ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-4146/00

från Marianne Thyssen (PPE-DE) till rådet

(16 januari 2001)

Ämne: Systemet för finansiering av obligatoriska BSE-test på nötkreatur som är äldre än 30 månader.

Den 19 december 2000 lär rådet (jordbruk) ha fattat beslut om att kostnaderna för obligatoriska BSE-test på alla nötkreatur som är äldre än 30 månader och som skall användas för livsmedelsproduktion i ingen händelse skall betalas med gemenskapens medel. Det samma gäller kostnaderna till följd av förbudet mot att använda köttavfall till djurfoder.

Befarar inte rådet nu, när systemet för finansiering utan vidare övervältrats på medlemsstaterna, att olikheterna i fråga om vilka lösningar som väljs kommer att bli en källa till snedvridning av konkurrensen och en förskjutning av vissa flöden inom handeln? Anser rådet därför inte att det vore på sin plats med föreskrifter som gäller för alla medlemsstater?

Svar

(14 maj 2001)

Rådet är medvetet om de svårigheter som kan finnas med att införa differentierade system för finansiering på detta område.

Rådet erinrar om att det beträffande finansieringen av testerna inte fattade något beslut vid sitt möte den 19 december 2000. Under sitt föregående möte, den 4 december, hade rådet emellertid tagit del av förslaget från kommissionen om att kräva snabbtest för spårande av BSE hos nötkreatur äldre en 30 månader som ingår i livsmedelskedjan.

Vid detta tillfälle hade rådet understrukit det nödvändiga i att finna ekonomiska resurser så att genomförandet av dessa test kan samfinansieras på gemenskapsnivå, med tanke på att samtliga beslut i BSE-frågor måste hålla sig inom den budgetplan som godkändes av Europeiska rådet i Berlin.

Kommissionen har därefter antagit förordning (EG) nr 2777/2000, som föreskriver en samfinansiering upp till ett belopp av 15 euro per test.

Kommissionen har dessutom antagit två beslut om testning (2000/764 och 2000/773) som är tillämpliga från och med den 1 juli 2001. Den ärade parlamentsledamoten uppmanas att vända sig direkt till den behöriga institutionen för att få del av innehållet i detalj.

Kommissionen anger, inom ramen för det förslag om hälsoregler för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel, vilket översändes till rådet den 19 oktober 2000 i artikel 36 att den skall utarbeta en rapport om det finansiella stödet i medlemsstaterna till bearbetning och bortskaffande av animaliska biprodukter åtföljd av lämpliga förslag. Rådet kommer att ge högsta prioritet åt behandlingen av dessa förslag när de väl har lagts fram.

Kommissionen åtog sig även, vid mötet i rådet den 29 januari 2001, att vid det följande mötet i rådet (jordbruk) redovisa de nationella formerna av stöd för åtgärder med anknytning till BSE, detta för att den inre marknaden skall fungera väl. Denna redovisning ägde rum vid mötet i rådet den 12 februari 2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3564/00

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(17 november 2000)

Ämne: Transport av levande djur som är avsedda för slakt

Skyddet av djur vid transport regleras av direktiv 91/628/EEG(1), ändrat genom direktiv 95/29/EG(2), vilket medför förbättringar när det gäller internationell vägtransport, utrymme, regelbundna uppehåll under resan, maximal beläggningsgrad och förbud mot transport av skadade eller sjuka djur. Många länder har dock inte införlivat detta direktiv i sin nationella lagstiftning och dessutom görs inga kontroller för att se till att bestämmelserna i direktiv 95/29/EG respekteras.

Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående ange när den avser att se över direktivet från 1995 för att få slut på den grymma behandlingen av djur vid transporter? Hur avser den att garantera en bättre kontroll av transporterna?

(1) EGT L 340, 11.12.1991, s. 17.

(2) EGT L 148, 30.6.1995, s. 52.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(17 januari 2001)

Alla medlemsstater har nu genomfört direktiv 91/628/EG av den 19 november 1991 om skydd av djur vid transport, ändrat genom direktiv 95/29/EG av den 29 juni 1995.

Kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor gör regelbundet inspektionsbesök till medlemsstaterna för att kontrollera att åtgärder som myndigheterna vidtagit följer direktiven. Vid de inspektionsbesök som Kontoret för livsmedels och veterinärfrågor gjort och genom klagomål från djurskyddsorganisationer har kommissionen uppmärksammats på allvarliga brister i ett antal medlemsstater när det gäller tillämpningen av den nationella lagstiftning som genomför direktiven. Kommissionen har redan inlett överträdelseförfaranden enligt artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget mot en del medlemsstater i detta sammanhang.

Kommissionen planerar också ett antal viktiga initiativ inom den närmaste framtiden för att förbättra situationen.

Kommissionen har nyligen antagit en rapport(1) om de erfarenheter medlemsstaterna gjort efter genomförandet av direktivet om skydd av djur vid transport. Dokumentet har överlämnats till rådet och Europarparlamentet. I rapporten framläggs ett antal förslag till att förbättra regelverket inom detta område.

(1) KOM(2000) 809 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3793/00

från Roberto Bigliardo (TDI) till kommissionen

(7 december 2000)

Ämne: Insyn i förhandlingar

Kan kommissionen bekräfta den uppgift som stått att läsa i vissa tidningar, nämligen att kommissionen deltar i inofficiella förhandlingar med WTO i Genève i syfte att liberalisera en hel serie tjänster som avser hälsovården och utbildningsväsendet? Kan kommissionen dessutom uppge vilket mandat som har givits kommissionsledamoten med ansvar för handel?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(25 januari 2001)

Sedan januari 2000 förs det multilaterala förhandlingar om liberalisering av handel med tjänster inom ramen för Världshandelsorganisationens (WTO) allmänna tjänstehandelsavtal (GATS). Gemenskapen och dess medlemsstater deltar aktivt i detta arbete samtidigt som de fortsätter att sträva mot det övergripande målet att så snart som möjligt inleda en omfattande handelsrunda. Kommissionens förhandlingsmandat antogs av rådet den 26 oktober 1999 och bekräftades senare av Europaparlamentet. Kommissionen har regelbundet meddelat plenarförsamlingen och de olika parlamentsutskotten hur förhandlingarna framskridit.

Förhandlingarna inom ramen för GATS 2000 omfattar alla kommersiella tjänster. Tjänster som tillhandahålls genom utövande av offentlig myndighet omfattas emellertid inte av GATS. När det gäller kommersiella tjänster har gemenskapen beslutat att ingen sektor skall uteslutas på förhand. Tjänster inom hälso- och sjukvården och utbildningsväsendet har ännu inte varit föremål för några särskilda förhandlingar. Det bör emellertid noteras att gemenskapen och medlemsstaterna redan under Uruguayrundan ingick vissa åtaganden om marknadstillträde för privatfinansierade utbildningstjänster och vissa hälso- och sjukvårdstjänster. Dessa åtaganden innebär exempelvis att utländska tjänsteleverantörer kan inrätta privatfinansierade skolor eller sjukhus i gemenskapen och att sådana skolor och sjukhus kommer att behandlas som om de ägdes av medborgare i gemenskapen. Medlemsstaterna har emellertid upprättat förteckningar över begränsningar och villkor för åtagandena för att skydda särskilda inhemska intressen. För övrigt hindrar dessa åtaganden inte medlemsstaterna från att etablera det regelverk som behövs för att uppnå allmänpolitiska och socialpolitiska mål som att garantera hela befolkningen tjänster av god kvalitet till ett överkomligt pris.

Kommissionen kan försäkra parlamentsledamoten att gemenskapen vilket även var fallet under Uruguayrundan inte kommer att ingå några nya åtaganden under de kommande GATS-förhandlingarna som skulle kunna försämra medlemsstaternas förmåga att reglera tillhandahållandet av hälso- och sjukvårdstjänster samt utbildningstjänster och att ingripa finansiellt i dessa sektorer.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3673/00

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(22 november 2000)

Ämne: Projekt mot pedofili Daphne-programmet 2000 2003

Alla håller med om att brott mot barn bör jämställas med brott mot mänskligheten.

