ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-3035/01

från José Pomés Ruiz (PPE-DE) till kommissionen

(23 oktober 2001)

Ämne: Europeisk examen i psykomotorik

Den 17 april 1986 ingick Universitetet Pay et Pays del l'Adour (UPPA) ett avtal med Institutet för psykomotorik i Pau (IPP). Enligt detta avtal erhåller de elever som läst vid IPP genom UPPA franska statens diplom i psykomotorik.

Skolan Colegio Carlos III i Pamplona i Spanien ingick den 3 oktober 1990 ett avtal med IPP och sedan med UPPA, enligt vilket eleverna vid denna skola kan erhålla en universitetsexamen i psykomotorik inom ramen för ett europeiskt examensbevis utställt och garanterat av UPPA och IPP.

Efter avslutade studier erhöll de spanska studenterna en titel i form av ett intyg i stället för ett examensbevis, vilket har fått dem att väcka åtal mot Colegio Carlos III, något som inte anses vara i skolans intresse. UPPA och IPP tar avstånd från frågan.

Vad anser kommissionen om det sätt på vilket Universitetet Pau et Pays de l'Adour har agerat, med tanke på det avtal som ingåtts mellan de två centren och direktiven 89/48/EEG(1) av den 21 december och 92/51/EEG(2) av den 18 juni som beaktar ett allmänt system för ömsesidigt erkännande av examensbevis i medlemsstaterna?

(1) EGT L 19, 24.1.1989, s. 16.

(2) EGT L 209, 24.7.1992, s. 25.

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(21 november 2001)

Det finns två slags förfaranden, i olika syften, för erkännande av kvalifikationer: förfarandet för akademiskt erkännande och förfarandet för erkännande i yrkessyfte. Den första gäller erkännandet av en medlemsstat av akademiska kvalifikationer som någon fått i en annan medlemsstat, i syfte att låta denna person studera vidare. Förfarandet styrs huvudsakligen av nationell lag eller av avtal mellan medlemsstaterna.

Erkännande i yrkessyfte avser att underlätta fri rörlighet för anställda och egenföretagare inom gemenskapen. Det rör sig om att erkänna de kvalifikationer som krävs för att få tillträde till yrken i olika medlemsstater och detta regleras av gemenskapslagstiftningen(1). Syftet med detta förfarande är att personer som har alla nödvändiga kvalifikationer för att utöva ett visst yrke i en medlemsstat ska få tillträde till samma yrke i en annan medlemsstat. En förutsättning för tillämpningen av direktiven är att personen i fråga har alla kvalifikationer för att utöva yrket i den ursprungliga medlemsstaten (den medlemsstat där personen fått kvalifikationen).

Direktiven som nämns i den skriftliga frågan är därför inte tillämpliga i detta fall.

Frågan hänvisar inte till någon åtgärd av en stat utan till ett avtal mellan universitet. Frågans ämne faller utanför gemenskapens behörighet och bör behandlas via de befintliga sätten att få upprättelse på nationell nivå med ledning av nationell lag.

(1) Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, samt rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3023/01

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till kommissionen

(30 oktober 2001)

Ämne: Kommissionens åtgärder för erkännande och utbyte av återvändande emigranters körkort

Spanska emigranter som de senaste åren har återvänt från Latinamerika möter svåra problem i samhället och på arbetsmarknaden till följd av att de inte kan få sina körkort erkända, eftersom det i många fall inte finns något bilateralt avtal med ursprungsländerna för ömsesidigt erkännande och utbyte av körkort.

Europeiska unionen förfogar över ett direktiv av den 29 juli 1991, i vilket föreskrivs att körkort som utfärdats av tredje land inte kan bytas ut mot ett gemenskapskörkort annat än om det finns ett bilateralt avtal mellan berörda länder. Direktivet genomfördes i Spanien genom Reglamento General de Conductores [allmän förordning om bilförare], vilken godkändes genom kungligt dekret av den 30 maj 1997.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att bemöta problemet med erkännande och utbyte av körkort från tredje land och undvika de svåra nackdelar som drabbar emigranter som återvänder till länder som Spanien och inte kan förfoga över ett körkort, vilket ofta är oundgängligt för att kunna arbeta?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(18 december 2001)

Enligt artikel 1.2 i rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort(1) skall körkort som utfärdas av medlemsstater erkännas ömsesidigt. Erkännandet av körkort utfärdade av medlemsstater hänger samman med harmoniseringen av villkoren för utfärdande.

