ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2441/01

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(11 september 2001)

Ämne: Forskningsreaktorn Garching FRM-II

Den belgiska atomforskningsreaktorn BR-2 i Mol kommer år 2006 troligen att ställas om inom RERTR-programmet och då sluta drivas med höganrikat uran som kan användas för kärnvapenframställning och i stället börja med ett bränsle som består av låganrikat uran. Det företag som driver BR-2 har nyligen i USA beställt 32 kilo höganrikat uran som kan användas för kärnvapenframställning med motiveringen att bränsleförrådet bara skulle räcka till 2004.

Det ansedda amerikanska Nuclear Control Institute (NCI) har emellertid räknat ut att bränslelagret i BR-2 räcker fram till det att reaktorn skall ställas om 2006 och till och med längre.

Med den extra leveransen av höganrikat uran skulle BR-2 se till att det uppstod ett överskott i Europa på uran som kan användas för kärnvapenframställning.

1. Känner kommissionen till de förhållanden som beskrivs ovan?

2. Är kommissionen informerad om vad det höganrikade uranet, som kan användas för kärnvapenframställning, skall användas till?

3. Kan man utesluta att bränsleöverskottet överförs till andra forskningsreaktorer, och då särskilt till den nya tyska forskningsreaktorn FRM-II, som på grund av de amerikanska Schumer-ändringsförslagen inte förses med höganrikat uran som kan användas för kärnvapenframställning från USA?

4. Känner kommissionen till att denna typ av anskaffning av höganrikat uran som inte tillhandahålls av USA kan kringgå det internationella RERTR-programmet och att material som kan användas till kärnvapenframställning kan överföras till andra forskningsreaktorer som bränsle utanför USA:s kontroll?

5. Vad kommer kommissionen att göra för att sätta stopp för denna möjlighet att på illegalt sätt komma över höganrikat uran i Europa?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(23 oktober 2001)

Kommissionen känner genom försörjningsbyrån till de uppgifter som parlamentsledamoten hänvisar till, men även den hållning som intas av NCI, som är en icke-statlig organisation hemmahörande i USA. Det belgiska företaget har till den amerikanska kärnkraftsinspektionen (US Nuclear Regulatory Commission) lämnat en detaljerad redogörelse för de kvantiteter den har för avsikt att beställa. Materialet kan omöjligt ledas om till anndra användningsområden än dem som anges i de amerikanska myndigheternas leveransvillkor. Inget material som USA levererar till europeiska användare kan kringgå de gällande kontrollerna. Allt material omfattas av avtalet om kärntekniskt samarbete mellan USA och Euratom. Man arbetar sedan lång tid tillbaka för att förhindra smuggling, dvs. kommissionen och försörjningsbyrån ser vid genomförandet av bestämmelserna i Euratomfördraget till att det inte sker några illegala leveranser till reaktorerna eller någon omledning till illegal användning av höganrikat uran.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2720/01

från Niels Busk (ELDR) till kommissionen

(26 september 2001)

Ämne: Produktionsavgifter i Frankrike

Enligt Journal Officiel de la République Française den 24 december 1995 kräver Interbev, förutom den fasta produktionsavgiften på slaktdjur, även en avgift på 0,084 FFR på importerat nötkött (franskt nötkött förutsätts täckas genom produktionsavgiften på slakterierna).

Anser kommissionen att det förhållande att nötkött som produceras i andra EU-länder påförs en extra produktionsavgift, som inte påförs det kött som produceras inom landet, är i överensstämmelse med gemenskapsrätten, då man i producentlandet redan har erlagt en avgift?

Anser kommissionen att det faktum att nötkött från tredje länder påförs en produktionsavgift utöver de internationellt fastställda importavgifterna är i överensstämmelse med GATT-avtalet?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(6 november 2001)

Kommissionen känner till innehållet i den franska bestämmelse som parlamentsledamoten tar upp, och har tagit kontakt med de franska myndigheterna för att få närmare uppgifter om de avgifter som föreskrivs. Det rör sig om en ickestatlig avgift som tycks vara avsedd att finansiera branschorganisationen Interbev och ärendet granskas för närvarande i förhållande till jordbruksbestämmelserna om statligt stöd. Enligt kommissionens praxis utgör vanligen en avgift som belastar varor som importeras från andra medlemsstater en sådan diskriminerande avgift eller avgift med likvärdig effekt som avses i domstolens praxis.

