SKRIFTLIG FRÅGA E-1712/01

från Margrietus van den Berg (PSE) till kommissionen

(14 juni 2001)

Ämne: Människosmuggling av unga fotbollsspelare

I olika medlemsstater har det konstaterats missförhållanden i fråga om hur unga fotbollsspelare från tredje land lockas att komma till Europeiska unionen. Som exempel på sådana missförhållanden kan

nämnas innehav av falskt pass från en medlemsstat med vars hjälp det utverkas uppehålls- och arbetstillstånd i en annan medlemsstat, utlåning av unga utländska spelare mellan fotbollsklubbar från olika medlemsstater utan att de obligatoriska formaliteterna därvid uppfylls samt den omständigheten att spelare från länder utanför unionen inte har samma arbetsvillkor som likvärdiga spelare med europeiskt medborgarskap. Eftersom olika medlemsstater har olika bestämmelser kommer det dels att brista i samordning mellan olika medlemsstater i fråga om greppet på denna problematik och dels kommer också den nuvarande situationen att kunna fortsätta som en följd av den ständiga konkurrensen mellan professionella fotbollsklubbar i de olika medlemsstaterna.

I ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådet i Nice (den 79 december 2000) har det uttryckts oro med anledning av att det görs kommersiella transaktioner med underåriga idrottsutövare, också sådana som kommer från tredje land, till den del dessa transaktioner inte står i överensstämmelse med gällande arbetslagstiftning eller innebär risker för de unga idrottsutövarnas hälsa och välbefinnande.

Den 5 mars 2001 har kommissionen tillsammans med FIFA i ramavtalet om internationella övergångar inom fotbollen enats om principen att unga fotbollsspelare bör åtnjuta särskilt skydd.

1. Kan kommissionen ge besked om kommissionen har insikter i omfattningen av den handel med unga fotbollsspelare från länder utanför Europeiska unionen som bedrivs av fotbollsklubbar inom Europeiska unionen och, om så är fallet, på vilka sätt den nationella respektive den europeiska lagstiftningen därvid överträds?

2. Anser kommissionen att underåriga idrottsutövare kan utöva förvärvsverksamhet på professionell basis hos en idrottsklubb inom Europeiska unionen? Strider inte sådant mot gemenskapslagstiftningen?

3. Har kommissionen någon överblick av hur medlemsstaterna på nationell nivå försöker komma till rätta med denna problematik?

4. Är kommissionen beredd att sätta i gång en undersökning för att utreda om det föreligger behov av ytterligare bestämmelser på europeisk nivå och i så fall vilka bestämmelser?

5. Hur tänker kommissionen mera i detalj utarbeta ramavtalen om skydd för unga fotbollsspelare i avtalet med FIFA om internationella övergångar, så att det sistnämnda avtalet erbjuder ett tillräckligt skydd för unga spelare som kommer från länder utanför Europeiska unionen?

6. Anser kommissionen att de player agents rules som FIFA tillämpar på dem som förmedlar fotbollsspelare erbjuder en tillräcklig garanti för att unga fotbollsspelare skall skyddas mot människosmuggling och andra slag av olagliga tillvägagångssätt?

7. Anser kommissionen att det inom ramen för fri rörlighet för personer, tjänster och kapital skulle ha betydelse om det utfärdades europeiska föreskrifter för hur idrottsutövarförmedlare skall utöva sitt yrke, för att (unga) fotbollsspelare och andra idrottsutövare inom andra idrottsgrenar skall behandlas lika i alla medlemsstater och deras rättigheter därigenom skyddas?

8. I somliga medlemsstater står det stadgat i lag hur idrottsutövarförmedlare skall utöva sitt yrke och idrottsutövarnas rättigheter i samband därmed åtnjuter också lagens skydd. Anser kommissionen att det borde införas europeiska bestämmelser där (unga) idrottsutövares sociala rättigheter och arbetsrelaterade rättigheter skulle stå i förgrunden?

9. Anser kommissionen att kampen mot människohandeln inom den verksamhet som bedrivs av internationella idrottsutövarförmedlare är ett tema som bör tas upp vid förhandlingarna med kandidatländerna? Har kommissionen för avsikt att också ta upp detta tema inom sin utrikespolitik och i de avtal som kommissionen ingår med kandidatländerna?

