SKRIFTLIG FRÅGA E-1260/02

från Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) till kommissionen

(6 maj 2002)

Ämne: Beskattning på Balearerna

Den regionala regeringen i den autonoma regionen Balearerna har antagit lag 7/2001 av den 23 april om införande av en skatt på vistelser i logianläggningar för turister, vars mål är att finansiera fonden för förbättrad turistverksamhet och bevarande av miljön.

I motiveringen till lagen anges det att skatten läggs på vistelsen i logianläggningar för turister, som ett uttryck för skattebetalarens ekonomiska förmåga.

Denna skatt belastar logianläggningarnas kunder, medan det företag som tillhandahåller tjänsten belastas med mervärdesskatten. I båda fallen är det företaget som inför skattemyndigheten skall uppfylla samtliga skyldigheter, och i båda fallen är det konsumenten som sist och slutligen bär den ekonomiska belastningen.

Anser inte kommissionen att det här handlar om ett fall med dubbelbeskattning på en och samma skattepliktig tjänst, det vill säga vistelsen i en logianläggning för turister?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1258/02, E-1259/02, E-1260/02 och E-1261/02ingivet av Frederik Bolkestein för kommissionen

(5 augusti 2002)

Som parlamentsledamoten påpekar beslutade autonoma regionen Balearerna den 23 april 2001 lag 7/2001 om skatt på övernattning på turistanläggningar. Det är turisten som i slutändan betalar skatten, medan turistanläggningen uppbär den för regionens räkning. Även om lagen 7/2001 talar om skatt rör det sig i praktiken om en avgift på turism som även finns på andra ställen inom EU, med skilda benämningar.

Avgifter av denna typ har inte harmoniserats inom gemenskapen. Den närmare utformningen av avgiften och kriterierna för att ta ut den faller inom medlemsstaternas behörighet på skatteområdet. De måste emellertid iaktta vissa grundläggande gemenskapsrättsliga principer.

Avgiftens syfte är enligt uppgift en hållbar hushållning med territoriella resurser och miljön. Parlamentsledamoten undrar hur detta förhåller sig till principen om förorenaren betalar. Kommissionen angav i sitt meddelande från juli 1997(1) att det är en åtgärds kännetecken och verkningar som avgör hur den gemenskapsrättsligt kommer att bedömas, inte vad medlemsstaterna kallar den. Generellt sett gäller att det rör sig om en miljöavgift om skatteunderlaget har negativa miljöeffekter. Den aktuella avgiften

betalas utifrån antalet gästnätter på en turistanläggning. Avgiften kan alltså inte anses grundad på principen förorenaren betalar, även om intäkterna är avsedda att gå till en fond för utveckling av turistnäringen och miljöskydd.

Vad beträffar syftet att höja kvaliteten på turistverksamheten på Balearerna med hjälp av intäkterna från en avgift som bara betalas för övernattning på turistanläggningar och inte omfattar hela turistnäringen på Balearerna erinrar kommissionen om att det är medlemsstatens skattemyndigheter som fastställer avgiftskriterierna. Att införa en avgift även för andra delar av turistnäringen, till exempel restauranger, nöjesparker och biografer hör alltså också till den nationella skattemyndighetens behörighetsområde.

Kommissionen anser att det inte heller rör sig om ett fall av dubbelbeskattning som är oförenlig med det harmoniserade systemet för mervärdesskatt(2). I artikel 33 i sjätte momsdirektivet föreskrivs nämligen: Utan att det påverkar tillämpningen av gemenskapens övriga bestämmelser, får bestämmelserna i detta direktiv inte hindra en medlemsstat från att bibehålla eller införa skatter på försäkringsavtal, skatter på vadslagning och hasardspel, punktskatter, stämpelskatter och, mer generellt, sådana skatter, tullar eller avgifter som inte kan karakteriseras som omsättningsskatter.

