ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2768/99

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Underhåll av vattenvägarna i Europa

Europas nät av inre vattenvägar ger i och med att det används intensivt av sjöfarten på inre vattenvägar ett betydelsefullt och miljövänligt bidrag till en lösning på miljöproblemet. Sjöfarten på inre vattenvägar har ju alla möjligheter att bidra till att en del av godstransporterna läggs om från landsväg till vattenväg.

Transporterna över vattenvägar kämpar dock med vissa svårigheter. En stor del av Europas nät av inre vattenvägar och särskilt de små vattenvägarna underhålls och muddras inte tillräckligt, vilket betyder att det långsamt slammar igen.

För att vi skall kunna ha ett finmaskigt nät av vattenvägar som betjänar ett så stort område som möjligt bör myndigheterna se till att dessa vattenvägar tillåter fartyg med ett djupgående på minst 2,5 meter.

Kan kommissionen ge mig besked om kommissionen är beredd att ta ett initiativ till att stöda att en stor del av de europeiska (smärre) kanalerna skall underhållas så att de tillåter ett djupgående på minst 2,5 meter?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(14 mars 2000)

Kommissionen är övertygad om att inlandssjöfart kan ge ett betydande bidrag till att lösa mobilitetsproblem, där så är möjligt genom att avlasta godstransport från överbelastade vägar och järnvägar. Den anser att inlandssjöfart är ett kostnadseffektivt, säkert och miljömässigt sunt transportsätt som har ledig kapacitet vad gäller infrastruktur och fartyg.

På gemenskapsnivå behandlas inlandssjöfarten inom ramen för det transeuropeiska nätet (TEN-T). I detta hänseende antog parlamentet och rådet gemenskapsriktlinjer 1996 för utvecklingen av TEN-T(1). I dessa riktlinjer fastställs det transeuropeiska inlandssjöfartsnätet samt de största flaskhalsarna och felande länkarna i nätet. För att säkerställa sammankopplingen och färdigställandet av detta nät har ett stort antal projekt av gemensamt intresse fått ekonomiskt stöd under de senaste åren genom TEN-T-budgeten.

Gemenskapsstöd är emellertid endast tillgängligt för projekt inom ramen för det transeuropeiska inlandssjöfartsnätet och detta nät består endast av de viktigaste rutterna i det europeiska transportsystemet. Det är inte ett finmaskigt nät av vattenvägar och inbegriper inte de mindre vattenvägarna. På motsvarande sätt kommer gemenskapen endast att stödja utvecklingen av ny eller uppgraderad infrastruktur och inte underhållet av befintlig infrastruktur. I enlighet med subsidiaritetsprincipen är de berörda medlemsstaterna ansvariga för utvecklingen av sina övergripande vattenvägsnät och för förbättringen och underhållet av sin inlandssjöfart.

(1) EGT L 228, 9.9.1996.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2412/99

från Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: ERUF regionen Murcia

Genom beslut C(94)2586/3 godkände kommissionen ett operativprogram för att komma till rätta med samtliga de problem som är specifika för regionen Murcia i syfte att öka regionens ekonomiska konkurrenskraft. Detta skulle ske genom skapandet av utvecklingsområden som gör det möjligt att modernisera och diversifiera den ekonomiska samhällsstrukturen och dra till sig investeringar, samtidigt som miljöskyddet garanteras.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Kan kommissionen tillhandahålla en detaljerad redogörelse för det stöd och de åtgärder som beviljats på utbildnings- och fortbildningsområdet inom ramen för detta beslut?

2. Kan kommissionen tillhandahålla en förteckning över mottagarna av detta stöd?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(21 januari 2000)

Det totala stödet för det operativa programmet i regionen Murcia för programplaneringsperioden 19941999(1) som tilldelats inom ramen för Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) uppgår till 542,74 miljoner euro.

