ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-1119/99

från Bárbara Dührkop Dührkop (PSE) till kommissionen

(20 april 1999)

Angående: Europeiska kommissionens program mot dopning

Under senare år har användningen av dopningspreparat inom idrotten ökat på ett uppseendeväckande sätt. Professionaliseringen, den överdrivna kommersialiseringen och de stora summor som kommer i omlopp genom proffsidrotten har gjort många idrottsmän till maskiner av vilka man kräver det omöjliga. Därför används ofta förbjudna läkemedel och substanser som påverkar idrottsmännens hälsa.

Det finns påfallande skillnader mellan unionens medlemsstater när det gäller arbetet mot dopning, vilket visade sig med all önskvärd tydlighet under den senaste omgången av Tour de France.

I ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Wien i december 1998 framhålls nödvändigheten av en kraftsamling mot dopning och en bättre samordning av existerande nationella åtgärder mellan medlemsstaterna och kommissionen. De uppmanades också att utreda lämpliga åtgärder mot detta problem. Parlamentet antog för sin del den 17 december 1998 en resolution där kommissionen uppmanades att genomföra en rad åtgärder. Världskonferensen om dopning inom idrotten antog den 4 februari 1999 i Lausanne en rad slutsatser, bland annat om att genomföra informationskampanjer.

Vilket program håller kommissionen på att utarbeta om denna fråga? Hur långt har arbetet kommit? Ämnar kommissionen utnyttja budgetpost B3-300 för att finansiera informationskampanjer om problemet?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

Till följd av slutsatserna från Europeiska rådets möte i Wien organiserade det tyska ordförandeskapet ett informellt möte med ministrarna med ansvar för idrott. Detta möte gjorde det möjligt att anta en gemensam ståndpunkt inför världskonferensen om dopning, där unionen spelade en avgörande roll när det gällde att uppnå det slutliga resultatet.

Ordförandeskapet uppmanade kommissionen att tillsammans med medlemsstaterna inrätta en arbetsgrupp. Arbetsgruppen har redan hållit möten, särskilt för att förbereda unionens ståndpunkt inför upprättandet av ett internationellt organ för bekämpning av dopning.

Arbetsgruppen har ännu inte avslutat arbetet med att upprätta en förteckning över eventuella gemenskapsåtgärder och med att samordna lagstiftningen. Resultatet av gruppens arbete kommer att finnas med i den rapport om idrotten i Europa som kommissionen kommer att lägga fram vid Europeiska rådets möte i Helsingfors.

Kommissionen har för sin del bett Europeiska gruppen för etik att yttra sig om problemet angående dopning inom idrotten. Kommissionen har också gett stöd till den medicinska nämnden inom Internationella olympiska kommittén för att fastställa prioriterade områden som skulle kunna erhålla stöd inom ramen för gemenskapens forskningsprogram.

Det är fortfarande för tidigt att uttala sig om huruvida rubrik B3-300 kommer att användas för att finansiera informationskampanjer. Eventuellt skulle också andra rubriker kunna användas. Dessa åtgärder måste emellertid först diskuteras med medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0755/99

från Stephen Hughes (PSE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Firmor som splittrar fackföreningar

The Sunday Observer av den 17 januari 1999 avslöjade att amerikanska firmor som specialiserat sig på att splittra fackföreningar har etablerat sig i Storbritannien. The European Federation of Public Services Unions har kontaktat den ansvarige kommissionsledamoten och begärt att gemenskapsåtgärder skall vidtas på grundval av att det strider mot ILO:s normer och mot EG-fördraget att hindra anställda från att uppnå fackligt erkännande.

1. Övervakar kommissionen dessa företags verksamhet?

2. Kommer kommissionen att vidta åtgärder för att förbjuda dessa företags verksamhet i Europa?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(14 april 1999)

Kommissionen är medveten om de metoder som vissa amerikanska företag etablerade i Förenade kungariket uppges använda. Inom ramen för EU-lagstiftningen är fackföreningsrättigheter huvudsakligen en fråga för medlemsstaterna, eftersom föreningsrätt och strejkrätt enligt artikel 2.6 i avtalet om socialpolitik (artikel 137.6 i det nya fördraget) är undantagna från de sociala bestämmelserna i EG-fördraget.

