SKRIFTLIG FRÅGA E-0228/01

från Caroline Lucas (Verts/ALE) till kommissionen

(5 februari 2001)

Ämne: Handel, utveckling och EU:s skogspolitik

90 procent av världens 1,2 miljarder extremt fattiga personer det vill säga de som lever på en US-dollar eller mindre är ekonomiskt beroende av skogen, eller är i hög grad beroende av skogsresurserna. Hur tänker kommissionen se till att inga gemenskapsprojekt kan fortsätta utan att det görs en noggrann miljö- och socialkonsekvensbedömning, och att gemenskapsbidrag inte delas ut förrän samråd hållits, inte bara med mottagarländernas regeringar utan även med det civila samhället?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(6 april 2001)

Kommissionen är fullt medveten om att skogens resurser står för en stor del av jordens sämst gynnade befolkningsgruppers försörjning och att det är nödvändigt att se till att de projekt som den finansierar i utvecklingsländerna inte har en negativ inverkan på dessa resurser.

Från och med 1993 har kommissionen gradvis låtit alla förslag till utvecklingsprojekt genomgå en bedömning av projektets konsekvenser för miljön. För detta ändamål infördes en miljöhandbok i vilken de förfaranden och metoder på miljöområdet som gäller för samarbets- och utvecklingsprojekt inom ramen för Lomé IV beskrivs. En jämförbar metod har utvecklats för samarbetsprojekt med länderna i Latinamerika, Asien och Medelhavsområdet. Nya riktlinjer som rör integreringen av miljöaspekter och som innebär en sammanslagning av de båda tidigare dokumenten och ett framhävande av innehållet i desamma håller på att utarbetas och de första proven på deras tillämpning bör föreligga inom de kommande månaderna.

Syftet med riktlinjerna i dessa dokument är att fastställa om genomförandet av ett projekt riskerar att ha en skadlig inverkan på miljön. Om så är fallet, bör projektförslaget åtföljas av en bedömning av projektets konsekvenser och bedömningens utförlighet bör vara avhängig av projektets komplexitet. I en sådan bedömning, som skall vara oberoende, bör det vara möjligt att ge rekommendationer till särskilda åtgärder i syfte att förebygga eller minska projektets negativa inverkan på miljön eller, om denna inverkan är alltför stor, att dra slutsatsen att projektet inte bör finansieras. Det bör för övrigt påpekas att det i de nya riktlinjer som nu håller på att utarbetas rekommenderas att det, förutom en bedömning av projektets konsekvenser för miljön, görs en analys av de miljöförbättringar som projektet skulle kunna bidra till.

Miljökonsekvensbedömningen innebär slutligen samråd med berörda parter, i synnerhet de berörda befolkningsgrupperna. Samråd är nödvändiga för att få veta de berörda parternas ståndpunkter, såsom tillsynsorgan (nationella ministerier med ansvar för miljöskydd), icke-statliga organisationer, företrädare för den breda allmänheten och andra intressegrupper som berörs. För detta ändamål bör lämpliga och erkända metoder användas som garanterar att de deltagande parternas ståndpunkter faktiskt identifieras och beaktas.

Den process som rekommenderas i miljöhandboken är komplicerad och kräver betydande mänskliga resurser. Kommissionen strävar efter att tillämpa dess bestämmelser innan den fattar beslut om deltagande i finansieringen av utvecklingsprojekt.