10. Vilka åtgärder vidtar kommissionen mot nationella och internationella idrottsförbund, idrottsföreningar och idrottsutövarförmedlare som bryter mot europeisk eller nationell lagstiftning i arbetsrättsliga eller sociala frågor, skatte- eller handelsfrågor eller lagstiftningen om tillträde till eller vistelse på Europeiska unionens medlemsstaters territorium?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(31 juli 2001)

Parlamentsledamoten tar upp den fråga om skydd av unga idrottsmän som behandlades i uttalandet om de särskilda kännetecken för idrott och idrottens sociala funktion i Europa som bör beaktas vid genomförandet av den gemensamma politiken som antogs av Europeiska rådet i Nice i december 2000(1). I likhet med rådet delar kommissionen denna oro som den tagit upp inom ramen för Helsingforsrapporten om idrott(2) och inom ramen för det europeiska forumet för idrott som anordnades den 26 och 27 oktober 2000 i Lille, där ett seminarium ägnades åt skydd av unga. Dessutom behandlades med stor uppmärksamhet den särskilda situationen för ungdomar under 18 år i diskussionerna mellan kommissionen och Internationella Fotbollförbundet (FIFA) om de bestämmelser som gäller internationella övergångar av fotbollsspelare.

Parlamentsledamoten tar upp tio frågor:

1. Kommissionen känner inte till omfattningen av handeln med unga fotbollsspelare från länder utanför gemenskapen. Den information som kommissionen har fått kommer från tidningar eller nationella rapporter. Till följd av kompetensfördelningen har de första initiativen när det gäller lagstiftning och bestämmelser tagits på nationell nivå.

2. Rådet antog rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet(3). Direktivet syftar till att förbjuda barnarbete (men innehåller vissa möjligheter till undantag för medlemsstaterna), att reglera och skydda ungdo mars arbete och allmänt se till att alla arbetsgivare garanterar ungdomarna arbetsvillkor som är anpassade till deras ålder.

3. Alla medlemsstater tycks inte vara berörda på samma sätt av detta fenomen. Det förklarar de många olika reaktionerna på det nationella planet. I vissa medlemsstater tycks ingen särskild åtgärd ha vidtagits. Andra har däremot hittills förbjudit alla kommersiella övergångar när det gäller minderåriga idrottsutövare.

4. Kommissionen avser inte för närvarande att beställa en undersökning för att mäta omfattningen av fenomenet.

5. Skyddet av unga var ett av de främsta ämnena i diskussionerna mellan FIFA och kommissionen. Det handlar bl.a. om att förena rätten för arbetstagarna, däribland de minderåriga, som har uppnått minimiåldern för att få arbete i det mottagande landet, till fri rörlighet med önskan om att skydda denna kategori av arbetstagare som är särskilt känslig och utsatt. I den lösning man fann den 5 mars 2001 tas hänsyn till dessa båda principer. FIFA skall se till att den genomförs. Det åligger inte kommissionen att utarbeta bestämmelser när det gäller skydd av minderåriga. I sin egenskap av fördragens väktare skall den begränsa sig till att se till att gemenskapsrätten efterlevs. Det ligger således inte inom kommissionens behörighet att se till att denna referensram utvidgas.

6.,7 och 8. När det gäller spelaragenter har FIFA, efter att kommissionen har behandlat frågan på grundval av konkurrensbestämmelserna ändrat villkoren för att organisera yrket i syfte att höja det i moraliskt hänseende. Dessa nya FIFA-bestämmelser om spelaragenter trädde i kraft den 1 mars 2001. Vissa medlemsstater har även valt att lagstifta för att inrätta snävare ramar för spelaragenternas verksamhet.

9. Inom ramen för förhandlingarna med kandidatländerna beaktas regelverket fullt ut. Det gäller t.ex. principerna om fri rörlighet eller direktiv 94/33/EG om skydd av minderåriga i arbetslivet. Kommissionen avser inte att särskilt behandla spelaragenter inom ramen för anslutningsförhandlingarna.

10. Kommissionen och medlemsstaterna bör komplettera varandra och se till att gemenskapsrätten och den nationella rätten följs. På gemenskapsnivå föreskrivs i EG-fördraget förfaranden för detta. De möjliggör ibland direkta

interventioner mot idrottsförbund enligt t.ex. konkurrensbestämmelserna. Däremot är de nationella domstolarna på en rad områden de naturliga instanserna när det gäller tvister som rör tillämpningen av gemenskapsrätten.

(1) Europeiska rådet i Nice - 7,8 och 9 december 2000 - Bilaga IV till ordförandeskapets slutsatser: Uttalande om de särskilda kännetecken för idrott och idrottens sociala funktion i Europa som bör beaktas vid genomförandet av den gemensamma politiken.

(2) Rapport från kommissionen till Europeiska rådet om hur man kan bevara den nuvarande uppbyggnaden av idrotten och upprätthålla idrottens sociala funktion inom gemenskapen - Helsingforsrapporten om idrott KOM(1999) 644 slutlig.

(3) EGT L 216, 20.8.1994.