SKRIFTLIG FRÅGA E-1467/98

från Rosemarie Wemheuer (PSE) till kommissionen

(13 maj 1998)

Angående: Förfarande vid misstanke om korruption

Vid årsskiftet 1994/95 överlämnade kommissionen till rådet en rapport om bekämpning av korruption, som vad jag vet bygger på undersökningar om korruptionsbekämpning i alla medlemsstaterna.

Med tanke på att det blir allt viktigare att effektivt bekämpa korruptionen, och särskilt med tanke på omständigheterna, ber jag kommissionen besvara följande frågor:

1. Vilka ytterligare åtgärder planerar kommissionen att vidta på detta område, och vilken enhet inom kommissionen ansvarar för detta?

2. Vilka är kommissionen principer för agerande vid misstanke om korruption? Inleds det alltid en undersökning å ämbetets vägnar då det föreligger misstanke om korruption, eller fattar man beslut från fall till fall? I synnerhet, finns det garantier för att disciplinära åtgärder på grund av korruption vidtas utan hänsyn till person?

3. Vilka bestämmelser finns om att koppla in en medlemsstats åklagarmyndighet? Vem tar initiativ till detta och hur underrättas åklagarmyndigheten?

4. Stämmer mitt antagande att den ansvariga enheten kan genomföra undersökningen helt självständigt utan hänsyn till person, och att det inte förekommer någon som helst påverkan utifrån?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(30 juli 1998)

Som parlamentsledamoten känner till fäster kommissionen den största betydelse vid kampen mot bedrägerier och korruption och det gäller även korruption bland gemenskapens egna tjänstemän.

Som svar på fråga 1 och 4 vill kommissionen framhäva att den aktivt har verkat för att rådet skall anta rättsliga instrument på grundval av EG-fördraget, bl.a. konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, det första protokollet till denna konvention samt konventionen om kamp mot korruption som tjänstemän i Europeiska gemenskaperna eller Europeiska unionens medlemsstater är delaktiga i(1). De två sistnämnda rättsakterna är särskilt betydelsefulla eftersom de bland annat kommer att kunna åtgärda den situation som råder i vissa medlemsstater, t.ex. Belgien, där korruption bland gemenskapens tjänstemän inte är straffbelagd. Rättsakterna måste emellertid ratificeras för att kunna träda i kraft.

I ett meddelande av den 18 november 1997(2) redogjorde kommissionen för sin politik och sina planer för att bekämpa bedrägeri och korruption bland gemenskapens tjänstemän. I meddelandet anges handlingslinjer, först och främst om att ge kommissionens bedrägeribekämpningsenhet, UCLAF, en viktigare roll vid interna utredningar, bl.a. genom att fastställa regler för UCLAF:s uppgifter, dess självständiga ställning och dess samarbete med rättsvårdande myndigheter.

Samtidigt omorganiserade kommissionen UCLAF och förvandlade den till en arbetsgrupp direkt under generalsekreteraren från och med 1 maj 1998. Som ett led i denna omorganisering skapades en bedrägeribekämpningsgrupp och en separat grupp med ansvar för straffrättsliga frågor och förbindelser med rättsvårdande myndigheter för att markera den betydelse som kommissionen fäster vid kampen mot korruption och samarbete med rättsvårdande myndigheter.

Som svar på fråga 2 och 3 önskar kommissionen understryka att det är en uppgift för UCLAF:s direktör att avgöra när utredningar om påstådda eller misstänkta fall av korruption skall inledas. Beslutet fattas på uteslutande på grundval av bevisningens art och styrka.

När en utredning har avslutats avfattar UCLAF en rapport där bevisningen läggs fram och där det framgår huruvida misstankarna bekräftas eller kan avfärdas.

Om rapporten kommer till slutsatsen att ytterligare åtgärder krävs, internt eller externt, lämnas rapporten över till den myndighet som är ansvarig för administrativa, disciplinära eller rättsliga åtgärder. Om så krävs ombeds rättsvårdande myndigheter i medlemsstaterna att samarbeta med UCLAF i enlighet med artikel 209a i EG-fördraget. UCLAF bistår i sin tur medlemsstaternas myndigheter. När bevisning har samlats in genom en utredning utanför kommissionen i enlighet med rådets förordning (Euratom, EG) nr 2185/96 om de kontroller och inspektioner på platsen som kommissionen utför för att skydda Europeiska gemenskapernas finansiella intressen mot bedrägerier och andra oegentligheter(3) sänds uppgifterna under alla omständigheter till myndigheterna i den aktuella medlemsstaten (artikel 8 i förordningen).

Den 14 juli 1998 förtydligade kommissionen de närmare förutsättningarna för att överlämna misstänkta fall till den myndighet som har att vidta rättsliga åtgärder eller till tillsättningsmyndigheten. UCLAF:s direktör är ensamt ansvarig för att skyndsamt anmäla fall och för att hålla kommissionen informerad. Tillsättningsmyndigheten är behörig att vidta disciplinära åtgärder, medan den rättsliga myndigheten är behörig att vidta rättsliga åtgärder mot misstänkta brottslingar.

(1) EGT C 316, 22.11.1995; EGT C 313, 23.10.1996; EGT C 195, 25.6.1997.

(2) Sund ekonomisk förvaltning och administration: bättre insatser mot bristande yrkesutövning, ekonomiska oegentligheter, bedrägeri och korruption (SEK(97) 2198).

(3) EGT L 292, 15.11.1996.