ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0450/99

från Giuseppe Rauti (NI) till kommissionen

(5 mars 1999)

Angående: De raserade antika murarna i Viterbo

I Viterbo har det uppstått en häftig diskussion om återuppbyggnaden av de antika murar, som i januari och mars 1997 rasade på två ställen, på en sträcka av några tiotal meter. Trots att så många månader gått sedan rasen, har något konkret återuppbyggnadsarbete inte påbörjats, vilket lett till ytterligare skador (på grund av att det dåliga vädret får förödande effekter då det läcker in vatten etc.) på de imponerande slottsmurarna. Viterbo, den gamla och framstående påvestaden, har ett av de mest omfattande historiska centrumen i hela Europa.

1. Stämmer det att EU-medel avsatts för återuppbyggnaden av de murar som rasat och de delar som fortfarande riskerar att rasa? Om så är fallet, hur stort var anslaget och till vilken italiensk sammanslutning fördelades det under perioden januari-december 1997?

2. Vidtog Italien några officiella åtgärder i frågan under denna period? Erhölls några ansökningar om anslag under denna period, och i så fall från vem?

3. Anser inte kommissionen att den, efter en utvärdering på plats av skadornas omfattning och av det enorma kulturarv som drabbats, så snart som möjligt bör vidta egna åtgärder, även finansiella sådana, för att hjälpa inte bara den stad vars utsökta historiska minne förtjänar att bevaras utan även en av Europas, och världens, mest betydelsefulla kulturella platser?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(19 april 1999)

Eftersom Viterbo inte ingår i de områden som kan erhålla stöd från strukturfonderna har inga pengar kunnat ges till det projekt som parlamentsledamoten nämner.

År 1997 gavs inget finansiellt stöd till återuppbyggnaden av Viterbos antika murar inom ramen för kommissionens program för bevarande och främjande av kulturarvet. Ingen ansökan lämnades in av lokala, regionala eller nationella myndigheter inom ramen för programmet Rafael 1997. Det kan noteras att projektet i fråga låg utanför syftet med programmet Rafael för det året.

Enligt artikel 128 i EG-fördraget grundas kommissionens insatser och program för kultur och kulturarv på subsidiaritetsprincipen. Det innebär att kommissionen endast kan främja samarbete mellan medlemsstaterna och det är de senare som är exklusivt behöriga att skydda och bevara sitt kulturarv.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0072/99

från Umberto Bossi (NI) till kommissionen

(27 januari 1999)

Angående: Italienska Istituto Poligrafico

Italienska Istituto Poligrafico är måltavla för den europeiska konkurrenslagstiftningen.

Europeiska kommissionen håller på att undersöka kapitaltillskott, i synnerhet den kapitalökning som sedan början av 1996 har skett för Cartiere Milani (som till 97,34 procent kontrolleras av Istituto Poligrafico) och de handelsförmåner som Istituto Poligrafico kan få genom exklusiva kontrakt med den italienska staten, eftersom dessa transaktioner innebär överträdelser av gemenskapsbestämmelserna rörande statsstöd.

I ett brev till den italienska regeringen hävdar Europeiska kommissionen att den kapitalökning om 54 miljarder lire som har beviljats Istituto Poligrafico och det företag det kontrollerar kan omfatta statsstöd.

Den bedömning som gjorts av kommissionsledamoten med ansvar för konkurrensfrågor gäller även den kapitalökning om 250 miljarder lire som godkändes 1998. Cartiere Milani har uppenbarligen registrerat förluster motsvarande 187 miljarder lire under 1997 och har förbrukat hela sitt kapital. Denna nya åtgärd tycks omfatta statsstöd, eftersom det är tydligt att det inte rör sig om investeringar som en privat investerare skulle ha gjort inom de marknadsekonomiska ramarna.

Avslutningsvis förklarar kommissionen i sitt brev att utan detta stöd skulle Istituto Poligrafico och de företag det kontrollerar (Cartiere Milani och Verres) ha lidit stora förluster.