Eftersom det är en fråga som faller inom medlemsstaternas ansvarsområde förbereder kommissionen inga åtgärder för att förbjuda de metoder som dessa företag uppges använda.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1094/99

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(15 april 1999)

Angående: Undantag från artikel 92 i fördraget

I Europeiska rådets uppgörelse om långtidsbudgeten ingår två olika former av stöd till norra Sverige. En del av området ingår i mål 1 (tidigare mål 6). En annan del, vid kusten har fått ett separat stöd.

Innebär denna konstruktion att de två områdena är undantagna från EU:s statsstödsregler enligt artikel 92 i fördraget?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

Ingen region i gemenskapen är undantagen från gemenskapens bestämmelser om statligt stöd. Till och med regioner som omfattas av undantaget enligt artikel 87.3 i EG-fördraget (f.d. artikel 92.3) lyder under gemenskapens bestämmelser om statligt stöd.

I Europeiska rådets slutsatser från mötet i Berlin (som överensstämmer med kommissionens utkast till en allmän förordning för strukturfonderna) finns tre kriterier för stödberättigande enligt strukturfondernas mål 1. Endast regioner som omfattas av NUTS II och som uppfyller det första av dessa kriterier, dvs. har en BNP per capita på mindre än 75 % av genomsnittet i gemenskapen, är automatiskt berättigade till stöd enligt artikel 92.3 a i EG-fördraget, där samma kriterium ställs upp.

De övriga mål 1-regionerna, även de i norra Sverige, kan bli berättigade till regionalt stöd enligt artikel 92.3 c i EG-fördraget om medlemsstaten tar med dem i den förteckning över stödmottagande områden som den lägger fram som förslag för kommissionen.

Två bestämmelser (punkterna 3.10.4 och 3.1.5) i riktlinjerna för statligt stöd(1) är av särskild betydelse för regionerna i norra Sverige. Dels kan alla NUTS III-regioner med en befolkningstäthet under 12,5 personer per kvadratkilometer bli berättigade till stöd enligt artikel 92.3 c i EG-fördraget. Dels kan alla regioner som är berättigade till stöd ur strukturfonderna också få stöd enligt denna artikel om vissa villkor beträffande definitionen av området uppfylls (punkt 3.10.3 i riktlinjerna om regionalt stöd).

(1) EGT C 74, 10.3.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0716/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Strukturfonderna

De regioner vars inkomstnivå per invånare är lägre än 75 procent av den genomsnittliga inkomstnivån för gemenskapens invånare klassificeras som mål 1-områden och är berättigade till omfattande gemenskapsstöd.

För att ta reda på om detta tröskelvärde har överskridits eller inte fastställer man i förslaget till rådets förordning (KOM(98) 131)(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna att man vid beräkningarna skall ta hänsyn till siffrorna för de tre senaste åren som Eurostat har information om.

Generaldirektören för Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) meddelade vid sammanträdet i parlamentets underutskott för monetära frågor den 17 februari 1999 att de statistiska uppgifterna för budgetåren 1994, 1995 och 1996 redan omfattade uppgifter om den grå marknaden i de regioner som analyserats. Han angav dock inte exakt vilka kriterier man hade följt vid bedömningen av den här typen av verksamhet.

Hur stor andel av de regionala inkomsterna kommer från den "grå marknaden" respektive från den "officiella marknaden" i regionen Melilla under vart och ett av de berörda åren?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0698/99, E-0699/99, E-0700/99, E-0701/99, E-0702/99,E-0703/99, E-0704/99, E-0705/99, E-0706/99,E-0707/99, E-0708/99, E-0709/99, E-0710/99,E-0711/99, E-0712/99, E-0713/99, E-0714/99, E-0715/99 och E-0716/99 ingivna av Yves-Thibault de Silguy för kommissionen

(6 maj 1999)

Såsom tidigare förklarats för parlamentsledamoten i svaret på fråga E-697/99(1) gör Eurostat inga direkta beräkningar av den informella ekonomin i medlemsstaterna. Kommissionen har dock bett medlemsstaterna att undersöka den informella ekonomin närmare och vidta olika åtgärder som skall leda till att förbättrade skattningar av storleken på bruttonationalinkomsten (BNI) och bruttonationalprodukten (BNP) kan göras.

