ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-4026/97 från Mair Morgan (PSE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Agenda 2000

Kommissionen föreslår tre nya gemenskapsinitiativ i Agenda 2000. Kommer man att hänvisa till dessa tre initiativ i ramförordningen? Vidare gäller att samtidigt som kommissionen har hänvisat till att man skall tillämpa ¨mainstreaming¨, så att erfarenheter från gemenskapsinitiativ kan införas i de regionala målen, föreligger det uppenbarligen inkonsekvenser i kommissionens tillvägagångssätt. Medan landsbygdsområden kan dra nytta av Mål 2 och Leader finns det inga ¨gräsrotsinitiativ¨ i lokalsamhällena som kan som kompletterar de övriga delarna av Mål 2. Kommer kommissionen att ytterligare överväga att utvidga bästa praxis inom Leader till ett fjärde initiativ för stads- och industriregioner?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (4 mars 1998)

I syfte att förstärka effektiviteten, och den innovativa karaktären hos framtida gemenskapsinitiativ samt göra dessa mer synliga anger kommissionen i Agenda 2000 ((KOM(97) 2000 slutlig. )) en fokusering av insatserna på följande tre områden: samarbete över gränser, mellan stater och mellan regioner, landsbygdsutveckling, samt utveckling av mänskliga resurser präglad av lika möjligheter. Kommissionen granskar också möjligheten att uttryckligen inkludera dessa åtgärder i de nya bestämmelserna om strukturfonderna som för närvarande håller på att utarbetas.

Den fokusering på olika ämnesområden som på detta sätt planeras bör göra det möjligt att i högre grad ge uttryck för gemenskapens intresse för samarbete och nytänkande till förmån för en harmonisk utveckling av det europeiska territoriet, för att främja nya tillvägagångssätt på landsbygden genom den djupgående reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som planeras, och slutligen för att bättre mobilisera mänskliga resurser. Det sistnämnda målet ligger i linje med åtgärder för sysselsättningen i Europa och tillträdet till arbetsmarknaden.

Det faktum att kommissionen inte har föreslagit någon särskild åtgärd för de områden som drabbats av industriell tillbakagång innebär inte att dessa områden har lägre prioritet. I själva verket utgör mål 1 (regioner på tillbakagång som bland annat drabbats av svårigheter inom produktionssystemet och när det gäller sysselsättning), mål 2 (ekonomisk och social omvandling i områden stadda i ekonomisk förändring inlusive industrier, tjänster, landsbygdsområden och stadsområden med svårigheter), mål 3 (utveckling av mänskliga resurser i de övriga områdena) eller de nya gemenskapsinitiativen som föreslagits utgör instrument för genomförande av projekt i industri- och tätortsområden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3998/97 från Eva Kjer Hansen (ELDR) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Betalningsförseningar i Pacte-förvaltningen

Kommissionen besvarade min senaste fråga (H-0718/97) ((Europaparlamentets debatter (november 1997). )) med att försäkra mig om att den hade lärt sig av sina misstag och att misstagen kommer att rättas till i framtiden. Tyvärr är de nuvarande problemen fortfarande inte lösta och jag känner mig därför tvungen att åter ställa frågan om de allvarliga bristerna i administrationen av Pacte-programmet, vilka har medfört stora förseningar i betalningarna till leverantörerna.

1. Är kommissionen medveten om de ekonomiska konsekvenserna av stora betalningsförseningar för underleverantörer? För ett specifikt projekt 1995 har underleverantören väntat i 22 månader. Anser kommissionen att det är acceptabelt att obetalda fakturor leder till yrkesmässiga och personliga konkurser?

2. Vilka konkreta åtgärder är kommissionen beredd att vidta för att garantera en god administration av Pacte-kontoret i Strasbourg och av kommissionens interna administration för programmet, samt att underleverantörerna kommer att erhålla betalning?

Svar från M. Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (27 februari 1998)

Kommissionen verkställde de sista betalningarna av gemenskapens anslag till det kontor som förvaltar det aktuella programmet i februari 1997.

Redan i mars 1997 erinrade kommissionen kontoret för programmet PACTE i Strasbourg om att det brådskade med utbetalningen av saldobeloppen till projekten. Kontoret hade fastställt att vissa projektledare hade gjort sig skyldiga till oegentligheter och begärt en revision av utgifterna för att kontrollera om de utbetalningsansökningar som lämnats in av projektledarna motsvarade faktiska utgifter.

Det åligger därför de olika projektledarna själva att vända sig till PACTE-kontoret för att ta reda på hur det förhåller sig med slutbetalningen för deras projekt.