Kan kommissionen förklara på vilka grunder den italienska regeringen rättfärdigar italienska Istituto Poligraficos ekonomiska manövrar?

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta om det visar sig att Istituto Poligrafico har överträtt gemenskapens konkurrensbestämmelser?
SKRIFTLIG FRÅGA P-1085/99

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(13 april 1999)

Angående: Leverantörer av mineralolja

Efter vad jag fått veta tillämpar österrikiska leverantörer av mineralolja en mycket stark åtskillnad mellan dem som de säljer sina varor till. Återförsäljare som har avtal med dessa leverantörer får köpa billigare bränsle, medan fristående rabattförsäljare får betala ett ytterligare påslag. Detta var något som åter kom tydligt fram i samband med den prissänkning som gjordes som ett resultat av påtryckningar från allmänhetens sida. Återförsäljarna med avtal får nu köpa bränslen till ett pris som kan vara ända upp till 40 groschen billigare per liter. Efter vad jag fått veta får emellertid de fristående rabattförsäljarna betala upp till 57 groschen mer per liter för bränsle av typ Super Plus. Eftersom återförsäljarna endast har ett verkligen begränsat antal leverantörer att vända sig till återstår det oftast för dem inte annat än att acceptera de priser som erbjuds dem.

Jag tror att mineraloljeleverantörernas handlingssätt är ytterst betänkligt ur konkurrensrättslig synvinkel betraktat och skulle därför vilja ställa följande frågor till kommissionen:

1. Känner kommissionen till det nuvarande läget?

2. Hur skulle kommissionen bedöma läget ur konkurrensrättslig synvinkel betraktat?

3. Överväger kommissionen att inleda åtgärder?

4. Om inte: vilken är då kommissionens motivering till detta?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(4 maj 1999)

1. Kommissionen har inte kännedom om den prisdifferentiering som österrikiska oljebolag tillämpar på grossistnivå enligt parlamentsledamotens beskrivning.

2. Gemenskapens konkurrenslagstiftning tillämpas på avtal eller gemensam praxis från företagens sida som har till syfte eller resultat en märkbar begränsning av konkurrensen (artikel 81 i EG-fördraget, tidigare artikel 85) och missbruk av av en dominerande ställning (artikel 82 i EG-fördraget, tidigare artikel 86). Det är omöjligt att bedöma situationen som parlamentsledamoten beskriver enligt ovanstående bestämmelser, utan att känna till fakta om den marknad och de företag som berörs och särskilt om de oljebolag som agerar som säljare på den österrikiska grossistmarknaden innehar monopolställning. Prisdifferentiering innebär inte i sig själv någon överträdelse av gemenskapens konkurrenslagstiftning.

3. och 4. Kommission känner till att de österrikiska konkurrensmyndigheterna för närvarande håller på att undersöka den österrikiska oljemarknaden och oljebolagens ställning på marknaden. Vid samarbete med de nationella konkurrensmyndigheterna (se meddelandet från 1997(1)) bedriver kommissionen en politik som innebär att kontroller av efterlevnaden av konkurrenslagstiftningen, när det är möjligt, skall genomföras av en enda myndighet. Kommissionen har därför inte för avsikt att vidta några åtgärder för tillfället.

(1) EGT C 313, 15.10.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0709/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Strukturfonderna

De regioner vars inkomstnivå per invånare är lägre än 75 procent av den genomsnittliga inkomstnivån för gemenskapens invånare klassificeras som mål 1-områden och är berättigade till omfattande gemenskapsstöd.

För att ta reda på om detta tröskelvärde har överskridits eller inte fastställer man i förslaget till rådets förordning (KOM(98) 131)(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna att man vid beräkningarna skall ta hänsyn till siffrorna för de tre senaste åren som Eurostat har information om.

Generaldirektören för Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) meddelade vid sammanträdet i parlamentets underutskott för monetära frågor den 17 februari 1999 att de statistiska uppgifterna för budgetåren 1994, 1995 och 1996 redan omfattade uppgifter om den grå marknaden i de regioner som analyserats. Han angav dock inte exakt vilka kriterier man hade följt vid bedömningen av den här typen av verksamhet.

