ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1444/01

från Fernando Fernández Martín (PPE-DE) till kommissionen

(11 maj 2001)

Ämne: Förvaltning av Europeiska socialfonden på Kanarieöarna

Denna fråga hänger samman med den skriftliga frågan E-2331/00 och det svar som gavs den 13 oktober 2000(1).

Ovannämnda svar har föranlett en häftig politisk debatt som i stor utsträckning har återgetts i den kanariska regionalpressen. I denna debatt har det kommit fram att José Carlos Mauricio, språkrör för den parlamentariska CC-gruppen i Spaniens deputerandeförsamling, enligt egen utsago förra veckan (sic) sammanträdde med kommissionsledamot Ana Diamantopoulou. Vid detta möte lär Diamantopoulou ha tillkännagett officiellt att Europeiska kommissionen utarbetat en rapport om förvaltningen av de europeiska sysselsättningsfonderna (som det står i texten), genom vilken Kanarieöarnas regionala regering ges absolution, eftersom man i Bryssel, enligt rapporten, endast lyckats finna administrativa felaktigheter som är mycket vanliga i alla medlemsstater inom EU med höga arbetslöshetssiffror, nämligen Spanien, Italien, Portugal och Grekland. Sådana felaktigheter skulle, enligt Mauricios version av vad kommissionsledamoten sagt, vara oegentligheter av administrativ art som uppkommit på grund av obetänksamhet vid utnyttjandet av fonderna.

Kan kommissionsledamot Diamantopoulou mot bakgrund av ovanstående informera mig och/eller bekräfta, i kommissionens namn, huruvida det förekommer någon rapport eller studie eller något annat dokument som sammanställts nyligen på uppdrag av Europeiska kommissionen rörande förvaltningen av program och/eller projekt på Kanarieöarna som finansieras genom Europeiska socialfonden?

Stämmer det, som det påståtts i pressen, att kommissionsledamot Diamantopoulou hävdat att det i länder som Spanien, Italien, Portugal och Grekland ofta förekommer administrativa felaktigheter eller andra oegentligheter vid förvaltningen av medel från Europeiska socialfonden?

(1) EGT C 103 E, 3.4.2001, s. 120.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(18 juni 2001)

Kommissionen kan informera parlamentsledamoten om att det inte nyligen har utarbetats någon rapport eller studie som rör förvaltningen av program eller projekt på Kanarieöarna som finansierats genom Europeiska socialfonden.

Kommissionen kan dessutom bekräfta att den ledamot av kommissionen som är ansvarig för sysselsättning och socialpolitik inte har gjort något uttalande om Kanarieöarna. Hon har däremot upprepade gånger och vid flera tillfällen nämnt att det kan finnas oegentligheter i medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1780/01

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(15 juni 2001)

Ämne: Samarbete i narkotikafrågor med Latinamerika

Efter sex års existens och efter en grundlig reform av såväl mål som arbetsmetoder har Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (EONN) kommit att framstå som ett verkligt integrerat system för information om narkotika och om den narkotikapolitik som förs i unionens medlemsstater.

Såväl unionens kandidatländer som andra tredje länder behöver detta organ eftersom det innebär en verklig möjlighet att exportera kunskap och erfarenheter på detta område. EONN är redan i stånd att tillfredsställa detta krav från kandidatländerna, efter att dess stagar ändrats för detta ändamål och nödvändiga personalresurser ställts till dess förfogande genom Phare-programmet, men samma sak kan inte sägas i förhållande till andra tredje länder, i synnerhet Latinamerika. För denna kontinent har all information som berör narkotika en prioriterad ställning i samarbetet med EU. EONN har varken de rättsliga medlen eller de resurser som behövs för att tillfredsställa detta krav och för att samarbeta direkt med Latinamerika.

Kan kommissionen i detta sammanhang tillhandahålla följande:

1. en förteckning över de länder i Latinamerika, Afrika och Asien som har ansökt om samarbete med EU i fråga om narkotikainformation i syfte att inrätta nationella och/eller regionala narkotikacentrum?

2. en förteckning över och beskrivning av de projekt den avser att genomföra på detta område samt en angivelse av tillgängliga medel?

3. en förteckning över de EU-organ den har valt ut för att genomföra dessa projekt samt urvalsförfarande, urvalskriterier etc.?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(1 augusti 2001)

Kommissionen hänvisar till det svar som den givit på den fråga som parlamentsledamoten ställt om narkotikasamarbetet med Latinamerika, särskilt när det gäller frågor som rör Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (P-1768/01)(1).

