SKRIFTLIG FRÅGA E-3910/97 från Hiltrud Breyer (V) till kommissionen (11 december 1997)

Ämne: Sevesodirektivet

Vad beträffar kraven på miljöskydd och verksamheters säkerhet är direktiven

- om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt av den 27 juni 1985 (85/337/EEG) ((EGT L 175, 5.7.1985, s. 40. )),

- om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar av den 24 september 1996 (96/61/EG) ((EGT L 257, 10.10.1996, s. 26. )), och

- om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår av den 9 december 1996 (96/82/EG) ((EGT L 10, 14.1.1997, s. 13. ))

av grundläggande betydelse. De två sistnämnda direktiven skall genomföras av medlemsstaterna senast 1999. Under de diskussioner detta har utlöst har ett antal ståndpunkter framförts som ger upphov till följande frågor till kommissionen.

Direktiv 85/337/EEG kräver inom ramen för ett tillståndsförfarande att det i samband med vissa projekt genomförs en bedömning av de miljöeffekter som kan förväntas. Direktiv 96/61/EG kräver att ingen ny anläggning tas i drift utan tillstånd och att befintliga anläggningar på samma sätt uppfyller villkoren i artikel 3. Artiklarna 6 och 3 kräver att det företes bevis för att de nödvändiga åtgärderna vidtagits för att förebygga och begränsa följderna av olyckshändelser innan tillstånd utfärdas.

Skall medlemsstaterna genomföra dessa bestämmelser på ett sådant sätt att det under tillståndsförfarandena för anläggningar, som omfattas av alla tre direktiv, skall hänvisas till de delar av den säkerhetsrapport som skall läggas fram enligt artikel 9 i direktiv 96/82/EG vilka avser sådana anläggningar i enlighet med bilaga II i direktivet, eller kan medlemsstaterna bestämma att tillståndsförfarandena enligt direktiven 85/337/EEG och 96/61/EG skall genomföras på grundval av andra dokument som hänför sig till de nämnda skyldigheterna?

Skall medlemsstaterna genomföra direktiven på ett sådant sätt att den granskning av säkerhetsrapporterna som anges i artikel 9.4 och 9.10 i direktiv 96/82/EG sker oberoende av de tillståndsförfaranden som krävs enligt de båda först nämnda direktiven ovan, eller innebär artikel 7 i direktiv 96/61/EG att direktiv 96/82/EG skall genomföras på ett sådant sätt att denna granskning sker inom ramen för det samordnade förfaringssättet för att utfärda tillstånd?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3909/97 och E-3910/97 ingivna av Ritt Bjerregaard för kommissionen (19 februari 1998)

De tre nämnda rådsdirektiven om miljöriskbedömning, samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar samt riskerna i samband med storolyckor där farliga ämnen ingår, har inte utarbetats enligt en gemensam ¨mall¨ - dvs. kommissionen har inte utformat och planerat dem som ett enhetligt komplex.

Kommissionen har emellertid, när den utarbetat gemenskapens lagstiftning inom miljöområdet, sett till att de olika rättsakterna inte innehåller några bestämmelser som motsäger varandra. Definitioner, t.ex. av begreppet ¨anläggning¨, anpassas i varje enskilt fall till målsättningen med den aktuella rättsakten och behöver alltså inte nödvändigtvis vara identiska.

Ansvarsfördelningen mellan gemenskapen och medlemsstaterna ger medlemsstaterna en viss handlingsfrihet vid genomförandet av gemenskapslagstiftningen. Tack vare detta manöverutrymme är det möjligt att beakta nationella skillnader i rättslig och administrativ struktur. Medlemsstaterna kan följaktligen besluta att införliva de berörda rättsakterna var för sig i den nationella lagstiftningen. Det skulle därmed i princip vara tillåtet att det i medlemsstaterna krävs olika dokument (t.ex. säkerhetsrapporter) och skilda kontroller för utfärdande av olika tillstånd.

Om denna metod är den lämpligaste är naturligtvis en annan fråga. Genom att samma dokument kan användas för konsekvensbedömningar, driftstillstånd inom ramen för direktiv 96/61/EG och tillstånd inom ramen för Seveso II-direktivet (rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår) underlättas förfarandet avsevärt, vilket kan innebära en kostnadsbesparing för såväl sökanden som förvaltningarna. Det vore alltså både möjligt och önskvärt med ett gemensamt godkännande av de anläggningar som omfattas av de tre direktiven. Direktiv 96/61/EG har förresten fungerat som en nödvändig drivfjäder för att utöka den samordnade bedömningen av miljökonsekvenserna med ett övergripande tillvägagångssätt för tillståndsförfarandet.

Redan i mars 1997 organiserade kommissionen ett seminarium i Bryssel vid vilket man närmare granskade beröringspunkterna mellan de ovannämnda rättsakterna och undersökte möjligheten att använda en harmoniserad ansökan inom ramen för tillståndsförfarandet. Kommissionen kommer även i fortsättning att uppmuntra medlemsstaterna att använda en enhetlig metod och att försöka bistå dem med detta. Nätet för införande och tillämpning av gemenskapens miljölagstiftning (IMPEL) har likaså inkluderat denna fråga i sitt verksamhetsprogram för 1998.