ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2608/99

från Gilles Savary (PSE) till kommissionen

(22 december 1999)

Ämne: Direktiv 79/409/EEG jaktperioder

Det revideringsförfarande avseende direktiv 79/409/EEG (1) om bevarande av vilda fåglar som påbörjades under föregående valperiod i syfte att fastställa bestämmelser för genomförande och införlivande i medlemsstaternas lagstiftning när det gäller artikel 7 i direktivet, har inte slutförts. Vilken är kommissionens ståndpunkt när det gäller att fastställa jaktperioderna i de olika medlemsstaterna?

Hur tolkar kommissionen de allmänna bestämmelserna i artikel 7 i dess nuvarande lydelse?

(1) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 januari 2000)

Eftersom ändringsförfarandet avseende rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar inte slutförts skall medlemsstaterna fastställa jaktperioderna för fåglar utgående från gällande bestämmelser i artikel 7.4 i direktivet.

Tolkning av gemenskapslagstiftningen tillkommer inte kommissionen, utan domstolen, som bland annat har haft anledning att tolka bestämmelserna i artikel 7.4 i sina beslut av den 17 januari 1991 (mål C-157/89, kommissionen mot Italien(1)) och den 19 januari 1994 (mål C-435/92, Association pour la protection des animaux sauvages (föreningen för skydd av vilda djur) et al. mot prefekten i Maine-et-Loire och prefekten i Loire-Atlantique, förvaltningsdomstolens i Nantes (Frankrike) begäran om förhandsbesked(2)).

(1) REG 1991, s. I-0057.

(2) REG 1994, s. I-0067.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2423/99

från Mauro Nobilia (UEN) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Avfallsförbränningsanläggning i Battipaglia (Italien)

Genom dekret 27/97 har regionen Campania godkänt den regionala planen för avfallshantering. I denna plan har man utsett det område som är avsett för industriell utveckling (ASI) i Battipaglias kommun som lämplig plats för att bygga en anläggning för energiproduktion som skall utnyttja värmen från avfallsförbränningen.

Det område man valt ut har i praktiken vuxit samman med tätorten och är därför tätt befolkat. Att installera en anläggning för avfallsförbränning på denna plats skulle därför ha en betydande inverkan på området och innebära att kvaliteten på den redan utsatta miljön ytterligare försämrades. Eftersom trakten dessutom karakteriseras av jordbruk, turism och osttillverkning, skulle anläggningen allvarligt hota den ekonomiska och sociala jämvikten i hela området kring Sele-slätten.

- Kan kommissionen bekräfta ovanstående uppgifter?

- Anser inte kommissionen att byggande av en anläggning för avfallsförbränning i ovan nämnda område skulle innebära en kränkning av rådets direktiv 89/369/EEG, 89/429/EEG och 94/67/EEG om förbränning av farligt avfall, av rådets resolution av den 24 februari 1997 (97/C 76/01) om en gemenskapsstrategi för avfallshantering, av förslaget till rådets direktiv om förbränning av avfall (KOM(98) 558) och av övriga gällande gemenskapsbestämmelser om miljöskydd?

- Kan kommissionen uppvakta den italienska regeringen för att försöka få till stånd en annan och mer lämplig placering av avfallsanläggningen än i industriområdet i Battipaglia?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 januari 2000)

Rådets direktiv 89/369/EEG av den 8 juni 1989 om förhindrande av luftförorening från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar(1), rådets direktiv 89/429/EEG av den 21 juni 1989 om minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar(2) och rådets direktiv 94/67/EG av den 16 december 1994 om förbränning av farligt avfall(3) är endast tillämpliga på anläggningar i drift och kan därför inte anses relevanta i det aktuella fallet, eftersom denna avfallsförbränningsanläggning med energiåtervinning i Battipaglia (Salerno) uppenbarligen inte är byggd ännu. Dessutom har inte de resolutioner och förslag till direktiv från rådet som parlamentsledamoten åberopar någon rättsligt bindande verkan i det aktuella fallet.