Fram till dags dato har endast Venezuela ansökt om att få samarbeta med EU när det gäller narkotikainformation.

Endast ett projekt med ett kontrollcentrum håller på att utvecklas i tredjeländer, om man undantar kandidatländerna. Det rör sig då om centrumet i Venezuela, till vilket kommissionen planerar att bidra med 1 950 000 euro.

En förteckning över de EU-organ som kommissionen valt ut för att genomföra projektet har ännu inte upprättats och den venezuelanska regeringen och kommissionen måste dessutom komma överens om hur projektet skall genomföras.

(1) EGT C 350 E, 11.12.2001, s. 223.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0411/01

från Paul Rübig (PPE-DE) till kommissionen

(15 februari 2001)

Ämne: Diskriminering vid beskattningen av uthyrning av arbetskraft från övriga delar av gemenskapen

Hittills gällde i Österrike också för företag som hyrde ut arbetskraft att den kommunalskatt som skulle betalas beräknades på summan av arbetslönerna. Från och med den 1 januari 2001 skall, enligt artikel 20 i lagen som åtföljer budgeten 2001 (Budgetbegleitgesetz 2001, BGBl I 142/2000), ett företag som anlitar arbetskraft som

hyrts in från ett personaluthyrningsföretag betala 70 procent i kommunalskatt av kostnaderna för inhyrningen av denna arbetskraft. Eftersom detta innebär att bland annat också lönebikostnaderna och en vinstmarginal räknas in i grunderna för beskattningen blir följden att kommunalskatten kommer att stiga till minst det dubbla.

En arbetstagare som av ett personaluthyrningsföretag med säte någon annanstans inom EU än i Österrike hyrts ut till ett österrikiskt företag för att utföra arbete inom landet kommer vid beräkningen av kommunalskatten att behandlas väsentligt sämre än en arbetstagare som direkt anställts av detta österrikiska företag.

Också i så fall att detta ovannämnda österrikiska företag till exempel ger ett inhemskt företag i elbranschen i uppdrag att utföra en reparation är den kommunalskatt som skall betalas mycket lägre än om reparationen görs av en elmontör som ställts till förfogande av ett personaluthyrningsföretag med säte någon annanstans inom EU än i Österrike.

Är det enligt gemenskapsrätten tillåtet att på det här sättet diskriminera personaluthyrningsföretag med säte någon annanstans inom EU än i Österrike och lägga hinder i vägen för dem inom konkurrensen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(15 maj 2001)

Reglerna för kommunalskatt omfattas av den österrikiska förbundslagstiftningen. Eftersom det inte finns några särskilda gemenskapsbestämmelser står det Österrike fritt att göra en politisk bedömning beträffande skatten. Medlemsstaterna måste dock följa de allmänna principerna i gemenskapslagstiftningen, inbegripet förbudet mot diskriminering. I den situation som parlamentsledamoten hänvisar till förekommer det inte någon diskriminering av utländska bemanningsföretag jämfört med anställda i Österrike eftersom förhållandena inte är jämförbara: endast bemanningsföretagens situation är jämförbar. I österrikisk lag föreskrivs inte olika behandling av sådana företag beroende på om de har sitt säte utomlands eller i Österrike. Kommissionen antar därför att det inte huvudsakligen är utländska företag som beskattas hårdare.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1757/01

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(15 juni 2001)

Ämne: Stöd till portugisiska olivodlare vars odlingar skadats vid dålig väderlek

Det oväder som nyligen drabbade Portugal blev särskilt kännbart för en del av landets jordbrukare. I synnerhet olivodlare såg sin senaste skörd minskad med 60 till 70 procent, vilket medförde att de värst drabbade regionerna, Trás-os-Montes och Alto Douro, av regeringen klassades som katastrofområden

Ännu har dock inte dessa odlare - huvudsakligen småbrukare - mottagit någon som helst ersättning för sin förlorade inkomst. Trots att den förfelade skörden inneburit stora förluster för de områden där olivodling utgör huvudnäringen har regeringen nöjt sig med att erbjuda de drabbade subventionerade lån.

Därmed står odlarna utan både ersättning för den förlorade skörden och det budgeterade produktionsstödet. För många är situationen såpass prekär att de kan tvingas överge näringen för att söka andra utkomstmöjligheter.