De nationella uppgifterna för åren 1994 till 1996 som inlämnades av Spanien i oktober 1998 har sammanställts efter det att ovannämnda åtgärder vidtagits. Uppgifterna omfattar således även den informella ekonomin.

Av det siffermaterial som medlemsstaterna överlämnat till Eurostat framgår dock inte hur stor andel som den informella ekonomin utgör av den totala ekonomin. Följaktligen går det heller inte att göra beräkningar av den informella ekonomins andel på regional nivå.

(1) Se s. 115.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0599/99

från Frédéric Striby (I-EDN) till kommissionen

(3 mars 1999)

Angående: Registrering och avgiftsuttag för fritidsbåtar från Alsace

För registrering av franska båtar gäller att om båten skall framföras på internationellt vatten måste en avgift erläggas för franskt nationalitetscertifikat. Vid färd på inre vattenvägar, vilket berör bland annat fritidsbåtar från Alsace, måste man betala ett särskilt skattemärke. Sedan Rhone-Rhenkanalen, som även förbinder norra Alsace med den södra delen, klassades ned måste fritidsbåtarna gå genom Alsacekanalen. Den senare lyder under internationella bestämmelser, och trots att båtarna endast befinner sig i kanalen tillfälligt under färd till Strasbourg, Colmar eller Mulhouse, måste båtägarna hos tullmyndigheterna erlägga avgiften för franskt nationalitetscertifikat. De betalar således dubbla avgifter, medan båtar under utländsk flagg är undantagna från detta.

Är kommissionen informerad om detta dubbla avgiftsuttag? Hur kommer kommissionen att agera i denna fråga gentemot den franska staten?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(27 april 1999)

Kommissionen känner inte till den situation som parlamentsledamoten beskriver. Det kan dock sägas att eftersom registreringsavgifter och skatter på vissa transportmedel (bland annat fritidsbåtar) ännu inte har harmoniserats i gemenskapen kan medlemsstaterna införa eller behålla sådana skatter och avgifter under förutsättning att de inte strider mot gemenskapslagstiftningen, särskilt artikel 95 i EG-fördraget. Enligt denna artikel får medlemsstaterna inte införa eller behålla skattesystem som innebär att skatten på importerade produkter och skatten på liknande inhemska produkter beräknas på olika sätt, på grundval av olika kriterier, vilket leder till att det läggs en högre skatt på de importerade produkterna. På grundval av den information som lämnats verkar detta system för dubbel beskattning av vissa fartyg endast påverka inhemska transportmedel och strider då inte mot gemenskapslagstiftningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0178/99

från Irene Soltwedel-Schäfer (V) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: BSE - jämförelse mellan Schweiz och EU

1. Vad anser kommissionen om det faktum att man i Schweiz upptäcker förhållandevis många BSE-smittade nötkreatur?

2. Stämmer det att de undersökningar beträffande BSE som görs i Tyskland är betydligt mindre noggranna än i Schweiz?

3. Stämmer det att möjligheterna att ställa diagnos i Tyskland är sämre än i Schweiz?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 mars 1999)

1. Kommissionen känner till det höga antalet fall av bovin spongiform encefalopati (BSE) i Schweiz. Med tanke på storleken på nötkreaturspopulationen skiljer sig situationen märkbart från situationen i Förenade kungariket. Dessutom har antalet fall av BSE stadigt sjunkit sedan epidemin rasade som värst 1995. Nedgången i antalet fall anses tyda på att bekämpningsåtgärderna varit effektiva. Kommissionen översänder, dels direkt till parlamentsledamoten, dels till Europaparlamentets generalsektetariat, två tabeller med information om det antal BSE-fall som inträffat under de senaste tolv månaderna, och om det totala antalet BSE-fall sedan 1988.