EG-domstolen har många gånger(3) haft att avgöra innebörden av uttrycket som inte kan karakteriseras som omsättningsskatter. I punkt 11 i domen den 31 mars 1992 i mål C-200/90 erinrar EG-domstolen först om att syftet med artikel 33 är att förhindra att det införs skatter, tullar eller avgifter vilka, eftersom de inkräktar på rörligheten för varor och tjänster på ett sätt som kan liknas vid en mervärdesskatt, skulle äventyra det gemensamma mervärdesskattesystemets sätt att fungera. Därefter räknar domstolen upp mervärdesskattens viktigaste kännetecken(4).

Parlamentsledamoten ifrågasätter om den aktuella avgiften är laglig ur gemenskapsrättslig synvinkel. Avgiften saknar emellertid de viktigaste kännetecknen för en mervärdesskatt som enligt EG-domstolen måste finnas för att en beskattningstransaktion skall anses som oförenlig med gemenskapsrätten. Avgiften är bland annat inte generellt tillämplig utan gäller bara en bransch, nämligen hotellbranschen och andra former av inkvartering av turister, den beräknas inte i proportion till priset för tjänsten och den saknar det system för övervältring och avdrag som ingår i mervärdesskattesystemet.

Vad beträffar etableringsfriheten (artikel 43 i EG-fördraget) och den fria rörligheten för tjänster (artikel 49 i EG-fördraget) utgör de bestämmelserna hinder för tillämpning av all nationell lagstiftning (däribland skattelagstiftning) som, utan att vara berättigad av objektiva hänsyn, förbjuder, hindrar eller gör det mindre attraktivt för en person att effektivt utöva dessa friheter, eller som medför att det blir svårare att tillhandahålla tjänster mellan medlemsstater än att tillhandahålla tjänster enbart internt inom en medlemsstat(5). I det aktuella fallet verkar det inte råda någon diskriminering mellan turistanläggningarna, som alla är belägna på Balearerna.

Det är uppenbart att utländska turister är de huvudsakliga konsumenterna av tjänsterna och att ett inslag i friheten att tillhandahålla tjänster är friheten att bege sig till en annan medlemsstat för att köpa en tjänst(6). Kommissionen har dock ännu inte funnit några tecken som tyder på att avgiften drabbar turister på ett diskriminerande eller oproportionerligt vis. Kommissionen fortsätter granskningen av ärendet.

(1) Kommissionens meddelande Miljöskatter och miljöavgifter på den inre marknaden, EGT C 224, 23.7.1997.

(2) Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund, EGT L 145, 13.6.1977; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28.

(3) Senast i domen av den 9 mars 2000 i mål C-437/97, Evangelischer Krankenhausverein Wien, REG 2000, s. I-1157.

(4) Kännetecknen är följande: Mervärdesskatten skall generellt tillämpas på transaktioner avseende varor och tjänster; Den skall stå i rimlig proportion till priset för dessa varor och tjänster; Den skall tas ut på alla nivåer i produktions- och distributionskedjan; Den skall slutligen tillämpas på mervärdet av varorna och tjänsterna, eftersom den skatt som skall betalas vid en transaktion beräknas efter avdrag av den skatt som erlades vid den tidigare transaktionen. EG-domstolens dom av den 31 mars 1992 i mål C-200/90, Denkavit, Rec. 1992, s. I-2217; svensk specialutgåva, volym XII, s. I-13.

(5) Dom av den 5 oktober 1994 i mål C-381/93, kommissionen mot Frankrike, Rec. 1994, s. I-5145, punkterna 16 och 17, svensk specialutgåva, volym XVI, s. I-223; dom av den 28 april 1998 i mål C-118/96, Safir, REG 1998, s. I-1897, punkterna 22 och 23; dom av den 15 januari 2002 i mål C-439/99, kommissionen mot Italien, punkt 22 (ännu inte publicerad i rättsfallssamlingen).

(6) Enligt EG-domstolens domar av den 31 januari 1984 i förenade målen 286/82 och 26/83, Luisi och Carbone, Rec. 1984, s. 377, punkt 16 (svensk specialutgåva, volym VII, s. 473) och den 24 november 1998 i mål C-274/96, Bickel och Franz, REG 1998, s. I-7637, punkt 15.