Körkort utfärdade i tredje land utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) behöver inte erkännas ömsesidigt. Även om ett körkort utfärdat av tredje land erkänns och byts ut mot ett gemenskapskörkort av en medlemsstat är inte övriga medlemsstater förpliktade att erkänna det gemenskapskörkort som utfärdats vid utbytet (i enlighet med artikel 8.6 i direktiv 91/439/EEG).

Det är de enskilda medlemsstaterna som själva avgör sin politik för bilateralt erkännande av körkort utfärdade av tredje land. När en innehavare av ett gemenskapskörkort förlägger sin permanenta bosättningsort till tredje land utanför EES är det de bilaterala avtalen som avgör om körkortet skall erkännas. Samma sak gäller erkännandet av körkort från tredje land för körkortsinnehavare som önskar förlägga sin permanenta bosättningsort till en medlemsstat.

Av flera olika skäl är förteckningen över tredje länder vars körkort erkänns på bilateral nivå för närvarande inte enhetlig. En sammanhållen gemenskapspolitik för erkännande skulle behöva baseras på objektiva kriterier, och detta skulle innefatta en utvärdering av standarden på körkortsproven, specifikationer för dokumentsäkerhet och andra körkortsrelaterade aspekter i ett stort antal tredje länder. För närvarande har kommissionen ingen möjlighet att genomföra detta.

(1) EGT L 237, 24.8.1991. Denna text är av betydelse för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3289/01 från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen. Tobakssubventioner.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 115 E , 16/05/2002 s. 0248 - 0248



SKRIFTLIG FRÅGA E-3289/01 från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen (27 november 2001) Ämne: Tobakssubventioner Hur mycket pengar har tilldelats tobaksproduktionen under vart och ett av de senaste tio åren? Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (20 december 2001) De sammanlagda gemenskapsstödbelopp som betalats till tobaksproducenter under EUGFJ:s tio senaste räkenskapsår (ett räkenskapsår löper f.o.m. den 16 oktober år n t.o.m. den 15 oktober år n+1) är följande: - 1991: 1 330 milj. ecu - 1992: 1 233 milj. ecu - 1993: 1 165 milj. ecu - 1994: 1 057 milj. ecu - 1995: 993 milj. ecu - 1996: 1 026 milj. ecu - 1997: 998 milj. ecu - 1998: 870 milj. ecu - 1999: 908 milj. euro - 2000: 988 milj. euro
SKRIFTLIG FRÅGA E-3110/01

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(13 november 2001)

Ämne: Tillämpningen av gemenskapslagstiftningen för offentlig upphandling

Vid Europeiska rådets möte i Nice beslutades det att Europeiska rådet i fortsättningen systematiskt skall hålla sina möten i Bryssel. Enligt uppgifter i pressen och i den tyska arkitekturtidskriften Bauwelt planerar Belgiens premiärminister tillsammans med den minister som svarar för byggnadsväsendet att det skall byggas ett nytt kongresscentrum i Bryssel där Europeiska rådets möten skall äga rum.

Trots att det ännu inte fastslagits var någonstans detta centrum skall byggas har det uppenbarligen dock bestämts vem som skall bygga det. Den berörda firman M. Jaspers & Partners, skall av premiärministern ha vidtalats att göra skisser till det nya kongresscentrumet. Någon offentlig upphandling lär alltså inte komma på frågan.

Ett sådant tillvägagångssätt stämmer inte överens med gemenskapslagstiftningen för offentlig upphandling.

1. Känner kommissionen till Belgiens planer på att inte ta hänsyn till gemenskapslagstiftningen för offentlig upphandling i samband med att det uppförs ett nytt kongresscentrum?

2. Är kommissionen av samma uppfattning som jag, nämligen att det vore bäst att det utlystes en arkitekttävling för ett sådant projekt, med tanke på hur det kommer att påverka stadsbilden i Bryssel?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(1 februari 2002)

Enligt parlamentsledamotens uppgifter skulle den belgiske premiärministern ha gett företaget Jaspers & Partners i uppdrag att upprätta ritningar till en ny byggnad för Europeiska rådets möten i Bryssel utan att något föregående anbudsförfarande förekommit. Detta skulle innebära en överträdelse av gemenskapsrätten på området för offentlig upphandling.

Av de uppgifter som kommissionen fått från de belgiska myndigheterna framgår det att ingenting hittills har gjorts för att genomföra projektet med att uppföra en ny byggnad för Europeiska rådets toppmöten i Bryssel. Byggplanen Espace de l'Europe som utarbetats av arkitektfirman M. Jaspers-J. Eyers & Partners-P. Cools har upprättats gratis på firmans eget initiativ. I ett sådant fall kan det inte handla om offentlig upphandling i gemenskapsdirektivens mening.

