SKRIFTLIG FRÅGA E-3920/00

från Brigitte Langenhagen (PPE-DE) till kommissionen

(13 december 2000)

Ämne: Uppdatering på grundval av EU:s direktiv om vilda fåglar

I Niedersachsen uppdateras för närvarande skyddsområden på grundval av EU:s direktiv om vilda fåglar. Ofta har intrycket uppstått att detta sker trots befolkningens berättigade oro och dessutom i strid mot direktivets andemening att ta tillvara på ekonomiska intressen.

Jag ber därför kommissionen att svara följande frågor:

1. På vilken rättslig grund stödjer sig den pågående uppdateringen och vilken är den konkreta anledning som ligger bakom?

2. I vilken mån bör den berörda befolkningen delta i förfarandet?

3. Ligger det i direktivets andemening att värdefulla och oersättliga åkerbruk skall ställas om till grönområden, underkastas avsevärda restriktioner eller helt övergå till naturskyddsområden?

4. Ligger det i direktivets andemening att företag som funnits i många år hotas med nedläggning?

5. I vilken mån kontrollerar kommissionen syftet och ändamålsenligheten i de åtgärder som vidtas av medlemsstaterna?

6. Är kommissionen klar över att det med hjälp av EU-direktiv förs en politik mot befolkningen med hänvisning till att Bryssel inte lämnar något annat val? I hur grad skadar detta enligt kommissionen Europatanken hos befolkningen och vad tänker kommissionen göra för att motverka detta?

7. Är det riktigt att kommissionen utsätter medlemsstaterna för påtryckningar med argumentet att delar av stödet för regionen kommer att dras in vid bristfälligt eller helt uteblivet genomförande? Är en sådan koppling tillåten?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(7 mars 2001)

Kommissionen inlämnade redan 1992 klagomål mot Tyskland och har senare inlett ett överträdelseförfarande eftersom artikel 4 i rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar(1) (fågeldirektivet) inte genomförts till fullo. Tyskland har inte utsett särskilda skyddsområden för de fågelarter som omfattas av artikel 4.1 och 4.2, och har inte heller sänt tillräcklig information om de utsedda skyddsområdena i enlighet med artikel 4.3 i direktivet. Under sommaren 2000 beslutades om domstolsföreläggande vilket nu håller på att förberedas.

Med tanke på att kommissionen endast har begränsad information om läget i Niedersachsen kan bara följande svar ges:

1. Niedersachsen är en av de tyska delstater som fortfarande, 20 år efter det att fågeldirektivet antogs, inte anses ha utsett särskilda skyddsområden i tillräcklig utsträckning eller sänt information. Kommissionen har varken från Niedersachsen eller Tyskland fått någon information om omfattningen och tidsaspekterna av det som parlamentsledamoten beskriver. Ledamoten föreslås därför ställa denna fråga direkt till Tyskland eller Niedersachsen.

2. Föregående mening gäller även frågan om befolkningens deltagande. Fågeldirektivet innehåller inte någon bestämmelse om att medlemsstaterna är skyldiga att samråda med allmänheten om förfarandet vid val av skyddsområde.

3. Fågeldirektivet utgör generellt inget hinder för jordbruksverksamhet i särskilda skyddsområden. Däremot är medlemsstaterna enligt direktivet skyldiga att respektera målet att bevara dessa områden och förhindra att de försämras.

Beträffande omställningen från gräsmark till åkermark har kommissionen endast i samband med klagomål informerats om att områden i Tyskland som varit lämpade att klassas som skyddsområden enligt fågeldirektivet förstörts genom omställning från gräs- till åkermark. Domstolen fastslog nyligen i dom C-96/98 (Marais Poitevin) att en sådan försämring i ett särskilt skyddsområde är olaglig.

4. Under de svåra förhandlingarna om jordbruksstöd inom ramen för det Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT/Uruguayrundan) accepterade GATT-deltagarna åtgärder som går under benämningen green box.

Enligt rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(2) kan medlemsstaterna bevilja kompensation för begränsningar som gemenskapens miljölagstiftning (t.ex. fågeldirektivet) ger upphov till. Niedersachsen har utnyttjat den möjligheten i sin plan för landsbygdens utveckling och jordbrukare kan således få kompensation för sådana begränsningar. Detta skall utgöra en garanti för att jordbruken inte hotas.

5. Kommissionen har i detalj kontrollerat att medlemsstaternas åtgärder är ändamålsenliga och sker i enlighet med syftet i artikel 4 i fågeldirektivet och har konstaterat att det finns vissa brister. Merparten av delstaterna verkar emellertid ha gjort stora ansträngningar för att förbättra situationen.

6. Kommissionen beklagar sådana uttalanden och skulle vilja påpeka att kommissionen enligt artikel 211 (f.d. Artikel 155) i EG-fördraget skall se till att gemenskapslagstiftningen (däribland de naturrelaterade direktiv som rådet antagit) tillämpas fullt ut på ett korrekt sätt.

7. I en skrivelse från den kommissionsledamot som har ansvar för jordbruksfrågor informerades medlemsstaterna om att de är ålagda att så snart som möjligt, innan ett visst datum, skicka in listor med de områden som utsetts inom ramen för Natura 2000. Dessutom ombads medlemsstaterna att i samband med planerna för landsbygdens utveckling informera kommissionen om vad som gjorts för att se till att de åtgärder som finansierats med hjälp av dessa planer inte kommer att leda till att de områden som utsetts eller kommer att utses inom ramen för Natura 2000 försämras. Parlamentsledamoten förstår säkert att det annars inte hade varit möjligt att godkänna planerna för landsbygdens utveckling som ett betydelsefullt finansiellt instrument för stöd till lansbygden och jordbruksföretagen. Kommissionen skulle annars ha hamnat i en situation där man skulle godkänna åtgärder som skulle kunna försämra eller förstöra områden som borde skyddas enligt europeisk miljölagstiftning. Detsamma gäller för strukturfonderna enligt en liknande skrivelse från kommissionens ledamöter med ansvar för miljöfrågor och regionalpolitik skall sådana åtaganden göras av medlemsstater/regioner i mål 1-områden.

(1) EGT L 103, 25.4.1979.

(2) EGT L 160, 26.6.1999.