ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1624/99

från Markus Ferber (PPE-DE) till kommissionen

(15 september 1999)

Ämne: Stöd till en hönsfarm i Vseruby (Tjeckien) med EU-medel

Ett tyskt konsortium planerar att bygga en hönsfarm vid den bayersk-tjeckiska gränsern för 1,2 miljoner värphöns och 200 000 kycklingar. Bland befolkningen råder stora farhågor för eventuell spridning av sjukdomsalstrare med vinden.

Stöds hönsfarmen i Vseruby med gemenskapsmedel (exempelvis Phare) eller med andra medel direkt eller indirekt?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Günter Verheugen

(29 oktober 1999)

Kommissionen kan bekräfta att den hönsfarm som frågeställaren nämner inte erhåller något stöd från Phare. Kommissionen känner inte heller till att några andra gemenskapsmedel skulle komma till användning i detta sammanhang.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1692/99

från Manuel Pérez Álvarez (PPE-DE) till kommissionen

(29 september 1999)

Ämne: Beslut till förmån för äldre personer

Budgetposterna till förmån för äldre personer för 1996 och 1997 (budgetpost B3-4104) blockerades av Storbritanniens överklagande till EG-domstolen. Landet åberopade att det saknades rättslig grund för dessa budgetposter.

Kan kommissionen informera om det nuvarande läget för dessa budgetposter till förmån för äldre personer? Anser kommissionen det troligt att 1996 och 1997 års budgetposter kan komma att frigöras?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Anna Diamantopoulou

(12 november 1999)

Europaparlamentet, rådet och kommissionen slöt den 17 juli 1998 ett interinstitutionellt avtal om de rättsliga grunderna och om genomförandet av budgeten. I avtalet fastställs att användningen av medel ur gemenskapens budget förutsätter ett grundläggande instrument (en rättslig grund i sekundärrätten för gemenskapsåtgärder och motsvarande utgifter i budgeten) med endast få särskilda undantag. Mot bakgrund av detta interinstitutionella avtal ansåg Förenade kungariket inte att det var nödvändigt att fortsätta mål C-239/96, i vilket landet överklagade kommissionens ansökningar om bidrag från budgetpost B3-4104, och målet lades ned.

Ett undantag som tillåts i det interinstitutionella avtalet är finansiering av förberedelse inför förslag som skall antas i kommande gemenskapsinsatser. På denna grundval beviljades stöd för äldre 1998 från budgetpost

B3-4116 (samarbete med icke-statliga organisationer och föreningar som utgörs av socialt utslagna och äldre människor) som förberedelser inför nya gemenskapsinsatser på grundval av artikel 137 i EG-fördraget (f.d. artikel 118) när det gäller bekämpning av social utslagning. En första ansökningsomgång för förberedande insatser offentliggjordes i oktober 1998 enligt vilken 40 projekt beviljades finansiering.

I budgeten för 1999 sammanslogs budgetpost B3-4104 med budgetpost B3-4112 (förebyggande åtgärder för att bekämpa och förebygga social utslagning). I juni 1999 offentliggjordes nya ansökningsomgångar under denna budgetpost för bekämpning av utslagning av äldre människor och även annan utslagning och kommissionen utvärderar för närvarande de ansökningar som har mottagits.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1929/99

från Jan Wiersma (PSE) till kommissionen

(4 november 1999)

Ämne: Behandlingen av zigenare i Tjeckien

Känner kommissionen till avsikterna hos kommunstyrelsen i den tjeckiska kommunen Usti Nad Labem att låta bygga en mur i ett bostadsområde för att avskilja den del där zigenare är bosatta från resten av området?

Anser kommissionen detta projekt stå i strid med de kriterier som beslutats i Köpenhamn och som kandidatländerna skall uppfylla?

Om detta är fallet, vilka åtgärder tänker då kommissionen vidta?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Günter Verheugen

(23 november 1999)

Kommissionen är medveten om de lokala myndigheternas i Usti nad Labem beslut av den 15 september 1999 om att bygga en keramisk skiljemur på en gata i denna stad för att separera romerna från den övriga befolkningen. Muren byggdes den 13 oktober 1999 trots motstånd från Tjeckiens regering och trots att folkförsamlingen samma dag upphävde de lokala myndigheternas beslut.

