SKRIFTLIG FRÅGA E-1759/99

från Wolfgang Kreissl-Dörfler (Verts/ALE) till kommissionen

(1 oktober 1999)

Ämne: Kommissionens (GD Bistånd) politik för bekämpande av fattigdom i utvecklingsländer

Kommissionär Nielson, ansvarig för bistånd, har i sitt skriftliga svar på frågeformuläret från Europaparlamentet betonat att Utrotningen av fattigdomen bör stå i fokus för vårt arbete.

Kan kommissionen ge ytterligare information om de strategier som hittills använts och om de framtida strategierna vad gäller bekämpandet av fattigdom i utvecklingsländerna, särskilt vad gäller följande aspekter:

1. Vilka verksamhetsområden ingår i politiken för bekämpande av fattigdom inom GD Bistånd (exempelvis grundutbildning, utbildning, hälsa, infrastruktur som vattenförsörjning, avlopp, vägar, sociala trygghetssystem, livsmedelsförsörjning, etc.)?

2. Gör man någon åtskillnad mellan direkt och indirekt bekämpande av fattigdom (makroekonomiska åtgärder, institutionell och politisk rådgivning)?

3. Hur ser organisationen för bekämpande av fattigdom inom GD Bistånd ut, vilken personalstyrka finns för denna verksamhet?

4. Vilka anslag hade GD Bistånd under de fem senaste åren till sitt förfogande för bekämpande av fattigdom?

5. Kan kommissionen specificera hur många fattiga människor som bevisligen kunnat dra nytta av de direkta åtgärderna för bekämpandet av fattigdom under de fem senaste åren (genom vilka projekt/program, och i vilka länder)?

6. Gäller de utsagor som görs i kommittén för utvecklingsbistånds Scoping Study of Donor Poverty Reduction Policies and Practices från mars 1999, enligt vilka såväl definitionen av själva begreppet som politik och praxis när det gäller bekämpande av fattigdom kräver en grundlig revidering också för GD bistånd?

7. Förekommer det några Impact Studies om effekterna av och framgången hos de direkta åtgärderna för bekämpande av fattigdom, och hur har dessa åtgärder uppfattats av de fattiga människor som utgör målgruppen?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(16 november 1999)

1. Gemenskapens synsätt när det gäller bekämpningen av fattigdom redovisades i ett meddelande från 1993(1), som reviderades i ett arbetsdokument som lades fram för rådet i maj 1998(2). Bekämpning av fattigdom är syftet med samtliga insatser. Hittills har detta arbete skötts direkt genom stöd till grundläggande samhällstjänster, vilket har inbegripit användning av motpartsmedel som tillhandahållits genom strukturanpassningsstöd. Denna strategi har emellertid utvecklats genom att bekämpning av fattigdom har införts i alla sektorer. För närvarande håller kommissionen på att ta ställning till en handlingsplan med riktlinjer och resultatindikatorer, varvid man beaktar resultaten från en arbetsgrupp för denna fråga inom OECD:s biståndskommitté (DAC). Nya riktlinjer om livsmedelssäkerhet och bekämpning av fattigdom håller på att utarbetas. Inom hälsovårdssektorn hölls nyligen ett expertmöte där man enades om att inrätta en arbetsgrupp på områdena hälsovård och bekämpning av fattigdom. Ytterligare insatser görs också för att bekämpning av fattigdom skall bli en mer integrerad del av landsbygdsutvecklings-, miljö- och utbildningspolitiken.

2. Eftersom ingen formell åtskillnad har gjorts hittills finns det planer på att ändra projekthandlingarna för programmen så att det blir möjligt att skilja mellan direkt och indirekt bekämpning av fattigdom.

3. Samtliga anställda inom generaldirektoratet för bistånd har ansvar för att målet uppnås. Direktoratet för hållbara utvecklingsstrategier har dock det formella ansvaret för att målet regelmässigt beaktas på alla nivåer. Direktoratet har fem enheter, varav särskilt en (Social, mänsklig och kulturell utveckling; könsrollsrelaterade frågor) har berörts. Det övervägs emellertid hur kapaciteten på området skall kunna ökas och förslagen rör bland annat kontaktpunkter inom andra enheter och en rådgivningstjänst för direkt stöd till projekten.

4. Enligt nyligen gjorda beräkningar uppgår utgifterna för grundläggande hälsovård och utbildning i AVS-länderna (Afrika, Västindien och Stilla havet) till omkring 20 %, i enlighet med det åtagande som gjordes i Köpenhamn 1995. Under 1997 uppgick betalningarna inom Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) för social infrastruktur och sociala tjänster, inbegripet den offentliga sektorn och det civila samhället, till 196 miljoner euro (16 %), medan strukturanpassningsstödet, huvudsakligen till samhällstjänster, uppgick till 222 miljoner euro (18 %). Andra program som också bidrog till bekämpningen av fattigdom rörde vattenförsörjning, finansiering, landsbygdsutveckling, livsmedelssäkerhet och transport. Utan att göra en noggrann undersökning är det dock svårt att avgöra hur stor del som direkt bidrog till bekämpningen av fattigdom.

5. Ingen biståndsorganisation kan bedöma exakt hur stor effekt deras insatser har på bekämpningen av fattigdom. Kommissionen ingår därför i en arbetsgrupp inom DAC som arbetar med denna fråga och har föreslagit en metod för att få en bättre uppfattning om vilken effekt insatserna har på bekämpningen av fattigdom. Med denna metod försöker man ta fram både kvalitativa och kvantitativa uppgifter om fattigdom och knyta dessa till de insatser som genomförs. En utvärderingsgrupp inom DAC kommer att diskutera arbetet i Edinburgh den 13-14 oktober 1999, varefter det skall beslutas om hur metoden skall utvecklas.

6. I undersökningen kom man fram till att 1993 års politiska hållning i fråga om bekämpning av fattigdom fortfarande är relevant, men att större ansträngningar krävs för det konkreta genomförandet. Detta återspeglade vad som sades i kommissionens arbetsdokument från 1998. Kommissionen deltar nu aktivt i DAC-arbetsgruppen, där en grundlig översyn pågår i syfte att lägga fram riktlinjer före juni 2000.

7. Detta är syftet med den metod som håller på att utvecklas, då den sammanför de fattiga människornas egna bedömningar och uppgifter från andra källor. I Burkina Faso genomfördes ett pilotförsök, som bekräftade att metoden är tillämplig. Försöket var dock inte avsett att vara en uttömmande konsekvensanalys av åtgärderna i Burkina Faso eftersom det fanns ett flertal tekniska problem att ta ställning till, bl.a. vilken betydelse som skulle tillskrivas direkta och indirekta åtgärder, sambanden mellan kvalitativa och kvantitativa uppgifter samt i vilken grad resultaten berodde på åtgärderna eller på andra externa faktorer.

(1) KOM(93) 518 slutlig.

(2) Dokument 8541/98, 12.5.1998.