SKRIFTLIG FRÅGA E-2411/01

från Armin Laschet (PPE-DE) till kommissionen

(21 augusti 2001)

Ämne: Förordning (EEG) nr 1408/71 och förordning (EG) nr 118/97

I rådets förordning (EG) nr 118/97(1) av den 2 december 1996 om ändring och uppdatering av förordning (EEG) nr 1408/71(2) om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen regleras mottagandet av sociala förmåner.

1. Är det korrekt att en advokat som är bosatt i Belgien och verksam som egenföretagare i Tyskland inte har rätt till föräldraförmån på grund av de undantagskriterier avseende vissa yrkeskategorier som anges i förordning nr 118/97, trots att hon omfattas av en obligatorisk försäkring inom advokatsamfundet?

2. Har kommissionen för avsikt att ändra på denna diskriminering, som uppstår enbart på grund av att man är bosatt i en annan medlemsstat än den man arbetar i?

(1) EGT L 28, 30.1.1997, s. 1.

(2) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(19 oktober 2001)

Kommissionen vill uppmärksamma parlamentsledamoten på att gemenskapsrätten särskilt rådets förordningar (EEG) nr 1408/71 och (EEG) nr 574/72 värnar om migrerande arbetstagares rättigheter inom social trygghet genom att samordna medlemsstaternas olika nationella sociala trygghetssystem(1). Enligt artikel 13.2 b) i förordning (EEG) nr 1408/71 omfattas en person som är egenföretagare i en medlemsstat, men som är bosatt inom en annan medlemsstats territorium, av lagstiftningen om social trygghet i den medlemsstat där den personen är verksam som egenföretagare. En person som arbetar som advokat med eget företag i Tyskland, men som är bosatt i Belgien, ska alltså omfattas av den tyska lagstiftningen om social trygghet.

Enligt tysk lag är ett av villkoren för att få tyskt vårdnadsbidrag (Erziehungsgeld) att personen i regel är bosatt i Tyskland. Efter en dom i Europeiska gemenskapernas domstol(2), och det överträdelseförfarande som kommissionen inlett mot Tyskland, ändrades den aktuella tyska lagen från och med den 1 januari 2001, och numera har EU- och EES-medborgare som inte bor i Tyskland utan i en annan EU- eller EES-stat rätt till vårdnadsbidrag, om de är verksamma som anställda eller egenföretagare i Tyskland under mer än en begränsad arbetstid.

Dessutom föreskrivs i förordning (EEG) nr 1408/71 att om en person omfattas av den tyska lagstiftningen inom social trygghet, har den personen rätt till familjeförmåner, exempelvis vårdnadsbidrag, även för familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat. Det bör noteras att enligt Punkt C. Tyskland i del I av bilaga I till förordning (EEG) nr 1408/71 är villkoret för att definieras som egenföretagare för att erhålla familjeförmåner enligt förordning (EEG) nr 1408/71, att man bedriver verksamhet som egenföretagare och är förpliktigad att gå med i eller betala avgifter till ett pensionssystem för egenföretagare i Tyskland, eller att gå med i ett system för obligatorisk pensionsförsäkring.

Så länge en person uppfyller dessa kriterier är alltså han eller hon i princip, enligt förordning (EEG) nr 1408/71, berättigad till tyska familjeförmåner, även om den personen är bosatt i en annan medlemsstat.

Enligt kommissionens uppfattning gäller detta även personer som är försäkrade i ett särskilt tyskt system för egenföretagare, exempelvis det särskilda systemet för advokater. Även om dessa system inte anses som lagstiftning enligt förordning (EEG) nr 1408/71, och därför inte ingår i förordningens räckvidd, anser kommissionen att detta endast innebär att en person som är försäkrad i dessa system inte kan åberopa bestämmelserna i förordningen beträffande de risker mot vilken personen är försäkrad i de särskilda systemen, dvs. ålderdom och invaliditet. Denna uteslutning har emellertid inga följder för tillämpningen av bestämmelserna i förordningen angående andra risker. Detta bekräftas genom det att en person, enligt ovannämnda bilaga I, anses vara egenföretagare för att beviljas familjeförmåner av en tysk institution, om han eller hon omfattas av obligatorisk pensionsförsäkring i ett sådant tyskt system för egenföretagare.

Denna slutsats överensstämmer också med Europeiska domstolens slutsatser beträffande artikel 43 (f.d. artikel 54) i EG-fördraget i de två målen C-4/95 och C-5/95(3) som också gällde frågan om rätt till tyska familjeförmåner för egenföretagare.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen EGT L 149, 5.7.1971. Rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 EGT L 74, 27.3.1972. Rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 om ändring och uppdatering av förordningarna (EEC) nr 1408/71 och (EEC) nr 574/72 EGT L 28, 30.1.1997.

(2) Dom av den 10 oktober 1996 i målet Hoever/Zachow C-245/94 och C-312/94, REG 1996 s. I-4895.

(3) Dom av den 30 januari 1997 i målet Stöber/Pereira C-4/95 och C-5/95, REG 1997 s. I-0511.