2. Sedan april 1998 har övervaknings- och kontrollåtgärderna för transmissibel spongiform encefalopati (TSE) harmoniserats på gemenskapsnivå genom kommissionens beslut 98/272/EG av den 23 april 1998 om epidemiologisk övervakning av transmissibel spongiform encefalopati och om ändring av beslut 94/474/EG(1). De flesta medlemsstater, inklusive Tyskland, har redan inom ramen för den ständiga veterinärkommittén rapporterat om de framsteg som har gjorts när det gäller genomförandet av det beslutet.

Det finns inget som antyder, vare sig i dessa rapporter eller under de inspektioner av de nationella övervakningssystemen som genomförts av kommissionen, att BSE-kontrollerna utförs mindre omsorgsfullt i Tyskland än i Schweiz.

3. I ovan nämnda beslut fastställs också villkor för provtagning och laboratorietester för kontroll av förekomst av TSE enligt rekommendationerna i den manual över standarder för diagnostiska tester och vaccin som har utarbetats av Internationella byrån för epizootier (OIE). Snabbtesten efter slakt för kontroll av förekomst av BSE, som för närvarande håller på att utvecklas i flera laboratorier, bland annat i Schweiz, har ännu inte godkänts av OIE. Kommissionen håller just nu på att utvärdera ett antal sådana test, men har ännu inte avslutat detta arbete.

Sammanfattningsvis kan sägas att flera olika sätt att diagnosticera TSE rekommenderas av olika laboratorier runt om i världen. Det är dock alltför tidigt att dra några slutsatser om dessa tests kvalitet och exakthet.

(1) EGT L 122, 24.4.1998.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 370 , 21/12/1999 s. 0151



SKRIFTLIG FRÅGA E-1002/99 från Ian White (PSE) till kommissionen (20 april 1999) Angående: Öppen handel med ankomst- och avgångstider på flygplatser Är kommissionen medveten om att flygbolagens potentiella öppna handel med ankomst- och avgångstider kommer att leda till att mindre regionala bolag kommer att trängas undan från de viktigaste transitflygplatserna på grund av ren kommersiell press? Strider inte detta mot regionaliseringspolitiken och idén om tillgång till flygförbindelser mellan regioner?
SKRIFTLIG FRÅGA E-0179/99

från Irene Soltwedel-Schäfer (V) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: BSE-forskning - övervinning av artbarriären

1. Det anses som vetenskapligt bevisat att BSE kan överföras från nötkreatur till människor. Eftersom spongiform encefalopati (SE) förekommer hos en rad djur (övervinning av artbarriären), föreligger det en risk för att BSE överförs till svin och höns och därmed för att BSE sprids till människors föda.

a) Vilka forskningsprogram finns det sedan 1991 i Europeiska unionen som syftar till att undersöka BSE:s överförbarhet till andra husdjur inom jordbruket?

b) Vilka universitet i vilka länder koncentrerar delar av sin verksamhet till detta?

2. Vilka forskningsresultat föreligger på området?

3. Hur stora belopp tillhandahålls forskarna via vilka budgetposter?

Svar från Édith Cresson på kommissionens vägnar

(25 mars 1999)

1a) Inom området transmissibel spongiform encefalopati (TSE) har gemenskapen sedan 1991 stött 54 forskningsprojekt med ett sammanlagt gemenskapsbidrag på ca 46,2 miljoner euro. Dessa åtgärder genomfördes eller håller på att genomföras inom ramen för gemenskapens särskilda forskningsprogram biomedicin och hälsa (Biomed), bioteknik (Biotech) och jordbruk och fiske (FAIR) i Fjärde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling.

11 av de 54 projekten stöds som en del av olika ansökningsomgångar inom Biomed-, Biotech- och FAIR-programmen. De återstående 43 projekten är ett resultat av den åtgärdsplan om forskning om TSE som kommissionen drog igång i juni 1996.

