ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2120/98

från Antonios Trakatellis (PPE) till kommissionen

(30 juni 1998)

Ämne: Överträdelser, försummelser och undermåliga arbeten samt ansvaret för detta vad gäller projekt i Grekland som utförs inom den andra gemenskapsstödramen och Sammanhållningsfonden

Med anledning av den blandade styrkommitténs rapport och de artiklar som publicerats på senaste tiden har det uppstått betydande tvivel om huruvida de projekt som har igångsatts för Greklands del inom ramen för den andra gemenskapsramen och Sammanhållningsfonden genomförs på ett korrekt sätt. Det handlar om överträdelser, försummelser och undermåliga arbeten från konstruktionsföretagens sida vilket innebär att kontrollorgan och ministerier belastas med ansvar för projekt om 2 biljoner drakmer. Man överväger även att eventuellt kräva tillbaka utbetalade pengar.

1. Vilka överträdelser, undermåliga arbeten och försummelser har kommit till kommissionens kännedom eller har kunnat konstateras, och i så fall för vilka projekt?

2. På vilket sätt sker kontrollen av hur projekten genomförs och i hur hög grad är den tillräckligt omfattande och effektiv?

3. Vilken ansvarighet leder överträdelserna till och för vilka parter och vilka sanktioner avser kommissionen att införa som en följd av detta?

4. Vilka konkreta åtgärder föreslår kommissionen för att rätta till försummelserna, men även för att undvika liknande situationer i framtiden?

5. Hur skall kommissionen säkerställa att de medel som gemenskapsbudgeten ställt till projektens förfogande utnyttjas på ett korrekt sätt?

Svar avgivet av Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(8 juli 1998)

Kommissionen har inlett en detaljerad undersökning av det problem som påtalas av ledamoten, och avser att meddela honom resultatet så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1612/98

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(25 maj 1998)

Angående: Telefonsäkerhet

Känner kommissionen till påståendena om att de koder som skyddar GSM-telefoner har försämrats på ett internationellt plan, vilket skall göra det möjligt för offentliga myndigheter att avlyssna samtal? Krypteringskoden är ett system med 64 bitar och två studenter har upptäckt att de sista tio bitarna har satts som nollor för att det skall vara lättare att bryta koden för att avlyssna samtal. Därigenom har det även blivit enklare att kopiera någons kod olagligt och ringa från en annan telefon på den ursprungligare användarens bekostnad.

Om dessa påståenden är sanna har man i själva verket uppmuntrat till elektronisk brottslighet genom att lämna ledtrådar om koder. Anser kommissionen att det är fel att handla på ett sådant sätt?

Kommer kommissionen att uppmana de berörda företagen att i framtiden använda systemets fulla potential för att förhindra bedrägerier?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(1 juli 1998)

Kommissionen är förvisso medveten om de senaste rapporterna om den märkbara effektiva minskningen av den operationella livslängden av kryptonnycklar för globala mobilkommunikationssystem (GSM). Även om rapporterna är riktiga krävs en hel del arbete för att dekryptera ett meddelande med kortare nyckellängd. Det är heller inte klart om detta inte utgör en ursprunglig konstruktionsegenskap för GSM-systemet. Under alla förhållanden syftar kryptering av GSM-systemet till att tillhandahålla sekretess vid trådlös överföring och inte totalsträckssekretess. När ett meddelande således når operatörens basstation hanteras det därefter i "klartext" (om det så inte återigen överförs till en annan GSM-telefon).

Det skulle vara överdrivet att säga att denna GSM-egenskap uppmuntrar elektroniskt bedrägeri. Nyckeln har inte lämnats "under mattan" som till exempel i ett nyckeldeponeringssystem. Frågan om terminalkloning hänger inte ihop med sekretessfrågan. Identifieringen av terminaler i ett GSM-nät sker via ett annat tekniskt system som till skillnad från krypteringssystemet för meddelanden inte är standard, utan som den enskilde operatören själv väljer att ha med. Det finns därför många tekniska autenticeringslösningar runt om i världen.

Kommissionen känner inte till några problem med sekretess eller överföring i operationella GSM-nätverk. De rapporter som kommit kommissionen tillhanda avser laboratorieexperiment som inte kan jämföras med den praktiska situationen i verkliga nätverk.