Kommissionens granskning är inte avslutad, så den kan därför inte uttala sig om exakt vilket slags avgift det rör sig om eller om de eventuella effekter den kan ha på konkurrenskraften eller handelsutbytet inom och utom gemenskapen. Kommissionen kommer att informera parlamentsledamoten om resultatet av denna granskning.

När det gäller avgifter på produkter med ursprung i tredjeland har kommissionen inte tillräckligt underlag för att dra slutsatsen att åtgärderna strider mot gemenskapen förpliktelser inom ramen för GATT/WTO-reglerna, och i synnerhet då artikel II och III i GATT 1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1404/01

från Philip Bradbourn (PPE-DE) till kommissionen

(11 maj 2001)

Ämne: Konsekvensbedömning för näringslivet

Kan kommissionen ange vilka rättsakter som bedömts utifrån effekterna på näringslivet sedan detta inrättades 1986, och kan den tillhandahålla en sammanfattning av de följder som dessa bedömningar har fått för lagstiftningen?

Vad anser kommissionen om konsekvensbedömningar för näringslivet i förhållande till förslagen om den europeiska förvaltningen?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(22 oktober 2001)

Kommissionen måste tyvärr meddela parlamentsledamoten att kommissionen inte har de efterfrågade uppgifterna samlade. Den arbetsinsats som skulle krävas för att få fram dem skulle dessutom var oproportionerlig i förhållande till det eftersträvade resultatet och går utanför ramen för besvarandet av en skriftlig fråga.

Vad beträffar den andra delen av frågan anser kommissionen att konsekvensanalysen för näringslivet, som infördes 1986, har visat sig vara användbar för att bedöma lagstiftningens följder för företag, i synnerhet små och medelstora företag. Mot bakgrund av systemets brister och den bredare debatten om styrelseformer och förenklad lagstiftning inledde kommissionen ett pilotprojekt för översyn av konsekvensanalyserna i september 2000. Projektet kommer att pågå till februari 2002, men preliminära slutsatser kommer att läggas fram under hösten 2001. Pilotprojektet syftar dels till att förbättra det nuvarande systemet (med särskild tonvikt på externa samråd och ekonomisk analys), dels att ge impulser till den allmänna debatt som inleddes genom vitboken om styrelseformerna i EU, som kommissionen antog den 25 juli 2001.(1)

(1) KOM(2001) 428 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2819/01

från Astrid Thors (ELDR) till kommissionen

(10 oktober 2001)

Ämne: Främjandet av förnybara energikällor

Det formella antagandet av parlamentets och rådets direktiv om främjandet av elektricitet framställd med hjälp av förnybara energikällor är nu klart. Man kom fram till en överenskommelse om att icke sorterat kommunalt avfall inte skulle erhålla några bidrag enligt den kommande stödordningen om detta undergräver avtalshierarkin.

När kan vi förvänta oss att kommissionen lägger fram sina ståndpunkter beträffande den framtida stödordningen, och på vilket sätt kommer den att inbegripa sorterat avfall?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(14 november 2001)

Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/77/EG om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el antogs den 27 september 2001 och kommer att träda i kraft samma dag som det offentliggörs.

I artikel 4 i direktiv 2001/77/EG fastställs att kommissionen senast fyra år efter det att direktivet har trätt i kraft skall lägga fram en väldokumenterad rapport om erfarenheterna från tillämpningen av de olika nationella stödsystemen. I den rapporten skall kommissionen bedöma framgången, inbegripet kostnadseffektiviteten, av de nationella stödsystemen. I enlighet med artikel 4 skall denna rapport vid behov åtföljas av ett kommissionsförslag till ett ramverk på gemenskapsnivå avseende stödsystem för el producerad från förnybara energikällor.