Med hänsyn till de upplysningar som parlamentsledamoten tillhandahåller, av vilka det framgår att det skulle kunna uppstå problem i anslutning till lokaliseringen av denna anläggning, anser kommissionen emellertid att rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 om ändring av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(4) kan vara tillämpligt i det aktuella fallet.

Kommissionen kommer att vidta lämpliga åtgärder för att se till att gemenskapslagstiftningen, och särskilt det nämnda direktivet, efterlevs.

(1) EGT L 163, 14.6.1989.

(2) EGT L 203, 15.7.1989.

(3) EGT L 365, 31.12.1994.

(4) EGT L 73, 14.3.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1548/99

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Ädelmetallprodukter

Efter att ha konstaterat att det var omöjligt att uppnå ömsesidigt godkännande av nationell praxis lade kommissionen i oktober 1993 fram ett förslag till direktiv som syftade till att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning om ädelmetallprodukter (KOM(93) 0322)(1).

Fem år har nu förflutit sedan kommissionen lade fram detta förslag till direktiv.

1. Kan kommissionen bekräfta om det kvarstår tekniska hinder för fri rörlighet för ädelmetallprodukter inom unionen?

2. Om ja, vad ligger i vägen för upphävandet av dessa hinder och därmed för uppnåendet av ett av fördragens främsta mål?

3. Förekommer det objektiva förpliktelser eller särskilda intressen som försenar denna harmonisering?

4. Om hindren inte upphävs, vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att undvika att de företag som är för en harmonisering drabbas av avsaknaden av fri rörlighet på detta område?

(1) EGT C 318, 25.11.1993, s. 5.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(19 oktober 1999)

Kommissionen har i sina svar på de skriftliga frågorna E-3158/98 från Concepció Ferrer(1) och E-3431/98 från Jaime Valdivieso de Cué(2) redan nämnt att flera åtgärder vidtagits för att se till att principen om fri rörlighet för varor fungerar också när det gäller smycken.

Det finns, som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar, ett förslag till rådets och parlamentets direktiv(3) om (bland annat) att harmonisera de nationella lagstiftningarna om ädelmetallprodukter för att säkerställa deras fria rörlighet. Syftet med förslaget är att harmonisera finhalter, ansvarsstämplar och certifieringssystem (kvalitetssäkring, EG-försäkran om överensstämmelse och kontroll av tredjeman).

I enlighet med artikel 251 (f.d. artikel 189b) i EG-fördraget har Europaparlamentet redan yttrat sig över förslaget. Rådet har däremot inte kunnat enas om någon gemensam ståndpunkt, eftersom medlemsstaterna har olika åsikter om certifieringsförfarandena.

Enligt den kompromisslösning som för närvarande diskuteras i rådet skulle två av de tre certifieringssystemen vara likvärdiga, nämligen kontroll av tredje man och kvalitetssäkring, medan systemet med EG-försäkran om överensstämmelse skulle förbli frivilligt.

I väntan på en harmonisering på gemenskapsnivå har kommissionen inlett överträdelseförfaranden mot de flesta medlemsstater för att få dem att anpassa sin lagstiftning efter EG-domstolens slutsatser i Houtwipper-fallet(4). Överträdelseförfarandena har lett till att de flesta medlemsstater har ändrat sin lagstiftning.

(1) EGT C 207, 21.7.1999, s. 33.

(2) EGT C 207, 21.7.1999, s. 69.

(3) EGT C 318, 25.11.1993, ändrad version EGT C 209, 29.7.1994.

(4) Mål 293/93, 15.9.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2539/99

från Caroline Lucas (Verts/ALE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Rapport om djurens välbefinnande enligt kravet i rådets direktiv 98/58

Enligt artikel 8 i rådets direktiv 98/58(1) om skydd av animalieproduktionens djur måste kommissionen före den 30 juni 1999 lämna in en rapport till rådet som innehåller respektive behandlar

a) en jämförelse mellan bestämmelserna om djurens välbefinnande i gemenskapen och i tredje land som levererar till gemenskapen,

b) möjligheten att nå större internationell förståelse för de principer om djurens välbefinnande som finns i direktiv 98/58, och

c) i vilken mån gemenskapens målsättning för djurens välbefinnande riskerar att hotas av konkurrens från tredje land som inte följer motsvarande normer.

