ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2069/97 från Jaak Vandemeulebroucke (ARE) till kommissionen (19 juni 1997)

Ämne: Europeiska unionens anbudsinfordringar

I sitt svar på min parlamentariska fråga E-0631/97 ((EGT C 373, 9.12.1997, s. 22. )) undviker kommissionen denna fråga. I beaktande av att man har allt skäl att ägna uppmärksamhet åt att förebygga intressekonflikter förefaller det mig vara på sin plats att kommissionen skall vara observant på vilka fysiska personer som döljer sig bakom en firma.

I detta hänseende anser jag det oansvarigt att ett uppdrag vid en anbudsinfordran kan gå till en firma i vars ledning det sitter en tjänsteman från den instans som skall tilldela uppdraget som utgör föremål för anbudsinfordran.

Jag skulle gärna erfara från kommissionen på vilket sätt kommissionen tänker undersöka detta förhållande och hur kommissionen följaktligen försöker utesluta att intressekonflikter uppstår.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (9 september 1997)

Kommissionen uppfattade att parlamentsledamotens fråga E-631/97 syftade på snedvridning av konkurrensen i samband med offentliga anbudsförfaranden genom att olika företag som deltar i ett offentligt anbudsförfarande ofta ägs av samma (juridiska eller fysiska) personer eller genom att någon anbudsgivare har en konkurrensfördel vid ett anbudsförfarande genom att den tidigare har genomfört ett avtal för samma upphandlande myndighet, vilket hade som mål att förbereda eller råda den upphandlande myndigheten inför det aktuella anbudsförfarandet. I svaret på fråga E-631/97 behandlades därför dessa två situationer.

Av parlamentsledamotens nya fråga förstår kommissionen att det är fråga om situationer där konkurrensen skulle kunna snedvridas genom att något av de anbudsgivande företagen (delvis) ägs av en anställd på den upphandlande myndigheten. Kommissionen medger att en sådan situation skulle kunna leda till en intressekonflikt. Den skulle faktiskt också kunna leda till ett brott mot principen om likabehandling av anbudsgivarna, vilket enligt EG-domstolen är en av de grundläggande principerna i gemenskapens lagstiftning om offentlig upphandling.

I direktiven om offentlig upphandling anges inte någon metod för att kontrollera om en sådan situation föreligger. Kommissionen kan inte heller granska varje enskilt anbudsförfarande för att se om det är korrekt i detta avseende. Kommissionen ingriper emellertid om den får uppgifter som tyder på att det har uppstått en intressekonflikt. Som ett exempel kan kommissionen hänvisa till ett fall nyligen där ett formellt överträdelseförfarande enligt artikel 169 i EG-fördraget inleddes mot en medlemsstat på grund av att aktieägarna i ett av de anbudsgivande företagen ingick i en grupp som fick ersättning från den upphandlande myndigheten för att bedöma anbuden.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1914/97 från Amedeo Amadeo (NI) till rådet (5 juni 1997)

Ämne: Gemenskapssystem för fiske och vattenbruk

Denna fråga ställs mot bakgrund av förslaget till rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EEG) 3760/92 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk (KOM(96)0350 - 96/0183 CNS) ((EGT C 316, 25.10.1996, s. 13. )). Kommittén godkänner kommissionens förslag då det anser att detta förslag närmare preciserar det system som fastställs i förordning 3760/92 ((EGT L 389, 31.12.1992, s. 1. )).

Kan rådet vid tilldelningen av fiskemöjligheter till tredje land ta strikt hänsyn till situationen för resurserna i gemenskapens vatten, och undersöka hur den relativa stabiliteten för varje medlemsstats fiskeverksamhet kan garanteras genom fördelningen av fiskemöjligheter?

Svar (17 oktober 1997)

Rådet kan försäkra den ärade parlamentsledamoten om att det alltid tar hänsyn till principerna om bevarandet av resurserna och till den relativa stabiliteten i medlemsstaternas fiskeaktiviteter.