Kommissionen är medveten om de funktionsrubbningar som kan uppstå vid delegering av ansvaret för den ekonomiska förvaltningen och har därför inte för avsikt att i framtiden längre använda sig av denna finansieringsform för den typen av åtgärder.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3506/97 från Ernesto Caccavale (UPE) och Giacomo Santini (UPE) till kommissionen (10 november 1997)

Ämne: Brott mot mänskliga rättigheter i Grekland

Härmed vill vi göra kommissionen uppmärksam på fallet med den unga italienskan Valeria Zagato, som under en semesterresa på Kreta råkade ut för en trafikolycka. Som en följd av olyckan arresterades hon och genomled en lagstridig häktningsperiod i väntan på rättegång. Därefter dömdes hon i en rättegång som enbart hölls på grekiska och genomfördes utan minsta respekt för rätten till juridiskt försvar eller för medborgerliga rättigheter, allt detta endast därför att hon var utlänning.Härmed tillfrågas kommissionen följande:

Borde inte Grekland, som 1981 blev medlem av Europeiska gemenskapen, vid det här laget respektera de mänskliga rättigheterna?

Bör man inte utreda huruvida det grekiska rättsväsendet i fallet med Zagato gjort sig skyldig till maktmissbruk och undanhållande av uppgifter, endast på grund av att den unga kvinnan inte var grekisk medborgare?

Har kommissionen för avsikt att stämma den grekiska staten inför behörig instans i det fall det kan bekräftas att brott mot de mänskliga rättigheterna ägt rum?

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att förhindra händelser av detta slag, vilka är så vanhedrande för hela Europeiska unionen?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar (16 januari 1998)

Kommissionen fäster stor vikt vid respekten för de mänskliga rättigheterna. Kommissionen är behörig att handla i dessa frågor när de berör gemenskapsrätten.

När det gäller de uppgifter som parlamentsledamoten lämnat är saken den att det ligger inom varje medlemsstats kompetensområde att se till att de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna respekteras i deras eget land och på det sätt som anges i Europakonvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

När det gäller samarbete mellan medlemsstaternas rättssystem, är straffrättsligt samarbete naturligtvis en fråga av gemensamt intresse enligt artikel K 1.7 i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen. I artikel K 2 krävs uttryckligen att sådant samarbete skall bedrivas med beaktande av Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Kommissionen deltar fullt ut i detta arbete men har enligt artikel K 3 ingen initiativrätt. Den har naturligtvis inte heller möjlighet att framtvinga respekt för de mänskliga rättigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3974/97 från Anneli Hulthén (PSE) till kommissionen (12 december 1997)

Ämne: Varningssystem för farliga produkter

Inom Unionen finns ett varningssystem för farliga produkter, RAPEX. Tyvärr finns det ingen skyldighet att rapportera farliga produkter som upptäcks på marknaden, och inte heller finns skyldighet att rapportera namnet på den farliga varan/produkten. Anser kommissionären att detta är tillfredsställande för konsumenterna? Om inte, vad tänker kommissionären göra för att förbättra situationen?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (27 januari 1998)

Gemenskapens system för snabbt utbyte av information om faror på grund av användning av konsumentprodukter (RAPEX) inrättades genom rådets beslut 84/133/EEG och omfattas numera av direktiv 92/59/EG om allmän produktsäkerhet ((EGT 228, 11.8.1992. )). Det är ett allmänt och horisontellt system för övervakning och tidig varning, som utformats för att hjälpa medlemsstaterna att hantera brådskande situationer.

Systemets huvudsyfte är att ge myndigheterna med ansvar för konsumentskydd alla tillgängliga uppgifter om produkten, om riskerna med den och om de åtgärder den anmälande medlemsstaten vidtagit. Myndigheterna med ansvar för konsumentskydd skall kunna vidta omedelbara och lämpliga åtgärder när en allvarlig och överhängande risk med en konsumentprodukt upptäckts av en av dem.

De åtgärder som vidtas och meddelas genom systemet består ofta av att man publicerar varningar eller liknande, så att de som kan tänkas utsättas för risker på grund av produkten informeras i god tid om dem. De åtgärder som en medlemsstat vidtar mot farliga produkter är förvaltningsbeslut som vanligtvis även offentliggörs på nationell nivå.