Av ovanstående skäl kommer kommissionen på kort sikt inte föreslå ett ramverk på gemenskapsnivå avseende stödsystem som nämns i artikel 4. Erfarenheter om genomförandet av direktivet och om nationella stödsystem måste först samlas in innan kommissionen kan fatta ett beslut om hur sorterat avfall skall behandlas i enlighet med ett eventuellt framtida förslag.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2476/01

från Anna Karamanou (PSE) till kommissionen

(13 september 2001)

Ämne: Inrättandet av en särskild europeisk styrka för bemästrande av demonstrationer

Den tyske inrikesministern Otto Schilys föreslog nyligen, understödd av sin italienske kollega Claudio Scajola, att man skulle bilda ett särskilt organ med huvuduppgift att bemästra demonstrationer och skydda dem från de oroligheter som globaliseringsfenomenet ger upphov till.

Det här förslaget som också finner understöd i andra planer (rådets beslut av den 13 juli 2001), till exempel planerna på att inrätta en myndighet i varje land för vissa bestämda personer, eller myndigheternas bevakning av dessa för att de varit inblandade i ovannämnda typer av demonstrationer saknar rättslig grund och strider mot bestämmelserna om fri rörlighet för personer inom Europeiska unionens territorium. Jag vill fråga Europeiska kommissionen, i dess egenskap av väktare av genomförandet av gemenskapsrätten, i vilken mån den anser att förslaget i fråga är förenligt med bestämmelserna i Amsterdamfördraget?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(22 oktober 2001)

Kommissionen är medveten om ett förslag presenterat av den tyska federala regeringen för rådet som handlar om att bilda specialenheter för att garantera säkerheten vid Europeiska rådets möten och andra jämförbara händelser. Detta förslag har ännu inte tagits upp av rådet.

Till frågan om kommissionen, som har i uppdrag att övervaka tillämpningen av gemenskapsrätten, tycker att detta förslag är förenligt med Amsterdamfördraget, skulle kommissionen vilja understryka att det faller på medlemsstaterna att upprätthålla den allmänna ordningen och skydda säkerheten, som det står i artikel 33 i EU-fördraget och i artikel 64 (f.d. artikel 73 l) i EG-fördraget. I det tyska dokumentet föreslås att det upprättas gemensamma standarder för träning och utrustning av medlemsstaternas existerande specialenheter som har till uppdrag att säkra allmän säkerhet och ordning. Detta är förenligt med artikel 30.1 a, b, c, och d i EU-avtalet.

Vad beträffar parlamentsledamotens påpekande att de åtgärder som rådet godkände den 13 juli 2001 saknar rättslig grund, skulle kommissionen vilja påpeka att dessa åtgärder är baserade på existerande rättsinstrument, speciellt bestämmelserna i tillämpningskonventionen till Schengenavtalet (artikel 46) och den gemensamma åtgärden 97/339/JHA av den 26 maj 1997 på grundval av artikel K3 i Fördraget om Europeiska unionen om samarbete på området för allmän ordning och säkerhet(1).

(1) EGT L 147, 5.6.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2756/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(9 oktober 2001)

Ämne: Genmat i svenska butiker

I januari 2001 redovisade Svenska naturskyddsföreningen (SNF) resultatet av en enkätförfrågan som de gjort bland Sveriges kommuner. Kontrollen av hur genförändrad mat märks fungerade inte var SNF:s slutsats. Enligt EU-förordningen från 1997 måste livsmedel som innehåller mer än 1 procent genförändrade organismer märkas. Ansvaret för märkningen ligger på kommunerna. Men SNF:s undersökning visade att bara fyra av de 214 kommuner som svarat på enkäten verkligen gjorde märkningskontroller under år 2000. De fyra kommunerna var Stockholm, Landskrona, Torsås och Skurup.