I alla händelser har de belgiska myndigheterna uttryckligen förbundit sig att respektera gemenskapsdirektiven och den belgiska lagstiftningen på området offentlig upphandling om det fattas beslut om att ett sådant arbete skall utföras.

På frågan om kommissionen delar uppfattningen att ett sådant projekt borde bli föremål för en arkitekttävling är svaret att det står de belgiska myndigheterna fritt att välja det förfarande som de finner lämpligast (arkitekttävling, tjänstekontrakt, kontrakt rörande arbete) så länge som den tillämpliga gemenskapsrätten följs. Eftersom den inte innehåller någon skyldighet att i vissa fall utlysa tävlingar, kan kommissionen inte uttala sig i frågan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2453/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(11 september 2001)

Ämne: Utvärdering av Europeiska socialfonden (ESF) utan korrekt redovisning

1. Kan kommissionen bekräfta att kravet på återbetalning av 447 miljoner NLG (mer än 200 miljoner euro), som utbetalats i stöd i Nederländerna från Europeiska socialfonden 19941996, är baserat på data från revisionsavdelningen

i det nederländska socialdepartementet? Enligt dessa data var 7 procent felaktigt anslagna, och ytterligare 34 procent var inte korrekt redovisade, varför kommissionen fann att 41 procent måste anses vara utbetalade utan korrekt underlag.

2. Med utgångspunkt från kommissionens data eller bedömningar: vilken procentandel av ESF:s stöd användes till att bevara existerande organisationer i Nederländerna, särskilt den som arbetar med sysselsättningsstöd, Arbeidsvoorziening, där ESF:s medel fick kompensera nationella nedskärningar?

3. På vilken basis skiljer kommissionen eller skiljer inte- mellan felaktiga utbetalningar och utbetalningar utan korrekt underlag?

4. Betraktar kommissionen nu summan 200 miljoner euro som definitiv, om den nederländska regeringen inte kan redovisa de 34 procent som kan ha utbetalats korrekt, men som saknar korrekt redovisning?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(29 oktober 2001)

1. Beräkningen enligt artikel 24(1) grundar sig på redovisningsrapporten från ministeriet för sociala frågor och sysselsättning, även om det också framgått tydligt av kommissionens kontrollrapporter att oegentligheterna är systematiska. Kommissionen hänvisar till sitt svar på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-2451/01(2) och till förteckningen över kontrollrapporter i det.

2. Kommissionen har inga hypoteser när det gäller det förmodade missbruket av Europeiska socialfondens (ESF) stöd för att bevara existerande organisationer i Nederländerna. Kommissionen granskar ESF:s alla utgifter uteslutande med utgångspunkt i förordningen om strukturfonderna.

3. Projekt har avslagits antingen för att den redovisade utgiften inte är stödberättigande eller för att det inte kan påvisas att utgiften är stödberättigande. Båda fallen är exempel på oegentligheter som särskilt nämns i förordningen om strukturfonderna.

4. Kommissionen har begärt att de nederländska myndigheterna skall lägga fram bevis för att kommissionens påstående enligt artikel 24 är omotiverat.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 4253/88 av den 19 december 1988 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 2052/88 om strukturfondernas uppgifter och effektivitet och om samordningen av deras verksamhet dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamhet EGT L 374, 31.12.1988.

(2) Se s. 87.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2485/01

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(5 september 2001)

Ämne: Uppskjutning av internationella adoptioner i Rumänien

Myndigheterna i Rumänien har från och med den 21 juni 2001 och på grundval av sitt beslut nr. 55 skjutit upp de internationella adoptionsförfarandena under ett år.

I enlighet med artikel 2 i ovan angivna beslut kommer denna uppskjutning dock inte att påverka de rättsliga adoptionsförfaranden som rör ärenden i vilka den rumänska adoptionskommittén redan har fattat beslut om tilldelning av barn fram till den 14 december 2000. De rumänska myndigheternas beslut nämner emellertid inte alls de ansökningar för internationell adoption som senast detta datum har godkänts men som ännu inte har åtföljts av en tilldelning av barn. På grund av detta har, bara i Spanien, 1 200 adoptionsansökningar skjutits upp, vilket hindrar 1 200 rumänska barn från att komma ut ur den misär de lever i och bli en del av de stabila och välmående familjeförhållanden som 100 familjer i Galicien kan erbjuda.

Känner kommissionen till denna situation?

Anser inte Europeiska kommissionen att de ansökningar som redan har godkänts skall fullföljas, med alla nödvändiga garantier, med tanke på barnens nuvarande situation och de gynnsamma förhållanden som de spanska ansökarfamiljerna erbjuder?