Kommissionen håller dock med om att systemet bör ses över för att förbättra dess effektivitet och göra det mer överskådligt. Detta är ett av flera överväganden när kommissionen utarbetar sitt förslag till ändring av direktiv 92/59/EEG, vilket kommer att läggas fram under andra halvan av nästa år.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3939/97 från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen (4 december 1997)

Ämne: Legalisering av inkomster från illegal verksamhet

Enligt upplysningar - frågan har nu nått det grekiska parlamentet - finns det banker som sysslar med att legalisera inkomster från olaglig verksamhet (penningtvätt) vilket är ett brott mot direktiv 91/308/EEG ((EGT L 166, 28.6.1991, s. 77.)) som de grekiska myndigheterna har införlivat i sin nationella rättsskipning (Lag 2331 i den grekiska regeringens officiella tidning nr 173, 24.8.1995).

Det finns redan 27 anklagelser vad gäller parlamentets kontroll av penningtransaktioner som skall behandlas av kommissionen. Bankerna själva medger sin oförmåga att kontrollera sina transaktioner, något som bevisar att det är problem med tillämpningen av direktiv 91/308/EEG.

På en fråga jag tidigare ställt ((Skriftlig fråga E-0823/96, EGT C 280, 25.9.1996, s. 87.)) svarade kommissionsledamot Monti den 13 maj 1996 att om det finns några som helst tvivel om att direktivet uppfylls så kommer kommissionen att inleda de förfaranden som anges.

Mot bakgrund av ovanstående tillfrågas kommissionen:

1. Känner kommissionen till ovanstående händelseutveckling och hur bedömer den i så fall den?

2. Vilka åtgärder avser den att vidta för att direktivet skall tillämpas mer effektivt?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (3 februari 1998)

Kommissionen känner inte till de av parlamentsledamoten nämnda rapporterna och inte heller de svårigheter som banksektorn uppenbarligen ställs inför. Kommissionen avser därför att skriva till de grekiska myndigheterna och begära fullständig information i frågan.

Kommissionen anmodar samtidigt parlamentsledamoten att själv förse kommissionen med alla mer ingående upplysningar som han besitter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3818/97 från Raymonde Dury (PSE) till kommissionen (28 november 1997)

Ämne: Indragna tjänster på Kodak

Den multinationella företaget Kodak har i nyligen meddelat att man tänker dra in 10 000 tjänster i företagets olika enheter.

På vilket sätt tänker kommissionen kontrollera att Kodak efterlever direktivet om information till anställda? Vet kommissionen hur företaget motiverar sin handling?

Enligt vissa tidningsartiklar är Japan mycket restriktivt och protektionistiskt vad gäller handelsutbyte i denna bransch. Kan kommissionen redogöra för hur det förhåller sig med den saken, och ange om kommissionen stöder Kodaks handlande?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (18 februari 1998)

Kommissionen vill informera ledamoten om att det hittills inte har inkommit några klagomål om att tillämplig gemenskapsrätt inte skulle ha respekterats när det gäller den omstrukturering som Kodak-gruppen har tillkännagivit.

De direktiv som kan vara tillämpliga i detta fall är direktiv 75/129/EG, ändrat genom rådets direktiv 92/56/EG av den 24 juni 1992 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar ((EGT L 245, 26.8.1992. )) och rådets direktiv 94/45/EG av den 22 september 1994 om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare ((EGT L 254, 30.9.1994. )). Dessa direktiv har införlivats i medlemsstaternas lagstiftning. I första hand åligger det de nationella myndigheterna att garantera efterlevnaden av de interna bestämmelser genom vilka de två direktiven införlivats i lagstiftningen.

Vad gäller frågan om tillträde till den japanska marknaden för filmprodukter och fotopapper hänvisar kommissionen till sitt svar på den muntliga fråga, H-991/97, som ställdes av herr Killilea under frågestunden vid parlamentets session i januari 1998. Detta svar innehåller en förklaring till den ståndpunkt som tagits vad avser Förenta staternas åtgärder inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO). Resultatet av arbetet i panelen för Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) har ännu inte offentliggjorts, men panelen förefaller ha kommit till slutsatsen att de svårigheter som icke-japanska företag har haft med att komma in på den japanska marknaden inom området fotografiska produkter inte beror på åtgärder som direkt kan hänföras till Japans regering.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3561/97 från Jens-Peter Bonde (I-EDN) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Bullerkrav för maskiner och maskinrum

Vad är orsaken till att mina tre enkla frågor inte besvaras med ja eller nej?

Svar avgivet av Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (8 januari 1998)

Svaret på de tre föregående frågorna som hade ställts av parlamentsledamoten (skriftlig fråga nr 2009/97 ((EGT C 391, 23.12.1997. ))) är ytterst kort:¨nej¨, eftersom det inte handlar om något tillstånd från kommissionen.