Föreningen för GSM-samförståndsavtal, som representerar ca 250 GSM-operatörer i världen och ansvarar för utvecklingen och utnyttjandet av GSM-systemets hela potential, kommer vid behov med all säkerhet att reagera på dessa krav på lämpligt sätt. Föreningen för samförståndsavtal om GSM har ett ständigt sekretariat som lämnar ytterligare information (Merrion Road, Dublin 4, Irland, fax (353-1) 269 59 58).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2075/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(7 juli 1998)

Angående: Skillnad i beskattning för familjer med en inkomst

Den italienska författningsdomstolen fastslog i sin dom av den 13 och 14 juli 1995 nr. 358 om lagligheten i presidentens dekret 29/9/1973 nr. 597 och framför allt i artikel 3 att det gällande beskattningssystemet för familjer med en inkomst är orättvist när det gäller återbetalningen av 50 procent av inkomstskatten för fysiska personer. Eventuella beslut hänsköts till lagstiftande organ. Detta beskattningssystem strider mot artiklarna 3 (likhet inför lagen för makar), 29, 31 (skydd av familjen) och 53 (rättvis beskattning) i den italienska författningen.

Mot bakgrund av den italienska författningsdomstolens tydliga dom, Europeiska kommissionens uttalanden om beskattning och initiativen från vissa fackliga organisationer, såsom SAPEF, en fackförening för pensionerade järnvägstjänstemän, ombeds kommissionen svara på följande:

1. Anser kommissionen inte att man bör anmoda de italienska myndigheterna att avhjälpa denna olagliga situation och brist på lika behandling av italienska medborgare?

2. Finns det gemenskapsdirektiv som föreskriver rättvis beskattning i medlemsstaterna?

3. Kan kommissionen ge ett allmänt omdöme i denna fråga?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(23 september 1998)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till svaret på den skriftliga frågan E-2510/97 från Giuseppe Rauti(1).

Kommissionen tillåter sig vidare att konstatera att enligt dess tolkning av den dom som parlamentsledamoten hänvisar till avstod författningsdomstolen från att göra gällande ett brott mot grundlagsenliga rättigheter. Författningsdomstolen begränsade sig till att erinra om den italienska lagstiftarens behörighet att ändra den otillfredsställande skattemässiga behandling som för närvarande tillämpas på familjer med bara en inkomst. Under alla omständigheter skulle kommissionen inte vara behörig att ingripa hos de italienska myndigheterna vid ett eventuellt brott den italienska grundlagen.

(1) EGT C 117, 16.4.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3065/98

från Werner Langen (PPE) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Planer på att lotterier skall underkastas europeisk konkurrenslagstiftning

Beslutet att väcka talan om fördragsbrott mot Irland i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget, en finsk domstols begäran om förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol och planerna på att lotterier skall underkastats den europeiska konkurrenslagstiftningen och inte medlemsstaternas lagstiftning har utlöst omfattande diskussioner i Tyskland.

Enligt uppgifter jag förfogar över avser de tyska delstaterna ännu inte att göra den tyska lotterimarknaden tillgänglig för utländska organisatörer av pristävlingar. I sammanhanget är en mängd olika frågor av avgörande betydelse, i synnerhet skatterelaterade argument.

1. Vad har föranlett kommissionen att förkasta sin ursprungliga förklaring om att man vill avstå från en reglering av lotterier, som gjordes vid toppmötet i Edinburgh den 12 december 1992?

2. Hur ser situationen ut när det gäller den talan om fördragsbrott som väckts mot Irland i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget?

3. Vilket yttrande har kommissionen avgivit i det ärende som gäller en finsk domstols begäran om förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i mål C-124/97 Läärä?

4. Har frågan behandlats i Ekofin-rådet? Om detta inte är fallet, när planeras en sådan behandling?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(19 november 1998)

Kommissionen vill upplysa Werner Langen om att den inte har omprövat sin förklaring från 1992 i vilken det konstaterades att fullbordandet av inre marknaden beträffande spel inte kräver några lagstiftningsåtgärder. Detta styrks av att inget lagstiftningsförslag inom detta verksamhetsområde har underställts rådet eller parlamentet för granskning eller beslut. Detta ställningstagande kan dock behöva revideras med tanke på nya omständigheter.

EG-domstolen har i sin dom av den 24 mars 1994 i mål C-275/92 "Schindler" fastslagit att lotteriarrangemang (liksom andra spel om pengar) är en ekonomisk verksamhet som faller under EG-rätten. Lotteriverksamhet har vissa inslag som kan medföra att medlemsstater inför begränsningar, vilka dock inte får vara diskriminerande.