Mot bakgrund av att ovannämnda rapport är nära förknippad med hur Världshandelsorganisationens, WTO:s, bestämmelser påverkar djurens välbefinnande och med att den nya WTO-rundan snart inleds, undrar jag när kommissionen avser att lägga fram den rapport som krävs enligt direktiv 98/58?

(1) EGT L 221, 8.8.1998, s. 23.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(27 januari 2000)

Kommissionen inser att rapporten är betydelsefull med tanke på den prioritet gemenskapen vill ge frågor om djurs välbefinnande och vikten av att nå en stor internationell förståelse för dessa frågor.

För att utarbeta denna rapport har kommissionen skickat brev till de tredje länder som levererar nötkött, fjäderfäkött, fiskprodukter samt levande djur till gemenskapen och bett att få uppgifter om vilken lagstiftning eller vilka riktlinjer de har för att garantera djurs välbefinnande på de enskilda gårdarna, under transport och vid slakt. Kommissionen har skrivit till 104 länder och fått uppgifter från 73 av dem.

Uppgifterna håller på bearbetas och rapporten kommer inom kort att läggas fram för rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1970/99

från Karin Riis-Jørgensen (ELDR) till kommissionen

(19 oktober 1999)

Ämne: Återbetalning av moms i Italien

Jag tillåter mig att ställa en fråga med utgångspunkt i ett konkret fall. Ett danskt företag levererade 1994 ett gödslings- och bevattningssystem för ett drivhus på Sardinien och arbetet blev färdigställt i början av 1995. Allt monteringsarbete utfördes av en italiensk firma som därefter sände en faktura till det danska företaget med 19 procent moms.

Fakturan sändes därefter i vederbörlig ordning av det danska företaget till en organisation för danska transportföretag, Foreningen af Danske Eksportvognmænd, som sedan via den italienska momsrådgivningsfirman Pichler & Co. skulle se till att det danska företagen fick sina momstillgodohavanden utbetalda.

Trots att de italienska tullmyndigheterna har krävt att momsen skall återbetalas, vilket även Pichler& Co. har instämt i, har det ännu inte skett någon återbetalning.

Stämmer det att momstillgodohavanden skall utbetalas inom 6 månader? Hur förhåller sig i så fall kommissionen till den uteblivna återbetalningen av momsen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(10 november 1999)

Enligt artikel 7.4 i rådets åttonde direktiv 79/1072/EEG av den 6 december 1979 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Regler för återbetalning av mervärdesskatt till skattskyldiga som inte är etablerade inom landets territorium(1) är varje medlemsstat skyldig att inom sex månader räknat från den dag då ansökan lämnats återbetala mervärdesskatt till skattskyldiga som inte är etablerade i medlemsstaten. Om ansökan avslås, är de behöriga myndigheterna skyldiga att inom samma tid meddela sitt beslut och ange skälen för det.

Enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till har det åttonde direktivet rörande återbetalning av mervärdesskatt till skattskyldiga som är etablerade i andra medlemsstater införlivats med den italienska lagstiftningen. Kommissionen har dock informerats om vissa tekniska problem när det gäller iakttagandet av fristen för återbetalning av mervärdesskatt som erlagts i Italien av skattskyldiga som inte är etablerade i landet. Kommissionen har kontaktat de italienska myndigheterna och skall försöka lösa dessa problem så fort som möjligt.

Enligt vad kommissionen känner till skall de italienska myndigheterna redan ha behandlat alla ansökningar om återbetalningar avseende år 1995 som ingetts av utländska skattskyldiga. Frågeställaren ombeds därför att till kommissionen överlämna alla relevanta uppgifter rörande just det fall som nämns i frågan så att kommissionen vid behov kan ingripa på ett effektivt sätt.

