SKRIFTLIG FRÅGA E-1766/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(21 juni 2002)

Ämne: Relationerna mellan EU och Förenta staterna mot bakgrund av att Europa gått in för minskade försvarsanslag

Det har på sina håll inom Europa riktats en allt skarpare kritik mot vad som upplevts som att Förenta staterna velat gå helt sin egen väg inom utrikespolitiken och denna kritik har inte alltid blivit väl emottagen i Förenta staterna.

Den 23 maj 2002 skrev International Herald Tribune att Europa skulle göra klokt i att sluta gnälla över sådan så kallad unilateralism från Förenta staternas sida och göra sig

självt till en trovärdig partner med tyngd bakom orden och att Förenta staterna kommer att börja ta Europa på allvar sedan när Europa börjat tala samstämmigt i utrikespolitiska frågor och lägga manken till för att bekosta försvaret, men inte dessförinnan.

Den tyska dagstidningen Die Welt gjorde den iakttagelsen att en ny epok med nära samarbete mellan Förenta staterna och Ryssland nu var på väg att bryta in och att Europa, inför denna nya vänskap mellan presidenterna Bush och Putin, påminner om en gammal gubbe som inte kan hålla jämna steg när nya idéer växer fram. Tidningen konstaterade därefter att Europa måste rusta upp, bygga upp sin militära kapacitet och göra sitt inom försvaret mot världsomfattande hot, om inte Europa vill hamna på efterkälken.

Håller kommissionen med om att det är mycket mera sannolikt att Förenta staterna kommer att behandla Europa som en fullvärdig partner inom utrikespolitiken om Europa visar sig vara verkligt berett att dela på den börda som försvaret innebär och, om så är fallet, instämmer kommissionen i så fall med att anklagelser om unilateralism intill dess troligen inte bara kommer att vålla bitterhet utan också motverka sitt eget syfte?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(26 juli 2002)

Det är uppenbart att ju mer unionen kan bidra på säkerhetsområdet (även militärt), desto mer kommer den att tas på allvar i världen. Det är en av orsakerna till att det är så viktigt att leva upp till de huvudmål som Europeiska rådet enades om vid sitt möte i Helsingfors.

Men det är också viktigt att klargöra omfattningen av det bidrag som unionen redan ger till internationella säkerhetsinsatser. 39 000 soldater från EU:s medlemsstater deltar för närvarande i fredsbevarande åtgärder på Balkan, vilket utgör ca 67 % av hela den styrka som deltar i Natoinsatserna. I Afghanistan ingår 3 500 soldater från unionens medlemsstater i den internationella säkerhetsstyrkan, dvs. 68 % av samtliga. Trupper från flera medlemsstater har också deltagit i de väpnade insatserna mot Al Qaida i Afghanistan. Dessutom är säkerhet ett vidare begrepp. Europeiska Unionen och dess medlemsstater ger omfattande utvecklingsbistånd, vilket utgör ca 55 % av det totala internationella biståndet och så mycket som två tredjedelar av allt icke-återbetalningsskyldigt stöd. Även detta bidrar till den internationella säkerheten, och unionen har i det sammanhanget en nyckelroll.

Kommissionen håller inte med om att det är kontraproduktivt att säga ifrån när det finns betydande meningsskiljaktigheter med Förenta staterna. Verkliga vänner och allierade har en skyldighet att göra detta. I dagens alltmer sammanlänkade värld är det särskilt viktigt att samarbeta med länder som delar ens värderingar.

Kommissionsledamoten med ansvar för yttre förbindelser gav i ett anförande om Europeiska unionens utrikespolitik och globaliseringens utmaningar inför Asia-Europe Foundation i Singapore den 5 april 2002 en detaljerad redogörelse för de frågor som ledamoten tar upp. Den är utlagd på kommissionens hemsida(1).

(1) http://europa.eu.int/comm/external_relations/news/patten/sp04_02global.htm.