I delprogram nummer 7 i det operativa programmet, Uppvärdering av mänskliga resurser, föreskrivs en investering på 32,31 miljoner euro för nybyggnad och förbättring av utbildningscentrer.

Fördelningen av stödet per åtgärd är följande:

>Plats fÄHor tabell>

En detaljerad förteckning över stödmottagarna kommer att skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

(1) Beslut C(94) 2586/3.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2538/99

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(4 januari 2000)

Ämne: Överskridning av mjölkkvoten i den autonoma regionen Azorerna

Mjölksektorn är av strategisk betydelse för den autonoma regionen Azorerna. Denna sektor svarar för nästan 80 procent av bruttovärdet på den regionala jordbruksproduktionen och 25 procent av den totala mjölkkvoten. Sektorn omfattar över 13 procent av de över 5 miljoner producenter som är verksamma på nationell nivå. Denna sektor svarar för endast 0,03 procent av den europeiska produktionen, men är trots detta även viktig för utveckling av sådan ekonomisk verksamhet som skapar sysselsättning i en region som kämpar med nackdelar förknippade med ökaraktären och som klassificeras som en region i gemenskapens yttersta randområde.

Vissa investeringar har nu gjorts inom sektorn och årsproduktionen har ökat, vilket har varit det enda sättet för producenterna att garantera en minimiavkastning med tanke på den relativa prisnedgången inom produktionen under de senaste tio åren. För pågående säsongs del tyder allt på att den interna kvoten för Azorerna redan har överskridits och enligt uppskattningar kommer även den nationella kvoten att överskridas. Producenterna, som till största delen är små familjejordbruk, bör inte bestraffas för denna överskridning.

Vilka åtgärder kan man, med hänsyn till Amsterdamfördraget och bestämmelserna för regioner i gemenskapens yttersta randområden, vidta på gemenskapsnivå för att garantera att dessa producenter inte bestraffas?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(4 februari 2000)

Kommissionen är medveten om mjölkproduktionens betydelse på Azorerna. För övrigt fastställdes 1991 den nationella kvoten för Portugal med hänsyn till detta, vilket gjort det möjligt för mjölkproduktionen på Azorerna att varje år öka, något parlamentsledamoten också noterar. Följaktligen anser kommissionen att rådet redan har beaktat mjölksektorns strategiska betydelse för regionen Azorerna och den kan därför inte utforma något nytt förslag till förmån för Azorerna, i synnerhet som rådet i maj 1999 beslöt att behålla ordningen med mjölkkvoter och fastställde medlemsstaternas kvoter till och med 2008. Så skedde genom rådets förordning (EG) nr 1256/1999 av den 17 maj 1999 om ändring av förordning (EEG) nr 3950/92 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter(1). Det bör påminnas om att detta beslut inom ramen för Agenda 2000 var resultatet av långa diskussioner och en bräcklig balans inom rådet mellan befogade krav från samtliga medlemsstater. De institutionella priserna skall nu sänkas med början år 2005. Förverkligas prognoserna om att den nationella kvoten kommer att överskridas, åligger det alltså Portugal att genom de anpassningsbestämmelser som gemenskapsslagstiftningen erbjuder på ett rättvist sätt hantera de producenter som berörs av överskridandet.

(1) EGT L 160, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2657/99

från António Campos (PSE) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: gemensamma jordbrukspolitiken

Spannmålen omfattar 12 procent av EU:s totala jordbruksproduktion och står för 48 procent av medlen i EUGFJ:s garantisektion.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Hur mycket betalar EU i stöd för varje kilo producerat vete om hänsyn tas till alla utgifter, t.ex. exportstöd och uttag av jordbruksmark, som hänger samman med EU:s politik för spannmålsproduktion?

2. Vilket var medelpriset per kilo vete på världsmarknaden 1997?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(10 februari 2000)

På grundval av uppgifter från prognoserna för vilket behov av anslag som garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) kommer att ha i budgeten för år 2000, uppgår den del av kostnaderna som rör vete (vanligt vete och durumvete) till 6 595 miljoner euro för en produktion på 95,5 miljoner ton, vilket innebär en kostnad på 69 euro per producerat ton.