Olivodlarna i dessa områden bör därför få ersättning som motsvarar minst 50 procent av den genomsnittliga årsproduktion som under de tre senaste åren deklarerats till INGA (det nationella institutet för interventionsåtgärder och garantier inom jordbruksområdet).

Kan kommissionen, med hänsyn till det produktionsstöd som uteblivit på grund av den förfelade skörden, och med tanke på att Portugal är nettobidragsgivare till den gemensamma jordbrukspolitiken, uppge sin åsikt om utbetalningen av ersättningsstöd till olivodlare som drabbats ekonomiskt av dålig väderlek?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(31 juli 2001)

Kommissionen saknar ett finansiellt instrument som gör det möjligt att bevilja ersättningsstöd till jordbrukare som drabbas av produktionsförluster på grund av dåligt väder.

Emellertid skulle kommissionen vara villig att granska ett eventuellt nationellt stöd i den mån det överensstämmer med gemenskapens riktlinjer för statligt stöd inom jordbrukssektorn(1).

(1) EGT C 28, 1.2.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1640/01

från Robert Goebbels (PSE) till kommissionen

(12 juni 2001)

Ämne: Allmänhetens tillgång till euro före införandet

Aktionsgruppen Euro 50 Group, som leds av Edmond Alphandéry, tidigare fransk finans-och ekonomiminister, har nyligen sammanträtt i Berlin för att sammanfatta hur långt euroområdet har nått i sina förberedelser inför den gemensamma valutans införande den 1 januari 2002. Man konstaterade då att bankomaterna i de berörda länderna till största delen bara har två sedelkassetter. Detta innebär rent praktiskt att bankomaterna inte kan betala ut sedlar i valörerna fem och tio euro samtidigt med sedlar i valörerna tjugo och femtio euro. I praktiken är det de stora valörerna som kommer att spridas bland allmänheten. Detta skulle kunna leda till en brist på sedlar i små valörer i början av 2002, vilket ökar svårigheterna för handeln i samband med eurons införande.

Varför låter inte kommissionen allmänheten i förväg införskaffa två femeurosedlar och en tioeurosedel, till exempel under perioden mellan julen 2001 och den 1 januari 2002, i likhet med den uppsättning mynt på motsvarande tjugo euro som allmänheten kan införskaffa i de olika länderna fram till slutet av december?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(18 juli 2001)

De flesta bankomater i åtta av de deltagande tolv medlemsstaterna har fyra kassetter och kommer alltså utan svårighet att kunna betala ut sedlar i små valörer (fem- eller tioeurosedlar). Oberoende av antalet kassetter kommer sedlar i små valörer att finnas i lejonparten av bankomaterna i alla deltagande medlemsstater utom i Finland, Grekland och Luxemburg. Många medlemsstater har också beslutat om ytterligare åtgärder för att erbjuda allmänheten sedlar i små valörer, såsom inrättandet av särskilda växlingsställen (Luxemburg), betalning i små valörer vid sociala utbetalningar (Irland) och

utbetalningar via brevbärare av pensioner och löner i små valörer i glesbygdsområden(Grekland). I det avtal som ingicks den 19 februari 2001 mellan kommissionen och de tre europeiska bankföreningarna anges för övrigt att utbetalningar av normalstora belopp över disk på bankerna kommer att göras i små valörer.

Tanken på förhandsdistribution av sedlar till allmänheten avvisades av finansministrarna och Europeiska centralbanken i samband med det informella Ekofin-rådet i Versailles i oktober 2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0331/01

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(13 februari 2001)

Ämne: Flygplatsen i Spatas konkurrenskraft

Enligt uppgifter från den grekiska pressen har det företag som driver flygplatsen i Spata fastställt kraftigt höjda priser för tillgången till sina inrättningar och tjänster. Även övriga flygplatsavgifter överstiger med råge dem som gäller på andra konkurrerande flygplatser. Om dessa avgifter läggs till den skatt som passagerarna betalar kommer den nya flygplatsen antagligen inte att klara sig i konkurrensen om flygtrafiken.

1. Delar kommissionen uppfattningen att flygplatsen kan få svårigheter att klara konkurrensen och överleva till följd av sin prispolitik?