När mängderna fastställs för utbytet av fiskemöjligheter med tredje stat tas det sålunda full hänsyn till vetenskapliga utlåtanden om situationen för resurserna och tilldelningen av kvoter görs på grundval av principen om en relativ stabilitet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2019/97 från Iñigo Méndez de Vigo (PPE) till rådet (18 juni 1997)

Ämne: Europolkonventionen

Anita Gradin, kommissionsledamot med ansvar för rättsliga och inrikes frågor, har i några deklarationer uppmanat medlemsstaterna att snabbt ratificera Europolkonventionen.

Kan rådet ange om det förutses framtida ratifikationer?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1592/97 och E-2019/97 (16 oktober 1997)

Medlemsstaterna har åtagit sig att sträva efter att ratificera konventionen före slutet av 1997. Hittills har Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland ratificerat konventionen. Flera andra ratificeringar väntas inom kort. K 4-kommittén inom rådet kommer att regelbundet se över ratificeringssituationen.

Rådet noterar att det utvidgade mandatet för Europols narkotikaenhet redan tillåter åtgärder av detta organ när det gäller kampen mot människohandel.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1518/97 från Norbert Glante (PSE) till kommissionen (5 maj 1997)

Ämne: Information om EU-stöd till Brandenburg under 1995 och 1996

Hur mycket EU-stöd från följande:

1. Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF),

2. Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) - utvecklingssektionen,

3. Europeiska socialfonden,

4. Europeiska unionens forskningsprogram,

5. Europeiska unionens program inom energisektorn,

6. Europeiska unionens program inom miljösektorn,

7. Europeiska unionens övriga program

erhöll Brandenburg under 1995 och 1996, och för vilka åtgärder.?

Kompletterande svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar (9 september 1997)

Som komplement till sitt svar av den 29 maj 1997 ((EGT C 319, 18.10.1997, s. 251. )) kan kommissionen nu ge följande information.

Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2440/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (16 juli 1997)

Ämne: Ersättning för de skador som vållades av skyfallen i Korint

Som bekant drabbades staden Korint under den gångna vintern av omfattande skyfall som förorsakade dödsfall och ledde till att hela egendomar förstördes. De skador som vållades trotsar all beskrivning och de förvärrades även på grund av att stadens avloppssystem är underdimensionerat och att stadsplanering saknas.

Sedan skadorna hade registrerats meddelade de grekiska myndigheterna att de drabbade skulle få ersättning.

Jag ber Europeiska kommissionen redogöra för följande:

1. Har EU erbjudit någon skadeersättning till de människor som förlorade sin egendom i ovädret?

2. Om så är fallet, hur stor var denna ersättning?

3. Har ersättningen betalats ut till de drabbade?

4. Känner Europeiska kommissionen till omfattningen av den ersättning som betalats ut av de grekiska myndigheterna och hur bedömer kommissionen den i förhållande till den förstörelse som skyfallen vållade?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar (11 september 1997)

Kommissionen vill uttrycka den största medkänsla med offren för de översvämningar som ägde rum i Korint föregående vinter.

Eftersom den budgetpost som är avsedd för ¨Nödhjälp till katastrofoffer inom gemenskapen¨ för andra året i följd har försetts med ¨p.m.¨, har kommissionen inte nödvändiga anslag till sitt förfogande för att kunna bevilja en sådan ersättning.

Kommissionen vill för övrigt understryka att denna gemenskapsåtgärd aldrig har varit avsedd för att ge ersättning för de skador som orsakats av en katastrof, utan för att visa gemenskapens solidaritet gentemot de av dess medborgare som drabbats av en exceptionellt omfattande och allvarlig katastrof.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2146/97 från Hiltrud Breyer (V) till rådet (24 juni 1997)

Ämne: Förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser - sanktioner om föreskrifterna för märkning inte följs

1. Vilka straffpåföljder planeras om föreskrifterna för märkning inte följs?

2. Finns det i detta ärende en lista över bötesbelopp?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2144/97, E-2146/97 och E-2152/97 (20 oktober 1997)

Med undantag för tillämpningen av artikel 8.3 så föreskrivs inte särskilt i förordning nr 258/97 att det skall inrättas någon kontroll- eller övervakningsmyndighet av den typ som den ärade parlamentsledamoten nämner.