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit eller tänker kommissionen vidta i detta ärende?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(5 oktober 2001)

Kommissionen ber att få hänvisa parlamentsledamoten till sitt svar på den skriftliga frågan E-2240/01 från María Rodríguez Ramos m.fl.(1).

(1) Se s. 18.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3102/01

från Yasmine Boudjenah (GUE/NGL) till rådet

(15 november 2001)

Ämne: Leverans till tredje land av utrustning som kan användas för internt förtryck

Rådet har redan antagit förordningar för att förbjuda leverans till vissa tredje länder av utrustning som kan användas för internt förtryck. Detta var till exempel fallet för Indonesien i oktober 1999.

Avser inte rådet att anta denna typ av förordningar när det gäller länder som utövar internt förtryck? Detta gäller till exempel Turkiets behandling av den kurdiska befolkningen eller Marockos behandling av den sahariska befolkningen.

Svar

(18 februari 2002)

1. Rådet har aldrig förelagts den fråga som den ärade parlamentsledamoten tar upp när det gäller de nämnda länderna. I vilket fall som helst erinrar rådet om att det den 16 september 1999 antog gemensam ståndpunkt 1999/624/GUSP på grundval av artikel 15 i EU-fördraget, i vilken det i artikel 2 föreskrivs följande: Leverans till Republiken Indonesien av utrustning som skulle kunna användas till nationell repression eller terrorism kommer att förbjudas.

2. I den tredje årliga rapporten enligt tillämpningsbestämmelse 8 i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport, som rådet noterade den 19 november 2001, har medlemsstaterna fastställt ett antal riktlinjer beträffande de ämnen som bör bli föremål för beslut eller överväganden inom en nära framtid. Bland de av medlemsstaterna beslutade riktlinjerna ingår att man måste uppnå ett definitivt antagande av ett kontrollsystem för export av icke-militär säkerhetsutrustning och polisutrustning.

I detta hänseende har kommissionen nyligen förutskickat ett förslag till gemenskapsmekanism för exportkontroll av sådan icke-militär utrustning som skulle kunna användas till nationell repression.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2540/01

från Ioannis Souladakis (PSE) till rådet

(20 september 2001)

Ämne: Återuppbyggnad av väg- och järnvägsnät

Vid Natos bombningar av Jugoslavien förstördes det vägnät som tidigare förband Grekland med Centraleuropa, vilket utgår från Thessaloniki och går genom f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Jugoslavien, Kroatien, Slovenien, Ungern och Österrike. I dagsläget är endast 53 procent av dess totala längd möjlig att använda. Järnvägsnätet har skadats på samma sätt, och endast 52 procent av dess totala spårlängd går att bruka.

Har rådet undersökt vilka negativa inverkningar förstörelsen av näten och de påföljande transportsvårigheterna har haft på Europeiska unionens medlemsstater?

Har rådet några förslag till hur återuppbyggnaden av de förstörda väg- och järnvägsnäten skall genomföras, med specifika kostnadsberäkningar och tidsplaner för att åtgärda de skador som åsamkats dessa nät, och varifrån kommer dessa medel i sådana fall att hämtas?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2540/01 och E-2542/01

(12 februari 2002)

Rådet har vid flera tillfällen under de senaste åren betonat vikten av EU:s regionala strategi gentemot Balkanregionen. Inom ramen för rådet och stabilitetspakten, där Europeiska unionen är en drivande kraft, har det flera gånger erinrats om behovet av en effektiv regional infrastruktur, särskilt på transportområdet och inom elförsörjningen.

När det gäller återuppbyggnaden av väg- och järnvägsnäten och närmare bestämt det nät som förbinder Grekland med Centraleuropa (X-korridoren) och möjligheten att bidra till genomförandet av eventuella prioriterade projekt, som lagts fram av de berörda staterna, uppmanas den ärade parlamentsledamoten att vända sig direkt till kommissionen.

Vad gäller elförsörjningsnäten erinrar rådet den ärade parlamentsledamoten om att en förstärkning av elförbindelserna mellan Grekland och Albanien, respektive Bulgarien och f.d. Jugoslavien, inbegripet återupprättandet av förbindelserna med den norra delen av f.d. Jugoslavien och UCPTE-nätet, är en del av projekten av gemensamt intresse i beslut 1254/96/EG, ändrat genom beslut 1741/1999/EG, om en serie riktlinjer för transeuropeiska nät inom energisektorn.

I förordning (EG) 2236/95, ändrad genom förordning (EG) 1655/1999, fastställs för övrigt de allmänna reglerna för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät. I artikel 15.2 i den sistnämnda förordningen föreskrivs att kommissionen och de berörda medlemsstaterna (skall) systematiskt följa upp hur långt projekten har framskridit, vid behov i samarbete med Europeiska investeringsbanken eller andra lämpliga organ.