Om kommissionen mottager ett klagomål som efter granskning ger anledning att förmoda att icke befogad diskriminering har skett inom detta område, kan kommissionen inleda ett förfarande som dock ger medlemsstaten möjlighet att yttra sig. Behandlingen av förfarandet mot Irland, som har svarat på det motiverade yttrandet, sker mot bakgrund av rättstillämpningen i målet "Schindler" och det kommande avgörandet i målet "Läärä" som Werner Langen hänvisar till.

Beträffande "Läärä"-målet ansåg kommissionen att ett offentligrättsligt organ kan ha monopol på spelautomater utan att detta strider mot principen om etableringsfrihet och friheten att tillhandahålla tjänster enligt artiklarna 52 och 59 i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2455/98

från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen

(30 juli 1998)

Angående: Upprättelse för personer i Italien som namngivits i underrättelser om utebliven accept

I Italien är cirka 12 miljoner personer som namngivits i underrättelser om utebliven accept förhindrade från att få kredit, vilket ofta endast beror på misstag, förseningar och försummelse från bankers och offentliga myndigheters sida. Ofta handlar det också om obetydliga summor. Otvivelaktligen tvingas många av dessa personer vända sig till ockrare. Som en följd av detta är ungefär en fjärdedel av den italienska befolkningen utesluten från den nya valutan euro, eftersom de italienska myndigheterna inte planerar några åtgärder för att förbättra situationen inför den ekonomiska övergången. Det italienska banksystemet verkar ligga efter i utvecklingen med tanke på att riksbanken Banca d'Italia har underlåtit att kontrollera en utbredd praxis som innebär att kreditinstituten hindrar ovannämnda personer från att ha ett löpande bankkonto och göra vanliga banktransaktioner. Detta har påpekats av organisationen SNARP (Sindacato Nazionale Antiusura e Riabilitazione Protestati), en organisation för bekämpande av ocker och upprättelse för personer som namngivits i underrättelser om utebliven accept.

Mot bakgrund av detta ombeds kommissionen svara på följande:

1. Planerar kommissionen åtgärder för att hjälpa personer som namngivits i underrättelser om utebliven accept och söker upprättelse?

2. Planerar man särskilda åtgärder för att bekämpa ocker?

3. Vilken roll kan Europeiska centralbanken spela för kontrollen av gemenskapsmedborgarnas möjlighet till kredit i allmänhet?

4. Bör man inte överväga särskilda åtgärder för Italien med tanke på att ett så högt antal medborgare och företagare (cirka en fjärdedel av befolkningen) utesluts från produktionsverksamhet och att ekonomin och sysselsättningen påverkas negativt av detta?

5. Kan kommissionen ge ett allmänt omdöme i denna fråga?
SKRIFTLIG FRÅGA E-3096/98

från Umberto Bossi (NI) till rådet

(19 oktober 1998)

Angående: Den italienska OS-kommittén CONI:s (Comitato olimpico nazionale italiano) monopolställning - fotbollsklubbar och fri konkurrens

Det monopol inom yrkes- och amatöridrott som infördes i och med den italienska lagen 426 av den 16 februari 1942 är inte längre försvarbart, inte heller med tanke på de omfattande bidrag som den italienska staten årligen ger CONI. Den myndighet som ansvarar för konkurrensen och marknaden har trots upprepade uppmaningar från parlamentet aldrig strävat efter att bekräfta principen om att det lagstiftande organet bör gynna konkurrens och motverka en dominerande ställning. Myndigheternas agerande i förhållande till fotbollsklubbar i A- och B-divisionen och den årligen återkommande frågan om kontrakt för TV-rättigheter av typen pay per view framstår som otillräckligt, särskilt med tanke på att detta sköts av ett organ inom det italienska fotbollsförbundet FIGC (Federazione italiana gioco calcio) (artikel 6 andra stycket i stadgarna), vilket har en monopolställning inom fotboll (artikel 1-2 i stadgarna). I sitt agerande bortser myndigheterna från principen om fri konkurrens och gynnar i stället några få grupper med aktörer inom idrottssektorn.

Är vem som helst fri att organisera kontinuerlig eller tillfällig yrkes- och amatöridrott i ett fritt marknadssystem, vilket i så fall strider mot det monopolsystem som råder i Italien i och med CONI:s ställning, inbegripet de bidrag om miljardtals lire som utbetalas till CONI?