Det bör påpekas att i denna kostnad ingår direktstöd per hektar, exportbidrag, bidrag för produktion av vetestärkelse, samt det särskilda gradvis minskande stödet för den portugisiska produktionen.

I förhållande till jordbrukarens nettoinkomst, baserad på interventionspriset (119,19 euro per ton) plus direktstöden (54,34 euro), utgör denna kostnad cirka 40 %, vilket är den genomsnittliga storleksordningen för samtliga jordbruksgrödor.

Världsmarknadspriset för vete varierade under 1999 mellan 105 och 90 dollar per ton för vanligt vete av en kvalitet som är jämförbar med kvaliteten i gemenskapen, och mellan 160 och 185 dollar för durumvete.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2642/99

från Andrew Duff (ELDR) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Fördelningen av medel från landsbygdsutvecklingsfonderna till medlemsstaterna

Vilka kriterier användes då den senaste fördelningen av medel från landsbygdsutvecklingsfonderna till medlemsstaterna fastställdes och vilken vikt fästes vid vart och ett av dessa kriterier?

Varför valdes dessa kriterier? Utgjorde särskilt den tidigare fördelningen av medel enligt numera ersatta förordningar en omständighet som användes vid fastställandet, och om så är fallet, varför det?

Hur definierades landsbygdsbefolkningen i varje medlemsstat?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(24 februari 2000)

I enlighet med punkt 46.2 i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(1) har kommissionen fastställt de första anslagen till medlemsstaterna för gemenskapens stöd till landsbygdsutveckling genom EUGFJ:s garantisektion utifrån objektiva kriterier som tar hänsyn till särskilda förhållanden och behov samt särskilda insatser som skall göras, i synnerhet för miljön, för att skapa arbetstillfällen och för att bevara landskapet.

Analysen av medlemsstaternas särskilda förhållanden och behov har baserats på de finansiella anslagen för perioden 19941999, med den genomsnittliga tilldelningen per medlemsstat under denna period som referens. Totalbeloppet för den nya perioden har höjts med nästan 20 %, och de extra anslagen jämfört med de föregående medlen har fördelats mellan medlemsstaterna efter deras respektive behov.

Ovanstående har skett med hjälp av statistiska kriterier baserade på landsbygdsområdenas betydelse inom medlemsstaterna (sammanlagd areal, landsbygdsområdenas areal, landsbygdsbefolkning) samt jordbrukets betydelse (utnyttjad jordbruksareal, antal jordbruksföretag, andel sysselsatta inom jordbruket). Landsbygds-kriteriet (landsbygdsområdenas areal och landsbygdsbefolkning) har fastställts med hänsyn till ett befolkningströskelvärde på 100 invånare per km2 enligt den lokala NUTS-nivån 5 (nomenklaturen för statistiska territoriella enheter).

(1) EGT L 160, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2036/99

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(3 november 1999)

Ämne: Knorr Bremse och europeisk finansiering

Knorr Bremse har tillkännagett ett hundratal friställningar i Kingswood, Bristol (Förenade kungariket), med syfte att överföra en del av sin verksamhet till fabriker i Frankrike, Italien, Tyskland och Ungern.

Kan kommissionen uppge om någon form av finansiellt bistånd har efterfrågats av eller getts till detta företag för att skapa arbetstillfällen i Frankrike, Italien och Tyskland, eller genom programmen Tacis och Phare i Ungern?

Kompletterande svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(3 maj 2000)

På grundval av de uppgifter som överlämnats av Europeiska socialfondens kontor i Frankrike, mottog filialen Knorr Dahl Freinage belägen i Lisieux (Basse-Normandie) enligt mål 4 under 1997 och 1998 ett utbildningsstöd (kompetensutveckling på olika områden) som uppgick till 909 000 FF. Det rör sig inte om ett stöd för skapande av arbetstillfällen vilket ledamoten var intresserad av att få veta.

