ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-3498/02

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(2 december 2002)

Ämne: EG:s framställning nr 566/2000

I april 2001 bad utskottet för framställningar kommissionen att ange de skäl man anfört 1992/1993 när man bedömde att handeln mellan medlemsstaterna inte skulle påverkas, trots att man tidigare sagt att den skulle göra det. Utskottet upprepade sin begäran i parlamentet den 21 februari i år. Kommissionen har ännu inte svarat och ombeds därför att göra det snarast.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(19 december 2002)

Kommissionen kan upplysa parlamentsledamoten om att den enda åsikt den har framfört under granskningen av ärendet som framställningen i fråga gäller angavs i en skrivelse den 5 februari 1993 från generaldirektören för konkurrens till framställningens upphovsman. Skrivelsen var ett led i det formella förfarande som kommissionen har att följa när den har för avsikt att avvisa ett klagomål.

I skrivelsen angav generaldirektoratet att () uppgifterna visar att den handel som påverkas av det agerande ni klagar över är direkt handel mellan Norge och Storbritannien. Detta innebär visserligen inte att agerandet inte kan påverka handeln mellan medlemsstaterna, men det saknas i detta fall uppgifter som visar på en märkbar inverkan på sådan handel. ().

Kommissionen har förstått att klaganden anser att en annan åsikt framfördes till honom vid ett möte 1989. Även om så skulle vara fallet och kommissionen kan varken förneka eller bekräfta påståendet gav ett sådant uttalande inte uttryck för kommissionens ståndpunkt, utan bara för den preliminära åsikten hos ärendehandläggaren vid en tidpunkt då denne tjänsteman inte hade kunskap om alla de faktiska och rättsliga omständigheter som krävdes för att besluta i ärendet.

Det bör noteras att klaganden inte invände mot skrivelsen från generaldirektören och alltså inte valde att begära ett formellt kommissionsbeslut som skulle ha kunnat överklagas till förstainstansrätten.

Kommissionen vill understryka att Europeiska ombudsmannen vid sin granskning av kommissionens handläggning av klagomålet särskilt berörde kommissionens slutsats om påverkan på handeln mellan medlemsstaterna. Ombudsmannen fann inte några administrativa missförhållanden i handläggningen av ärendet i detta avseende.

Allt det ovan sagda har angivits i kommissionens olika skrivelser till parlamentets utskott för framställningar (6 februari 2001, 12 september 2001 och 19 mars 2002) och muntligt vid utskottets sammanträde den 21 mars 2002 som svar på utskottets begäran från sammanträdet den 21 februari 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3519/02

från Ursula Schleicher (PPE-DE) till kommissionen

(10 december 2002)

Ämne: Stadgor för och finansiering av europeiska politiska partier

Rådet har sedan Europaparlamentet yttrade sig den 17 maj 2001 utan resultat diskuterat rådets förordning om stadgar för och finansiering av europeiska politiska partier.

Eftersom denna förordning, på grund av kritik från revisionsrätten, är avsedd att vara en övergångslösning tills ikraftträdandet av Nicefördraget, som innebär att en ny rättslig grund inrättas, frågar jag kommissionen följande:

1. Efter det positiva resultatet i folkomröstningen i Irland kan man räkna med att Nicefördraget kommer att träda i kraft inom kort. Kommer kommissionen därefter att lägga fram ett nytt förslag till stadgor för och finansiering av europeiska politiska partier?

2. Ett nytt förslag i enlighet med den rättsliga grunden i Nicefördraget kommer att diskuteras med Europaparlamentet inom ramen för medbeslutandeförfarandet. Vad har kommissionen för avsikt att göra för att få till stånd en hållbar lösning för denna övergångsperiod, som också tillmötesgår revisionsrättens kritik?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(27 januari 2003)

Som kommissionens ordförande lovade under debatten i parlamentet om kommissionens arbets- och lagstiftningsprogram för 2003 har kommissionen för avsikt att lägga fram ett nytt förslag som bygger på artikel 191 i EG-fördraget, så snart som Nicefördraget har trätt i kraft den 1 februari 2003. Kommissionen planerar att anta sitt förslag i februari i år.

Artikel 191, som ändrats genom Nicefördraget, utgör en fast och obestridlig rättslig grund för gemenskapslagstiftning om europeiska politiska partier och deras finansiering.