Hur stor andel av de regionala inkomsterna kommer från den "grå marknaden" respektive från den "officiella marknaden" i Galicien under vart och ett av de berörda åren?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0479/99

från Jesús Cabezón Alonso (PSE) till kommissionen

(5 mars 1999)

Angående: Omsättning av direktiv 93/16 i spansk lagstiftning

Europaparlamentets utskott för framställningar har beslutat att behandla framställning nr 605/98 om bristfällig omsättning i spansk lagstiftning av direktiv 93/16(1), vilket drabbar vissa yrkeskårer vid erkännandet av deras examensbevis.

Kan kommissionen ange om det finns fog för detta klagomål? Är direktiv 93/16 i sin helhet bra omsatt i spansk lagstiftning? Om så inte är fallet, i vilka aspekter brister omsättningen? Vilka åtgärder förväntas den spanska regeringen vidta och vilka förfaranden kommer gemenskapens myndigheter att tillämpa för att avhjälpa dessa eventuella brister?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(27 april 1999)

Enligt det av frågeställaren åberopade direktivet 93/16/EEG skall ett antal examina som specialistläkare automatiskt erkännas. De examina som det gäller anges uttryckligen antingen i artikel 5 eller 7 i direktivet. Varje medicinsk inriktning som inte nämns i direktivet skall genomgå en särskild granskning varvid myndigheterna i värdstaten skall jämföra utbildningen i ursprungsstaten med de egna utbildningskraven. Enligt artikel 8 i direktivet kan vid behov kompletterande utbildning krävas.

Kommissionen kan bekräfta att ett antal läkare med utländsk examen som specialistläkare har stött på mycket stora svårigheter när de har ansökt om att de spanska myndigheterna skall erkänna deras examen. I dagsläget väntar vissa av dessa läkare fortfarande på beslut.

Kommissionen har inlett ett överträdelseförfarande mot Spanien i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget för bristfälligt överförande av artikel 8 och underlåtenhet att överföra artikel 18 i direktiv 93/16/EEG. Eftersom kommissionen inte var nöjd Spaniens svar på det motiverade yttrande som landet erhöll inom ramen för detta förfarande, har kommissionen beslutat att föra upp ärendet i EG-domstolen.

(1) EGT L 165, 7.7.1993, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0254/99

från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Spea Autostrada-projektet och MonteBeni (Florens)

Nyligen lade Spea Autostrada fram sina slutgiltiga planer på ett stort infrastrukturprojekt som berör MonteBeni i kommunen Firenzuola (Florens).

Projektet verkar inte vara förenligt med de fastslagna målen om att ur miljöhänseende återställa och förbättra området, eftersom utgrävningens främre del når en höjd på 1 260 meter (berget är 1 263 meter högt). Man planerar också att anlägga vägar som kommer att användas av ett stort antal tunga fordon för transporter på byggplatsen samt en utvidgning av utgrävningsområdet i förhållande till det gamla centrumet, vilket följaktligen leder till att många djurs livsmiljöer försvinner.

MonteBeni-området begränsas redan nu på många sätt, begränsningar som omfattar vatten-, landskaps- och skogsfrågor. MonteBeni har dessutom klassificerats som "skyddsområde" av typ B, C och D och delvis A efter beslut från det regionala rådet.

I den regionala områdessamordningsplanen har MonteBeni förts upp som ett möjligt område för inrättandet av parker, reservat och skyddade naturområden av lokalt intresse. Dessutom har det föreslagits som plats av samhällsbetydelse och klassificerat som "skyddat område" av jord- och skogsbruksministeriet.

Det projekt som Spea Autostrada har lagt fram får en förödande verkan och strider mot målen för området i fråga.

Avser kommissionen att snarast vidta åtgärder, med iakttagande av gemenskapsrätten, för att förhindra att en plats med stort miljövärde och en värdefull fauna förstörs?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(29 mars 1999)

Direktiv 85/337/EEG(1) av den 27 juni 1985 (om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt) och direktiv 92/43/EEG(2) av den 21 maj 1992 (om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter) kan vara av betydelse för det projekt som frågeställaren nämner.