Svar

(7 december 1998)

Med hänsyn till den uppdelning av institutionernas befogenheter som föreskrivs i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kan rådet endast informera den ärade parlamentsledamoten om att denna fråga faller under kommissionens behörighet, i kraft särskilt av bestämmelserna i artiklarna 89 och 90 i EG-fördraget
SKRIFTLIG FRÅGA E-2699/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Tvist mellan Italien och Europeiska kommissionen i fråga om stomatologisk och ortodontisk vård

De så kallade läkardirektiven, det vill säga direktiv 75/362/EEG(1) och direktiv 75/363/EEG(2), reglerar genom analoga kriterier - erkännande och etableringsrätt - yrkesutövande inom bland annat odontostomatologi (helt enkelt verksamhet som rör behandling av munhåla och tänder som utövas utan inskränkning av läkare).

Det bör noteras att det i "läkardirektiven" inte definieras några verksamhetsområden utan endast utbildningskriterier, eftersom man inte i någon medlemsstat har ansett att det är möjligt att anatomiskt begränsa handlingsutrymmet för en läkare som blivit kallad att vårda en människa. Det är endast i Italien som man har kunnat anse att man eftersom en viss yrkeskategori som inte är läkare har anförtrotts vården av en viss kroppsdel (tänder, munhåla, m.m.) bör utesluta läkarna från vårdverksamhet som berör denna del.

Kan kommissionen ange om det på gemenskapsnivå finns några bestämmelser eller någon praxis som på något vis skulle ha påtvingat medlemsstaterna en lagstiftning av något slag som ålägger dem att uttryckligen förbjuda läkare att behandla munhåla och tänder?

(1) EGT L 167, 30.6.1975, s. 1.

(2) EGT L 167, 30.6.1975, s. 14.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3103/98

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Köpet av fotbollsklubben Manchester United

Kan kommissionen med anledning av att Rupert Murdoch köpt fotbollsklubben Manchester United bekräfta att varje försök att hindra andra tv-stationer än de som ingår i Murdochs medieimperium att förvärva sändningsrättigheter skulle vara ett brott mot artikel 86?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(28 oktober 1998)

Enligt artikel 86 i EG-fördraget är varje missbruk från ett företags sida av en dominerande ställning på den gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av denna förbjudet, i den mån det kan påverka handeln mellan medlemsstater.

När artikel 86 skall tillämpas på ett enskilt fall måste dock en utvärdering göras av den rättsliga och ekonomiska kontexten, särskilt för att fastställa om företaget faktiskt innehar en dominerande ställning och om dess beteende kan betecknas som ett missbruk av denna dominerande ställning.

Det är därför i detta skede inte möjligt att avgöra om BSkyB:s eventuella framtida åtgärder skulle strida mot artikel 86 i EG-fördraget, om det visar sig att BSkyB:s bud på Manchester united blir framgångsrikt och om de nödvändiga godkännandena ges.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2776/98

från Johanna Maij-Weggen (PPE) till kommissionen

(14 september 1998)

Angående: Fängelsestraff för Petrus Hariyanto i Indonesien

Amnesty International påpekar att den indonesiske studenten Petrus Hariyanto avtjänar ett fängelsestraff på åtta år i Cipinang-fängelset i Jakarta eftersom han varit med om att grunda det politiska partiet PRD.

Efter vad som är känt har han aldrig gjort sig skyldig till användning av våld och inte heller förordat detta.

Kan kommissionen utröna hos de indonesiska myndigheterna om denne politiske fånge kan släppas fri, med tanke på regeringens mer demokratiska hållning?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(16 oktober 1998)

Kommissionen uppmanar regelbundet de indonesiska myndigheterna att frige alla politiska fångar i Indonesien och kommer att fortsätta med detta. Än så länge har endast ett begränsat antal politiska fångar frigivits, vilket innebär att många fortfarande sitter fängslade.

Petrus Hariyanto, en av ledarna för det politiska partiet PRD, dömdes 1997 till åtta års fängelse enligt lagen mot samhällsomstörtande verksamhet. Fastän PRD inte längre är ett förbjudet politiskt parti har Petrus Hariyanto och de andra fängslade PRD-ledarna ännu inte frigivits.