(1) EGT L 331, 27.12.1979.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2658/99 från Ian Hudghton (Verts/ALE) till rådet. Rådets möten (fiske).



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 219 E , 01/08/2000 s. 0184 - 0184



SKRIFTLIG FRÅGA P-2658/99 från Ian Hudghton (Verts/ALE) till rådet (22 december 1999) Ämne: Rådets möten (fiske) Kan rådet tillhandahålla statistik om hur medlemsstaternas ministrar är företrädda vid rådets möten (fiske) och hur ofta de är närvarande, i synnerhet när det gäller representation på en nivå under regeringsnivå? Hur ofta företräder ministerdelegater medlemsstaterna i rådet, samt utnyttjar rätten att uttala sig och delta i omröstningen? Svar (14 februari 2000) Rådet önskar meddela den ärade ledamoten att det inte för någon statistik över hur medlemsstaterna är företrädda vid rådets möten (fiske) och hur ofta de är närvarande. I fall av delegerat ansvar står det varje medlemsstat fritt att bestämma hur och av vem det företräds vid rådets möten (fiske).
SKRIFTLIG FRÅGA P-2299/99

från Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) till kommissionen

(29 november 1999)

Ämne: Skatteregler som snedvrider konkurrensen inom EU

Kan kommissionen bekräfta att en tjänstemannagrupp i kommissionen har funnit 60 skatteregler i ett antal medlemsstater som bedöms snedvrida konkurrensen?

Är det riktigt att det i gruppens rapport sägs att Nederländerna med sina nio kritiserade bestämmelser ligger i täten när det gäller skatteregler som snedvrider konkurrensen?

Vilka är dessa nio bestämmelser?

Stämmer det att man inte funnit en enda bestämmelse i Tyskland, Frankrike, Italien och Storbritannien (alltså de stora medlemsstaterna) som bedöms snedvrida konkurrensen? Tycker inte kommissionen att detta är märkligt? Vad bygger denna bedömning på?

Vad anser kommissionen om denna tjänstemannarapport? När kommer kommissionen med en egen politisk bedömning?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(20 december 1999)

Uppförandekodgruppen (företagsbeskattning) inrättades av Ekofinrådet den 9 mars 1998. Dawn Primarolo, brittisk finansminister, utsågs genom en ömsesidig överenskommelse till gruppens ordförande för en tvåårsperiod.

Gruppens viktigaste uppgift har varit att göra en bedömning av de skatteåtgärder som eventuellt omfattas av uppförandekoden för företagsbeskattning, vilken antogs av rådet och av företrädare för medlemsstaternas regeringar den 1 december 1997. Denna kod gäller skatteåtgärder som har, eller kan få, betydande inverkan på var inom gemenskapen ekonomisk verksamhet förläggs, och alla medlemstater har givits möjlighet att diskutera och framföra synpunkter på andra medlemsstaters skatteåtgärder som eventuellt omfattas av koden. Samtliga medlemsstater och kommissionen är företrädda på hög nivå i denna grupp, som avgav sin slutliga rapport till Ekofinrådet den 29 november 1999.

Rådet höll med om att gruppens arbete borde vara konfidentiellt och att det vore olämpligt av kommissionen att kommentera detaljer i rapporten eller särskilda aspekter av arbetet inom denna rådsgrupp.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1797/99

från Maria Sanders-ten Holte (ELDR) till kommissionen

(1 oktober 1999)

Ämne: Åldersdiskriminering av utländska piloter i Frankrike

I en artikel i The Times från den 2 september med rubriken French age rule clips wings of British pilots uppges att franska regeringen har fastställt 60 år som högsta tillåtna ålder för kommersiella piloter, medan man i övriga EU har 65 år som högsta tillåtna ålder. Genom detta ges piloter mellan 61 och 65 år inte tillträde till franskt luftrum på grund av olika normer när det gäller högsta tillåtna ålder. Dessa olika normer innebär en inskränkning av medborgarnas rätt att utöva sina grundläggande rättigheter, i detta fall rätten att inte diskrimineras på grund av ålder. Åldersdiskriminering är något som är aktuellt med tanke på de kommande överläggningarna om en europeisk stadga för grundläggande rättigheter.