2. Är dessa förhöjda flygplatsavgifter och den ökade skatt som passagerarna kommer att få betala försvarbara?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 april 2001)

Beslut om nivån och strukturen på flygplatsavgifter är i första hand berörda lokala och nationella myndigheters ansvar. I avvaktan på att kommissionens förslag(1) till direktiv om flygplatsavgifter skall antas, kan de allmänna principerna i gemenskapslagstiftningen tillämpas på det här området, vilket framförallt innebär att avgifterna sätts på ett icke-diskriminerande sätt. Hittills har inga klagomål inkommit. Mot bakgrund av den information kommissionen förfogar över, kan den inte bedöma följderna av de föreslagna nivåerna på flygplatsavgifterna på konkurrensförmågan hos denna flygplats.

Eftersom det saknas information, kan kommissionen inte avgöra om de skatter och flygplatsavgifter som skall införas på flygplatsen i Spata är motiverade ur passagerarnas synvinkel.

(1) EGT C 257, 22.8.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1060/01

från John Corrie (PPE-DE) till kommissionen

(5 april 2001)

Ämne: Stöd för utveckling av kyrkliga eller andra religiösa icke-statliga organisationer

Vilka villkor ställer kommissionen på ansökningar om samfinansiering eller om annat stöd för utvecklingsprojekt i utvecklingsländerna som inges av kyrkliga eller andra religiösa icke-statliga organisationer?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(23 juli 2001)

Möjligheten till samfinansiering enligt budgetpost B7-6000 för kyrkliga eller andra religiösa icke-statliga organisationer är exakt densamma som för alla icke-statliga organisationer och fastställs i artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1658/98 av den 17 juli 1998 om samfinansiering med europeiska icke-statliga organisationer (NGO) på utvecklingens område av åtgärder på områden av intresse för utvecklingsländerna(1). I denna artikel anges följande:

Samarbetsaktörer som är kvalificerade för samfinansiering i enlighet med denna förordning skall vara icke-statliga organisationer som uppfyller följande villkor:

- De skall vara självständiga, ideella organisationer i en medlemsstat i enlighet med medlemsstatens nationella lagstiftning.

- De skall ha sitt säte i en medlemsstat, och de beslut som gäller de samfinansierade åtgärderna skall huvudsakligen fattas där.

- Huvuddelen av deras ekonomiska resurser skall härröra från Europa.

Vid beslutet om en icke-statlig organisation kan komma i fråga för samfinansiering skall hänsyn även tas till:

- organisationens förmåga att mobilisera en effektiv solidaritet från den europeiska allmänhetens sida för dess verksamhet på utvecklingsområdet,

- den prioritet organisationen ger åt utvecklingen och organisationens erfarenhet på området,

- dess kapacitet när det gäller administration och ekonomisk förvaltning,

- i mån av möjlighet, dess kännedom om sektorn och de berörda länderna, och

- organisationens förmåga att stödja de utvecklingsåtgärder som parterna i utvecklingsländerna föreslår samt karaktären och omfattningen av dess kontakter med liknande organisationer i utvecklingsländerna.

(1) EGT L 213, 30.7.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0852/01 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen. Budgetåtstramning.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 350 E , 11/12/2001 s. 0051 - 0052



SKRIFTLIG FRÅGA E-0852/01 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen (22 mars 2001) Ämne: Budgetåtstramning Kan kommissionen uppskatta inverkan på BNP efter ett år och inverkan på konsumentprisindex efter två år av en enprocentig, riktad åtstramning i den allmänna statsbudgeten i Irland och Tyskland? Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar (21 juni 2001) Den kvantitativa effekten av en finanspolitisk åtstramning på bruttonationalprodukten (BNP) och inflationen beror på en rad olika faktorer, och kan således inte räknas fram genom en uppsättning enkla ekonomiska multiplikatorer. Bland annat är det av stor vikt hur öppen ekonoimin är. Effekterna på små, öppna ekonomier som Irlands tenderar att vara mindre än på stora ekonomier som Tysklands, eftersom en större del av impulsen i det första fallet överförs till landets olika handelspartner. Detta gäller särskilt när ett lands offentliga upphandling minskar och en väsentlig del av upphandlingen normalt består av import, eftersom multiplikatoreffekten inom medlemsstaten i fråga då blir begränsad. Om däremot åtstramningen sker genom att man minskar antalet offentliganställda blir effekten betydligt större, eftersom detta skulle inverka mera direkt på arbetsmarknaden och därmed löneutvecklingen. Denna situation stämmer närmare överens med Irlands, eftersom landet trots öppenhet när det gäller arbetskraftsmigration håller på att drabbas av en tilltagande arbetskraftsbrist. Sammanfattningvis beror alltså bedömningen mycket på vilken typ av åtstramning det rör sig om samt under vilka omständigheter den sker.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0415/01

från Niels Busk (ELDR) till kommissionen

(8 februari 2001)

Ämne: Livsmedelssäkerheten och Världshandelsorganisationen

Jag undrar om kommissionen anser att konsumenternas säkerhet är samma för kött och köttprodukter som importeras från tredje land som för produkter som är framställda inom EU?