Två europeiska konventioner finns i detta ämne, konventionen om de mänskliga rättigheterna från 1950 och konventionen om barnets rättigheter, som trädde i kraft den 1 juli 2000 men som ännu inte ratificerats av Italien.

Antalet protokoll, initiativ och förslag ökar ständigt, men de åtgärder som visat sig vara riktigt betydelsefulla är tyvärr fortfarande få.

Även Europeiska unionen har engagerat sig i ämnet genom att anta Daphne-programmet, som bland sina prioriteringar för 20002003 har skyddet av barn.

Intresset från de europeiska föreningarna och frivilligorganisationerna har varit stort och konkret, vilket visas genom att hela 415 projekt i år valts ut av kommissionens ansvariga kommitté.

I Italien finns fortfarande inte något organ på nationell nivå som kan övervaka förekomsten av pedofili och främja konkreta initiativ för utbildning av personer vars uppgift det är att stödja de barn som utsatts för övergrepp och deras familjer. Hur många och vilka projekt har föreslagits från italienskt håll, och hur många italienska projekt har godkänts av de 415 som valts ut?

Vilka kriterier låg till grund för det slutliga urvalet av projekt?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(5 januari 2001)

För år 2000 mottog kommissionen 415 förslag inom ramen för Daphne-programmet. Av dem var 308 tänkbara finansieringsobjekt. Efter en utvärdering valde kommissionen att finansiera 47 projekt till ett totalt belopp av 4 590 045 euro.

Utvärderingen grundade sig på en bedömning av följande kriterier: relevans för Daphne-projektets mål; klarhet och relevans i projektets egna mål; nyttan av de förväntade resultaten; lämplighet och genomförbarhet med tanke på tillvägagångssätt, metoder och tidsplan; samarbetsparternas lämplighet och erfarenhet; mervärde för gemenskapen; spridning av resultat, tidigare erfarenheter, förvärvad know-how; planering av uppföljning och hållbarhet; nyttan i relation till kostnaderna.

Förutom förslagets individuella förtjänster bör man i det slutgiltiga valet även beakta en skälig jämvikt mellan målgrupperna (barn, ungdomar och kvinnor), projektens längd (1, 2 eller 3 år) och projektens geografiska spridning, för att på så sätt uppnå ett optimalt mervärde för gemenskapen.

Av de 415 mottagna förslagen lanserades 111 (26,7 %) av en italiensk organisation; av dessa 111 var 94 tänkbara finansieringsobjekt. Det slutliga urvalet bestående av 47 projekt inkluderar 5 projekt som leds av en italiensk organisation. Vidare är 47 (13 %) av de 361 organisationer som är involverade i de utvalda projekten italienska.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3792/00

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(7 december 2000)

Ämne: Folkhälsoaspekter och franskt nötkött

Har antingen Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén eller Ständiga veterinärkommittén undersökt om franskt nötkött utgör ett hot mot folkhälsan? Om så är fallet, vilka är deras slutsatser?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(16 mars 2001)

Frågan om säkerheten när det gäller nötkött i allmänhet har behandlats i flera yttranden från kommissionens oberoende vetenskapliga styrkommitté. Säkerheten i samband med kött är av största vikt för kommissionen, och omfattande åtgärder har vidtagits för att skydda folkhälsan i medlemsstaterna, inbegripet Frankrike. Ett antal frågor angående de åtgärder som vidtagits i Frankrike eller de åtgärder som vidtagits i övriga medlemsstater rörande franskt nötkött behandlades av Vetenskapliga styrkommittén vid dess möte den 2728 november 2000.