I Tyskland har ett belopp på 533 000 utbetalats till företaget Hasse & Wrede GmbH i Berlin, som är ett dotterbolag till Knorr Bremse AG, för investeringar i maskiner och utrustning, främst i syfte att bevara de befintliga arbetstillfällena i företaget.

Ingen medfinansiering från gemenskapen har tilldelats Italien för nämnda företag.

Enligt kommissionens vetskap har Knorr Bremse aldrig ansökt om eller mottagit något gemenskapsstöd enligt Phare-programmet i Ungern, ett land som inte omfattas av Tacis-programmet.

Företaget Knorr Bremse har inte mottagit någon finansiering enligt gemenskapsinitiativen Adapt eller Emploi.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1787/99

från Phillip Whitehead (PSE) till kommissionen

(11 oktober 1999)

Ämne: EU-reglering av harmoniseringen av tekniska krav inom luftfarten

Med tanke på att vissa medlemsstater inte har infört den gemensamma luftfartsmyndighetens gemensamma standard, som gör det möjligt för personer med trafikflygarcertifikat att fortsätta som piloter till dess att de fyller 65, anser inte kommissionen att man i andan av principen om den fria rörligheten för personer bör anta denna standard som en del av förordning (EG) nr 3922/91(1) som syftar till att harmonisera olika luftfartsstandarder.

Kan kommissionen dessutom kort berätta hur det går i diskussionerna om förslaget om att införa en europeisk luftfartssäkerhetsmyndighet och när ett sådant organ kan tänkas inrättas?

(1) EGT L 373, 31.12.1991, s. 14.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(14 februari 2000)

Angående genomförandet av förslagen från de gemensamma luftfartsmyndigheterna om att införa gemensamma åldersgränser för piloter kan kommissionen meddela parlamentsledamoten att den för närvarande arbetar med ett förslag om att harmonisera standarderna och kraven för licensiering av flygbesättning inom hela gemenskapen.

Det går dock i nuläget inte att säga om förslaget kommer att antas och om det i så fall blir en del av rådets förordning (EEG) 3922/91 av den 16 december 1991 om harmonisering av tekniska krav och administrativa förfaranden inom området civil luftfart(1) eller ett fristående förslag.

Vad beträffar inrättandet av den europeiska flygsäkerhetsmyndigheten gav rådet den 16 juli 1998 kommissionen mandat att inleda förhandlingarna om bildandet av denna myndighet. Även om kommissionen har sammanställt ett utkast till en konvention som uppfyller alla krav i mandatet verkar det vara svårt att skapa en sådan organisation med överstatliga befogenheter, särskilt med hänsyn till konstitutionella restriktioner.

(1) EGT L 373, 31.12.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2729/99

från Pervenche Berès (PSE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Godkännande av en offentlig tjänstemans tjänstgöringstid i EES

Godkännande av examina och yrkeserfarenhet kan inom gemenskapen visa sig oerhört komplicerat när det gäller medborgare från tredje land.

Som exempel kan man ta en norsk medborgare som tjänstgör som lärare i Frankrike. Denna lärare kan inte få sin tjänstgöringstid tillgodoräknad på grund av en skrivelse (skrivelse nr FP/3 nr 3916 av den 5 maj 1995) som avfattats av ministeriet för offentlig förvaltning. Skrivelsen fastslår att man vid befordran endast skall beakta den tjänstgöring som utförts för den franska offentliga förvaltningens räkning. Detta trots att vederbörlig hänsyn tas till tjänstgöringstiden i ursprungslandet i samband med anmälan till interna uttagningsprov inom fransk offentlig förvaltning.

