenskapens lagstiftning och att medlemsstaterna kan bevilja ersättning i enlighet med de föreskrifter som fastställts i rådets förordning (EG) nr 2792/1999(2) av den 17 december 1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn. Även om det här är positivt är det ingen garanti för att EU:s olika medlemsstater tillämpar bestämmelserna.

Jag skulle därför vilja att kommissionen informerade mig om följande: Ämnar kommissionen, då den gemensamma fiskeripolitiken ses över, införa gemenskapsstöd som till fullo skulle finansieras eller delfinansieras från gemenskapsbudgeten för att bevilja ersättning till fiskare och fartygsägare om verksamheten tillfälligt upphör?

(1) EGT C 364 E, 20.12.2001, s. 167.

(2) EGT L 337, 30.12.1999, s. 10.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 juli 2002)

Enligt artikel 16 (Tillfälligt upphörande av verksamheten samt annan ekonomisk ersättning) i rådets förordning (EG) nr 2792/1999 av den 17 december 1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn skall det beviljas ersättning vid tillfälligt upphörande av verksamheten.

Inom ramen för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken föreskrivs i förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2792/1999 vissa ändringar av artikel 16, exempelvis förlängning från två till tre månader av den period under vilken bidrag kan beviljas vid oförutsebara händelser, särskilt sådana som orsakas av biologiska omständigheter.

De gränser som fastställts för perioden 20002006, nämligen 1 miljon EUR eller 4 % av det gemenskapsbidrag som beviljas till sektorn i medlemsstaten i fråga, får överskridas om rådet antar en flerårig förvaltningsplan, eller om kommissionen eller en eller flera medlemsstater beslutar om nödåtgärder. Detta förutsätter dock att åtgärderna omfattar ett system för att ta fartyg ur bruk som syftar till att inom två år efter det att åtgärden vidtagits dra in ett antal fiskefartyg med en fiskeansträngning som minst motsvarar ansträngningen för de fiskefartyg vars fiskeverksamhet upphör till följd av planen eller nödåtgärden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0791/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE)och Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(19 mars 2002)

Ämne: Filmförbud i Turkiet

Enligt Associated Press i Ankara har de turkiska myndigheterna förbjudit visning av en turkisk film med namnet Stor man liten kärlek eftersom den innehåller dialog på kurdiska. Det är värt att påpeka att den här filmen delvis finansierats av det turkiska kulturministeriet, som också gav order om att visningarna av filmen på biografer skulle stoppas, med motiveringen att dialogerna på kurdiska ställde till med problem, detta trots att dessa partier under visningarna var textade till turkiska.

Skall denna utveckling anses förenlig med Turkiets väg mot anpassning till de uppförandekutymer som gäller i europeiska stater? Vad har kommissionen gjort varje gång som kränkningar av den intellektuella friheten och grova överträdelser mot de demokratiska friheterna i Turkiet konstaterats? Vid hur många tillfällen har landet i fråga sedan rättat sig efter tillrättavisningarna och vilka fall har det då rört sig om? Vad har Europeiska unionens representation i Ankara fått i uppdrag att göra när man där konstaterar kränkningar av mänskliga rättigheter och kulturella särdrag som riktar sig mot minoriteter som lever på turkiskt territorium?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(29 april 2002)

Styrelsen för övervakning av bio, video och musikaliska verk förbjöd i mars 2002 filmen Stor man liten kärlek efter att ha erhållit en rapport från polisen, enligt vilken filmen uppmanade till chauvinism, separatism med anknytning till det så kallade kurdiska språket. Det var tydligen en filmscen med en blodig polisräd mot ett kurdiskt hem som väckte anstöt hos polisen. Förbudet står klart och tydligt i strid med principen om yttrandefrihet enligt de politiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn.

Unionen tar upp fall rörande de politiska kriterierna i den politiska dialogen med Turkiet inom ramen för strategin för föranslutning. Här diskuteras inte bara den allmänna utvecklingen, däribland reformerna, utan även enskilda fall. Dessutom rapporterar kommissionen i sin återkommande rapport om utvecklingen och framstegen när det gäller uppfyllandet av Köpenhamnskriterierna. Förra rapporten offentliggjordes i november 2001 och nästa skall komma i oktober 2002.

Kommissionens representation i Turkiet har till uppgift att övervaka den politiska utvecklingen i Turkiet och utvecklingen i övrigt. I samband med detta har den i Turkiet skaffat sig vittomspännande kontakter med företrädare för offentliga myndigheter, den privata sektorn och icke-statliga organisationer. Kommissionen deltar i den politiska dialog som nämnts ovan. I vissa fall närvarar den vid enskilda mål inför domstol i ärenden rörande mänskliga rättigheter i Turkiet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2540/02

från John Hume (PSE) till kommissionen

(5 september 2002)

Ämne: BNFL-transport från Japan till Sellafield

Är kommissionen nöjd med säkerhetsanordningarna för den båttransport av MOX-bränslepellets från Japan till Sellafield genom europeiska farvatten som kommer att genomföras i september 2002? Vad tänker kommissionen göra för att försäkra unionsmedborgarna (särskilt de som bor runt Irländska sjön) om att sådana båttransporter aldrig kommer att genomföras i framtiden, med tanke på att dessa MOX-bränslepellets skickas tillbaka på grund av falska kvalitetslöften?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Loyola de Palacio

(23 september 2002)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-1904/02 från Avril Doyle(1).

(1) EGT C 277 E, 14.11.2002, s 252.