Den ärade parlamentsledamoten uppmanas därför att informera sig hos ovan nämnda organ om den aktuella situationen.

Beträffande den tredje strecksatsen i den ärade parlamentsledamotens fråga, vill rådet understryka att den inte faller under dess behörighet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3448/01

från Mark Watts (PSE) till kommissionen

(21 december 2001)

Ämne: Export av levande djur till tredje land

Skulle kommissionen kunna besvara följande angående levande nötkreatur som exporterades från gemenskapen till tredje land under 2000:

1. Hur många nötkreatur exporterades för a) slakt, b) ytterligare gödning och c) avel?

2. Hur många nötkreatur i var och en av dessa kategorier exporterades från varje enskild medlemsstat?

3. Hur många nötkreatur i var och en av dessa kategorier exporterades från varje enskild medlemsstat till varje enskilt tredje land?

Svat från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(25 januari 2002)

Kommissionen översänder direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat en tabell där de begärda uppgifterna finns.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2763/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(9 oktober 2001)

Ämne: Moms på utbytesresor

I februari 1999 rapporterades i svensk press att ett fall i EU-domstolen kan leda till att språkföretagen tvingas lägga moms på alla utbytesresor för ungdomar till USA och andra länder. I Sverige år 1999 betalade inte språkreseförmedlarna moms på så kallade utbytesår. Dessa har betraktats som kulturellt utbyte och lyder därför under andra regler än exempelvis kortare språkresor. Tvingas språkreseföretagen lägga moms på utbytesår så innebär det givetvis höjda priser, vilket hämmar kulturellt utbyte och integration som EU-projektet i sig sägs handla om.

Följer kommissionen händelseutvecklingen i detta fall och är kommissionen av den åsikten att utbytesresor skall vara momsbelagda?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(12 november 2001)

Kommissionen har inga uppgifter som tyder på att ett mål som gäller tillämpning av mervärdesskatt (moms) på utbytesresor för ungdomar skulle ha anhängiggjorts vid EG-domstolen.

När det gäller frågan om dessa resor bör påföras moms bör det noteras att svaret beror på de särskilda omständigheterna och villkoren för resorna. I avsaknad av närmare uppgifter är det inte möjligt att ge ett definitivt svar på frågan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2922/01

från Markus Ferber (PPE-DE) till kommissionen

(17 oktober 2001)

Ämne: Sjösäkerhet

Till EU:s planer för trafiksäkerheten hör åtgärdspaketet Erika I, i vilket ingår rådets och parlamentets förordning om att snarast införa dubbla skrov för tankfartyg. Denna förordning överensstämmer dock inte med Internationella sjöfartsorganisationens regler.

Kommissionen har föreslagit att man på egen hand skall anta denna förordning om ingen samordning med Internationella sjöfartsorganisationen är möjlig.

Kan EU inom sjösäkerhetsområdet utfärda bestämmelser som står i strid med Internationella sjöfartsorganisationens regler?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(3 december 2001)

Kommissionen betonar att åtgärderna för tankfartyg med enkla skrov överensstämmer med internationell rätt. I samband med detta påpekar den att dess ursprungliga förslag, liksom den strategi som följs av rådet och parlamentet, bör ses som bestämmelser som syftar till att man fastställer ett villkor för att få tillträde till medlemsstaternas hamnar eller inre vattenvägar.

Vad gäller uppföljningen av det ursprungliga förslaget påpekar kommissionen att, till följd av ett beslut i Kommittén för skydd av den marina miljön (MEPC) i Internationella sjöfartsorganisationen (IMO), har tidsplanen för utfasningen av oljetankfartyg med enkelskrov, i stora drag bringats i överensstämmelse med den som kommissionen förordat. I enlighet med detta och efter parlamentets yttrande har kommissionen ändrat sitt ursprungliga förslag(1) i syfte att anpassa sitt förslag till IMO:s nya regler.

Efter ett positivt yttrande från parlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism vid dess möte den 9,10 och 11 oktober 2001 om rådets gemensamma ståndpunkt från den 7 augusti 2001 bör den nya förordningen antas före årets slut.

Med tanke på att sjöfarten är världsomspännande anstränger sig unionen för att anpassa sina bestämmelser till IMO:s. Det är emellertid inte uteslutet att den, om så är nödvändigt, antar bestämmelser som går utöver IMO.s, i enlighet med fördragets juridiska grund.

(1) KOM(2000) 848 slutlig.