SKRIFTLIG FRÅGA E-1373/98

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(7 maj 1998)

Ämne: Försäkringsskydd för värnpliktiga som är medborgare i en annan medlemsstat

EG-domstolen har nyligen avkunnat ett beslut om att värnplikt är en av medborgarnas grundläggande plikter gentemot staten, men att den även leder till skyldigheter från statens sida. I EG-domstolens beslut anges att staten bör kompensera för värnpliktens ogynnsamma följder och att den genom gemenskapslagstiftningen är förbunden att ålägga arbetsgivarna att tillse att anställda som gör värnplikten omfattas av försäkringsskyddet, under förutsättning att anställningsförhållandet inte har brutits innan värnpliktstjänstgöringen inleddes.

Med anledning av detta uppstår en fråga om denna förmån kan även kan beviljas personer som är anställda i en annan medlemsstat än sitt ursprungsland, men som är tvungna att göra sin värnplikt i det land där de är medborgare.

Kan Europeiska kommissionen säga om en utländsk medborgare i en EU-medlemsstat kan begära att omfattas av försäkringsskyddet i det land där personen är anställd under tiden den gör sin värnplikt i den andra medlemsstat där den har sitt ursprung och i så fall under vilka förutsättningar?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(8 juni 1998)

Enligt gemenskapsrätten är gemenskapsmedborgare föremål för samma villkor i socialförsäkringssystemen i den medlemsstat där de arbetar som medborgare i den staten (rådets förordning (EG) 118/97 av den 2 december 1996 om ändring och uppdatering av förordning (EEG) 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, samt av förordning (EG) 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) 1408/71)(1).

När det särskilt gäller militärtjänst har domstolen utvecklat en rättspraxis som ger precisa svar på de frågor som parlamentsledamoten ställer. Enligt denna rättspraxis, om och i den utsträckning som militärtjänst erkänns som en försäkringsperiod i lagstiftningen i den stat där militärtjänsten utförs, måste de andra medlemsstaterna erkänna den som en sådan period vid beräkning av förmåner, även om en sådan period inte behöver beaktas enligt deras egen lagstiftning (se dom av den 15 december 1993, Fabrizzi e.a., C-113/92, C-114/92 och C-56/92, REG s. I-6707). Omvänt gäller att om de erkänner perioden som sådan för sina medborgare, måste militärtjänst som utförs i en annan medlemsstat erkännas under samma villkor (se dom av den 25 juni 1997, Romero, C-131/96, REG s. I-3659).

Likaså gäller att en "social förmån" i den mening som avses i rådets förordning (EEG) 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen(2), som gäller för landets medborgare (militärtjänstens längd beaktas vid fastställande av tjänstgöringstid i företaget) måste också gälla för migrerande arbetstagare som har utfört sin militärtjänst i sitt ursprungsland (dom av den 15 oktober 1969, Ugliola, REG s. 363).

Däremot är rättspraxis restriktiv när det gäller kompletterande socialt skydd. Enligt dom av den 14 mars 1996, (De Vos, C-315/94, REG s. I-1417), kan en arbetstagare, som är medborgare i en medlemsstat men är anställd inom en annan medlemsstats territorium, inte göra anspråk på att avgifter (varav viss del härrör från arbetsgivaren och viss del från arbetstagaren) till en kompletterande pensionsförsäkringskassa med efterlevandeskydd för offentligt anställda skall fortsätta att inbetalas med samma belopp som skulle ha inbetalats om dennes anställningsavtal inte hade suspenderats på grund av att denne inkallats till militärtjänst, även om en sådan rätt föreskrivs för medborgare i nämnda stat som är offentligt anställda och gör militärtjänst i den staten. (För en komplett översikt över rättspraxis på detta område, se generaladvokat Cosmas detaljerade analys i mål C-248/96, Grahame, REG 1997, s.I-6407).

(1) EGT L 28, 30.1.1997.

(2) EGT L 257, 19.10.1968.