1. Är kommissionen medveten om denna situation?

2. Håller kommissionen med frågeställaren om att denna situation kan skada denna grupp av kommersiella piloter?

3. Anser kommissionen att denna typ av olika normer är något som inte är önskvärt?

4. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta med anledning av ovanstående?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(26 oktober 1999)

Kommissionen kan meddela parlamentsledamoten att den är fullt medveten om situationen i Frankrike avseende åldersgränser för piloter. Kommissionen accepterar inte denna situation men kan i nuläget inte ingripa därför att licenser för flygbesättning för närvarande erkänns för överflygning och landning med internationella civila flyg, under förutsättning att dessa licenser utfärdats i enlighet med bilaga I till Chicagokonventionen. Denna bilaga innehåller normer som

förbjuder tjänstgöring som befälhavare ombord på flygplan i kommersiell trafik efter 60 års ålder samt en rekommendation om att piloter som är äldre än 60 år inte bör tjänstgöra som andrepilot på sådana flygningar. Vissa stater har visserligen anmält en avvikelse från bilaga I till konventionen för att deras egna licenser för tjänstgöring ombord på flyg i kommersiell trafik skall gälla även över denna åldersgräns, men ingen kan tvinga övriga stater att godta denna avvikelse vid överflygning av deras territorier.

De gemensamma luftfartsmyndigheternas (JAA) arbete med att harmonisera reglerna för licensiering av flygbesättning utmynnade i en kompromiss enligt vilken licenserna skulle förbli giltiga för tjänsteutövning ombord på flygplan i kommersiell trafik upp till 65 års ålder, under förutsättning att besättningen består av flera personer och den andra piloten är yngre än 60 år. En sådan kompromiss är dock inte bindande för JAA-medlemmar, som fortfarande kan besluta att inte godta överflygningar av deras territorium av flygplan i kommersiell trafik vars befälhavare är äldre än 60 år.

Kommissionen arbetar för närvarande med ett förslag för att harmonisera normer och krav för licensiering av flygbesättningar i gemenskapen. Detta förslag måste naturligtvis behandlas enligt de sedvanliga gemenskapsförfarandena, och frågor om t.ex. åldersgräns kan då diskuteras vidare i parlamentet och rådet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1812/99

från Carlos Carnero González (PSE) till rådet

(11 oktober 1999)

Ämne: Repressiva åtgärder vidtagna av de marockanska myndigheterna i Västsahara

Befrielserörelsen Polisario och olika grupper har inför FN:s generalsekreterare och den allmänna opinionen på internationell nivå anmält de våldsamma repressalier som de marockanska myndigheterna utövade i september i staden El Aaiún (Västsahara) mot en fredlig demonstration som arbetstagarna vid företaget Fos Bucraa, arbetslösa akademiker och studenter genomförde i protest mot ockupationen av området och för att ge uttryck för specifika krav. En person avled, 40 skadades och tiotals personer försvann till följd av repressalierna.

Anser inte rådet att denna typ av åtgärder står i strid med det handlingssätt som Marocko, i enlighet med de åtaganden som landet ingått inför världssamfundet, borde följa under förberedelserna av folkomröstningen om självstyre?

Kommer rådet att inför regeringen i Rabat visa att det fördömer dessa händelser och med kraft kräva att de skyldiga ställs till ansvar och att incidenten inte upprepas i framtiden?

Kommer rådet att kräva att de marockanska myndigheterna ger absoluta garantier för medborgarnas rätt till yttrandefrihet i Västsahara?

Svar

(24 januari 2000)

Mot bakgrund av den nyligen inträffade händelse som den ärade ledamoten hänvisar till, har beskickningscheferna för EU:s medlemsstater i Rabat ombetts att noga följa situationen på plats.

