SKRIFTLIG FRÅGA E-2370/99

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Tjugo år med fågelskydd i Europeiska unionen

EG:s direktiv om bevarande av vilda fåglar och konventionen i Bonn om skydd av flyttande vilda djurarter utgör milstolpar i miljöskyddslagstiftningen. Efter tjugo år är det dags att se var vi står.

1. Kan kommissionen upplysa om huruvida målen för dessa rättsinstrument uppnåtts?

2. Finns det brister i genomförandet av fågelskyddsdirektivet och Bonnkonventionen? Om så är fallet, varför?

3. Hur väl har medlemsstaterna, respektive de stater som undertecknat Bonnkonventionen, uppfyllt kraven, i synnerhet skyldigheten enligt EG:s fågelskyddsdirektiv att inrätta särskilda skyddsområden (special protection areas, SPA), genomförandet av de rättsliga bestämmelserna om artskydd och skyldigheten att rapportera till kommissionen?

4. Vilken roll har de icke-statliga organisationerna och sammanslutningarna spelat, och vilken roll spelar de idag, när det gäller att genomföra direktivet och konventionen? På vilket sätt kan de öka sitt inflytande?

5. Hur kan, enligt kommissionens uppfattning, genomförandet av EG:s fågelskyddsdirektiv och Bonnkonventionen utformas på ett ännu mer effektivt sätt? Vilken roll kan de icke-statliga organisationerna och sammanslutningarna spela med sin sakkunskap?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(2 februari 2000)

1. De syften som Bonnkonventionen, till vilken gemenskapen är part, eftersträvar i fråga om skydd av flyttfåglar uppnås på gemenskapsnivå genom rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(1). Trots att stora framsteg har gjorts under de senaste tjugo åren har fågeldirektivet ännu inte till fullo genomförts.

2. I vissa medlemsstater föreligger fortfarande problem avseende den nationella lagstiftningen om jaktsäsong, men de allvarligaste problemen har att göra med genomförandet av bestämmelserna om skyddsområden.

3. Enligt vetenskapliga referenser kan endast Danmark och Belgien anses i stort sett ha uppnått det viktigaste målet att klassificera de lämpligaste områdena som särskilda skyddsområden (SPA). De övriga medlemsstaterna måste fortfarande slutföra denna procedur. Vissa medlemsstater, som t.ex. Tyskland, har ännu inte inkommit med den information som krävs om deras klassificerade skyddsområden, vilket innebär att kommissionen inte har kunnat fungera som samordnare för dessa särskilda skyddsområden. För närvarande pågår 47 överträdelseförfaranden som har att göra med bristande genomförande av direktivet.

4. De icke-statliga organisationerna (NGO) har en viktig roll när det gäller att bidra till genomförandet av direktivet. Hit hör även vetenskapliga undersökningar av fåglar, deras livsmiljöer och skyddsområdena, samt löpande övervakning och förvaltning av viktiga områden.

5. Den viktigaste uppgiften är att se till att medlemsstaterna verkligen genomför direktivet och ser till att det efterlevs. Kommissionen, i sin egenskap av väktare av EG-fördraget, kommer att göra allt som står i dess makt, i samarbetet med medlemsstaterna och de icke-statliga organisationerna. LIFE-Natur-fonden bör även framöver kunna spela en viktig roll för främjandet av viktiga naturskyddsprojekt som berör hotade fågelarter och flyttfåglar.

(1) EGT L 103, 25.4.1979.