SKRIFTLIG FRÅGA E-1271/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(6 maj 2002)

Ämne: Problem i anslutning till genomförandet av direktivet om uttjänta fordon

Enligt ständigt återkommande uppgifter i grekisk press skall gemenskapsdirektiv 2000/53/EG(1) även träda i kraft i Grekland från och med den 1 juli 2002. Detta direktiv stipulerar att alla nya personbilar som säljs skall ha en viss åldersgräns som fastställs av bilfabrikanterna. När dessa fordons biologiska cykel är till ända skall de överlämnas till bilhandlare för obligatorisk nedskrotning.

Samma tidningsuppgifter uppger också att denna åtgärd är obligatorisk från och med 2007 och väntas då leda till indragning av cirka två miljoner bilar i Grekland, tillverkade med hjälp av konventionell teknik och äldre än femton år. Påpekas bör att Grekland och Danmark är de två länder i EU där personbilar med en cylindervolym över 1800 cm3 beskattas mycket hårt, genom särskilda konsumtionsskatter och andra avgifter, vilket innebär väldiga ekonomiska uppoffringar för den vanlige grek som vill skaffa ett pålitligt och säkert transportmedel åt sig själv och sin familj. Den påtvingade indragningen och nedskrotningen av fordon kommer att drabba alla de personer som betalat enorma skatter till den grekiska staten för att köpa bil, och även dem som framöver köper bil och blir tvungna att lämna den till nedskrotning när livscykeln nått sitt slut.

Är bestämmelserna i direktivet sådana som de framställts i grekisk press? Har kommissionen undersökt exakt hur många bilar som måste nedskrotas och när detta skall ske? Finns det några planer på ekonomiska incitament eller ekonomiska lättnader för bilägare som lämnar ifrån sig sin bil till nedskrotning? Borde inte genomförandet av detta direktiv kombineras med en parallell och total harmonisering av beskattningen, för att undvika den absurda situationen med grekiska skattebetalare som för samma bil tvingas betala ett slutpris som kan vara upp till 360 procent högre än priserna i de övriga EU-länderna?

(1) EGT L 269, 21.10.2000, s. 34.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(24 juni 2002)

Det stämmer inte att det i parlamentets och rådets direktiv 2000/53/EG av den 18 september 2000 om uttjänta fordon(1) fastställs särskilda åldersgränser för fordon. Direktivet innehåller inga särskilda regler om indragning av fordon från marknaden.

Nedskrotade fordon står idag för ungefär 8 till 9 miljoner ton skrot varje år inom EU. Direktiv 2000/53/EG syftar till att motverka fordonsskrot och främja återanvändning, materialåtervinning och andra former av återvinning av uttjänta fordon och deras komponenter. I direktivet fastställs tydliga kvantifierade mål för återanvändning, materialåtervinning och återvinning av fordon och komponenter. Direktivet inför också principen om tillverkarens ansvar, då det anges att producenter skall finansiera ett avgiftsfritt system för återtagande av uttjänta fordon för de sista innehavarna/ägarna av fordon som släpps ut på marknaden efter den 1 juli 2002. För fordon som släppts ut på marknaden före den 1 juli 2002 gäller det avgiftsfria systemet för återtagande från och med den 1 januari 2007.

Det finns inga harmoniserade bestämmelser om när ett fordons livscykel nått sitt slut. Den genomsnittliga livscykeln i Europa varierar kraftigt. Luxemburg har den lägsta åldern (4 år) och Portugal den högsta (11 år)(2). Det är därför för närvarande svårt att bedöma hur många fordon som kommer att nedskrotas. Enligt Europeiska miljöbyrån antas antalet nedskrotade fordon inom EU öka från 11,3 miljoner 1995 till knappt 17 miljoner 2015(3).

Bortsett från regeln att ägare av uttjänta fordon måste kunna lämna tillbaka sina fordon utan kostnad, finns det inte några ekonomiska incitament eller ekonomiska lättnader för ägare av uttjänta fordon att lämna ifrån sig sina bilar till nedskrotning.

Huvudsyftet med direktiv 2000/53/EG om uttjänta fordon är att minimera uttjänta fordons negativa påverkan på miljön. Eftersom uttjänta fordon som omfattas av direktiv 2000/53/EG utgör avfall enligt definitionen i artikel 1 a i rådets direktiv 74/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(4), finns det ingen anledning att överväga användning av fordonsrelaterade skatter som ett särskilt instrument för att förbättra deras miljöprestanda.

Genomförandet av direktiv 2000/53/EG om uttjänta fordon och eventuella nya gemenskapsinitiativ som avser fordonsrelaterade skatter har inget samband med varandra. Kommissionen undersöker ett flertal nya alternativ till åtgärder på gemenskapsnivå och

nationell nivå på området beskattning av personbilar. Resultatet av denna undersökning kommer snart att läggas fram för diskussion för rådet och parlamentet i form av ett meddelande från kommissionen. Huvudsyftet med detta meddelande är att identifiera alternativa framtida åtgärder på området beskattning av personbilar, som kan garantera en väl fungerande inre marknad och bidra till att EU snabbare når de miljömål som bland annat anges i Kyotoprotokollet.

(1) EGT L 269, 21.10.2000.

(2) Källa: Europeiska miljöbyrån, indikator 25: storlek och genomsnittsålder på fordonsparken, senast uppdaterad den 24 januari, på http://reports.eea.eu.int/ENVISSUENo12/en/page031.html.

(3) Källa: Europeiska miljöbyrån, avfall från vägfordon, version av den 20 augusti 2001,på http://themes.eea.eu.int/Sectors_and_activities/transport/indicators/consequences/waste/Waste_from_road_transport_TERM_2001.pdf.

(4) EGT L 194, 25.7.1975.