SKRIFTLIG FRÅGA E-0059/01

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(22 januari 2001)

Ämne: Omfördelning av EU:s strukturfonder

I kommissionens svar på frågorna E-2705/99 och E-2706/99(1) sägs att en medlemsstat i enlighet med bestämmelserna för strukturfonderna kan låta gemenskapsanslag som är avsedda för ett visst program gå till ett annat program eller föra över dem till en annan fond. Ett anslag eller delar av ett anslag kan också gå tillbaka till kommissionen som kan låta det gå till en annan medlemsstat eller till andra syften, beroende på vad som är lämpligast. Många medlemsstater har enligt kommissionen utnyttjat ett eller flera av dessa alternativ. Ett belopp (från det finansiella instrumentet för utveckling av fisket) som återbetalats av Förenade kungariket har enligt kommissionen inte gått till någon annan medlemsstat utan i stället använts för att skapa balans i gemenskapens budget för 1999.

1. Vilken rättslig grund gör det möjligt för en medlemsstat att föra över gemenskapsmedel till en annan fond eller betala tillbaka dem till kommissionen?

2. Vilken rättslig grund ger kommissionen rätt att efter eget skön omfördela återbetalda medel till en annan medlemsstat eller använda dem i andra syften?

3. Hur stora belopp har hittills betalats tillbaka av respektive medlemsstat inom ramen för det finansiella instrumentet för utveckling av fisket under programperioden 19941999?

4. Vad hände sedan med dessa återbetalda medel och vilka kriterier tillämpades?

5. Hur mycket omfördelades till respektive medlemsstat, och vilka kriterier tillämpades?

6. Anser inte kommissionen att dessa återbetalda medel borde omfördelas till de medlemsstater som behöver dem, och som fullt ut och på ett korrekt sätt utnyttjar de gemenskapsmedel som de tilldelats från början, så att man håller fast vid de mål som sattes upp vid beviljandet av medlen?

(1) EGT C 330 E, 21.11.2000, s. 42.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 mars 2001)

1. Möjligheten att göra överföringar mellan gemenskapens finansiella källor stod uttryckligen i artikel 25.5 i rådets förordning (EEG) nr 4253/88 av den 19 december 1988(1), i dess ändrade lydelse genom rådets förordning (EEG) nr 2082/93 av den 20 juli 1993 om ändring av förordning (EEG) nr 4253/88 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 2052/88 om samordningen av de olika strukturfondernas verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamheter(2). En ändring kunde ske inom ramen för partnerskapet mellan kommissionen och medlemsstaterna i syfte att se till att användningen av stöd från Strukturfonderna övervakades effektivt och skedde i enlighet med förfarandet i ovan nämnda punkt 5.

Denna möjlighet är tillämplig inom ramen för rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(3), särskilt enligt artiklarna 34.3 och 35.3 g.

Förfarandena för ändringar av en gemenskapsstödram ingår i de gemenskapsstödramar för varje enskild medlemsstat som offentliggörs av kommissionen.

2. Kommissionen är skyldig att se till att de ekonomiska bidrag som beviljas för att genomföra strukturfondernas mål används på bästa sätt. Kommissionen omfördelar enligt detta effektivitetskriterium de belopp som en medlemsstat har beslutat att inte göra åtaganden för och använder dem för uppgifter inom ramen för strukturfonderna.

3. Under den programperiod som avslutades den 31 december 1999 var det flera samlade programdokument för mål 5a fiske som inte tagit allt tillgängligt stöd från gemenskapen i anspråk.

Motsvarande anslag inom ramen för Fonden för fiskets utveckling (FFU) minskades enligt följande:

- Danmark: 12,25 miljoner euro.

- Italien: 25 miljoner euro (omfördelade till gemenskapsstödramen mål 1 Italien).

- Nederländerna: 2,5 miljoner euro (omfördelade till fiske inom programdokumentet mål 1 Flevoland).

- Förenade kungariket: 28,63 miljoner euro.

Alla övriga planerade programdokument inom mål 5a fiske utnyttjade tillgängliga anslag från FFU i sin helhet, inbegripet resultatet av indexregleringen. För samtliga dessa anslag gjordes åtaganden på gemenskapsninvå.

Övriga anslag från FFU fördelades inom mål 1-program. Om anslagen inte utnyttjas helt är det den högsta chefen för förvaltningsmyndigheten för programmen som skall omfördela icke utnyttjade anslag. Dessa beviljas antingen andra operativa program inom ramen för samma gemenskapsstöd eller andra prioriterade områden inom samma regionala samlade programdokument omfattande flera fonder.

