SKRIFTLIG FRÅGA P-2314/02

från Françoise Grossetête (PPE-DE) till kommissionen

(19 juli 2002)

Ämne: Bestämmelser om äktenskap och familjebildning mellan två unionsmedborgare av olika nationalitet

Inom EU förekommer ett stort antal äktenskap mellan två unionsmedborgare av olika nationalitet, vilket väcker några juridiska frågor, nämligen:

Kan vigseln mellan två européer av olika nationalitet, med makarnas medgivande, innebära ett dubbelt medborgarskap för de båda makarna?

Kan kommissionen, när det gäller äktenskap mellan två unionsmedborgare av olika nationalitet, ange vilket juridiskt värde en handling har som inte är officiellt undertecknad av de båda föräldrarna, angående föräldrarnas ansvar för ett barn som föds inom ett sådant äktenskap?

Om sådana bestämmelser fortfarande är under diskussion, vilken ståndpunkt tänker kommissionen då inta i fråga om de skillnader som finns mellan olika medlemsstaters bestämmelser angående äktenskaps- och familjerätt?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(23 september 2002)

När det gäller dubbelt medborgarskap via giftermål mellan två unionsmedborgare av olika nationalitet vill kommissionen upplysa parlamentsledamoten om att det inte finns några gemenskapsbestämmelser om hur medborgarskap kan förvärvas. Varje medlemsstat avgör i nationell lagstiftning hur medborgarskap kan förvärvas och vad som krävs.

Parlamentsledamotens fråga gäller det juridiska värdet av en handling som inte är officiellt undertecknad, men som skrivits under av båda föräldrarna, angående föräldraansvaret för ett barn som föds inom ett äktenskap mellan två unionsmedborgare av olika nationalitet. Det finns visserligen inga gällande gemenskapsregler om en sådan situation, men frågan om hur föräldraansvar uppkommer

behandlas i kommissionens förslag om föräldraansvar av den 3 maj 2002(1). Enligt artikel 2 i förslaget kan föräldraansvarets rättigheter och skyldigheter uppkomma bland annat genom en överenskommelse med rättslig verkan. Hur en överenskommelse med rättslig verkan definieras återstår att fastställa enligt nationell rätt, men generellt borde överenskommelsen ha godkänts eller godtagits av administrativa eller rättsliga myndigheter.

När det gäller skillnader i medlemsstaternas familje- och äktenskapslagstiftning antog rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 30 november 2000 ett Åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar på privaträttens område. Syftet med handlingsprogrammet är att minska de mellanliggande åtgärder som fördröjer verkställandet av domar på olika områden, bland annat inom familjerätten. I åtgärdsprogrammet sägs att insatser krävs i första hand avseende umgängesrätt och underhållstvister.

Rådets förordning (EG) nr 1347/2000(2) (den så kallade Bryssel II-förordningen) trädde i kraft först den 1 mars 2001. Den förordningen innehåller gemensamma bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn. Den 3 maj 2002 antog kommissionen vidare ett förslag som nu håller på att diskuteras. Syftet med förslaget är att utvidga tillämpningsområdet för Bryssel II-förordningen till alla domar om föräldraansvar, samt att införa bestämmelser om internationella bortföranden av barn och umgängesrätt.

Det ovanstående visar att kommissionens initiativ inom familjerätten, som avser känsliga frågor där skillnaderna mellan de nationella lagstiftningarna ofta har historiska eller kulturella rötter, avser ömsesidigt erkännande av domar och inte en harmonisering av den materiella rätten.

(1) KOM(2002) 222 slutlig.

(2) Rådets förordning (EG) nr 1347/2000 av den 29 maj 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn EGT L 160, 30.6.2000.