Det är medlemsstaterna som skall svara för hur kontrollen av tillämpningen av förordningen på nationell nivå skall gå till.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2861/97 från Arlene McCarthy (PSE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Undersökning av antidumpingtullar på export av oblekt bomull från Indien, Pakistan, Indonesien, Turkiet, Kina och Egypten

Inför den nya undersökningen av antidumpingtullar på export av oblekt bomull från Indien, Pakistan, Indonesien, Turkiet, Kina och Egypten ber jag kommissionen klargöra vilken roll denna undersökning i gemenskapens intresse kommer att spela för detta tredje klagomål, mot bakgrund av det faktum att mycket litet hänsyn har tagits till de resultat som framkom under samma förfarande i samband med föregående fall tidigare i år?

Till nytta för den mängd berörda parter som har lagt ner avsevärd tid och avsevärda resurser på att förhindra påläggandet av dessa tullar, vars oundvikliga konsekvenser skulle bli nedskärningar och nedläggningar av fabriker inom textilförädlingsindustrin och grossistsektorn i Europa, ber jag kommissionen klargöra om undersökningen verkligen är laglig och därför kommer att fortsätta, mot bakgrund av att det inte har publicerats något officiellt meddelande som formellt avslutar föregående undersökning som löpte ut i maj?

Svar från Sir Leon Brittan på kommissionens vägnar (23 september 1997)

I samband med det föregående antidumpningsförfarandet gjordes en grundlig undersökning av gemenskapens intresse för att bedöma vilka verkningar eventuella åtgärder skulle få för samtliga berörda parter. Slutsatsen av denna undersökning var att det låg i gemenskapens intresse att antidumpningsåtgärder vidtogs. Rådet godtog emellertid inte kommissionens förslag att införa slutgiltiga åtgärder och den tidsfrist på femton månader som fastställs i artikel 6.9 i rådets förordning (EG) nr 384/96 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar av Europeiska gemenskapen ((EGT L 56, 6.3.1996. )) löpte ut. De preliminära tullar som infördes under förfarandet har därför upphört att gälla utan att de tagits ut och i och med att tidsfristen har löpt ut kan slutgiltiga åtgärder inte längre införas med stöd av den undersökningen.

Strax efter det att tidsfristen enligt ovan löpt ut kom ett nytt antidumpningsklagomål in till kommissionen. Detta undersöktes noga på sedvanligt sätt och kommissionen drog slutsatsen att det förelåg tillräckliga bevis för att motivera inledandet av ett förfarande. Kommissionen fattade följaktligen ett beslut om att inleda ett nytt förfarande för denna produkt och ett tillkännagivande ((EGT C 210, 11.7.1997. )) härom offentliggjordes.

Kommissionen kommer i det nya förfarandet att ägna samma särskilda uppmärksamhet åt att i detalj analysera ärendet med utgångspunkt i gemenskapens intresse. Alla berörda parter (tillverkare, importörer, företag som svarar för slutlig bearbetning) ombeds därför nu att inkomma med närmare upplysningar i ett antal olika avseenden, inbegripet eventuella friställningar och nedläggningar av företag. Dessa uppgifter kommer att beaktas vid prövningen av sakförhållandena.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2720/97 från Susan Waddington (PSE) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Åldersdiskriminering vid rekrytering - utkastet till Amsterdamfördraget

Amsterdamfördraget innehåller en ny artikel 6a, som fastslår att lämpliga åtgärder skall vidtas inom Europeiska unionen för att ¨bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning¨. Vad tror kommissionen att denna artikel kommer att innebära för kommissionens egna anställningsförfaranden, som för närvarande omfattar åldersgränser, när fördraget har ratificerats?