Sverige är antagligen ingalunda unikt vad gäller hur kontrollen av märkningen av genförändrad mat fungerar. Har kommissionen undersökt hur märkningen av genförändrad mat fungerar i medlemsländerna?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(3 december 2001)

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97 av den 27 januari 1997 om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser(1) som omfattar genetiskt modifierade livsmedel och rådets förordning (EG) nr 1139/98 av den 26 maj 1998 om obligatoriska uppgifter vid märkning av vissa livsmedel som framställs från genetiskt modifierade organismer utöver de uppgifter som föreskrivs i direktiv 79/112/EEG(2), kommissionens förordning (EG) nr 49/2000 av den 10 januari 2000 om obligatoriska uppgifter vid märkning av vissa livsmedel som framställs från genetiskt modifierade organismer utöver de uppgifter som föreskrivs i direktiv 79/112/EEG(3) och kommissionens förordning (EG) nr 50/2000 av den 10 januari 2000 om märkning av livsmedel och livsmedelsingredienser som innehåller genetiskt modifierade tillsatser och aromer eller sådana som framställts av genetiskt modifierade organismer(5) är direkt tillämpliga i alla medlemsstater. Kraven för utsläppande på marknaden och märkning av genmodifierade livsmedel är således desamma i alla medlemsstater. Enligt EG-fördraget har medlemsstaterna ansvaret för genomförande och tillsyn.

Kommissionen utreder för närvarande hur märkningen av genmodifierade organismer fungerar i medlemsstaterna eftersom den har ansvar för att säkerställa den gemensamma marknadens funktion och utveckling.

Kommissionen kommer att införa kontroll av att livsmedel som eventuellt innehåller ingredienser av genmodifierade organismer märks på korrekt sätt i det samordnade kontrollprogrammet för 2002 enligt direktiv 89/397/EEG av den 14 juni 1989 om offentlig kontroll av livsmedel(4). Syftet med direktivet är att se till att gemenskapens livsmedelslagstiftning genomförs lika strikt i alla medlemsstater. Initiativet är avsett att förbättra det harmoniserade genomförandet av medlemsstaternas officiella kontroller.

Dessutom har kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor börjat utföra kontrollbesök i medlemsstaterna för att utvärdera de officiella kontrollsystemen för genmodifierade livsmedel, och då även märkningen av genmodifierade livsmedel.

(1) EGT L 43, 14.2.1997.

(2) EGT L 159, 3.6.1998.

(3) EGT L 6, 11.1.2000.

(4) EGT L 186, 30.6.1989.

(5) EGT L 6, 11.1.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1220/01

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(24 april 2001)

Ämne: Återkallande av anställningar från det statliga företaget för kulturell utveckling i Agrinio för ett projekt som får stöd från kommissionen

Det statliga företaget för kulturell utveckling i Agrinio i Grekland har hand om genomförandet av insatsen för att skapa och inleda verksamhet på nya områden inom befintliga daghem och/eller fritidshem och/eller centra för kreativt skapande för barn. Denna insats är medfinansierad av regionalfonden och socialfonden. Företaget utlyste genom beslut nr 75/4-11-1999 ett uttagningsprov för att tillsätta tjänsterna på dessa inrättningar. Genom uttagningskommitténs beslut nr 88/18-12-1999 förklarades de kandidater som uppfyllde de kriterier som fastställts av kommittén

anställningsbara och anställningsavtal med dem ingicks. Men företagets styrelse återkallade plötsligt, genom sitt beslut nr 1/12-1-2000, uttagningskommitténs tidigare beslut nr 88/18-12-1999, och valde genom sitt beslut nr 3/15-1-2000 andra kandidater, utan att säga upp anställningsavtalen med de personer som tidigare klarat uttagningsprovet. Genom sitt beslut nr 246/2000 accepterade styrelsen till viss del de drabbades klagomål, och ålade företaget att betala skadestånd.

Jag vill fråga kommissionen:

1. Känner den till detta ärende?

2. Är de beslut som tagits i överensstämmelse med gemenskapsrätten?