4. Först och främst måste terminologin preciseras eftersom uttrycket återbetalda medel skulle kunna skapa förvirring. De omfördelningar, eller icke-fördelade medel, som det handlar om måste förstås utifrån den vägledande finansiella programplanering som följde av budgetplanen från Edinburgh. I flertalet fall handlar det alltså om en del av den vägledande programplaneringen som inte genomförts enligt den ursprungliga programplaneringen men där själva omfördelningen skedde före rättsliga beslut om åtaganden (kommissionens beslut om bidrag från fonderna) och budgetåtaganden. I några fall ledde omfördelningarna till en ändring av det rättsliga beslutet om åtagande och till att medel frigjorts (till exempel när det gäller program med en enda utbetalning). Omfördelningarna innebar däremot inte att bidragen återgick till gemenskapsbudgeten.

I allmänhet har dessa omfördelningar skett inom en medlemsstat och på begäran av densamma. I flera fall har omfördelningarna genomförts mellan regioner inom ett och samma målområde eller initiativ. Omfördelningar har också kunnat ske mellan olika initiativ inom en och samma region. I båda fallen förblir anknytningen till den ursprungliga programplaneringen tydlig. Medlemsstaterna har ibland haft önskemål om att göra en mera omfattande omfördelning. Det gäller bland annat det fall som nämns i punkt 3 ovan, nämligen då Italien ville utöka programmen för de regioner i de centrala delarna av landet som drabbades av en jordbävning.

Det är mycket ovanligt med ändringar av programplaneringen mellan medlemsstaterna och dessa berörde under referensperioden framför allt finansieringen av gemenskapsinitiativet Peace som planerades och för vilket åtaganden gjordes, när det gäller utbetalningen på 100 miljoner euro för 1999, med hjälp av en avgift på programplaneringen för gemenskapsinitiativen i samtliga medlemsstater.

Slutligen har vissa medlemsstater, vilket parlamentsledamoten framhåller genom att citera kommissionens tidigare svar, avstått från en del av sina ursprungliga anslag, i allmänhet motsvarande indexregleringen av de sista utbetalningarna, utan att det skedde någon omfördelning. Som kommissionen redan haft anledning att framhålla är dessa belopp marginella i förhållande till de samlade anslagen för 19941999 men bidrog faktiskt till att minska underskottet 1999 mellan budgetanslagen och programplaneringen, som parlamentsledamoten själv nämner. Underutnyttjandet av budgetanslagen för 1998 kunde, till skillnad från tidigare budgetår, inte leda till motsvarande höjning av de övre gränserna i budgetplanen i slutet av perioden (19941999), vilket kommissionen redan förklarat. Eftersom programmen och programplaneringen sträcker sig över flera år och eftersom det inte finns några

årliga begränsningar för dessa till skillnad från budgeten, översteg beloppen i programplaneringen de tillgängliga budgetmedlen och denna skillnad motsvarade underutnyttjandet av anslag i budgeten 1998. Det faktum att vissa medlemsstater inte bedömde det möjligt att ta hela det belopp som angavs i den vägledande programplaneringen i anspråk löste problemet. Detta ledde till att det inte fanns några icke-utnyttjade eller tillgängliga budgetanslag för en ytterligare omfördelning i slutet av perioden.

5. Som nämnts i punkt 4 ovan har omfördelningarna vanligen skett inom en medlemsstat. Det rör sig oftast om obetydliga belopp men omfördelningarna har varit ganska många till antalet, i synnerhet under 1999. Den enda omfördelningen mellan medlemsstater värd att nämna är den som gällde programmet Peace och ett belopp på 100 miljoner euro. Denna omfördelning berörde samtliga medlemsstater.

6. Det faktum att det inte fanns några tillgängliga nettobelopp i slutet av perioden (se punkt 4) och att det belopp som omfördelades inte var så högt samt, framför allt, den logiska grunden i strukturfondernas programplanering gav inte kommissionen någon möjlighet att låta de omfördelade beloppen spela en central roll för att stärka fondernas genomslagskraft eller effektivitet. Man kan ändå anta att syftet med de omfördelningar som medlemsstaterna ansökt om var att bemöta ett behov som blivit starkare eller en större möjlighet att utnyttja anslag och således ett tecken på just det som parlamentsledamoten efterlyser.

(1) EGT L 374, 31.12.1988.

(2) EGT L 193, 31.7.1993.

(3) EGT L 161, 26.6.1999.