I ett tal som nyligen framfördes inför Förenta nationernas generalförsamlings fjärde utskott förklarade rådet att EU ger sitt fulla stöd för FN:s fredsplan som syftar till att organisera en fri, rättvis och opartisk folkomröstning om sjävbestämmande för befolkningen i Västsahara. Rådet noterade med glädje att arbetet med att fastställa vilka som är röstberättigade återupptagits samt att överklagandeprocessen inletts. Rådet välkomnade den utvärdering FN:s generalsekreterare gjorde enligt vilken fullföljandet av överklagandeprocessen och det återupptagna arbetet med att fastställa vilka som är röstberättigade, trots förseningar, kan ses som tecken på att båda parterna har för avsikt att fullfölja sina ansträngningar för att en folkomröstning skall hållas.

Dessutom ger rådet sitt fulla stöd till det arbete som FN:s generalsekreterare och hans särskilda representant för Västsahara, ambassadör Eagleton, vice representant Robert Kinloch och ordföranden i den kommission som fastställer vilka som är röstberättigade, Eduardo Vetere, utför.

Rådet har uppmanat båda parterna att samarbeta fullt ut under hela arbetet med att fastställa vilka som är röstberättigade och överklagandeprocessen i förberedelserna för en fri, rättvis och opartisk folkomröstning den 31 juli 2000, så att befolkningen i Västsahara kan uppnå verkligt självbestämmande.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1796/99

från Marco Pannella (TDI) till kommissionen

(1 oktober 1999)

Ämne: Vu Duc Binhs bortförande och arresteringen av 24 medlemmar i partiet för folkets aktion

Enligt uttalanden av Thomas Hammarberg, FN:s generalsekreterares särskilde representant för mänskliga rättigheter i Kambodja, skall Vu Duc Binh, medlem i partiet för folkets aktion, och motståndare till den kommunistiska regimen i Hanoi ha bortförts och arresterats av den kambodjanska polisen i augusti 1999 och skall nu befinna sig i Vietnam. Utöver detta har, enligt vad den officiella vietnamesiska pressen rapporterat, en domstol i Hanoi dömt 24 medlemmar i samma oppositionsparti till 224 års fängelsestraff för att illegalt ha tagit sig in i Vietnam i syfte att störta den kommunistiska regeringen.

Vad vet kommissionen om bortförandet av Vu Duc Binh och om arresteringen av 24 medlemmar i partiet för folkets aktion och om deras fängelseförhållanden? Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit eller kommer den att vidta för att dessa personer skall friges så snart som möjligt? Och vilka initiativ har kommissionen mer allmänt tagit eller planerar den att ta för att främja demokratiprocessen och utvecklingen av en marknadsekonomi i Vietnam? Slutligen har kommissionen meddelat eller ämnar den meddela Kambodja att den är kritisk mot den roll som landet spelat i samband med bortförandet av Vu Duc Binh?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Christopher Patten

(21 oktober 1999)

Kommissionen har hittills inte fått någon information om bortförandet av Vu Duc Binh och arresteringen av 24 medlemmar i det vietnamesiska partiet för folkets aktion (Parti de l'Action Populaire) annat än de allmänt hållna uppgifter som förekommit i pressen och de uppgifter som erhållits från centret för mänskliga rättigheter i Phnom Penh, vilka ibland är motstridiga. Kommissionen har bett sina delegationer i Hanoi och Bangkok (för Phnom Penh) att försöka erhålla ytterligare uppgifter.

I sitt samarbete med Kambodja och Vietnam söker kommissionen ständigt framhålla den vikt som kommissionen fäster vid respekten för demokratiska principer och de grundläggande mänskliga rättigheterna, den universella deklarationen om mänskliga rättigheter, Wiendeklarationen samt handlingsprogrammet från 1993 års världskonferens om de mänskliga rättigheterna, sådana dessa principer och riktlinjer fastlagts i samarbetsavtalen med dessa två länder.