3. Vilka åtgärder har den för avsikt att vidta för att dessa frågor skall lösas på ett sätt som innebär mer insyn och öppenhet?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(29 juni 2001)

Kommissionen har bett de grekiska myndigheterna att de ska lämna upplysningar om det fall som parlamentsledamoten hänvisar till.

Det har framkommit att denna åtgärd trots allt inte finansierades genom medel från Europeiska socialfonden, och att strukturfondsbestämmelserna inte gäller i detta fall.

För övrigt är bedömningen av kandidater som ska underteckna anställningsavtal, såväl som eventuella uppsägningar av sådana avtal, något som hör till landets egen rätt. Det är alltså den inhemska domstolen eller förvaltningen som har ansvar för att lösa alla de tvistefrågor som kan uppstå i detta fall.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2733/01

från Sebastiano Musumeci (UEN) till kommissionen

(5 oktober 2001)

Ämne: Beslagtagande av ett fiskefartyg i Sicilianska kanalen

Sedan åtskilliga år tillbaka är de sicilianska fiskefartygen på internationellt vatten i Sicilianska kanalen föremål för orättfärdiga beslagtaganden från de tunisiska myndigheternas sida. I och med detta överträder man den internationella sjörättens grundläggande principer. Förra veckan beslagtogs ytterligare ett fiskefartyg av ovannämnda nordafrikanska myndighet. Fartyget kom från Mazara del Vallo, som är den viktigaste hamnen i Italien, och beslagtagandet skadar allvarligt de sicilianska fiskarnas ekonomi.

Man frågar sig följande:

1. Är kommissionen medveten om den allvarliga problematik som tas upp ovan? Kan kommissionen ingripa för att förhindra att sådana här olyckliga händelser upprepar sig?

2. Vilka nya regler har kommissionen för avsikt att införa i fråga om fisket i Medelhavsområdet och framför allt i fråga om problemen rörande fisket i Sicilianska kanalen, särskilt det internationella samarbetet med de angränsande länderna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(6 november 2001)

Kommissionen känner till de incidenter som sedan flera år drabbar sicilianska fiskefartyg på internationellt vatten mellan Sicilien och Tunisien.

Kommissionens begränsade möjlighet att ingripa mot denna typ av incidenter har nyligen analyserats (se kommissionens arbetsdokument om det ansvar som för närvarande åligger kommissionen och medlemsstaterna inom ramen för fiskeavtal med tredjeländer(1). Analysen har också översänts till Europaparlamentet, där den diskuterades i fiskeriutskottet). Även om denna analys i första hand rör incidenter inom ramen för fiskeavtal tar den också upp frågan om kommissionen möjligheter att ingripa när det rör sig om incidenter på områden som inte omfattas av fiskeavtal, vilket är fallet med Tunisien. Efter en analys av de inblandade aktörernas behörighet flaggstaten, kommissionen och redarna dras i ovannämnda dokument slutsatsen att kommissionen inte är inblandad och därför inte har behörighet att ingripa när fiskefartyg beslagtas i en sådan situation.

På grund av Tunisiens geografiska läge och potentiella marina och ekonomiska resurser kan det emellertid vara ett av de få länder kring Medelhavet som kan ha intresse av ett bilateralt avtal med gemenskapen. Gemenskapen är beredd att i samarbete med de tunisiska myndigheterna granska tänkbara utvecklingsmöjligheter inom det bilaterala fiskesamarbetet. Samtidigt är gemenskapen intresserad av att utvidga fiskesamarbetet i Medelhavet. Den arbetar i det syftet med den tunisiska förvaltningen för att reformera och modernisera Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet (AKFM), som är den enda regionala organisationen i Medelhavet som kan arbeta med att upprätta multilaterala ramar för förvaltningen av fiskeresurserna i detta område och bidra till att stärka det internationella samarbetet mellan länderna i området.