Vid mötet antog man ett yttrande om:

- den vetenskapliga grunden för det importstopp som tre medlemsstater har föreslagit i samband med risken för BSE i Frankrike och Irland,

- den vetenskapliga grunden för flera åtgärder som föreslagits av Frankrike rörande risken för BSE,

- den vetenskapliga grunden för att förbjuda animaliskt protein i foder till alla djur inom animalieproduktionen, inbegripet svin, fjäderfä, fisk och sällskapsdjur.

Detta yttrande finns tillgängligt på Internetadressen http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/ssc. Säkerheten hos franskt kött med ben behandlas i avsnitt 2.a. Vetenskapliga styrkommittén håller med om att en viss minskad risk kan uppnås i Frankrike genom att man ur konsumtionskedjan tar bort sådant kött som inte är urbenat, t.ex. T-benstek.

Vetenskapliga styrkommittén omvärderade den 12 januari 2001 säkerheten när det gäller ryggrad och T-benstek mot bakgrund av de kompletterande åtgärder rörande riskbegränsningar som träder i kraft under 2001. Detta yttrande finns också tillgängligt på ovannämnda Internetadress med följande rubrik: Opinion on the questions submitted by EC-services following a request of 4 December 2000 by the EU Council of Agricultural Ministers regarding the safety with regard to BSE of certain bovine tissues and certain animal-derived products.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3503/00

från Jules Maaten (ELDR) till kommissionen

(10 november 2000)

Ämne: Antal tjänstemän inom kommissionen som arbetar med cancerprogrammet

1. I svaret på min fråga P-2798/00(1) om WHO:s rapport om otillbörligt inflytande från tobaksindustrin, svarade kommissionen att den för närvarande, förutom chefen och vicechefen för den berörda avdelningen, även har en A-tjänsteman, en deltidsanställd B-tjänsteman och en deltidsarbetande nationell expert som arbetar med Europa mot cancer-programmet. Kan kommissionen mot denna bakgrund bekräfta att den den 10 september 1993 hade totalt 32 anställda som arbetade med cancerprogrammet?

2. Om så är fallet, kan då kommissionen förklara varför antalet tjänstemän som arbetade med detta program sjönk från fler än 30 till färre än 5 på sju år, när det samtidigt framgår av de lagstiftningsinitiativ som kommissionen tagit, att programmet utgjort en prioriterad del av kommissionens arbete?

(1) EGT C 136 E, 8.5.2001.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(18 januari 2001)

Det är inte meningsfullt att göra den typ av jämförelse som parlamentsledamoten försöker göra. I början av 1990-talet förvaltade direktoratet för folkhälsa bara cancer- och aidsprogrammen. Sedan dess har det antagits program som gäller hälsofrämjande, narkotika, hälsoövervakning, sällsynta sjukdomar, förebyggande av personskador och miljörelaterade sjukdomar, och alla dessa program skulle förvaltas av samma direktorat.

Fram till sommaren 1999 fick direktoratet för folkhälsa stöd av ett kontor för tekniskt stöd med ca 30 anställda. Kontraktet med detta kontor förnyades inte förra året i överensstämmelse med kommissionens samlade strategi när det gäller sådana kontor.

Direktoratet för folkhälsa integrerades i det nya generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd den 1 oktober 1999. De resurser som tillfördes cancerprogrammet har inte minskats sedan dess. Tvärtom har ytterligare extern personal tillfälligt anlitats under 2000 för att arbeta med programmets budgetförvaltning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3945/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Kostnaderna för att växla till euron

Kan kommissionen ge en ungefärlig beräkning av kostnaderna för att växla nationella sedlar och mynt till fysiska sedlar och mynt i euro, inklusive kostnaderna för att trycka sedlar, prägla mynt, ändra datasystemen och så vidare, i varje medlemsstat som deltar i euron. Kan kommissionen ange vilken procentandel detta belopp utgör av BNP?

Om kommissionen själv inte gjort några sådana beräkningar, kan den i så fall ange samtliga uppgifter som finns tillgängliga från den privata sektorn och från universitet och högskolor, samt i vilken utsträckning dessa är tillförlitliga?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(31 januari 2001)

Kommissionen har inte beräknat kostnaderna för övergången till euron.