Kommissionen kan emellertid inte, på grundval av tillgänglig information, avgöra exakt vilken typ av projekt det rör sig om, och är inte i stånd att bedöma den situation som beskrivs av frågeställaren. Kommissionen kan för närvarande endast bekräfta att Monte Beni-området har föreslagits av de italienska myndigheterna som ett område av gemenskapsintresse enligt artikel 4 i direktiv 92/43/EEC (kod IT5140002, "Sasso di Castro e Monte Beni").

Mot bakgrund av ovanstående kommer kommissionen att vidta lämpliga åtgärder för att samla in detaljerad information om projektet och för att försäkra sig om att gemenskapens lagstiftning efterlevs.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 206, 22.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0545/99

från Christian Rovsing (PPE) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Anbud från det statsägda danska bussbolaget COMBUS A/S

Mot bakgrund av att det statsägda danska bussbolaget COMBUS A/S har tvingat flera privata anbudsgivare att lägga ner, anser kommissionen att det är förenligt med EU:s konkurrensbestämmelser, däribland förbudet mot att sälja till underpris (predatory pricing), och EU:s bestämmelser om statligt stöd, att COMBUS A/S har ökat sin marknadsandel på den danska marknaden för busstrafik på kontrakt från 22-25 procent till 35-40 procent genom att ge anbud till underpriser som har finansierats dels med statligt stöd som öronmärkts för pensionsinbetalningar och löner till tjänstemän, dels med underskottsfinansiering beträffande det underskott som anges i anmärkningarna till lagförslag 1998-99 L127, vilket motsvarar en förlust med en tredjedel av bolagets eget kapital, samt med ytterligare statligt stöd som fastställdes i lag i december 1998? Om inte, kommer kommissionen att ta initiativ till en utredning?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(20 april 1999)

Anklagelser om statligt stöd till företag kan leda till en undersökning i enlighet med gemenskapens system för reglering av förvaltningars utbetalningar av statligt stöd. Kommissionen är emellertid skyldig att inleda formella förfaranden enligt artiklarna 92 och 93 i EG-fördraget endast om den är tveksam beträffande förekomsten av statligt stöd och dess förenlighet med den gemensamma marknaden. För att artikel 92.1 skall kunna tillämpas krävs till exempel att stödet skall snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen, genom att gynna vissa företag, och att det skall påverka handeln mellan medlemsstaterna.

Vad gäller landtransporter föreskrivs inte fullständigt marknadstillträde direkt av EG-föredraget, utan det måste (enligt artikel 75) uppnås genom gemenskapslagstiftning. När det gäller reguljär busstrafik är konkurrens på gemenskapsnivå öppen enbart för internationell trafik och nationell trafik i begränsad omfattning (körning av arbetstagare, skolelever och studerande - fram till den 11 juni 1999 endast i gränsområden). (Rådets förordning (EEG) 2454/92 av den 23 juli 1992 - om villkoren för att transportföretag skall få utföra nationella persontransporter på väg i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande - förklarades ogiltig av EG-domstolen, av formella skäl, den 1 juni 1994 (mål C-3882, Europaparlamentet mot rådet [1994] REG I-2081). Dess rättsverkan vidmakthölls dock tills rådet antog ny lagstiftning rörande denna fråga. Rådets förordning nr 12/98 av den 11 december 1997, som ersätter förordning nr 2454/92, skall tillämpas från och med den 11 juni 1999(1).)

När det gäller anklagelser om statligt stöd till reguljär busstrafik inom geografiskt begränsade områden på en medlemsstats territorium, måste därför konsekvenserna för handeln mellan medlemsstaterna påvisas och verifieras i varje enskilt fall. Om man inte kan bevisa att handeln mellan medlemsstaterna påverkas, föreligger inget brott mot reglerna för statligt stöd.