1. Skulle kommissionen kunna klargöra Europeiska unionens juridiska ställning vad beträffar godkännande av yrkeserfarenhet då en medborgare från Europeiska ekonomiska samarbetsområdet arbetar i en av unionens medlemsstater?

2. Är en juridisk bestämmelse som föreskriver att en offentlig tjänstemans tjänstgöringstid endast avser den tid som tjänstemannen tjänstgjort för den berörda statens räkning verkligen förenlig med andan i EG-domstolens domar eller rättspraxis vad beträffar offentlig förvaltning?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(25 februari 2000)

Detta kan vara ett problem för arbetstagare från medlemsstaterna samt även för arbetstagare från Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

Kommissionen är medveten om de svårigheter som de arbetstagare som under flera år har arbetat inom den offentliga sektorn inom en medlemsstat stöter på när de anställs inom en annan stats offentliga förvaltning, i och med att man inte tar hänsyn till deras föregående yrkeserfarenhet när lönen och tjänstetiden skall fastställas. Dessa arbetstagare förlorar följaktligen sina tidigare tjänsteår och måste börja om på nytt i sin yrkeskarriär när de återanställs.

Domstolen har fastställt att man måste ta hänsyn till jämförbar anställning som avslutats inom den offentliga förvaltningen i en annan medlemsstat när man fastställer tjänstetiden(1).

Kommissionen har inlett överträdelseförfaranden mot flera medlemsstater, bland annat Frankrike, med stöd av artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget.

Inom gemenskapen fastställs rätten till fri rörlighet för arbetstagare enligt artikel 39 (f.d. artikel 48) i EG-fördraget, och denna rätts utsträcks till medborgare från Island, Liechtenstein och Norge enligt artikel 28 i EES-avtalet. I artikel 39.2 i EG-fördraget står det klart och tydligt att denna fria rörlighet skall innebära att all diskriminering på grund av nationalitet skall avskaffas vad gäller arbets- och anställningsvillkor.

(1) Dom av den 15 januari 1998 i mål C-15/96, Kalliope Schöning-Kougebetopoulou mot Freie und Hansestadt Hamburg, REG 1998, s. I-47 och dom av den 12 mars 1998 i mål C-187/96, kommissionen mot Grekland, REG 1998, s. I-1095.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2616/99

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(12 januari 2000)

Ämne: Miljöutgifter i jordbruket

Hur stor andel av utgifterna för den gemensamma jordbrukspolitiken används i var och en av medlemsstaterna till miljöåtgärder i jordbruket (i syfte att säkerställa att jordbruksverksamheten är förenlig med bevarandet av landskap, arter och livsmiljöer)

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 februari 2000)

Miljöskydd och förbättring av miljön utgör en av de främsta målsättningarna i den gemensamma jordbrukspolitiken. Denna målsättning spelade en framträdande roll redan före reformen år 1999 men efter Agenda 2000 har den blivit ännu viktigare. Som exempel kan nämnas att de åtgärder som är avsedda som stöd till jordbrukare i mindre gynnade områden, och de bestämmelser som gör det möjligt att bevilja direktstöd till jordbruksproducenter på villkor att de uppfyller vissa miljökrav, har stort inflytande på miljön. Utgifterna för sådana åtgärder bokförs emellertid inte som miljöutgifter eftersom miljöskydd endast är ett av de många mål som eftersträvas med dessa åtgärder. När det gäller de specifika miljöåtgärder som föreskrivs i miljölagstiftningen och som uteslutande finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) uppgick utgifterna för räkenskapsåret 1999 till 1951 miljoner euro. Detta belopp motsvarar 4,93 % av de sammanlagda utgifterna för räkenskapsåret vilka uppgick till 39 524 miljoner euro, vilket är en ökning med mer än fjärdedel jämfört med genomsnittet för 19961999. Med tanke på vad som sägs ovan bör man emellertid inte dra den slutsatsen att det endast är denna andel av utgifterna för den gemensamma jordbrukspolitiken som bidrar till att skydda och förbättra miljön.