(1) SEK(2000) 1943.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1727/01

från John Bowis (PPE-DE) till kommissionen

(14 juni 2001)

Ämne: Sällsynta sjukdomar

Vilken ställning har sällsynta sjukdomar inom ramen för åtgärderna på folkhälsoområdet? Hur kommer kommissionen att garantera att åtgärder vidtas i samband med sådana sjukdomar och vilka ytterligare krav kommer man att ställa på att förslag skall läggas fram inom detta område?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(3 september 2001)

Gemenskapens handlingsprogram om sällsynta sjukdomar för perioden 19992003 är ett viktigt steg i konsolideringen av gemenskapens politik för denna del av folkhälsoområdet. Programmet antogs genom Europaparlamentets och rådets beslut den 29 april 1999(1) och är ett av gemenskapens åtta handlingsprogram på folkhälsoområdet.

Under de kommande månaderna kommer en inbjudan att lämna förslag för 2002 att publiceras för de åtta befintliga programmen, bland annat när det gäller sällsynta sjukdomar. Kommissionen kommer vid genomförandet av dessa program att se till att de vidtagna åtgärderna kompletterar varandra och är förenliga med räckvidden och målen för gemenskapens hälsostrategi och det förslag till nytt folkhälsoprogram(2) som lades fram förra året för att skapa en mer fokuserad strategi och synergi mellan olika åtgärder. Detta program kommer att ersätta dagens åtta folkhälsoprogram.

Det nya programmet har följande tre huvudsakliga delområden:

- Förbättrad information om hälsa.

- Snabba åtgärder vid hälsorisker.

- Åtgärdande av faktorer som påverkar hälsan.

När det nya folkhälsoprogrammet antas kommer de nuvarande åtta programmen att upphävas. Arbetet med sällsynta sjukdomar kommer att fortsätta inom ramen för det nya programmet.

Gemenskapens strategi när det gäller sällsynta sjukdomar har utvecklats även inom följande politikområden:

- Forskning om sällsynta sjukdomar som utförts inom gemenskapens ramprogram för forskning och teknisk utveckling; förslaget till nytt ramprogram (20022006) innehåller liksom det femte ramprogrammet en uttrycklig hänvisning till sällsynta sjukdomar.

- Läkemedelspolitik: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 141/2000 av den 16 december 1999 om särläkemedel(3) är nu en del av gemenskapens regelverk som innebär konkreta fördelar för patienter med sällsynta sjukdomar.

(1) Beslut nr 1295/99/EG, (EGT L 155, 22.6.1999, s. 1).

(2) KOM(2000) 285 (slutlig), 16.5.2000.

(3) EGT L 18, 22.1.2000.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2461/01

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(11 september 2001)

Ämne: Medlemsstaternas storhetsvansinne när det gäller att utvidga sina centrala flygplatser och en hållbar utveckling inom EU

Hur förhåller sig kommissionen till medlemsstaternas tendens till storhetsvansinne när det gäller att utvidga sina centrala flygplatser? Samtidigt expanderar de nationella flygbolagen och det finns till och med en strävan att centralisera den ekonomiska makten, så som den spanska staten försöker göra med Madrid. Hur förhåller sig kommissionen till behovet att decentralisera flygtrafiken i enlighet med planerna på och programmen för en hållbar utveckling som EU officiellt har förpliktat att följa?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(19 oktober 2001)

Beslut om att utvidga en flygplats kapacitet faller huvudsakligen inom medlemsstaternas kompetensområde. Att utvidga kapaciteten vid vissa navflygplatser är ett sätt att tillgodose behovet av ökad flygplatskapacitet. Sådana projekt omfattas av bestämmelserna i rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1), ändrat genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(2), som garanterar att medlemsstaternas myndigheter tar hänsyn till miljön när de planerar och anlägger ny flygplatskapacitet.

I den nyligen utgivna vitboken Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden(3) anger kommissionen att bristen på flygplatskapacitet är ett av de största problemen för lufttransportsektorn i Europa. I vitboken förespråkas en välavvägd strategi som inte enbart grundas på anläggning av ny infrastruktur utan också på bättre utnyttjande av befintlig kapacitet och främjande av intermodala luft-järnvägstransporter.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.

(3) KOM(2001) 370 slutlig.