SKRIFTLIG FRÅGA E-3114/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Barackläger utanför Rom

I Rom finns det många barackläger inom stadens gränser, ofta i närheten av tättbefolkade förorter. I dessa läger, som efterhand har börjat likna permanenta bostadsområden där inga grundläggande hygien- och säkerhetsföreskrifter respekteras, bor tusentals personer, bland dem många barn som nästan aldrig får någon slags undervisning.

Det är uppenbart att dylika läger är oacceptabla för en modern stad som Rom med beaktande av livskvaliteten hos invånarna i dessa läger; eftersom lägren ofta förekommer i städernas randområden, som redan är förfallna och kännetecknas av mycket spända sociala förhållanden, kan de dessutom till slut bli en tidsbomb som kan utlösa farliga ¨krig mellan de fattiga¨.

Situationen förvärras ytterligare av den märkliga attityd som en stor del av invånarna i dessa läger intar till småskalig kriminalitet, vilken ofta även innefattar barnen.

Kan kommissionen uppge

1. om det är acceptabelt, i synnerhet mot bakgrund av de gällande gemenskapsdirektiven om livskvalitet i stadsområden, att det i en stad som Rom förekommer stora områden där man placerar husvagnar och förfallna baracker, i vilka det bor tusentals personer utan minsta respekt för några hygien- eller sanitetsbestämmelser?

2. om man kan tolerera att hundratals barn frivilligt undantas från all slags undervisning och drivs till kriminalitet?

3. om det i andra europeiska städer förekommer motsvarande situationer och om det finns några gemenskapsbestämmelser avseende detta?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (1 december 1997)

Det problem som parlamentsledamoten tar upp rör huvudsakligen (svåra) boendeförhållanden - ett område där gemenskapen inte har någon behörighet. I de fördrag och avtal som utgör den rättsliga grunden för gemenskapens agerande behandlas varken rätten till bostad eller de fattigas boendeförhållanden. Bostadsfrågan faller inom framen för den nationella bostadspolitiken. Det finns inget europeiskt rättsinstrument som ger möjlighet att erkänna och kontrollera tillämpningen av rätten till bostad i medlemsstaterna (fråga 3).

Utöver den snävare frågan om (svåra) bostadsförhållanden, tar parlamentsledamoten även upp frågan om tillgången till och tillhandahållandet av drägliga uppehållsplatser för den icke bofasta befolkningen (oberoende av om det gäller en tillfällig eller mer långvarig vistelse, särskilt under vintern). Det verkar finnas utrymme, inom ramen för insatserna genom vissa strukturfonder (t.ex. för förnyelse av städer), för samfinansierade insatser för att förbättra uppehållsplatser och lägerplatser som ställs till förfogande för icke bofasta personer, om bara den politiska viljan finns.

Kommissionen erinrar om att rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet ((EGT L 216, 20.8.1994. )) ålägger medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att förbjuda barnarbete. Enligt artikel 1.3 i detta direktiv skall medlemsstaterna säkerställa att minderåriga skyddas mot ekonomiskt utnyttjande och mot varje typ av arbete som är av sådant slag att det kan antas ha en skadlig inverkan på deras säkerhet, hälsa eller fysiska, mentala, moraliska och sociala utveckling eller äventyra deras utbildning.

Som fastslås i artikel 126 i EG-fördraget är det medlemsstaterna som har ansvar för undervisningens innehåll och utbildningssystemens organisation. När det gäller undervisning för barn till icke bofasta personer omfattande försöksverksamhet bedrivits, särskilt genom kringresande skolor som också samfinansierats av kommissionen. Inom ramen för Comenius-delen av Sokrates-programmet stöder gemenskapen till exempel projekt som syftar till att förbättra utbildningen för barn till migrerande arbetstagare och icke bofasta personer, t.ex. zigenare.

Det europeiska observationsorganet för de hemlösa som inrättades 1991 och stöds av kommissionen - den europeiska organisationen för nationella föreningar som arbetar med de hemlösa - publicerar årligen rapporter om situationen för hemlösa och personer med mycket svåra boendeförhållanden. I rapporterna för 1996 behandlas särskilt hemlösa ungdomar. Med tanke på problemets omfattning i praktiskt taget hela Europa har frågan om uppehållsplatser för den icke bofasta befolkningen även diskuterats inom Europeiska rådet, som också har publicerat en broschyr om detta.