Den 18 oktober 1999 beslutade Tjeckiens regering att utse en statlig företrädare, biträdande inrikesminister Pavel Zarecky, med uppgift att förhandla fram en långsiktig lösning tillsammans med de lokala myndigheterna, vilket begärts av folkförsamlingen. I detta beslut uppmanade regeringen också biträdande statsministern och ordföranden i lagrådet, Pavel Rychetsky, att diskutera framstegen i denna fråga med företrädare för romerna och att informera de diplomatiska representationerna för de stater som har kontaktat Tjeckiens regering i detta ärende. Regeringen har uttryckt sin avsikt att lösa denna fråga före Europeiska rådets möte i Helsingfors i december 1999.

Efter byggandet av muren uttryckte kommissionen omedelbart sin oro för situationen i Usti nad Labem och följer utvecklingen noggrant. Kommissionen för en kontinuerlig dialog om denna fråga med landets myndigheter och stödjer landet i alla dess ansträngningar för att finna en lösning som innebär respekt och skydd för den romska minoriteten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1652/99

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(22 september 1999)

Ämne: Nedsmutsning av vattendrag 66

Vattendraget 66 rinner genom länen Imathia och Pella, tar upp vatten från små lokala floder och mynnar ut i floden Aliakmonas genom vilken vattnet sedan rinner ut i Thermaiska bukten. Helt olagligt låter fabriker i regionen avloppsvatten och annat flytande avfall rinna ut i vattendraget. Provtagningar och mätningar som utförts vid olika ställen utmed vattendraget visar att ingen form av liv kan förekomma i vattnet, i synnerhet inte under sommarmånaderna.

Med beaktande av:

- att vissa industrianläggningar utan faciliteter för biologisk rening verkar i området, medan andra fabriker förfogar över biologiska reningsanläggningar som antingen inte fungerar alls, eller fungerar så illa att resultatet i alla fall blir ett okontrollerat utsläpp av fabriksavfall från hela området, i strid med gemenskapslagstiftningen,

- den kritiska rapporten från borgmästarna i Irinoupolis-Apostolou Pavlou och Anthemia samt de senaste tio årens anmälningar och livliga protester från invånarna från bosättningsområdena längs vattendraget samt från lokala miljövårdsföreningar,

- de farliga konsekvenserna både för miljön och folkhälsan (gifter, stank, fiskdöd på grund av syrebrist, döda fiskar som flyter upp till ytan)

- att det rör sig om brott mot gemenskapsdirektiven om avfall, skydd av grundvattnet, kvalitet på dricksvatten och förhindrande av att havet förorenas,

önskar jag fråga kommissionen om följande:

1. Har kommissionen för avsikt att av de behöriga grekiska myndigheterna kräva garantier för att föroreningen av vattendrag 66 genom utsläpp av flytande avfall upphör definitivt?

2. Ämnar kommissionen, om den blir ombedd, finansiera en förvaltningsplan för zonen ifråga, i syfte att återupprätta miljöbalansen i alla de områden som ligger utmed vattendrag 66?

3. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta ifall brott mot gemenskapens miljölagstiftning konstateras, för att få till stånd en korrekt efterlevnad av bestämmelserna?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Margot Wallström

(27 oktober 1999)

Kommissionen hade inte fått information om nedsmutsningen av vattendrag 66 och tackar frågeställaren för den information han tillhandahåller. Kommissionen kommer att vända sig till de grekiska myndigheterna för att begära närmare upplysningar om hur de befintliga reningsanläggningarna och

insamlingssystemet för spillvatten och avfall från företag i regionen fungerar samt om situationen beträffande utarbetandet av program med kvalitetsmål för floden Aliakmona. Med utgångspunkt i de grekiska myndigheternas svar kommer kommissionen att besluta hur frågan skall följas upp.

En integrerad förvaltningsplan för vattenresurserna i det berörda området kan i princip vara berättigat till bidrag som ett led i de insatser som kan samfinansieras inom gemenskapsstödram III i centrala Makedonien.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1630/99

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(15 september 1999)

Ämne: Socker och översyn av förordning nr 1600/92

Tillverkningen och raffineringen av socker på ön S. Miguel i den autonoma regionen Azorerna är av stor ekonomisk betydelse.

Å ena sidan garanterar denna verksamhet mer än 100 arbetsplatser i det lokala raffinaderiet och å andra sidan främjar den ett viktigt jordbruksalternativ som, tillsammans med andra odlingar, möjliggör ett effektivare växelbruk.

I enlighet med förordning nr 1600/92(1) (Poseima) har de europeiska institutionerna givit ett betydande stöd till olika jordbruksprodukter, däribland sockerbetor.