Det nya förslaget kommer att ersätta det övergångsförslag som lades fram 2001, men som aldrig antogs av rådet. Det kommer att innehålla bestämmelser om de skyldigheter som åvilar mottagare av gemenskapsmedel, det vill säga respekt för demokrati och grundläggande friheter, minimirepresentativitet samt finansiell insyn och redovisning av hur medlen används.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3689/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(19 december 2002)

Ämne: São Tomé och Príncipe

Kan kommissionen avseende São Tomé och Príncipe sammanställa en rapport över de projekt som godkänts för finansiering ur unionens budget år 2001, och ange det totala investeringsbeloppet för detta år?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3680/02, E-3681/02, E-3682/02, E-3683/02, E-3684/02,E-3685/02, E-3686/02, E-3687/02, E-3688/02, E-3689/02, E-3690/02, E-3691/02,E-3692/02, E-3693/02, E-3694/02, E-3695/02, E-3696/02, E-3697/02, E-3698/02,E-3699/02, E-3700/02, E-3701/02, E-3702/02, E-3703/02, E-3704/02, E-3705/02,E-3706/02, E-3707/02, E-3708/02, E-3709/02, E-3710/02, E-3711/02, E-3712/02,E-3713/02, E-3714/02, E-3715/02, E-3716/02, E-3717/02, E-3718/02, E-3719/02,E-3720/02, E-3721/02, E-3722/02, E-3723/02, E-3724/02 och E-3725/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(11 februari 2003)

Parlamentsledamoten hänvisas till nedanstående tabell som visar det sammanlagda beviljade biståndet till följande länder:

>Plats fÄHor tabell>

Kommissionen sänder en mer detaljerad tabell liksom årsrapporten 2001 om EG:s utvecklingspolitik och genomförande av biståndet till tredje land direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3704/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(19 december 2002)

Ämne: Sudan

Kan kommissionen avseende Sudan ange vilka projekt som år 2000 finansierades ur unionens budget?

Kan kommissionen även ange det totala stödbeloppet för 2000 på alla områden som berör detta land?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3680/02, E-3681/02, E-3682/02, E-3683/02, E-3684/02,E-3685/02, E-3686/02, E-3687/02, E-3688/02, E-3689/02, E-3690/02, E-3691/02,E-3692/02, E-3693/02, E-3694/02, E-3695/02, E-3696/02, E-3697/02, E-3698/02,E-3699/02, E-3700/02, E-3701/02, E-3702/02, E-3703/02, E-3704/02, E-3705/02,E-3706/02, E-3707/02, E-3708/02, E-3709/02, E-3710/02, E-3711/02, E-3712/02,E-3713/02, E-3714/02, E-3715/02, E-3716/02, E-3717/02, E-3718/02, E-3719/02,E-3720/02, E-3721/02, E-3722/02, E-3723/02, E-3724/02 och E-3725/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(11 februari 2003)

Parlamentsledamoten hänvisas till nedanstående tabell som visar det sammanlagda beviljade biståndet till följande länder:

>Plats fÄHor tabell>

Kommissionen sänder en mer detaljerad tabell liksom årsrapporten 2001 om EG:s utvecklingspolitik och genomförande av biståndet till tredje land direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3919/02

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(14 januari 2003)

Ämne: Europeisk satellitbyrå

För några dagar sedan, i samband med ett möte i Bryssel mellan presidenten i regionen Lazio, Francesco Storace, och kommissionens ordförande Romano Prodi, bekräftades att Rom ansöker om att bli säte för den europeiska satellitbyrån.

I detta sammanhang underströk Prodi att kravet på enighet hotar att paralysera lokaliseringen av organ, däribland livsmedelsmyndigheten och satellitbyrån, och han betonade att trots komplikationerna anstränger sig kommissionen på alla sätt för att ett beslut ska nås till Roms fördel.

Sådana yttranden, om än generella och gällande på lång sikt, tyder på ett engagemang från institutionens sida och låter ana vissa framsteg i riktning mot en lösning.

Å andra sidan kan man inte dra samma slutsats av svaret P-1940/02(1) på min fråga den 26 juni 2002, givet av Loyola de Palacio å kommissionens vägnar: på frågan om den blivande satellitbyrån skulle placeras i Rom svarade Palacio att det inte fanns något beslut om ett eventuellt skapande av en europeisk byrå för multimodal navigering via satellit, och att följaktligen ingenting är känt varken om platsen, resurserna eller antalet anställda.

Med beaktande av detta, kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Hur framskrider projektet Galileo?

2. Hur ska man tolka de två motsägande uttalandena?

3. Vilken är kommissionens ståndpunkt i frågan?

(1) EGT C 301 E, 5.12.2002, s. 249.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(25 februari 2003)

Under utvecklingsfasen som sträcker sig till och med 2005 kommer programmet Galileo för satellitbaserad radionavigering att förvaltas av det gemensamma företaget Galileo. I det gemensamma företagets stadgar, som antogs i maj 2002, fastställs att företaget skall ha sitt säte i Bryssel.

Efter det att det gemensamma företaget upplöses kommer det privata företag som innehar Galileokoncessionen att ta över ansvaret för systemets installations- och driftsfas. Det ankommer på det företaget att, med hänsyn till egna kriterier (effektivitet, kostnad etc.), besluta om var företagets huvudkontor och driftscentrum skall ligga.

Under det andra halvåret 2003 kommer kommissionen att lägga fram ett förslag för rådet och Europaparlamentet om upprättande av en offentlig struktur, som kommer att vara den myndighet som beviljar koncessionen. Det har naturligtvis ännu inte fastställts var dess säte skall ligga.

Mot bakgrund av ovanstående och då det inte finns något förslag eller beslut om att skapa ett centrum för multimodal satellitnavigation, är de uttalanden som gjorts av kommissionens ordförande och kommissionens vice ordförande med ansvar för transport- och energifrågor, och som parlamentsledamoten hänvisar till, inte alls motstridiga.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2502/02

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(2 september 2002)

Ämne: Internationella brottmålsdomstolen

Efter att den 1 juli ha vägrat att ratificera inrättandet av Internationella brottmålsdomstolen (ICC) har Förenta staterna ingått ett bilateralt avtal med Rumänien som undantar amerikaner från att prövas rättsligt av ICC. Med tanke på att Rumänien kandiderar för medlemskap i EU, och på att det verkar som om Förenta staterna riktat in sig på att underteckna sådana här bilaterala avtal också med andra kandidatländer, vill jag be kommissionen upplysa mig om huruvida den, utöver det missnöje den redan gett uttryck för, har för avsikt att vidta andra åtgärder, både med avseende på Förenta staterna och de olika kandidatländerna, för att se till att inte Internationella brottmålsdomstolen som institution försvagas redan i samband med själva inrättandet.

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(25 november 2002)

Det stämmer att Förenta staterna sedan förra sommaren har tagit kontakt med ett antal länder, däribland vissa EU-medlemsstater och kandidatländer, i syfte att förhandla fram bilaterala avtal om att den andra partens medborgare inte skall utlämnas till Internationella brottmålsdomstolen.

Kommissionen anser det vara mycket viktigt att Romstagdans fulla integritet bevaras och har deltagit i diskussionerna om en gemensam EU-linje i denna fråga. Rådet antog den 30 september 2002 en gemensam linje i form av slutsatser och riktlinjer som ger medlemsstaterna en gemensam grund för en konstruktiv hållning gentemot Förenta staterna utan att Romstadgans integritet undermineras eller Internationella brottsmålsdomstolen hindras i sitt sätt att fungera. Kommissionen konstaterade i 2002 års återkommande rapport om Rumänien(1) att det bilaterala avtal med Förenta staterna som parlamentsledamoten hänvisar till inte är förenligt med dessa riktlinjer.

EU har sedan dess försökt se till att medlemsstaterna och kandidatländerna för en samstämmig politik i denna fråga. Framför allt har ordförandeskapet vinnlagt sig om att informera kandidatländerna och de associerade länderna om rådets slutsatser och riktlinjer.

(1) KOM(2002) 700 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3702/02

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(19 december 2002)

Ämne: Surinam

Kan kommissionen avseende Surinam ange vilka projekt som år 2000 finansierades ur unionens budget?

Kan kommissionen även ange det totala stödbeloppet för 2000 på alla områden som berör detta land?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3680/02, E-3681/02, E-3682/02, E-3683/02, E-3684/02,E-3685/02, E-3686/02, E-3687/02, E-3688/02, E-3689/02, E-3690/02, E-3691/02,E-3692/02, E-3693/02, E-3694/02, E-3695/02, E-3696/02, E-3697/02, E-3698/02,E-3699/02, E-3700/02, E-3701/02, E-3702/02, E-3703/02, E-3704/02, E-3705/02,E-3706/02, E-3707/02, E-3708/02, E-3709/02, E-3710/02, E-3711/02, E-3712/02,E-3713/02, E-3714/02, E-3715/02, E-3716/02, E-3717/02, E-3718/02, E-3719/02,E-3720/02, E-3721/02, E-3722/02, E-3723/02, E-3724/02 och E-3725/02ingivet av Poul Nielson för kommissionen

(11 februari 2003)

Parlamentsledamoten hänvisas till nedanstående tabell som visar det sammanlagda beviljade biståndet till följande länder:

>Plats fÄHor tabell>

Kommissionen sänder en mer detaljerad tabell liksom årsrapporten 2001 om EG:s utvecklingspolitik och genomförande av biståndet till tredje land direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1751/02

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(19 juni 2002)

Ämne: Anställda vid Europeiska centralbanken

Den största fackföreningen vid Europeiska centralbanken (ECB) anser att personalens sociala rättigheter kränks, då anställda vid ECB varken har rättigheter som EU-tjänstemän eller rättigheter enligt tysk arbetsrätt som borde tillämpas eftersom ECB ligger i Frankfurt. ECB menar att banken enligt fördraget är självständig och har rätt att driva en egen personalpolitik.

Anser kommissionen att ECB:s självständighet berättigar att dess anställda befinner sig i denna situation?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(2 augusti 2002)

Europeiska centralbanken (ECB) inrättades med stöd av artikel 8 i EG-fördraget. Banken agerar inom ramarna för sin befogenhet enligt EG-fördraget och stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken.

I artikel 36.1 i stadgan anges särskilt att ECB-rådet skall fastställa anställningsvillkoren för ECB:s personal och enligt artikel 36.2 är EG-domstolen behörig att avgöra alla tvister mellan ECB och dess anställda. Den artikeln är parallell med artiklarna 283 och 236 i EG-fördraget, som tillämpas på gemenskapens tjänstemän. Dessutom sägs i artikel 23 i protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier att protokollet skall tillämpas också på Europeiska centralbanken, medlemmarna av dess beslutande organ och dess personal på samma sätt som på gemenskapens tjänstemän.

Därför är det inte aktuellt att eventuellt tillämpa lokaliseringsstatens arbetslagstiftning på anställningsvillkoren vid ECB. I artikel 15 i det avtal om sätet som slöts mellan Förbundsrepubliken Tyskland och ECB erinrades av insynsskäl om att den tyska arbetslagstiftningen inte är tillämplig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3402/02

från Marco Cappato (NI) till kommissionen

(29 november 2002)

Ämne: Total informationsmedvetenhet

Enligt vissa tidningsartiklar antog den amerikanska regeringen i februari en budget på 200 miljoner dollar för att inrätta två nya enheter, Information Exploitation Office och Information Awareness Office. Information Awareness Office håller framför allt på att utarbeta ett program för total informationsmedvetenhet (Total Information Awareness, TIA). Syftet med programmet är att samla in, samordna och bearbeta information för att upptäcka personer som beter sig misstänksamt och identifiera potentiella terrorister. TIA ämnar också utveckla Genoa I, ett program för att i hemlighet plocka information från alla elektroniska databaser och på andra sätt vaska fram information och samla in uppgifter på internationell nivå.

Eftersom datakommunikationen är global till sin natur skulle systemet ha direkta följder för EU:s medborgare och även påverka kommunikationen mellan dem.

Kan kommissionen be den amerikanska regeringen bekräfta uppgifterna? Om uppgifterna stämmer, anser inte kommissionen att TIA:s planerade verksamhet skulle strida mot EU-direktiven om dataskydd eller andra liknande överenskommelser mellan EU, dess medlemsstater och Förenta staterna? Vad ämnar kommissionen göra för att EU:s lagar och de europeiska medborgarnas rättigheter och friheter skall respekteras till fullo?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(28 januari 2003)

Kommissionen känner till det program frågeställaren nämner och som leds av Information Awareness Office. (Det är en avdelning inom Defense Advanced Research Projects Agency [DARPA], som i sin tur lyder under American Department of Defence's Research and Development [R & D]).