Jag skulle också vilja veta hur kommissionen tänker garantera att samma krav ställs på importerade produkter som på produkter som är producerade inom EU samt om sådana krav i så fall överensstämmer med Världshandelsorganisationens regler?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(2 april 2001)

Gemenskapens grundläggande hälsokrav för framställning av kött och köttprodukter gäller även för import från tredje land. Gemenskapens regler innehåller bestämmelser om utökade krav, exempelvis certifiering, inspektion och gränskontroller. Den allmänna princip som alltid gäller för import från tredje land är att normerna för hygien och kontroll av restsubstanser i tredje land åtminstone måste motsvara de som gäller för producenter på den inre marknaden. Principen för godkännande av import av kött och köttprodukter till gemenskapen är att det tredje landets myndigheter garanterar att produkterna uppfyller våra normer för import. Import tillåts på grundval av en förteckning över de tredje länder som godkänts för export till gemenskapen, vedertagna bestämmelser om certifiering samt förteckningar över anläggningar som godkänts för export till gemenskapen. Som en del av detta system utför kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor inspektionsbesök i exportländerna för att kontrollera att gemenskapens skyddsnivå upprätthålls.

Enligt WTO:s avtal om sanitära och fytosanitära åtgärder är det tillåtet för medlemmarna att vidta åtgärder till skydd av människors och djurs liv och hälsa. Sådana åtgärder bör grundas på internationella normer, annars måste medlemmen vara beredd att lämna en lämplig motivering för åtgärden, baserad på en vetenskaplig riskbedömning. Genom sina importbestämmelser verkar kommissionen för att grunden skall utgöras av internationella normer, men man samråder också med sina vetenskapliga kommittéer. Alla åtgärder som omfattas av avtalet om sanitära och fytosanitära åtgärder anmäls till kommittén för sanitära och fytosanitära åtgärder, och dess kommentarer beaktas. Kommissionen har följt de förfaranden som fastställs i avtalet om sanitära och fytosanitära åtgärder och man anser således att dess åtgärder står i överensstämmelse med WTO:s bestämmelser.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0767/01

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(13 mars 2001)

Ämne: Stadgan om de grundläggande rättigheterna (arbetsgivarnas möjlighet att diskriminera på grund av språkkunskaper)

Kan kommissionen ange om den fullt ut tänkt över konsekvenserna av den omfattande listan i artikel 21 i stadgan om de grundläggande rättigheterna, som avser förbjudna grunder till diskriminering, om stadgan skulle införlivas i fördragen, och i synnerhet konsekvenserna av förbudet mot diskriminering på grund av språk? Menar verkligen kommissionen att förmågan att tala ett språk inte utgör en rimlig grund i valet mellan olika platssökande, utan att det vore otillåtet för exempelvis en hälsomyndighet att genomföra språktester för att se till att läkare eller sjuksköterskor kan förstå och kommunicera ordentligt med sina patienter, och för en arbetsgivare att kräva att översättare kan tala ett visst språk? Om kommissionen anser att språkkunskaper inte utgör en skälig grund för diskriminering, tänker den då avskaffa de språkkrav som utgör en del av de prov som alla måste genomgå som vill bli anställda inom kommissionen eller andra gemenskapsinstitutioner?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(19 april 2001)

Kommissionen vill först av allt påminna om att stadgan om de grundläggande rättigheterna har utarbetats av ett konvent bestående av företrädare för kommissionen, stats- och regeringscheferna, de nationella parlamenten och Europaparlamentet. Avsikten är att denna grundläggande text skall införas i fördragen.

Kommissionen påminner också om att artikel 21 i stadgan överensstämmer med artikel 14 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna (även om artikel 21 har ett vidare tillämpningsområde). Detta gäller framförallt det förbud mot diskriminering på grund av språk som parlamentsledamoten nämner.

Konkret innebär det att diskriminering förekommer när en person behandlas på ett mindre fördelaktigt sätt i en situation som går att jämföra på grundval av ett fastställt kriterium. I de exempel som parlamentsledamoten nämner kan det språkliga kriteriet i vilket fall som helst motiveras objektivt genom ett befogat skäl.