Kommer detta att leda till att kommissionen avskaffar åldersgränserna i samband med rekrytering?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2556/97 och E-2720/97 ingivna av Erkki Liikanen för kommissionen (22 september 1997)

Som svar på frågorna 1 och 3 bekräftar kommissionen att gemenskapens institutioner enligt överenskommelse tillämpar en högsta åldersgräns på 35 år för att få delta i uttagningsproven för de lägsta tjänsterna i varje kategori. Det finns flera skäl till att tillämpa åldersgränser och de har praktiskt taget allihop angivits vid olika tillfällen som svar på frågor från parlamentsledamöterna.

Som nämnts i svaret på fråga E-1623/97 från parlamentsledamoten Alex Smith ((EGT C 45, 10.2.1998, )) har kommissionen inte desto mindre börjat överväga att visa större öppenhet när det gäller åldersgränserna vid rekrytering av tjänstemän.

En första diskussion har ägt rum mellan institutionernas förvaltningschefer för att försöka komma fram till en gemensam ståndpunkt. Diskussionen kommer att återupptas under hösten.

Frågan om åldersgränserna kommer bl.a. att diskuteras mot bakgrund av det förestående ikraftträdandet av Amsterdamfördraget och dess artikel 6a om icke-diskriminering, bl.a. åldersdiskriminering. Vidare kommer medlemsstaternas praxis i denna fråga att tas i beaktande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2213/97 från Jean-Pierre Bazin (UPE) till kommissionen (30 juni 1997)

Ämne: Anlöpningsavgifter i de europeiska hamnarna - illojal konkurrens

En jämförande studie av anlöpningsavgifter visar att Zeebrugges hamn i Belgien tar ut avgifter som är avsevärt mycket lägre än i samtliga andra hamnar, närmare bestämt 50 % lägre i genomsnitt.

Denna skillnad kan bara förklaras genom omfattande offentliga bidrag eller att man lokalt frångår de bestämmelser som fastställts av Europeiska unionen.

Skulle kommissionen vilja utföra en undersökning om denna praxis som skadar den europeiska hamnsektorn, och eventuellt vidta nödvändiga åtgärder för att återupprätta mer rättvisa konkurrensförhållanden?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (12 september 1997)

Det är normalt sett inte kommissionens uppgift att övervaka tariffrågor, och den försöker inte heller harmonisera hamnavgifterna. I vissa särskilda fall kan en sådan fråga dock tas upp, i samband med klagomål från enskilda.

Låga hamnavgifter innebär inte nödvändigtvis att hamnen i fråga åtnjuter statligt stöd. Det kan också vara andra faktorer som hamnens handelspolitik eller effektiv hamnförvaltning som möjliggör låga priser. Varje fall måste granskas för sig om man vill kontrollera huruvida det rör sig om statliga stöd.

Stöd som utbetalas av staten eller med offentliga medel, och som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att främja vissa företag eller tillverkningen av vissa produkter, om det påverkar handeln mellan medlemsstaterna, utgör statligt stöd enligt artikel 92.1 i EG-fördraget. Om alla dessa kriterier uppfylls skall kommissionen inleda det förfarande som anges i artikel 93 i fördraget för att fastställa om stödet är förenligt med bestämmelserna i EG-fördraget.

Utgående från de upplysningar som lämnats, och som är av allmän natur och inte konkret anger det eventuella stödets art eller omfång, ser kommissionen inga möjligheter att vidta ytterligare åtgärder i detta läge. Om ytterligare information om eventuella stödbetalningar skulle bli tillgänglig, kunde kommissionen få bättre möjligheter att granska frågan utgående från bestämmelserna om statligt stöd i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2282/97 från Nel van Dijk (V) till kommissionen (2 juli 1997)

Ämne: Snedvriden konkurrens i västeuropeiska hamnar

Kan kommissionen bekräfta att den mottagit ett brev från stiftelsen Natur och Miljö i vilket prisläget i de stora västeuropeiska hamnarna fördöms?

Är kommissionen medveten om att årshyrorna för vissa fastigheter och tomter hålls nere för att förbättra hamnarnas konkurrensläge gentemot konkurrerande hamnar?

