SKRIFTLIG FRÅGA E-3097/98

från Umberto Bossi (NI) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Den italienska OS-kommittén CONI:s (Comitato olimpico nazionale italiano) monopolställning - fotbollsklubbar och fri konkurrens

Det monopol inom yrkes- och amatöridrott som infördes i och med den italienska lagen 426 av den 16 februari 1942 är inte längre försvarbart, inte heller med tanke på de omfattande bidrag som den italienska staten årligen ger CONI. Den myndighet som ansvarar för konkurrensen och marknaden har trots upprepade uppmaningar från parlamentet aldrig strävat efter att bekräfta principen om att det lagstiftande organet bör gynna konkurrens och motverka en dominerande ställning. Myndigheternas agerande i förhållande till fotbollsklubbar i A- och B-divisionen och den årligen återkommande frågan om kontrakt för TV-rättigheter av typen pay per view framstår som otillräckligt, särskilt med tanke på att detta sköts av ett organ inom det italienska fotbollsförbundet FIGC (Federazione italiana gioco calcio) (artikel 6 andra stycket i stadgarna), vilket har en monopolställning inom fotboll (artikel 1-2 i stadgarna). I sitt agerande bortser myndigheterna från principen om fri konkurrens och gynnar i stället några få grupper med aktörer inom idrottssektorn.

Är vem som helst fri att organisera kontinuerlig eller tillfällig yrkes- och amatöridrott i ett fritt marknadssystem, vilket i så fall strider mot det monopolsystem som råder i Italien i och med CONI:s ställning, inbegripet de bidrag om miljardtals lire som utbetalas till CONI?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(19 november 1998)

Som gemenskapsrätten ser ut idag, får medlemsstaterna undanta vissa tjänster från konkurrens genom att bevilja exklusiva rättigheter till ett eller flera företag (se EG-domstolens dom av den 30 april 1974 i mål C-155/73, Sacchi, Rec. 1974, s. 409), om detta ligger i allmänhetens intresse och det inte är fråga om tjänster av ekonomisk karaktär. Även om beviljandet av monopol därmed inte i sig är oförenligt med gemenskapsrätten, kan det inte uteslutas att monopolet organiseras på ett sätt som strider mot bestämmelserna om fri rörlighet för tjänster, etableringsrätt och fri rörlighet för varor på den gemensamma marknaden.

Enligt artikel 5 i EG-fördraget skall medlemsstaterna dessutom lojalt fullgöra sina skyldigheter inom ramen för gemenskapen. Enligt EG-fördragets konkurrensregler och enligt rättspraxis får medlemsstaterna inte anta lagar eller regler som innebär att privata företag undantas från begränsningarna i artikel 85-94 i EG-fördraget. Detta skulle vara fallet om en medlemsstat antog lagar eller regler som föreskrev eller främjade avtal som strider mot artikel 85 i fördraget eller som förstärkte effekterna av sådana avtal (EG-domstolens dom av den 30 april 1986 i de förenade målen 209 till 213/84, Rec. 1986, s. 1425, och EG-domstolens dom av den 1 oktober 1987 i mål 311/85, Vlaamse Reisbureaus, Rec. 1987, s. 3801).

Detta skulle också vara fallet om en medlemsstat genom reglering främjade missbruk av ett (eller flera) företags dominerande ställning på den relevanta marknaden (EG-domstolens dom av den 11 april 1989 i mål 66/86, Ahmeed Saeed, Rec. 1989, s. 803).

Att Italiens olympiska kommitté (CONI) har monopol på organisation av idrottsverksamhet, utgör inte i sig ett brott mot gemenskapens konkurrensregler. CONI:s avtal och praxis ifrågasätts inte heller av parlamentsledamoten, utan synpunkterna gäller den italienska fotbollsligans och det italienska fotbollsförbundets avtal om rättigheter till TV-sändningar. Det förefaller som om dessa åtgärder inte har något direkt samband med CONI:s monopolställning. Eftersom det saknas direkta bevis för missbruk eller begränsningar, kan kommissionen inte avgöra om fördragets bestämmelser har överträtts.