I sitt föregående svar lämnade kommissionen den information som parlamentsledamoten önskade när det gäller de rättsliga skyldigheter som åligger Danmark och de åtgärder som föreskrivs i direktiven för att skydda arbetstagarna. I sitt svar till skriftlig fråga nr 2620/97 ((EGT C 102, 3.4.1998, s. 74. )) lämnade kommissionen parlamentsledamoten annan teknisk information som kan göra det möjligt för denne att bedöma den rättsliga situationen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3649/97 från Honório Novo (GUE/NGL) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Stöd till små och medelstora företag inom byggsektorn i Portugal

Byggsektorn är av stor betydelse i Portugal. Förutom ett fåtal stora företag finns det ett stort antal mycket små och medelstora företag vars beroende av de stora företagen ökar och som av denna anledning befinner sig i en ekonomisk och finansiell situation som är alltmer bekymmersam, vilket kan få negativa konsekvenser för sysselsättningen.

Det finns ju ett ökande intresse i hela Europeiska unionen för att främja ett starkt och varaktigt stöd till mycket små företag och små och medelstora företag vid sidan om det särskilda programmet för omstrukturering och utveckling av Portugals industri (PEDIP).

I detta sammanhang skulle jag vilja att kommissionen informerade om följande:

1. Vilka är de konkreta åtgärderna och programmen, inom det särskilda programmet för utveckling av den portugisiska industrin, som är inriktade på stöd till små och medelstora företag inom byggsektorn i Portugal?

2. Finns det några åtgärder inom ramen för gemenskapsprogram stöd till mycket små företag och små och medelstora företag i allmänhet som är speciellt inriktade på stöd till denna typ av företag inom byggsektorn?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (22 december 1997)

Även om det inte finns några åtgärder i PEDIP-programmet som särskilt syftar till att stödja små och medelstora företag inom byggsektorn i Portugal, ger många av de projekt som stöds av programmet betydande mängder arbete åt byggföretag, vilket även är fallet med andra program i gemenskapens stödramar för Portugal.

Små och medelstora företag i byggsektorn stöds direkt genom gemenskapens initiativ för små och medelstora företag. Denna kategori av små och medelstora företag är stödberättigade särskilt genom följande av programmets åtgärder:

Åtgärd 1: Stöd för mycket små och små företag.

Åtgärd 2: Stärkande av företags konkurrenskraft i turist- och byggnadsindustrin samt sektorn för offentlig anläggningsverksamhet.

Åtgärd 3: Utveckling av teknisk kompetens i små och medelstora företag.

Åtgärd 4: Yrkesutbildning.

Åtgärd 5: Finansieringsteknik.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4093/97 från Peter Truscott (PSE) till kommissionen (16 januari 1998)

Ämne: Stöd till Hertfordshire från ERUF och Konver-programmet 1994-1997

Vill kommissionen vara vänlig att informera mig om vilka summor Hertfordshire har fått från ERUF och genom programmet Konver under 1994, 1995, 1996 och 1997?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (26 februari 1998)

Hertfordshire kan inte komma i åtnjutande av direktfinansiering från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) eftersom detta grevskap inte är upptaget bland de regioner som är berättigade till stöd från strukturfonderna. Däremot har Hertfordshire erhållit finansiellt stöd från gemenskapens initiativprogram Konver.

ERUF och Europeiska socialfonden (ESF) har beviljat Hertfordshire följande finansiella stöd inom programmet Konver II under perioden 1994-1999:

>TABLE>

Det är inte möjligt att ge en detaljerad översikt på årsbasis av alla utbetalningar till Hertfordshire. Denna information finns hos Förenade kungarikets regering. Programmet förvaltas av regeringens kontor för östra regionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3702/97 från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Sänkning och harmonisering av gränserna för rattfylleri i Europeiska unionen

Varje år dör ca 45 000 personer och skadas över en och en halv miljon personer i trafiken i EU-länderna. Enligt uppskattningar är alkoholen en biträdande orsak vid minst hälften av trafikolyckorna med dödlig utgång.

De enskilda EU-ländernas gränser för rattfylleri är mycket varierande - t.ex. i Danmarks, Italiens och Tysklands lagstiftning är gränsen 0,8 promille, medan gränsen är lägst i Sverige; 0,2 promille. En harmonisering av gränserna och, i de flesta fall, en sänkning av gränsen till exempel till den svenska nivån på 0,2 promille skulle utan tvivel ha en positiv inverkan på trafiksäkerheten. En maximering av fördelarna för säkerheten skulle naturligtvis förutsätta en omfattande attitydförändring, en effektivare övervakning och en modernisering av den utrustning som används för övervakningen.