Petrus Hariyanto kommer även i fortsättningen att finnas med på listan över politiska fångar som kommissionen uppmanar den indonesiska regeringen att frige.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2619/98

från Sören Wibe (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Lönevillkoren för anställda

Den allmänna opinionen har i Sverige funnit det stötande att svenska medborgare som arbetar vid kommissionens respektive parlamentets informationskontor i Stockholm uppbär mycket höga löner samtidigt som de betalar en mycket lägre skatt än vanliga medborgare. I Sveriges fall innebär det att cheferna för de båda nämnda informationskontoren har högre lön efter skatt än den svenske statsministern.

Bör inte de av Europeiska unionens tjänstemän som är stationerade i sina respektive hemländer också betala skatt enligt de skatteregler som råder i dessa länder?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(22 september 1998)

Enligt protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier(1) skall tjänstemän betala skatt till gemenskaperna på löner och ersättningar som de erhåller från gemenskaperna. Skatten uppbärs vid källan och går till EU:s budget. Det finns 14 skattesatser på 8 till 45 % beroende på lönenivå.

Tjänstemännen är undantagna från medlemsstaternas direkta inkomstskatter vad gäller löner och ersättningar från gemenskaperna. Däremot betalar de naturligtvis indirekta skatter, t.ex. mervärdesskatt, enligt medlemsstaternas bestämmelser.

Kommissionens policy är att i största möjliga utsträckning undvika att tjänstemän placeras vid representationen i sitt hemland(2) och att förflytta tjänstemännen vart fjärde år.

(1) Se artikel 13 i kapitel V. Protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier är fogat till Fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna som undertecknades den 8 april 1965. Sverige godkände protokollet genom anslutningsfördraget.

(2) Färre än 1 % av kommissionens tjänstemän arbetar vid representationerna och ännu färre i sin egen medlemsstat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2014/98

från José Apolinário (PSE) till kommissionen

(30 juni 1998)

Angående: BNP per region

Är det sant att det i en av de studier som kommissionen lät göra för sammanhållningsrapporten klart bekräftas att disponibel produktion och disponibel inkomst på regional nivå är två helt olika begrepp?

Är det sant att samma studie bekräftade att förväxlingen av produktion med inkomst skulle leda till en artificiell ökning av inkomstsiffrorna i de mest produktiva regionerna i de mindre rika länderna och att det omvända skulle gälla för mindre produktiva regioner i rikare länder?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-2010/98, E-2011/98, E-2013/98 och E-2014/98 ingivna av Monika Wulf-Mathies för kommissionen

(9 september 1998)

Bruttonationalprodukten är värdet av den produktion som genereras av inhemska produktionsenheter. Värdet av produktionen är detsamma som summan av de inkomster (löner, hyror och vinster) som skapas under produktionens gång. Denna ekvivalens medför att termerna "bruttonationalprodukt" och "inkomst" ibland används omväxlande. Samtidigt är inkomster från produktion inte detsamma som medborgarnas disponibla inkomster. Medborgarnas disponibla inkomster är lika med den produktiva nettoinkomsten efter skatter och överföringar.

När man i Agenda 2000(1) hänvisar till inkomster inom ramen för gemenskapens strukturpolitik, handlar det tydligt och klart om bruttonationalprodukten. Detta är särskilt viktigt när man inom ramen för mål 1 skall fastställa vilka regioner som utvecklas långsammare, eftersom bruttonatioanlprodukten är ett utmärkt instrument för att mäta utvecklingsnivån. Följaktligen är de föreslagna mål-1-kriterierna i Agenda 2000 entydigt definierade i termer av bruttonationalprodukt per invånare.

Skillnaderna mellan inkomst från produktion och disponibel inkomst framkommer tydligt i kommissionens första sammanhållningsrapport 1996 och i den bakomliggande rapport som parlamentsledamoten hänvisar till. I rapporten sägs det att fördelningen av personlig disponibel inkomst (PDI) kan skilja sig avsevärt från fördelningen av inkomst före skatt och förmåner. Medan den disponibla inkomsten visar vad människor som bor i en region verkligen kan handla för, visar bruttonationalprodukten vad som produceras i en region och därigenom, uttryckt per invånare, graden av ekonomisk utveckling.

Studien kommer att offentliggöras inom kort. Ett exemplar av rapporten kommer dessförinnan att skickas till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.

(1) KOM(97) 2000 slutlig.