(1) EGT L 251, 29.8.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1161/99

från Winifred Ewing (ARE) till kommissionen

(27 april 1999)

Angående: Ett Europa som sätter medborgarna i första rummet

Vad har gjorts för att garantera att den grundläggande rättigheten att fritt kunna ta anställning inom gemenskapen tillämpas för de lektorer från andra medlemsstater än Italien som vill utnyttja denna rättighet vid italienska universitet?

Kan kommissionen redogöra för vilka åtgärder man har vidtagit för att säkerställa att de universitetslektorer som kommer från andra medlemsstater än Italien inte diskrimineras vad gäller villkoren för fast anställning?

Kan kommissionen redogöra för vilka rättsliga åtgärder som har vidtagits mot Italien i detta avseende?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0957/99, E-0974/99, E-0978/99, E-1053/99 och P-1161/99 ingivna av Padraig Flynn för kommissionen

(30 april 1999)

Kommissionen hänvisar till sitt svar på skriftliga fråga E-0585/99 ställd av John McCartin(1) samt till sitt svar på muntlig fråga H-223/99 ställd av Patricia McKenna och H-306/99 ställd av Hugh McMahon under frågetiden vid parlamentets möte den april 1999(2).

(1) Se s. 122.

(2) Parlamentsdebatter (april 1999). .
SKRIFTLIG FRÅGA P-0414/99

från Vincenzo Viola (PPE) till kommissionen

(19 februari 1999)

Angående: Särskilda bestämmelser för allmän trafikplikt för regelbunden flygtrafik mellan öregioner och kontinenten

I artikel 154 och 158 i Amsterdamfördraget behandlas Europeiska unionens öregioner och behovet av att förbinda dem med gemenskapens centrala regioner, bl.a. med utgångspunkt i deras ställning som mindre gynnade regioner, vilket är en följd av strukturella geografiska svagheter som, om de fortgår, hindrar dessa regioners ekonomiska och sociala utveckling.

Vilka åtgärder avser kommissionen, mot bakgrund av detta, att vidta för att upphäva de negativa effekterna på flygresor från och till Sardinien som orsakats av öppnandet av Malpensa 2000? Övervakar kommissionen bestämmelserna i förordning (EEG) 2408/92(1) om särskilda bestämmelser för allmän trafikplikt för regelbunden flygtrafik som borde garantera tillhandahållandet av tjänster som uppfyller kriterierna "kontinuitet, regelbundenhet, kapacitet och prissättning", kriterier som för tillfället inte uppfylls av den flygtrafik som förbinder t.ex. de sicilianska öarna Pantelleria och Lampedusa med det italienska fastlandet eller Sicilien?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(6 april 1999)

Som frågeställaren nämner i sin fråga föreskrivs det i rådets förordning (EEG) 2408/92 av den 23 juli 1992 (om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen) att medlemsstaterna får införa allmän trafikplikt. Den rättsliga befogenheten att besluta huruvida allmän trafikplikt skall införas för vissa flyglinjer till regionala flygplatser, eftersom sådana flyglinjer anses vara av vitalt intresse för den ekonomiska utvecklingen i regionen, ligger därför inte hos kommissionen. Villkoren måste vara nödvändiga för att säkerställa ett adekvat utbud av lufttrafik på sådana flyglinjer, i enlighet med vissa normer som lufttrafikföretagen inte skulle uppfylla om de enbart tog hänsyn till sina kommersiella intressen.

Kommissionen är medveten om att de italienska myndigheterna överväger olika sätt att stimulera lufttransporttjänster till ytterområden, däribland de mindre sicilianska öarna. De alternativ som är tillgängliga enligt gemenskapens lagstiftning är antingen införande av allmän trafikplikt på de berörda flyglinjerna, i enlighet med vad som nämns ovan, eller införande av en icke-diskriminerande form av socialt stöd till förmån för invånarna på sådana öar. Det är upp till de italienska myndigheterna att avgöra vilka lufttransporttjänster som bör omfattas av sådana arrangemang. Vad gäller flygtrafiken till Milano, skulle det vara svårt att införa särskilda bestämmelser för en viss flygplats om det finns tillfredsställande flyglinjer till andra flygplatser som betjänar denna stad.