Är kommissionen medveten om att myndigheterna även på andra sätt försöker främja hamnarna, som t.ex. kemiföretaget Arco i Rotterdam som fick sin anslutning till rörledningsnätet till Antwerpen bekostad av myndigheterna?

Delar kommissionen min åsikt att dessa stödåtgärder leder till snedvriden konkurrens och bryter mot artikel 92 i fördraget?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (4 september 1997)

Det är riktigt att kommissionen nyligen fått ett brev från ¨Stichting Natuur en Milieu¨ (Stiftelsen för natur och miljö) beträffande nivån på markpriser i vissa gemenskapshamnar.

Låga markpriser betyder inte nödvändigtvis att de hamnförvaltningsföretag som nämns i brevet åtnjuter statligt stöd. De låga prislägena kan också bero på andra faktorer, som efterfrågan, markens användning eller ägandeförhållanden, eller en kombination av sådana faktorer. Därför måste varje enskilt fall granskas för sig, om man vill fastställa om statliga stöd förekommer. Kommissionen kommer dock att begära upplysningar från de berörda regeringarna i enlighet med artikel 92 och 93 i EG-fördraget.

Beträffande den allmänna frågan om statligt stöd till hamnar anser kommissionen att offentliga investeringar i infrastruktur inte i sig utgör stöd i enlighet med artikel 92 i EG-fördraget, så länge infrastrukturen förblir öppen för alla användare i allmänhetens intresse och utgående från principen om icke-diskriminerande tillgång. Offentlig finansiering av överbyggnader däremot, som är avsedda för vissa företags kommersiella verksamhet, skulle normalt sett omfattas av artikel 92 i EG-fördraget. Kommissionen kände inte till frågan om rörledningsnätet och dess roll i de berörda hamnarnas transportmålsättningar. Kommissionen kommer dock att be de nederländska myndigheterna om upplysningar beträffande de frågor som ledamoten tagit upp.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0952/97 från Peter Truscott (PSE) till rådet (10 mars 1997)

Ämne: Belgiska myndigheters begränsning av den fria rörligheten

Efter några aktuella domar från EG-domstolen beträffande den belgiska regeringens olagliga begränsningar av den fria rörligheten för EU-medborgare tycks belgiska myndigheter nu på ett oacceptabelt sätt begränsa resemöjligheterna för medborgare i tredje land.

Kan rådet utreda och kommentera rapporterna om att Belgiens ambassad i London vägrar att utfärda visum till medborgare i tredje land i rimlig tid, och på så sätt hindrar turister och affärsmän från tredje land som är baserade i Förenade kungariket att resa genom EU?

Kan rådet fördöma vad som tycks vara ökad intolerans och rasism hos de belgiska myndigheter som är ansvariga för att utfärda rese- och arbetstillstånd för EU-medborgare och medborgare i tredje land?

Svar (16 oktober 1997)

Den ärade parlamentsledamoten hänvisas till svaret på sin muntliga fråga H-0355/97 av den 14 maj 1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0520/97 från Graham Watson (ELDR) till rådet (19 februari 1997)

Ämne: Smuggling av heroin från Turkiet

Kommer rådet att uppmana polisen i (den tyska delstaten) Niedersachsen att offentliggöra de bevis som domaren Rolf Schwalbe hänvisat till och som antyder att två familjer i Istanbul, som beskyddas av den turkiska utrikesministern Tansu Ciller, kontrollerar heroinsmugglingen till Tyskland och Belgien; samt huruvida de har tillgång till ytterligare informationer angående de påstådda förbindelserna mellan den Turkiska maffian och turkiska politiker vika har uppmärksammats av medierna i Turkiet.

Svar (28 oktober 1997)

Det problem som den ärade ledamoten tar upp rör den berörda medlemsstatens myndigheter och rådet har inte behörighet att ingripa på det föreslagna sättet.