Gemensamma forskningscentret är på kommissionens vägnar och i samarbete med självständiga experter involverat i tre projekt avseende bovin spongiform encefalopati (BSE), nämligen "Detektion av nötkreatursmjöl i foder av vegetabiliskt ursprung", "Detektion av en lämplig värmebehandling av djurmjöl" och "Utvärdering av BSE-tester efter slakt", med en budgettilldelning på ca 1 miljon euro.

Den särskilda frågan om överförbarheten av BSE togs upp från olika perspektiv i sju projekt. Två projekt handlar om att studera mekanismer för överförbarhet av BSE och artbarriären. I ett av projekten avser man att fastställa eventuell överförbarhet av BSE från nötkreatur till grisar och ett projekt handlar om att utveckla en preklinisk test för att skilja mellan scrapie och BSE-smitta hos får. Dessutom handlar tre projekt om att minska riskerna för överförbarhet genom att utveckla åtgärder för att undvika att kött smittas, förbättra steriliseringsprocesserna för produktion av animaliskt foderprotein samt för att utveckla procedurer för avaktivering av TSE-smittämnen. En sammanfattning av projekten skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets generalsekretariat.

1b) En förteckning av de institutioner som är inblandande i ovanstående projekt skickas också direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

2. Projekten om överförbarhet av BSE påbörjades alla under 1998 och det är på detta stadium alltför tidigt att förutse dess resulat.

3. Det totala budgetanslaget för denna verksamhet är ca 7,6 miljoner euro.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0861/99

från Carlos Coelho (PPE) till kommissionen

(26 mars 1999)

Angående: Den gemensamma fiskeripolitiken

Kommissionen har lagt fram ett förslag till förordning som innehåller en förteckning över olika typer av beteenden som utgör allvarliga överträdelser av reglerna för den gemensamma fiskeripolitiken.

Vid en genomgång av förteckningen framgår det att det inte finns någon hänvisning till kränkningar av de fleråriga utvecklingsprogrammen för en anpassning av fiskeflottornas fångstkapacitet till fiskeresurserna inom varje medlemsstat. Flera medlemsstater har uppfyllt målsättningarna i utvecklingsprogrammen genom att de har minskat sina fiskeflottors fångstkapacitet (exempelvis Portugal) medan andra medlemsstater till och med har ökat sina fiskeflottors fångstkapacitet (exempelvis Frankrike, Nederländerna och Italien). Det har uppstått en oacceptabel snedvridning av konkurrensen eftersom de länder som har gjort sig skyldiga till ovan nämnda försummelser inte straffas.

Europaparlamentet har därför (resolution A4-0046/98, betänkande av Cunha)(1) betonat att man behöver införa en rättsakt som tvingar medlemsstaterna att uppfylla målsättningarna i de fleråriga utvecklingsprogrammen och som inför sanktioner vid överträdelser.

Ovanstående tillvägagångssätt strider allvarligt mot reglerna inom den gemensamma fiskepolitiken. Dessutom innebär det att de länder som följer bestämmelserna i själva verket straffas och de länder som bryter mot gemenskapens normer i stället belönas. Kommissionen uppmanas därför att svara på varför den ännu inte har följt Europaparlamentets uppmaning. Kommer kommissionen att reagera på uppmaningen och i så fall hur?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(21 april 1999)

Kommissionen håller med om att lämpliga åtgärder, även sanktioner, bör vidtas mot de medlemsstater som inte uppfyller målsättningarna i de fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna, såsom parlamentet rekommenderade i Arlindo Cunhas betänkande.

Kommissionen tog hänsyn till många av dessa rekommendationer i sitt förslag till rådets förordning om föreskrifter och villkor för strukturåtgärderna inom fiskerisektorn(2), där det klargörs att vissa sanktioner kan införas om utvecklingsprogrammen inte respekteras. Detta förslag behandlas för närvarande av rådet.

(1) EGT C 104, 6.4.1998, s. 278.

