SKRIFTLIG FRÅGA E-4058/97 från Mirja Ryynänen (ELDR) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: EU:s handelspolitiska möjligheter att bekämpa miljöförorening

Luftens koldioxidhalt ökar oroväckande, vilket under decennier kan leda till förändringar till exempel i havsströmmarnas riktning. Havsströmmarna inverkar å sin sida betydligt på det regionala klimatet.

Bland annat i Kyoto strävar man efter frivilliga avtal om globala begränsningar av koldioxidutsläpp. Rioavtalet visar dock att frivilliga avtal inte har fungerat särskilt effektivt. Kan kommissionen uppge

1. om man inom kommissionen har övervägt effektivare åtgärder för att begränsa utsläppen av koldioxid och andra växthusgaser, till exempel handelspolitiska incitament för de länder där koldioxidutsläppens nivå är acceptabel?

2. hur EU beaktar strävan att begränsa utsläppen av växthusgaser i samband med förberedelserna för utvidgningen mot öster?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (25 februari 1998)

Kommissionen delar åsikten att koldioxidhalterna i atmosfären ökar alltför snabbt och kommer att få stor inverkan på jordens klimat. Det är också förklaringen till att gemenskapen spelar en så aktiv roll i framtagandet av en klimatförändringsstrategi både på gemenskapsnivå och på det internationella planet.

Vid mötet i Rio åtog sig industriländerna frivilligt att fram till år 2000 stabilisera sina koldioxidutsläpp på 1990 års nivå. Detta åtagande har emellertid haft mindre effekt än väntat, eftersom flera industriländer visat sig ovilliga att driva den politik som är nödvändig och att vidta åtgärder för att komma tillrätta med utsläppen. Även om det ännu är för tidigt att med säkerhet förutsäga resultaten för gemenskapens del, tyder utvecklingen glädjande nog på att gemenskapen kommer att vara nära att nå sitt stabiliseringsmål.

Den ökade medvetenheten om att de befintliga åtagandena var otillräckliga ledde fram till Berlinmandadet, där parterna kom överens om att förhandla fram ett avtal med minskningsmål som är rättsligt bindande för industriländerna. Dessa förhandlingar har mynnat ut i Kyotoprotokollet, som utgör en milstolpe eftersom det för första gången omfattar en rättslig förpliktelse för industriländerna att minska sina totala utsläpp av växthusgaser med omkring 5 % till 2008-2012 jämfört med 1990. För gemenskapens del gäller ett minskningsmål på 8 % för denna period.

1. Kommissionen håller för närvarande på att utarbeta ett meddelande om en övergripande strategi som skall göra det möjligt för gemenskapen att fullfölja sina åtaganden i enlighet med Kyotoprotokollet. Även andra industriländer måste anta inhemska strategier för att komma tillrätta med sina utsläpp. I detta läge vore det svårt att ge handelspolitiska incitament till industriländer som är parter till protokollet, eftersom de har en rättslig skyldighet att minska sina utsläpp. Protokollet omfattar dessutom ett antal flexibilitetsbestämmelser, t.ex. handel med utsläppskvoter, som skulle kunna utgöra kostnadseffektiva handelsmekanismer för industriländerna. När de närmare reglerna om handel med utsläppskvoter så småningom utformas tänker gemenskapen se till att de överensstämmer med målsättningarna i protokollet.

Klimatförändringen är emellertid ett globalt problem som kräver globala lösningar. Utvecklingsländerna, med sina snabbt ökande utsläpp, måste göras delaktiga i denna process. Kyotoprotokollet omfattar olika potentiella incitament, t.ex. principen om en ¨ren utveckling¨, vilka skulle kunna hjälpa dessa länder att uppnå en miljövänlig utveckling. Möjligheten att använda specifika handelspolitiska incitament för att uppmuntra utvecklingsländerna att minska sina utsläpp är en fråga som kräver ytterligare analys med tanke på följderna för de befintliga handelsreglerna.

2. Gemenskapen har inom ramen för klimatförhandlingarna alltid strävat efter att uppmuntra associerade länder att inta en ståndpunkt som ligger nära gemenskapens. Detta återspeglas också i Kyotoprotokollet. I många av dessa länder ligger de nuvarande utsläppen långt under 1990 års nivåer och det är, trots den ekonomiska återhämtningen och omstruktureringen, osannolikt att de återgår till 1990 års nivåer. Genom sina samarbetsprogram bistår gemenskapen de associerade länderna med att effektivisera energianvändningen och omstrukturera sina energisystem och rättsliga ramar. Detta stöd kommer även i fortsättningen att spela en viktig roll för att minska utsläppen av växthusgaser i dessa länder.