Av olika skäl som hänger samman med den tilldelade kvotens litenhet samt svårigheterna i jordbrukssektorn har sockerbetsodlingen emellertid minskat för varje år och frågan är hur lönsamt det kommer att vara att tillverka och raffinera socker i framtiden på Azorerna om inget görs för att motverka denna utveckling.

Anser inte kommissionen att det i ljuset av de principer som styr den gemensamma jordbrukspolitiken, artikel 299.2 i EG-fördraget samt besluten från Köln om de yttersta randområdena vore lämpligt att se över förordning nr 1600/92 för att göra det möjligt att upprätthålla tillverkningen och raffineringen av socker på Azorerna?

(1) EGT L 173, 27.6.1992, s. 1.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Franz Fischler

(25 oktober 1999)

I rådets förordning (EEG) nr 1600/92 av den 15 juni 1992 om särskilda bestämmelser för Azorerna och Madeira angående vissa jordbruksprodukter behandlas särskilt frågan om odling av sockerbetor och bearbetning till socker. I förordningen föreskrivs ett hektarstöd för sockerbetsodling och stöd för framställning av socker.

Stödet för bearbetning av sockerbetor har höjts med 10 euro till 27 euro per 100 kg genom kommissionens förordning (EG) nr 562/98 av den 12 mars 1998 om anpassning av beloppet på det särskilda stödet för framställning av vitsocker ur sådana sockerbetor skördade på Azorerna som avses i artikel 25 i rådets förordning (EEG) nr 1600/92(1).

Trots dessa åtgärder är odlingen av sockerbetor på tillbakagång sedan 1994 efter det att den till en början hade börjat öka i och med Poseima-programmet. Bearbetningsindustrin påverkas dock inte direkt av denna nedåtgående trend eftersom den kan importera och raffinera råsocker för att fylla Azorernas behov. De ekonomiska villkoren för industrin har snarast förbättrats, eftersom den kan importera detta socker till världsmarknadspris (eller med motsvarande stöd om sockret kommer från gemenskapskvoterna).

Om Azorernas jordbrukare väljer att producera annat än sockerbetor, måste förklaringen till detta sökas i jordbruksproduktionens allmänna villkor. Sockerindustrins bärkraft hänger snarare samman med sockerkonsumtionen, som har minskat under de senaste åren. Det är principerna i det särskilda försörjningssystemet, och då främst principen om att täcka de lokala behoven, som styr användandet av kapacitet att raffinera importerat råsocker.

Om de portugisiska myndigheterna begär det kommer kommissionen att granska dessa frågor inom ramen för den pågående översynen av Poseima.

(1) EGT L 76, 13.3.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1403/99

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Märkning av livsmedel

1. Kan kommissionen förklara det logiska i att livsmedel som produceras i land A men som packas i land B märks med land B som ursprungsland?

2. Kan kommissionen ange de finansieringssystem för jordbruksprodukter i vilka Förenade kungariket inte deltar?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Erkki Liikanen

(14 oktober 1999)

Bestämmelserna om märkning av livsmedel i rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel(1) senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/4/EG(2), är inte förenliga med den möjlighet frågeställaren nämner i sin första fråga.

Kommissionen vore tacksam om frågeställaren kunde lämna mer detaljerad information om det fall han hänvisar till.

Beträffande frågeställarens andra fråga, som gäller Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) garantisektionen, marknadsdelen, rör det sig allmänt om system som på vissa villkor ger bidragstagare rätt att erhålla de belopp som anges i förordningarna för den gemensamma jordbrukspolitiken. Dessa förordningar är tillämpliga i alla medlemsstater och dessa har skyldighet att tillämpa dem. Däremot är vissa särskilda åtgärder som finansieras via EUGFJ-garanti frivilliga. Förenade kungariket beviljar t.ex. inte stöd för konsumtion av smör till personer som uppbär socialbidrag (rådets förordning (EEG) 2990/82 av den 9 november 1982 om försäljning av smör till nedsatt pris till personer som uppbär socialbidrag(3)), vilket endast beviljas på Irland. Dessutom delar Förenade kungariket från och med 1999 inte ut jordbruksprodukter till de sämst ställda i gemenskapen (rådets förordning (EEG) nr 3730/87 av den 10 december 1987 om allmänna bestämmelser för leverans av livsmedel från interventionslager till utsedda organisationer för utdelning till de sämst ställda i gemenskapen(4)).

En förteckning över de jordbruksmekanismer som Förenade kungariket inte har angivit utgifter för under 1998 sänds direkt till frågeställaren och till parlamentets generalsekretariat.

(1) EGT L 33, 8.2.1979.

(2) EGT L 43, 14.2.1997.