(1) EGT L 240, 24.8.1992, s. 8.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0707/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Strukturfonderna

De regioner vars inkomstnivå per invånare är lägre än 75 procent av den genomsnittliga inkomstnivån för gemenskapens invånare klassificeras som mål 1-områden och är berättigade till omfattande gemenskapsstöd.

För att ta reda på om detta tröskelvärde har överskridits eller inte fastställer man i förslaget till rådets förordning (KOM(98) 131)(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna att man vid beräkningarna skall ta hänsyn till siffrorna för de tre senaste åren som Eurostat har information om.

Generaldirektören för Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) meddelade vid sammanträdet i parlamentets underutskott för monetära frågor den 17 februari 1999 att de statistiska uppgifterna för budgetåren 1994, 1995 och 1996 redan omfattade uppgifter om den grå marknaden i de regioner som analyserats. Han angav dock inte exakt vilka kriterier man hade följt vid bedömningen av den här typen av verksamhet.

Hur stor andel av de regionala inkomsterna kommer från den "grå marknaden" respektive från den "officiella marknaden" i Katalunien under vart och ett av de berörda åren?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0924/99

från Christa Randzio-Plath (PSE) till kommissionen

(8 april 1999)

Angående: Legitimation för ambulerande verksamhet inom Europeiska unionen

Kommissionen har vid arbetet med att genomföra den inre marknaden och underlätta den gränsöverskridande handeln och det gränsöverskridande tillhandahållandet av tjänster ännu inte vidtagit några förberedelser för att införa en legitimation för ambulerande verksamhet som är giltig i EU:s alla medlemsstater. Av vilken anledning tillbakavisar kommissionen alla ansträngningar att införa en legitimation för ambulerande verksamhet som gäller i hela Europeiska unionen? Hur kan man få detta att stämma med principen om fri rörlighet?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(5 maj 1999)

Kommissionen vill informera frågeställaren om att det i rådets direktiv 75/369/EEG av den 16 juni 1975 om åtgärder för att främja den faktiska etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster som handelsresande och hemförsäljare, särskilt övergångsåtgärder för dessa former av verksamhet(1) finns bestämmelser om att den mottagande medlemsstaten, som fastställer reglerna för de egna medborgarna på detta område, skall erkänna handlingar som utfärdats av myndigheterna i utländska medborgares hemstat.

Framför allt då det för utövandet av denna verksamhet i medlemsstaten krävs vissa kunskaper, skall det faktiska utövandet av denna verksamhet i en annan medlemsstat under en viss tid erkännas.

Kommissionen har lagt fram ett förslag(2) till direktiv om inrättande av en ordning för erkännande av kvalifikationer som krävs för att utöva sådan verksamhet som omfattas av direktiven om övergångsåtgärder (t.ex. direktiv 75/369/EEG). Syftet med förslaget till direktiv är att göra det möjligt för dem som flyttar att få sina examensbevis erkända, även om de inte har den yrkeserfarenhet som krävs för att åberopa det nu gällande direktivet som tillämpligt på deras verksamhet.

Enligt kommissionen skall direktiv 75/369/EEG och det ovannämnda förslaget leda till att undanröja hindren för fritt tillhandahållande av tjänster på området ambulerande handel. Därför har kommissionen inte för avsikt att för tillfället föreslå medlemsstaterna att utforma en "harmoniserad" utbildning eller en samordning av deras respektive system för tillträde till ett yrke som skulle medföra att det skapas en "europeisk" licens eller legitimation.

Ett sådant förslag kan genomföras av de behöriga myndigheterna på det berörda området. Självklart är kommissionen beredd att pröva alla initiativ och har alltid uppmuntrat olika yrkessektorer att vidta åtgärder i den riktningen, eftersom de bidrar till att underlätta den fria rörligheten för de yrkesutövare som berörs.

(1) EGT L 167, 30.6.1975.

(2) EGT C 264, 30.8.1997.