Kommissionen anser att dessa kostnader, som bärs av det offentliga och privata ekonomiska aktörer, skall ses som en investering som har betydande övergripande ekonomiska fördelar tack vara att den gemensamma valutan införs.

I övrigt hänvisar kommissionen till den skriftliga frågan E-2741/00 från Theresa Villiers.(1)

(1) EGT C 89 E, 20.3.2001, s. 219.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2796/00

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(4 september 2000)

Ämne: Den högsta arvsskattesatsen för privatpersoner i varje land i Europeiska unionen

Skulle kommissionen kunna göra en tabell över de högsta arvsskattesatserna för privatpersoner, eller annan jämförbar skatt vid dödsfall, i varje land i Europeiska unionen?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2795/00, E-2796/00 och E-2797/00 ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(13 november 2000)

De tre frågorna gäller huvudsakligen beskattning av enskilda personer. Det finns stora skillnader i de olika medlemsstaternas sätt att lägga upp denna beskattning. Det har att göra med skatteskalornas progressivitet, definitionen av skattebaserna, skattebefrielse (t.ex. för vissa socialbidrag), skatteavdrag, såsom familjebidrag, samt särskilda system för kapitalinkomster och fast egendom. Med tanke på komplexiteten hos dessa frågor, som inte är harmoniserade på gemenskapsnivå, är det svårt att jämföra de specifika skattebestämmelserna i medlemsstaterna och dra slutsatser om skattebördan på grundval av den högsta marginalskattesatsen.

Kommissionen arbetar med att förbättra informationen om skattesystemen i medlemsstaterna. Som ett första steg har de nationella uppgifterna i Inventory of Taxes levied in the Member States of the European Union(1) uppdaterats (skattesatserna i procent den 1 januari 1999). De högsta statliga skattesatserna på privatpersoners inkomster samt respektive tröskelvärden för inkomsten, enligt uppgifter från medlemsstaterna, förtecknas nedan. I några länder tas det även ut regionala eller lokala skatter. Dessa kan vara ganska höga. Den högsta satsen för dessa regionala och lokala skatter kan vara högre än den högsta statliga skattesatsen.

>Plats fÄHor tabell>

De högsta skattesatserna för privatpersoners arvsskatt uppgår till följande:

>Plats fÄHor tabell>

Vidare beskattas realisationsvinster vanligtvis som inkomst för privatperson eller företag. Ett fåtal medlemsstater tar inte ut något skatt alls på realisationsvinster. Det finns en lång rad olika skattesatser för dessa intäkter.

(1) Nästa utgåva 2000 (läget per den 1 janauri.1999) kommer inom en snar framtid att offentliggöras. av Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3624/00

från Richard Corbett (PSE) till kommissionen

(22 november 2000)

Ämne: Utbetalning av familjebidrag till migrerande arbetstagare

Om en migrerande arbetstagare från Turkiet arbetar och bor i Österrike medan hans hustru och barn bor i Belgien, är det då myndigheterna i Österrike eller i Belgien som skall betala familjebidragen/barnbidragen?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(5 januari 2001)

Associeringsavtalet EEG-Turkiet och tilläggsprotokollet från 1970 innehåller vissa bestämmelser om social trygghet. Associeringsrådet antog 1980 i överensstämmelse med avtalet bestämmelser om tillämpning av sociala trygghetssystem på turkiska migrerande arbetstagare och deras familjemedlemmar, som är bosatta inom gemenskapen (beslut nr 3/80)(1).

Eftersom rådet ännu inte antagit kommissionens förslag om genomförande av vissa bestämmelser har frågan om enskilda personer direkt kan åberopa bestämmelserna i beslut nr 3/80 prövats vid EG-domstolen vid flera tillfällen. Enligt gemenskapslagstiftningen (domstolens dom av den 4 maj 1999 i mål C-262/96 Sema Sürül mot Bundesanstalt für Arbeit)(2) kan för närvarande turkiska medborgare, som omfattas av ovannämnda bestämmelser, åberopa den princip om likabehandling som finns i avtalet, när det gäller deras rätt till socialförsäkringsförmåner enligt medlemsstaternas nationella lagstiftning.

I den situation som nämns av parlamentsledamoten skall de berörda personernas eventuella rätt till barnbidrag (under förutsättning att den turkiska migrerande arbetstagarens hustru och barn också är turkiska medborgare) bedömas på grundval av den nationella lagstiftningen i Österrike och Belgien med vederbörlig hänsyn till tillämpningen av ovannämnda princip om likabehandling.

I praktiken innebär detta att en österrikisk eller belgisk institution skall likställa den turkiska migrerande arbetstagaren och hans familjemedlemmar med sina egna medborgare vid tillämpningen av sin egen nationella lagstiftning om barnbidrag.

(1) EGT C 110, 25.4.1983.

(2) Sml. 1999, s. I-2685.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4078/00

från Ioannis Souladakis (PSE) till kommissionen

(10 januari 2001)

Ämne: Stöd från EU för upprustning av kärnreaktorer

Inom ramarna för Europeiska unionens stöd till länderna i Östeuropa avseende förbättring av den funktionella säkerheten hos deras kärnreaktorer, vilka drivs med föråldrad teknik, har Europeiska kommissionen beslutat att bevilja anslag för detta ändamål till Bulgarien, Litauen och Slovakien, vilka är kandidatländer för anslutning till Europeiska unionen.

Hur långt har förfarandet kommit avseende detta ekonomiska stöd? I vilken utsträckning kan de mottagande länderna tillgodogöra sig anslagen? Vilken är kommissionens bedömning, på grundval av de resurser som länderna hittills tillgodogjort sig, när det gäller dessa resursers möjlighet att ge resultat för säkerheten beträffande kärnreaktorerna i de aktuella länderna?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(8 mars 2001)

Kommissionen har inom ramen för Phare-programmets finansiella instrument igångsatt särskilda stödprogram för avveckling av kärnkraftverk och följdåtgärder inom energisektorn, vilka inrättats för Bulgariens, Litauens och Slovakiens räkning. Programmen inleddes 1999 i Litauen och Slovakien och 2000 i Bulgarien som svar på de tre kandidatländernas åtaganden att avveckla kärnkraftverken Ignalina 1-2, Bohunice V1 respektive Kozloduy 1-4.

Huvuddelen av det finansiella biståndet ges genom internationella fonder för avvecklingsstöd, som Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD) har åtagit sig att förvalta. De tre fonderna inrättades i juni 2000. Bidragsgivarna inom respektive fond

kommer att hålla sina första möten i början av 2001; först ut är Kozloduy- och Ignalinafonderna. Mottagarländerna är i färd med att ingå ramavtal med fondförvaltaren och håller på att färdigställa projektplaneringen, vilket är nödvändiga förutsättningar för biståndet. Bulgarien och Litauen har nått längst i denna process. De tre stödprogrammen innehåller inga åtgärder för att direkt förbättra kärnreaktorernas säkerhet, utan har som mål att stödja en tidig stängning och avveckling av reaktorerna.

Som nämnt inleddes de tre särskilda programmen som ett svar på mottagarländernas åtaganden att stänga kärnkraftverken. Dessa politiska beslut gjorde det nödvändigt att utveckla projektförslag. Vid genomförandet av dessa program tillämpas alltså en omvänd ordning jämfört med mer traditionella program, där man utgår från projektförslag. Eftersom den projektplanering som skall lämnas till bidragsgivarna ännu inte är helt slutförd kan parlamentsledamotens fråga om i vilken utsträckning länderna tillgodogör sig biståndet inte besvaras vid denna tidpunkt. Programmen kommer indirekt att leda till att kandidatländernas kärnkraftsproduktion blir säkrare, eftersom de kommer att göra det möjligt för mottagarländerna att genomföra sina beslut om att i förtid stänga kärnreaktorer som inte anses kunna uppgraderas till en rimlig kostnad.