Vilka åtgärder som skall vidtas mot organisationerna som sysslar med olaglig narkotikahandel och som är verksamma på Balkanrutten är föremål för en djupgående granskning inom rådet på grundval av en rapport från Europols narkotikaenhet (ENE).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2425/97 från Marjo Matikainen-Kallström (PPE) till kommissionen (11 juli 1997)

Ämne: EU-finansieringen av motorvägen mellan Malaga och Estepona på spanska solkusten

De spanska myndigheterna har planerat att bygga en motorväg genom det tätt bebyggda Sitio de Calahonda. I området bor ca 18 000 människor, av vilka 80 % kommer från andra EU-länder än Spanien. Enligt representanterna för invånarföreningen är motståndet mot byggandet av vägen mycket stort bland de icke-spanska invånarna. Vid den offentliga debatten i Spanien har man fört fram åsikter enligt vilka vägen inte skulle byggas med offentliga medel såsom planerats, utan att man ämnar ansöka om EU-medel för projektet. Motiveringen till detta skulle vara att de utländska fritidsboende i området behöver bättre trafikförbindelser. Denna motivering stämmer enligt majoriteten av invånarna inte överens med sanningen.

Med hänvisning till det ovan anförda vill jag fråga hur kommissionen, när Spanien eventuellt ansöker om stöd av EU för finansiering av vägen, ämnar beakta den synpunkten att den icke-spanska majoriteten bland invånarna i området trots allt motsätter sig vägbygget?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (15 september 1997)

Kommissionen har till dags dato inte mottagit någon ansökan om ekonomiskt stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden eller Sammanhållningsfonden eller något annat av gemenskapens finansiella instrument för den del av Costa del Sol-motorvägen som avses i frågan, dvs. den som går genom Calahonda.

Om en sådan ansökan skulle lämnas in av de spanska myndigheterna skulle kommissionen göra en objektiv bedömning på samma sätt som man skulle göra med varje annan ansökan om stöd från dessa fonder. Man skulle bedöma det ifrågavarande projektets stödberättigande enligt relevanta förordningar samt dess förenlighet med gemenskapens politik och gällande lagstiftning, särskilt när det gäller transport, offentlig upphandling och miljö. Det bör påpekas att motorvägsprojekt omfattas av bilaga I till direktiv 85/337/EEG ((EGT L 175, 5.7.1985. )) och därför måste bli föremål för en miljökonsekvensutredning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2444/97 från Graham Watson (ELDR) till kommissionen (16 juli 1997)

Ämne: EU:s program för skolmjölk

I Förenade kungariket är hjärtsjukdomar mycket vanligt. Distribution av lättmjölk till skolorna är en av de främsta prioriteringarna hos de lokala avdelningarna för näringsrådgivning.

Mot bakgrund av önskemålet att främja konsumtionen av mjölk samt det faktum att fler tonåringar, särskilt flickor, kanske skulle dricka mer mjölk om fetthalten minskades, har kommissionen några förslag om att höja subventionerna för lättmjölk till samma nivå som för vanlig mjölk?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (19 september 1997)

Stödbeloppet för olika mjölkprodukter som fördelas enligt gemenskapens stödsystem för utdelning av mjölk och vissa mjölkprodukter till skolelever fastställs av kommissionen på grundval av bestämmelserna i artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 1842/83 om allmänna bestämmelser om utdelning av mjölk och vissa mjölkprodukter till skolelever ((EGT L 183, 7.7.1983, s. 139. )). I denna artikel fastställs att stödet för helmjölk skall vara lika med 95 % av riktpriset för mjölk, medan stödbeloppen för andra mjölkprodukter skall fastställas med hänsyn tagen till mjölkinnehållet i de aktuella produkterna. Denna bestämmelse resulterar i ett lägre stödbelopp för mellanmjölk jämfört med helmjölk.

Kommissionen har för närvarande inte för avsikt att lägga fram ett förslag för att ändra rådets förordning (EEG) nr 1842/83. Den kommer emellertid att fortsätta utvärdera situationen i ljuset av den bestämmelse i EG-fördraget som säger att en hög grad av skydd för folkhälsan skall utgöra en integrerad del av gemenskapens övriga politik.