SKRIFTLIG FRÅGA E-2564/98

från Irene Soltwedel-Schäfer (V) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Förbränningsanläggningen för farligt avfall Biebesheim, Biebesheim (Hessen, Tyskland)

Hurdan är situationen i de olika EU-medlemsstaterna vad gäller farligt avfall i följande avseenden:

1. Uppkomna mängder per år för åren 1993-1997?

2. Befintlig eller planerad behandlings- respektive förbränningskapacitet samt deponiutrymme?

3. Ledig kapacitet i ton per år?

4. Export till andra länder i ton per år?

5. Import från andra länder i ton per år?

6. Strategier för att undvika respektive återvinna avfall (befintliga respektive planerade)?

7. I vilken utsträckning existerar direktiv, förordningar eller planerade projekt från kommissionens sida för att undvika riskavfall i Europa?

8. I vilken utsträckning existerar direktiv, förordningar eller planerade projekt från kommissionens sida för att återvinna riskavfall i Europa?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(3 november 1998)

Statistik om mängden farligt avfall eller annat avfall på deponier och i förbränningsanläggningar i medlemsstaterna samt statistik om in- och utförsel av farligt avfall framgår av Europeiska miljöbyråns rapport "Europas miljö: andra utvärderingen" (1998). Uppgifter om tillgängligt deponiutrymme finns inte tillgängliga. Ytterligare uppgifter om in- och utförsel av avfall återfinns i bilagorna till den första rapporten(1) om tillämpningen av rådets förordning (EEG) 259/93 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen(2). På grund av uppgifternas omfattning offentliggjordes de inte tillsammans med rapporten, men på begäran ställer kommissionen dem gärna till förfogande.

I direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991 om ändring i direktiv 75/442/EEG om avfall(3) fastställs att medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att se till att avfall inte uppkommer och att avfall inte har skadliga egenskaper eller att mängden avfall och avfallets skadlighet begränsas (särskilt genom utvecklingen av ren teknik och rena produkter) och att avfall återvinns (särskilt genom återanvändning och återvinning). Bestämmelsen gäller allt slags avfall och det är medlemsstatens myndigheter som ansvarar för verkställandet genom att upprätta planer för avfallshanteringen. Kommissionen vill i detta sammanhang också hänvisa till den rapport om genomförandet av fyra avfallsdirektiv som offentliggjordes 1997(4).

Vad gäller särskilda kategorier för farligt avfall, beskrivs en rad åtgärder med betydelse för avfallsförebyggande och -återvinning i direktiv 91/157/EEG, ändrat genom direktiv 93/86/EEG av den 4 oktober 1993, om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen(5). Hanteringen av farligt avfall berörs även av direktiven 96/59/EG av den 16 september 1996 om bortskaffande av polyklorerade bifenyler och polyklorerade terfenyler (PCB/PCT)(6) och 75/439/EEG av den 16 juni 1975 om omhändertagande av spilloljor(7).

Vid översynen av gemenskapsstrategin för avfallshantering kom kommissionen fram till att gemenskapen inte gjort några tillfredsställande framsteg i fråga om avfallsförebyggande åtgärder. För att på nytt lyfta fram principen om avfallsförebyggande, särskilt i fråga om farligt avfall, antog kommissionen den 9 juli 1997 ett förslag till direktiv om uttjänta fordon(8), där det fastställs särskilda åtgärder för att se till att avfall inte uppkommer, att det inte har skadliga egenskaper och för att underlätta avfallets återvinning. Slutligen antogs den 23 juli 1998 ett meddelande om återvinningsindustrins konkurrenskraft(9). Syftet är att främja återvinningen och att stärka branschens konkurrenskraft. Kommissionen föreslår en lång rad viktiga insatser att diskuteras inom ramen för ett återvinningsforum.

(1) KOM(98) 475 slutlig.

(2) EGT L 30, 6.2.1993.

(3) EGT L 78, 26.3.1991.

(4) KOM(97) 23 slutlig.

(5) EGT L 264, 23.10.1993.

(6) EGT L 243, 24.9.1996.

(7) EGT L 194, 25.7.1975.

(8) KOM(97) 358 slutlig.

(9) KOM(98) 463 slutlig.