(3) EGT L 314, 10.11.1982.

(4) EGT L 352, 15.12.1987.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2075/99

från Agnes Schierhuber (PPE-DE) till kommissionen

(12 november 1999)

Ämne: Liberaliseringen inom ramen för WTO-förhandlingarna

Vid WTO:s millenniumrunda är det meningen att det skall förhandlas om ytterligare liberaliseringar inom jordbrukssektorn. För att det skall vara någon mening med ytterligare liberaliseringar är det emellertid ett absolut villkor att de bidrar till ökat välstånd bland bönderna och konsumenterna.

1. Har WTO och/eller kommissionen redan gjort någon officiell utvärdering av hur jordbruksavtalet vid GATTs Uruguayrunda påverkat priser och inkomster inom jordbruket i EU, i USA och i övriga delar av världen (en utvärdering som innefattar 1999)?

2. Vilka inverkningar anser kommissionen att GATTs Uruguayrunda haft? Jag anhåller om att det inte bara skall göras en utvärdering av undantagsåren 1995 och 1996 utan av hela perioden 1995-99. Likaså anhåller jag om att utvärderingen inte skall begränsa sig till att handla bara om hur värdet av världshandeln utvecklat sig utan i första hand inrikta sig på kvantiteterna på marknaderna och på hur priserna på marknaderna utvecklat sig.

3. Har liberaliseringen de facto inneburit fördelar för konsumenterna?

4. Har livsmedelspriserna gått ner och, i så fall, i vilken utsträckning?

5. Har öppnandet av marknaderna tillsammans med SPS-avtalet fört med sig ökad livsmedelssäkerhet och bättre kvalitet på livsmedlen?

6. Hur bör man i detta sammanhang se på WTO:s panel för importförbud mot nötkött som producerats med hjälp av tillväxthormoner?

7. Hur hänger utvidgningen av världshandeln samman med den allmänna inkomstutvecklingen inom EU och andra medlemsstater av WTO och hur har de ökade inkomsterna fördelats bland befolkningen?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Franz Fischler

(7 december 1999)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2772/99

från Nuala Ahern (Verts/ALE) till kommissionen

(7 januari 2000)

Ämne: Dumpning av BSE-nedsmittade avfallsprodukter

Jag har fått rapporter om att en översyn av direktivet om animaliskt avfall 90/667 (1) skulle kunna leda till ett förslag om att tillåta dumpning av BSE-nedsmittade avfallsprodukter på soptippar i Irland. Tillåter EU:s lagstiftning denna sophantering, och, om detta är fallet, vilka studier har utförts för att bevisa att detta inte innebär någon risk. Finns det några särskilda bestämmelser för hantering av BSE-nedsmittat avfall (exempelvis klassificering som riskfyllt ämne)?

(1) EGT L 363, 27.12.1990, s. 51.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(4 februari 2000)

Enligt kommissionens beslut 97/534/EG av den 30 juli 1997 om förbud mot användande av riskmaterial i fråga om transmissibel spongiform encefalopati(1) och kommissionens beslut 98/272/EG av den 23 april 1998 om epidemiologisk övervakning av transmissibel spongiform encefalopati och om ändring av beslut 94/474/EG(2) får i undantagsfall specificerat riskmaterial och djur som dött av TSE grävas ned utan föregående bearbetning i enlighet med de specifika villkor som anges i artikel 3.2 i rådets direktiv 90/667/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av veterinära bestämmelser om bortskaffande och bearbetning av animaliskt avfall och dess utsläppande på marknaden samt om förhindrande av sjukdomsalstrande organismer i foder av animaliskt ursprung samt om ändring av direktiv 90/425/EEG. Enligt denna artikel får behöriga myndigheter i medlemsstaterna när så krävs besluta att sådant animaliskt avfall måste bortskaffas genom nedgrävning.

Efter den internationella vetenskapliga konferensen om ben- och köttmjöl och det allmänna samråd om ben- och köttmjöl som kommissionen inledde 1997 samt mot bakgrund av de nya vetenskapliga yttranden som nyligen antagits av Vetenskapliga styrkommittén har ett utkast till förslag utarbetats, som innehåller nya bestämmelser om bortskaffande och bearbetning av animaliskt avfall. I detta arbetsdokument behandlas de olika möjligheterna för detta, även vad beträffar djur där man misstänker BSE eller där BSE bekräftats. På grundval av detta arbetsdokument skall ett förslag föreläggas rådet och parlamentet före juni 2000.

