SKRIFTLIG FRÅGA E-3232/00

från Stefano Zappalà (PPE-DE), Antonio Tajani (PPE-DE), Guido Viceconte (PPE-DE), Generoso Andria (PPE-DE), Amalia Sartori (PPE-DE), Giorgio Lisi (PPE-DE) och Mario Mantovani (PPE-DE) till kommissionen

(17 oktober 2000)

Ämne: Kvinnlig könsstympning i Europeiska unionen

Med beaktande av:

- Kvinnlig könsstympning (infabulation) utförs på flickebarn mellan fyra och tolv år i ungefär tjugo afrikanska länder, tio sydostasiatiska och numera även i Europa.

- Könsstympningen består i att klitoris, de små och till viss del de stora blygdläpparna avlägsnas och vulvan sys igen. Detta får följder såsom psykiska trauman, stelkramp, blodförgiftning, blödningar, sterilitet och i vissa fall döden (ett fall av sex).

- Detta har utförts på ungefär 140 miljoner kvinnor i världen och 40 000 i Italien där ytterligare 20 000 riskerar att utsättas för det.

- Könsstympning utförs i det fördolda utan hänsyn till hygien och i strid mot specifika lagar (Sverige, Norge, Tyskland och Belgien).

Kan kommissionen mot denna bakgrund:

1. informera om hur utbrett fenomenet är i Europeiska unionen och om de nationella lagstiftningar som finns i frågan,

2. meddela om den inte har för avsikt att utarbeta ett lämpligt lagförslag mot detta tortyrsystem, genom vilket länder som tillåter detta eventuellt nekas ekonomiskt stöd (något som sedan 1996 tillämpas i Förenta staterna) och som inom ramen för lämpliga hälsovårdsstrukturer medger öppning (deinfabulation) på begäran och passande informations-, sensibiliserings- och utbildningskampanjer bland folkgrupperna från tredje land?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(5 december 2000)

1. Både kommissionen och det internationella samfundet anser att kvinnlig könsstympning är ett allvarligt brott mot kvinnors mänskliga rättigheter. Varje år utsätts uppskattningsvis två miljoner unga flickor för detta ingrepp. De flesta bor i Afrika och Asien men allt fler påträffas bland invandrare och flyktingfamiljer i Västeuropa och Nordamerika. Det hemlighetsfulla kring denna sed betyder att det är omöjligt att få uppgifter om hur många kvinnor som omskurits i gemenskapen. Den brittiska läkarföreningen (British Medical Association) uppskattar att antalet fall i Förenade kungariket uppgår till 3 000 per år.

En undersökning utfördes 1998 inom ramen för Daphne-projektet om kvinnlig könsstympning i Europa. Denna visade att antalet invandrare från länder med risk för kvinnlig könsstympning är högst i Förenade kungariket (303 454 okänt år), Frankrike (180 997 under 1997), Italien (133 847 under 1996), Tyskland (77 795 under 1997) och Nederländerna (56 534 under 1996). Så gott som hälften av hälso- och sjukvårdspersonalen har stött på fall där kvinnlig könsstympning lett till komplikationer och de flesta (92 %) skulle aldrig utföra ett ingrepp som kvinnlig könsstympning (uppgifter från International Centre for Reproductive Health).

Särskilda lagar som förbjuder alla eller vissa former av kvinnlig könsstympning finns endast i några få länder (Sverige, Förenade kungariket och Norge). I resten av gemenskapen finns allmän lagstiftning om förbud mot allvarliga kroppsskador. Också många länder i Afrika har i lag förbjudit denna sed. Sverige var ett av de första länder där man uttryckligen fördömde kvinnlig könsstympning genom att man 1982 förbjöd hälso- och sjukvårdspersonal från att utföra operationen. I Förenade kungariket fördömdes seden 1985 genom lagen om förbud mot omskärning av kvinnor. Denna lag kompletteras av barnlagen från 1989 som ger rätt att utreda misstänkta brott och med stöd av vilken domstolarna kan förbjuda föräldrar att föra ut sina barn ur landet i syfte att låta operationen utföras någon annanstans. I Norge trädde lagen om förbud mot könsstympning i kraft 1998.

2. Kommissionen är övertygad om att det inte går att åstadkomma några förändringar enbart genom att fördöma kvinnlig könsstympning och de personer som gör sig skyldiga till detta. Kvinnlig könsstympning försvinner bara om människor, särskilt kvinnor, övertygas om att de skulle kunna överge denna sed utan att för den skull överge en viktig del av sin kultur. Det behövs mångfacetterade strategier, bland annat lagstiftning, utbildning för hälso- och sjukvårdspersonal och socialarbetare och information som understryker de farliga konsekvenserna för hälsan.

Kommissionen beviljade 1999 stöd (470 000 euro) till ett pilotprojekt som skulle utföras av en lokal organisation i södra Etiopien och som hade som mål att minska kvinnlig könsstympning med 25 % år 2002.

Inom den nya ramstrategin för jämställdhet (20012005)(1) kommer kommissionen att göra sitt yttersta för att se till att könsstympning behåller sin givna plats på dagordningen i medlemsstaterna och att gemenskapen ger denna fråga den allvarliga uppmärksamhet den förtjänar. Kommissionen kommer därför att göra större insatser för att informera om kvinnors mänskliga rättigheter, såväl inom gemenskapen som i utvecklingssamarbetet, och kommer att stödja nätverkssamarbete för att samla in uppgifter om könsrelaterade brott mot de mänskliga rättigheterna.

(1) KOM(2000) 335 slutlig.