SKRIFTLIG FRÅGA E-3189/02

från Adriana Poli Bortone (UEN) till kommissionen

(7 november 2002)

Ämne: Nya bestämmelser om märkning av olivolja

Den 13 juni 2002 antogs kommissionens förordning (EG) nr 1019/2002(1) om saluföringsnormer för olivolja. I denna förordning fastställs kompletterande bestämmelser till Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG(2) av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel.

I artikel 4 i förordning (EG) nr 1019/2002 fastställs dels att märkning med ursprungsangivelse för olja är frivillig, dels att ursprunget bara får anges för olivolja av typen extra jungfruolja och för olja med skyddad ursprungsbeteckning eller skyddad geografisk beteckning.

Detta generella undantag från kravet på ursprungsangivelse för olja är till nackdel för konsumenterna och leder till att de vilseleds. Den konsument som köper olja från olika länder tvingas utgå från språket på etiketten och framför allt märkesnamnet som bara ger en ungefärlig vägledning om ursprunget.

Dessutom finns det risk för att olja med olika ursprung blandas ihop när det blir möjligt att på etiketten använda den diffusa beteckningen dominerande ursprung. Detta gör att märkningsbestämmelserna för olivolja blir ännu mer förvirrande.

Anser inte kommissionen, med tanke på att förordningen skall träda i kraft den 1 november 2002 och att ovannämnda ändringar har till syfte att förenkla lagstiftningen på området, bättre informera konsumenterna genom icke vilseledande märkning samt garantera slutprodukternas kvalitet, att det vore lämpligt att föreslå en förändring av bestämmelserna och göra ursprungsmärkning av olivolja obligatorisk och härigenom säker för konsumenten?

(1) EGT L 155, 14.6.2002, s. 27.

(2) EGT L 109, 6.5.2000, s. 29.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(9 december 2002)

Kommissionens förordning (EG) nr 1019/2002 av den 13 juni 2002 om saluföringsnormer för olivolja följer parlamentets resolution och svarar mot de rekommendationer som rådet formulerade i samband med granskningen av kommissionens rapport om kvalitetsstrategin för olivolja.

När det gäller ursprungsuppgift på etiketterna är artikel 4 i förordningen tillämplig från och med den 1 november 2002. Denna artikel garanterar kontinuiteten hos det system som infördes genom förordning (EG) nr 2815/98(1). Där föreskrivs en frivillig ordning med ursprungsuppgift på etiketterna för oljorna extra jungfruolja och jungfruolja som till minst 75 % har samma härkomst. Där förbjuds ursprungsbeteckningar för övriga kategorier och reserveras regionala ursprungsbeteckningar för oljor med skyddad ursprungsbeteckning (SUB) och skyddad geografisk beteckning (SGB).

Att göra den ursprungsbeteckning obligatorisk som nu är frivillig skulle innebära att man på gemenskapsnivå införde ett effektivt system för spårning och kontroll som skulle göra det möjligt att kontrollera härkomst, utan att skapa hinder för omsättningen av dessa produkter inom och utom gemenskapen. Ett system för spårning och kontroll av samtliga kvantiteter olivolja som omsätts är dock för närvarande inte realistiskt.

Det frivilliga system som existerar tillåter en omvänd bevisbörda genom att den som vill ange ursprung för vissa oljor måste ha styrkande handlingar som är förenliga med gemenskapsrätten och nationell lag. Detta kan genomföras lättare i vissa fall (till exempel fabriker som endast använder sin egen olja), än i andra (till exempel förpackningsanläggningar som hanterar diverse olivoljor).

När det gäller oljor som saluförs i Italien, kan det vara lämpligt att påminna om uppgifterna från det senaste produktionsåret 2001/2002. Eftersom olivoljeproduktionen uppgick till 562 000 ton, den interna konsumtionen till 735 000 ton och exporten till 280 000 ton, behövde de italienska aktörerna importera totalt 440 000 ton för att tillfredsställa de interna konsumtionsbehoven och försörja exportmarknaden. Den importerade oljan kommer till största delen från medlemsstaterna (cirka 400 000 ton framför allt från Spanien). De 40 000 ton olja som importeras från tredjeland kommer från Tunisien och skall vara förenlig med de kvalitetskrav som ställs i gemenskapens förordningar.

För att överensstämma med förordning (EG) nr 2815/98 och från och med den 1 november 2002, med artikel 4 i förordning (EG) nr 1019/2002 får beteckningen Made in Italy inte anges annat än om oljan består av 75 % till 100 % olja från oliver som skördats i Italien. Om procentsatsen olivolja som kommer från italienska oliver inte är 100 % skall detta uttryckligen anges.

Kommissionen är övertygad om att det gällande systemet för ursprungsuppgifter på etiketterna är det enda sättet att för konsumenten garantera kvaliteten på den olivolja som producenten levererar.

(1) Kommissionens förordning (EG) nr 2815/98 av den 22 december 1998 om saluföringsnormer för olivolja, EGT L 349, 24.12.1998.