(2) EGT C 16, 21.1.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0625/99

från Raimo Ilaskivi (PPE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Kommissionens svar på skriftliga frågor

I enlighet med artikel 42 i arbetsordningen är kommissionen skyldig att inom sex veckor svara på en skriftlig fråga från en ledamot av Europaparlamentet. I praktiken har det dock visat sig att kommissionen dröjer längre än så med att svara på frågorna, och ofta kan man få vänta nästan tre månader innan man får svar på en fråga.

Varför klarar kommissionen inte av att hålla den tidsfrist på sex veckor som anges i parlamentets arbetsordning?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(15 april 1999)

Kommissionen vinnlägger sig om att uppfylla sin skyldighet enligt artikel 140 i EG-fördraget att besvara frågor från parlamentet och dess ledamöter. Betydande resurser ägnas åt att svara så snabbt och fullständigt som möjligt. Svaren kräver ibland omfattande undersökningar eller rentav utredningar i medlemsstaterna.

Kommissionen besvarar ett mycket stort antal frågor inom den period på sex veckor som parlamentet bestämt i sin interna arbetsordning. Den genomsnittliga svarstiden på sex veckor och fyra dagar (1998) bör kunna förkortas. Kommissionen försöker att besvara frågorna inom den tidsfrist som fastställts av parlamentet.

Parlamentsledamoten är säkert medveten om att en formell fråga till kommissionen enligt artikel 140 i EG-fördraget innebär vissa konsekvenser (användning av elva språk, samordning mellan olika avdelningar, antagande på ett sätt som medför kollegialt ansvar, publicering i EGT) som oundvikligen tar en viss tid.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0851/99

från Florus Wijsenbeek (ELDR) till kommissionen

(7 april 1999)

Angående: Tidpunkt för momsinbetalningar

Känner kommissionen till att det finns avsevärda skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller tidpunkten för att betala in moms.

Känner kommissionen till att momsen enligt det tyska systemet måste betalas in senast den 10 följande månad medan det enligt det nederländska systemet räcker att betala in momsen före följande månads utgång?

Tänker kommissionen vidta några åtgärder för att harmonisera dessa bestämmelser?

Om ja, hur?

Om nej, varför inte?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(4 maj 1999)

Enligt artikel 22.4 och 22.5 i rådets sjätte direktiv 77/380/EEG om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter(1) skall varje skattskyldig person lämna en deklaration inom en tidsperiod som skall bestämmas av respektive medlemsstat. Denna tidsperiod får inte överskrida två månader efter utgången av varje skatteperiod. Som regel skall den skattskyldige betala nettobeloppet av mervärdeskatten samtidigt med ingivandet av deklarationen. Medlemsstaterna får dock fastställa en annan dag för betalning av detta belopp eller begära a contobetalning.

Kommissionen har för närvarande ingen avsikt att ytterligare harmonisera reglerna om inbetalningstiderna för omsättningsskatt, eftersom de skillnader som förekommer mellan medlemsstaterna inte anses snedvrida den inre marknaden.

(1) EGT L 145, 13.6.1977.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0713/99

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Strukturfonderna

De regioner vars inkomstnivå per invånare är lägre än 75 procent av den genomsnittliga inkomstnivån för gemenskapens invånare klassificeras som mål 1-områden och är berättigade till omfattande gemenskapsstöd.

För att ta reda på om detta tröskelvärde har överskridits eller inte fastställer man i förslaget till rådets förordning (KOM(98) 131)(1) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna att man vid beräkningarna skall ta hänsyn till siffrorna för de tre senaste åren som Eurostat har information om.

Generaldirektören för Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) meddelade vid sammanträdet i parlamentets underutskott för monetära frågor den 17 februari 1999 att de statistiska uppgifterna för budgetåren 1994, 1995 och 1996 redan omfattade uppgifter om den grå marknaden i de regioner som analyserats. Han angav dock inte exakt vilka kriterier man hade följt vid bedömningen av den här typen av verksamhet.

Hur stor andel av de regionala inkomsterna kommer från den "grå marknaden" respektive från den "officiella marknaden" i Navarra under vart och ett av de berörda åren?

(1) EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.