Med hänvisning till det ovan anförda vill jag fråga följande: Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att utreda möjligheterna till en harmonisering och sänkning av promillegränserna i de enskilda medlemsstaterna? Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att utreda hur trafikövervakningen kunde effektiveras för att man på ett verkningsfullare sätt skulle kunna utrota rattfylleriet?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (20 januari 1998)

År 1988 lade kommissionen först fram ett förslag till rådsdirektiv som gick ut på att fastställa den maximala alkoholhalten i blodet (BAC) hos fordonsförare till 0,50 milligram per milliter ((EGT C 25, 31.1.1989. )). Detta förslag antogs av Europaparlamentet i maj 1989. Vid den tidpunkten fanns det dock inte tillräckligt brett stöd från medlemsstaterna för ett sådant förslag för att framgång med gemenskapslagstiftning hade kunnat uppnås. Detta stöd har saknats under så gott som hela den mellanliggande tiden.

De förändringar som nyligen uppträtt i vissa medlemsstaters politik har dock uppmuntrat kommissionen att återuppta debatten om högst tillåtna alkoholhalt i blodet hos fordonsförare. I oktober förra året uppmanades transportrådet att granska frågan på nytt. För närvarande vidtas ytterligare steg i samband med den strategi för ökad trafiksäkerhet och minskning av trafikolyckor och trafikoffer som behandlas i kommissionens meddelande om denna fråga (april 1997).

Kommissionen delar ledamotens åsikt att lagstiftning om rattonykterhet måste åtföljas av effektiva genomdrivandeåtgärder, om den skall leda till ökad säkerhet. De flesta sådana åtgärder faller inom medlemsstaternas behörighetsområde.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 174 , 08/06/1998 s. 0114



SKRIFTLIG FRÅGA E-3745/97 från Anita Pollack (PSE) till kommissionen (21 november 1997) Ämne: Tillämpning av rekommendationerna om barnomsorg I sitt svar på fråga E-0524/97 ((EGT C 319, 18.10.1997, s. 101. )) i april sade kommissionen att den fortfarande väntade på svar från två medlemsstater men att den skulle offentliggöra sin rapport ¨inom de närmaste månaderna¨. När kommer rapporten att offentliggöras och kommer kommissionen att göra detta utan att vänta längre på svar som ännu inte inkommit, eftersom granskningen skulle ha skett 1995? Svar avgivet av Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (9 januari 1998) Rapporten om genomförande av rekommendationen om barnomsorg har utarbetats på grundval av svar från 13 medlemsstater. Rapporten skall antas och publiceras inom en mycket snar framtid.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3844/97 från Kirsi Piha (PPE) till kommissionen (5 december 1997)

Ämne: Det undantagstillstånd som unionen beviljat för import av alkoholdrycker till Finland

Finland har beviljats ett undantagstillstånd som ger landet rätt att begränsa sin import av alkoholdrycker från EU fram till år 2003, varefter importen bör följa de normer som gäller inom EU. I Finland förs fortfarande hårda politiska diskussioner om huruvida det är rätt eller fel att unionen skall diktera importmängderna av alkohol för Finland. Den nuvarande regeringen har dock förbundit sig att följa den överenskommelse som träffats med unionen. Har kommissionen för avsikt att följa upp de åtgärder i Finland som syftar till att häva importrestriktionerna, och i så fall på vilket sätt?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (2 februari 1998)

Finland har i själva verket inte beviljats något undantagstillstånd som tillåter landet att begränsa importen av alkohol från gemenskapen fram till år 2003. Enligt rådets direktiv 96/99/EEG av den 30 december om ändring av rådets direktiv 92/12/EEG om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor ((EGT L 8, 11.1.1997. )) har Finland dock tillsammans med Danmark och Sverige beviljats ett undantag i fråga om alkoholhaltiga drycker som resande som kommer från gemenskapen transporterar i sitt bagage. Enligt detta undantag får Finland ta ut punktskatter på sådana varor utöver vissa kvantiteter även om de resande för in varorna för eget bruk.

Därför stämmer det inte alls att gemenskapen skulle ¨diktera importmängderna av alkohol för Finland¨. Finland har full frihet att inte tillämpa undantaget och att när som helst bevilja resande deras fulla rättigheter. Vad hävandet av restriktionerna beträffar är Finland enligt direktivet skyldigt att successivt avskaffa sina restriktioner före år 2003, och kommissionen skall före den 30 juni 2000 överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet.