SKRIFTLIG FRÅGA E-1369/01

från Gary Titley (PSE) till kommissionen

(7 maj 2001)

Ämne: Inköp till försvaret

Kan kommissionen ange exakt vilka gemenskapsregler som gäller för inköp till försvarsmakten enligt kommissionens tolkning? I definitionen av inköp till försvaret inkluderar jag sådant som uniformer, skor, tillhandahållande av catering osv.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(19 juli 2001)

Offentlig upphandling, både inom försvaret och i övrigt, skall ske i enlighet med förfarandena i direktiven om offentlig upphandling. Parallellt finns det för närvarande tre direktiv, varigenom

förfarandena för offentlig upphandling samordnas. De gäller upphandling av varor, offentliga arbeten respektive tjänster(1). Den 10 maj 2000 lade kommissionen fram ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader(2).

De upphandlingsförfaranden som föreskrivs i gemenskapsrättens olika direktiv är den öppna och den selektiva anbudsinfordran samt det förhandlade förfarandet (i de fall som räknas upp) sedan ett meddelande om upphandling först publicerats i EGT. Varje direktiv innehåller ett begränsat antal specialfall och undantag. Två fall förtjänar särskild uppmärksamhet med anledning av den ställda frågan. I det ena fallet handlar det om de upphandlingar som faller under artikel 296 (f.d. artikel 223) i EG-fördraget och i det andra om upphandlingar som är sekretessbelagda eller kräver särskilda säkerhetsåtgärder eller också då det gäller att skydda statens väsentliga intressen.

För upphandlingar som faller under artikel 296 i EG-fördraget kan undantag göras från upphandlingsreglerna i direktiven om offentlig upphandling (artikel 3 i direktivet om varor 93/36/EEG och artikel 4 i direktivet om tjänster 92/50/EEG).

I artikel 296 i EG-fördraget sägs följande:

1. Bestämmelserna i detta fördrag skall inte hindra tillämpningen av följande regler:

a) Ingen medlemsstat skall vara förpliktad att lämna sådan information vars avslöjande den anser strida mot sina väsentliga säkerhetsintressen.

b) Varje medlemsstat får vidta åtgärder som den anser nödvändiga för att skydda sina väsentliga säkerhetsintressen i fråga om tillverkning av eller handel med vapen, ammunition och krigsmateriel; sådana åtgärder får inte försämra konkurrensvillkoren på den gemensamma marknaden vad gäller varor som inte är avsedda speciellt för militärändamål.

2. Rådet får på förslag från kommissionen genom enhälligt beslut ändra den lista som rådet den 15 april 1958 fastställde över varor på vilka bestämmelserna i punkt1b skall tillämpas.

Gemenskapens sakkompetens begränsas inte genom artikel 296, eftersom formuleringen är får vidta.

Det undantag som följer av artikel 296 inramas dessutom av bestämmelserna i artikel 298 (f.d. artikel 225) i EG-fördraget. I denna föreskrivs att tillämpningen av artikel 296 inte får snedvrida konkurrensen och att kommissionen eller medlemsstaterna direkt kan vända sig till domstolen om man anser att en annan medlemsstat tillämpar artikel 296 på ett lagstridigt sätt.

I sin dom av den 16 september 1999(3) gör domstolen en restriktiv tolkning av möjligheten att åberopa artikel 296 och hänvisar till tidigare rättspraxis(4). Enligt domstolen är det den stat som åberopar undantagen i artikel 296 som skall bevisa att de vidtagna åtgärderna är nödvändiga för att skydda väsentliga säkerhetsintressen och att efterlevandet av gemenskapsrätten följaktligen skulle äventyra dessa intressen.

De tre direktiven om offentlig upphandling (artikel 2 b i direktivet om varor 93/36/EEG, artikel 4 b i direktivet om offentliga arbeten 92/37/EEG och artikel 4.2 i direktivet om tjänster 92/50/EEG) är inte tillämpliga på varor, offentliga arbeten och tjänster som sekretessbeläggs eller när deras utförande måste förenas med särskilda säkerhetsåtgärder enligt lagar eller andra författningar i den berörda medlemsstaten, eller om hänsyn till medlemsstatens grundläggande säkerhet så kräver.

Dessa undantag avser förvisso inte något särskilt område eller någon särskild upphandlande myndighet och det skulle vara mycket tänkbart att det i vissa fall inom ramen för försvarets upphandling finns skäl till att inte tillämpa direktivens upphandlingsförfaranden. Men också i sådana fall är domstolens tolkning strikt och det välgrundade med undantaget skall bevisas av den upphandlande myndighet som åberopar undantaget(5).

Då det slutligen gäller de varor som parlamentsledamoten nämner tycks det inte vid första påseende som om inköpen av dessa kan betraktas som undantag till bestämmelserna i direktiven om offentlig upphandling, vare sig med stöd av artikel 296 eller undantagen i ovannämnda direktiv.

(1) Rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 199, 9.8.1993; Rådets direktiv 93/37/EEG av den 14 juni 1993 om samrodning av förfarandet vid offentlig upphandling av offentliga arbeten, EGT L 199, 9.8.1993; Rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandet vid upphandling av tjänster, EGT L 209, 24.7.1992.

(2) EGT C 29, 30.1.2001.

(3) Mål 414/97 Europeiska kommission mot Konungariket Spanien.

(4) Domstolens dom den 15 maj 1986 Johnston 222/84.

(5) Domstolens dom gällande databehandling av den 5 december 1989, mål 3/88.