SKRIFTLIG FRÅGA E-1786/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(19 juni 2001)

Ämne: Den fortvarande och ökande olagliga införsel av reptiler från Madagaskar

1. Känner kommissionen till att ön Madagaskar har en särpräglad djurvärld och att det finns bland annat skorpioner, ödlor, jättespindlar, olika sköldpaddor, tigerpytonormar och krokodiler i det återstående område på 15 procent där det aldrig skett någon storskalig skogsskövling?

2. Känner kommissionen också till att Madagaskar på laglig och olaglig väg exporterar stora mängder av dessa särskilda djur till rika länder, bland vilka inom EU framför allt märks medlemsstaterna Tyskland och Nederländerna och att många av djuren dör i samband med fångst och transport och att också många av de hushåll dit de kommer gör sig av med dem eftersom de växer sig alltför stora eller blir sjuka?

3. Kan kommissionen bekräfta att denna handel inte är en fråga om enstaka och obemärkta undantagsfall, utan om miljoner djur?

4. Varför fungerar CITES-konventionen som 1993 ingicks mellan 153 stater i praktiken inte mera när det gäller handeln med sällsynta reptiler? Är det fråga om att EU:s medlemsstater inte mera tror på att denna handel går att bekämpa eller om att tjänster inom övervakningen av denna handel helt eller delvis bortrationaliserats?

5. Anser kommissionen att problemen förorsakas av att medlemsstaterna inte vidtar tillräckligt stränga åtgärder för att förbjuda innehav av vissa djur? Om så är fallet: vad kan kommissionen göra för att få till stånd en ändring?

6. Anser kommissionen att efterlevnaden av förordningarna (EG) 338/97(1) och (EG) 939/97(2), liksom direktiv 92/65/EG(3) som syftar till att begränsa införseln av vissa djur och anknyta den till vissa villkor, fungerar acceptabelt och tillfresställande och således motsvarar förväntningarna. Om inte: vilka förbättringar behövs i så fall i fråga om efterlevnaden av bestämmelserna?

7. Vad ämnar kommissionen göra för att hindra att den olagliga införseln av tropiska djur, i synnerhet reptiler, fortsätter och rentav ökar, ända tills djuren dött ut i de områden som de kommer från?

Källa: Den nederländska TV-aktualitetsrubriken Zembla av den 24 maj 2001.

(1) EGT L 61, 3.3.1997, s. 1.

(2) EGT L 140, 30.5.1997, s. 9.

(3) EGT L 268, 14.9.1992, s. 54.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(3 september 2001)

Kommissionen är till fullo medveten om den rika biologiska mångfalden på Madagaskar och hotet mot den.

Även om gemenskapen ännu inte är part till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES), tillämpar den CITES-konventionen fullständigt genom rådets förordning (EG) nr 338/97 av den 9 december 1996 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem. Den förordningen går till och med längre än CITES genom att den innehåller strikta regler om import av hotade arter. Enligt dessa striktare regler har import av 53 olika reptilarter från Madagaskar förbjudits tills det kan bevisas att handel kan ske på ett hållbart sätt. Dessutom får vissa reptilarter, särskilt sköldpaddsarter oavsett ursprung, inte importeras på grund av hög dödlighet under transport och fångenskap(1).

Kommissionen är övertygad om att CITES-konventionen, som upprättades 1973 och nu inbegriper 154 parter, är ett effektivt verktyg för att kunna utnyttja vilda

djur och växter på ett hållbart sätt. Syftet med konventionen är inte att förbjuda handel med utrotningshotade arter, utan att bidra till bevarandet av dessa arter genom att reglera handeln med dem och bekämpa illegal handel.

I våras finansierade kommissionen ett seminarium i Bryssel som organiserades av CITES-sekretariatet. Där fick elva större exportländer, bl.a. Madagaskar, som är part till CITES-konventionen sedan 1975, möjlighet att diskutera sina problem med genomförandet av CITES-konventionen och den rätta balansen mellan nyttan av naturen för den lokala befolkningen och bevarandet av arter. Vid detta tillfälle berättade Madakaskars myndigheter om sina ansträngningar att genomföra CITES på ett ansvarsfullt sätt, med exportkvoter för vissa arter och förbud av export av andra arter. De åtog sig också att stärka sina kontroller så mycket som möjligt för att bekämpa illegal handel.

Beträffande gemenskapsförordningarnas effektivitet och möjligheten att förbjuda ägarskap av vissa vilda djur hänvisar kommissionen frågeställaren till det sista stycket i kommissionens gemensamma svar på frågeställarens skriftliga frågor E-238/01, E-239/01 och E-240/01(2).

(1) Kommissionens förordning (EG) nr 191/2001 av den 30 januari 2001 om förbud mot införsel av vissa arter av vilda djur och växter till gemenskapen, EGT L 29, 31.1.2001.

(2) EGT C 261 E, 18.9.2001, s. 71.