Kommissionen skulle vilja påminna parlamentsledamoten om att medel från EUGFJ för miljöåtgärder inom jordbruket skall medfinansieras av medlemsstaten genom ett tillskott av egna medel på 50 % för områden som inte är mål 1-områden. I fråga om områden inom mål 1 skall gemenskapen stå för 75 % av finansieringen och medlemsstaten för 25 %. De sammanlagda utgifterna för miljöåtgärder inom jordbruket ligger därför högre än nedanstående belopp som endast återger EUGFJ-utgifter.

Medlemsstaternas utgifter för specifika miljöåtgärder uppgick för räkenskapsåren 19961999 i genomsnitt till följande belopp (i miljoner euro):

>Plats fÄHor tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-1516/99

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Bullerproblem kring Malpensa 2000 (Italien)

1. Kan kommissionen ange om tvisten mellan kommissionen och de italienska myndigheter som ansvarar för flygplatsen Malpensa 2000 också avser bullret från flygplan som startar och landar mycket lågt över närliggande bostadsområden?

2. Har kommissionen i så fall tillgång till uppgifter för att bedöma graden av förstörd livskvalitet i de utsatta bostadsområdena?

3. Har man i så fall utarbetat några förslag i syfte att avhjälpa de allvarliga störningarna och se till att den berörda befolkningen garanteras en viss boendekvalitet dagtid och framför allt nattetid?

4. Vore det inte lämpligt att i samband med granskningen av problemet med överföringen av de återstående flygen från Linate även ta hänsyn till den sannolika ökningen av bullerproblemen till följd av den förväntade ökningen av flygtrafiken?

5. Har EU enligt EU:s miljöskyddsbestämmelser några befogenheter när det gäller bullerproblem?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(21 oktober 1999)

Det var de italienska myndigheterna som drog tvisten inför EG-domstolen med anledning av kommissionens beslut av den 16 september 1998 varigenom de italienska dekreten av den 5 juli 1996 respektive 13 oktober 1997 ogillades. Enligt bestämmelserna i dem skulle all trafik flyttas från Linate till Malpensa den 28 oktober 1998 med undantag av linjen MilanoRom. Bestämmelserna befanns stå i strid med gemenskapsrätten genom att de bröt mot principen om icke-diskriminering och proportionalitetsprincipen. De italienska myndigheterna har ersatt det ifrågasatta dekretet med ett nytt, enligt vilket 34 % av de inomeuropeiska flygningarna tillfälligtvis skall få fortsätta att utnyttja Linate under en period tills tillfartsinfrastrukturen har förbättrats.

När medlemsstaterna antar åtgärder av detta slag måste de överensstämma med alla beståndsdelar i gemenskapsrätten, däribland med bestämmelserna på miljöområdet. I fråga om flygplansbuller har gemenskapen antagit en rad direktiv, av vilka det senaste är rådets direktiv 92/14/EEG av den 2 mars 1992 (om begränsningar i utnyttjandet av flygplan som omfattas av volym 1, del II, kapitel 2 i bilaga 16 till konventionen om internationell civil luftfart, andra upplagan (1988)(1)), som föreskriver att medlemsstaterna inte längre får ta emot så kallade kapitel 2-flygplan efter den 1 april 2002. Enligt nuvarande gemenskapslagstiftning får medlemsstaterna anta särskilda driftsbestämmelser av miljöskyddsskäl på flygplatser inom gemenskapen. Kommissionen saknar kännedom om huruvida de italienska myndigheterna har antagit sådan lagstiftning för Milanos flygplatssystem.

Kommissionen är emellertid i färd med utreda huruvida det är lämpligt med en ramlagstiftning på gemenskapsnivå för miljöskyddsinriktade driftsbestämmelser på flygplatser. Kommissionen kommer i vederbörlig ordning att lägga fram resultaten av denna utredning.

(1) EGT L 76, 23.3.1992.