Enligt den offentliga information som finns tillgänglig är det meningen att TIA-programmet främst skall inriktas på utveckling av data-arkitekturer för en storskalig databas för terroristbekämpning. Databasen skall byggas upp av befintliga källor och av nya källor som skall skapas. Nya hjälpmedel skall utnyttjas för bearbetning av information, som därefter skall läggas in i databasen och analyseras i syfte att få fram s.k. actionable intelligence, dvs. underrättelseinformation som direkt visar vilka motåtgärder som bör vidtas i ett visst fall. Målet skulle vara att förbättra USA:s kapacitet att upptäcka, klassificera och kartlägga utländska terrorister och deras planer och på så sätt göra det möjligt att i god tid vidta åtgärder för att lyckas med att förhindra och omintetgöra terroristhandlingar. Kommissionen har inga särskilda kontakter med amerikanska myndigheter om programmet. Den praktiska användningen av de prototyper som tagits fram inom programmet skulle kunna kräva samarbete med myndigheter utanför USA. I tillämpliga fall måste gemenskapslagstiftningen följas till fullo, däribland bestämmelserna om skydd av personers rätt till integritet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0212/02

från Bruno Gollnisch (NI) till kommissionen

(30 januari 2002)

Ämne: Bestående växlingsavgifter i eurozonen

Två år efter det officiella införandet av euron i transaktionsform (checkar, betalningsuppdrag) och en månad efter det att den införts i unionen som kontant betalningsmedel, då alla avgifter mellan bankerna i eurozonen borde ha försvunnit, tvingas man konstatera att så inte har skett.

För checkar som utfärdats i ett land i eurozonen och ställts ut i ett annat tas nämligen fortfarande samma bankavgifter ut. Kontantuttag eller betalningar med Visakort som görs i ett annat land än ursprungslandet omfattas av avgifter, och till och med för internationella överföringar mellan konton tas fortfarande höga bankavgifter ut. Detta skedde tidigare med motiveringen att valutaväxling var nödvändig, något som inte längre är fallet. Detta missbruk bryter mot principen om fri rörlighet för kapital och tjänster, som föreskrivs i Romfördraget, och principen om en enhetlig finansmarknad, som firades med buller och bång då Maastrichtfördraget infördes.

Avgifterna tillintetgör den fördel som förespråkarna för den gemensamma valutan satte främst: att växlingsavgifterna skulle försvinna.

Har kommissionen för avsikt att se till att det blir ett slut på dessa allvarliga kränkningar av den fria rörligheten för kapital och tjänster och principen om en enhetlig finansmarknad?

Är det inte att anse som missbruk att så höga bankavgifter fortfarande tas ut när de inte längre kan motiveras med osäkerhet i samband med valutaväxling?

Finns det inte skäl att förmoda att det finns olagliga överenskommelser mellan vissa av de stora aktörerna på den europeiska bankmarknaden med tanke på att avgifterna tillämpas så allmänt?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(27 februari 2002)

Kommissionen har i över tio år diskuterat kostnaden för gränsöverskridande transaktioner. Dess mål är att upprätta ett gemensamt betalningsområde där det inte råder någon skillnad mellan inhemska och gränsöverskridande betalningar. I juli 2001 lade kommissionen därför fram ett förslag till förordning där det bland annat fastställs att avgifterna för gränsöverskridande betalningar i euro skall vara identiska med de avgifter som tas ut för liknande transaktioner i ursprungslandet.

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2560/2001 om gränsöverskridande betalningar i euro(1) antogs den 19 december 2001 och vissa bestämmelser trädde i kraft den 31 december samma år. Från och med den 1 juli 2001 skall avgifterna för kontantuttag i bankautomater och användningen av betalkort vara identiska för nationella och gränsöverskridande transaktioner i euro. Fram till detta datum kan banker och kontokortsföretag behålla en varierande prissättning för gränsöverskridande betalningar i euro.

Samma princip om likadana avgifter för en rent nationell betalning i euro och en gränsöverskridande betalning i samma valuta börjar gälla den 1 juli 2003.

Denna princip kommer däremot inte att gälla för checkar (se kommissionens svar på Mary Banottis skriftliga fråga E-3681/01(2)).

(1) EGT L 344, 28.12.2001.

(2) Se s. 2.