(1) EGT L 216, 8.8.1997, senast ändrat genom rådets beslut 1999/881/EG, EGT L 331, 23.12.1999.

(2) EGT L 122, 24.4.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2605/99

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(22 december 1999)

Ämne: Strukturfonder 2000-2005/7 mål 1, Merseyside

Med den brittiska regeringens godkännande har en ansökan om nästa mål 1-program för Merseyside lämnats in till kommissionen. Ansökan innehåller en finansieringsöversikt där det anges att programmet i lika hög grad stöds genom EU-bidrag och offentliga medel.

1. Anser kommissionen att den brittiska regeringen genom att godkänna ansökan har visat att den avser att tillhandahålla finansiella medel från Storbritannien som åtminstone motsvarar Europeiska unionens finansiering?

2. Vilka sanktionsmöjligheter har kommissionen om det skulle visa sig att den brittiska regeringen inte avser att tillhandahålla finansiella medel på denna grundval?

3. Har sådana sanktioner tillämpats mot någon medlemsstat under de senaste åren?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(20 januari 2000)

1. Finansieringsöversikten i det förslag till samlat programdokument (SPD) för regionen Merseyside, som lagts fram av de brittiska myndigheterna för perioden 20002006 uppvisar sammanlagda kostnader på 3 297,9 miljoner euro, fördelade enligt följande:

>Plats fÄHor tabell>

Om denna finansieringsöversikt förblir oförändrad i det slutliga samlade programdokumentet, innebär det att den brittiska regeringen förpliktar sig att finansiera planen enligt formeln ett offentligt brittiskt pund för ett pund från gemenskapens strukturfonder.

2. Gemenskapens bidrag beräknas på grundval av den utgiftsdeklaration som den brittiska regeringen upprättat. Om sistnämnda part inte fullgör sitt ursprungliga finansiella åtagande leder detta till automatiska sanktioner från gemenskapens sida, eftersom gemenskapsbidraget beräknas på grundval av utgiftsdeklarationen och de bidragssatser som anges i finansieringsöversikten.

3. Detta tillvägagångssätt tillämpas generellt för samtliga medlemsstater.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2569/99

från Luisa Morgantini (GUE/NGL) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Kris inom företaget SISMA i Villadossola i Piemonte

Företaget SISMA (Società Industrie Siderurgiche Meccaniche) i Villadossola har under de senaste femtio åren varit den största industrin i Ossola tack vare den höga produktionskapaciteten i dess anläggningar, specialiseringen på legerat stål av hög kvalitet, och det faktum att den haft det största antalet anställda.

Mellan 1947 och 1980 ökade antalet anställda inom företaget, och uppgick till slut 1 800 anställda.

1989 togs företaget över av Lealigruppen och 1993 sålde Lealigruppen sina vattenkraftverk. Försäljningen av de anläggningar som producerade energi till låga kostnader genomfördes samtidigt som ledningen tillämpade började montera ned fabriken. Ändå införde man nattarbete och arbete under allmänna helgdagar för att dra ner på elkostnaderna. Samtidigt angav Dario Leali för de kommunala myndigheterna i Villadossola att han även ville ta hänsyn till andra faktorer som påverkar stålindustrin och att han inte hade för avsikt att sätta upp SISMA i Villadossola på listan över fabriker som skall omstruktureras, vilket hade uppgetts i den europeiska planen för omstrukturering av stålindustrin. Han bekräftade att fabriken ändå skulle kunna fortsätta sin produktion.

I oktober 1999 tillkännagav Lealigruppen att fabriken i Villadossola skulle upphöra med sin produktion den 31 oktober 1999, eftersom man inte hade de 200 miljarder lire som krävdes för att omstrukturera den. Detta beslut innebar att 320 arbetstagare förlorade sina arbeten, men att Lealigruppen fortfarande äger samtliga tillgångar i Villadossola.

Enligt uppgift skall Lealigruppen ha erhållit bidrag från regionalfonden och/eller från fonderna för omstrukturering av företag och/eller från fonderna för omställning av stålföretag.

Kan kommissionen svara på följande:

1. Hur stora var dessa bidrag sammanlagt?

2. Hur använde Lealigruppen dessa bidrag?

3. Hur kontrollerar kommissionen de bidrag som betalats ut?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(17 januari 2000)

Enligt de uppgifter som kommissionen hittills har fått från de italienska myndigheterna har Gruppo Leali inte mottagit något stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden.

Kommissionen har emellertid anmodat de italienska myndigheterna att lämna ytterligare uppgifter och kommer att hålla parlamentsledamoten underrättad.