SKRIFTLIG FRÅGA E-4100/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(10 januari 2001)

Ämne: Språkdiskriminering inom Europeiska unionen

På tröskeln till det europeiska språkåret förekommer det allt oftare att organisationer i Europa helt utan omsvep kräver att sådana som söker anställning hos dem skall ha engelska som modersmål. På det sättet bedriver de en öppen diskriminering mot sökande med andra språk. Engelskan får med orätt ställningen som dominerande (kultur)språk.

Ett stötande exempel på diskriminering av icke-engelskspråkiga är den lediga tjänsten vid rådet för europeiska kommuner och regioner. Denna paraplyorganisation söker en native English-speaker (infödd engelsktalande person) som informationsansvarig till sitt kontor i Bryssel. Av andra annonser om lediga tjänster framgår det beklagligt nog att detta inte heller är någon engångsföreteelse. I tidningarna European Voice och The Bulletin, som utkommer en gång i veckan, förekommer det regelbundet att icke-statliga organisationer och företag annonserar ut lediga platser med det kravet att den sökande skall ha English mother tongue (modersmålet engelska).

Modersmålskriteriet strider mot principen om icke-diskriminering vid anställandet av personal i Europeiska unionens länder. Det innebär ju att sådana som inte är engelskspråkiga på förhand utesluts från urvalsförfarandet, till och med i sådana fall att de kan engelska verkligt bra. Folk med andra modersmål kommer tydligen inte mera i fråga för vissa platser och detta sker till på köpet i en situation där det europeiska språkåret står inför dörren.

Tycker kommissionen att kravet på att en sökande till en tjänst inom Europeiska unionens länder skall vara en native English-speaker strider mot principen om icke-diskriminering? Om så är fallet: vad tänker kommissionen vidta för åtgärder för få slut på sådan (språk)diskriminering? Om inte: vilka argument vill kommissionen anföra för att få detta krav att framstå som förenligt med principen om icke-diskriminering?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(21 februari 2001)

Gemenskapsreglerna gällande arbetstagares fria rörlighet förbjuder inte bara öppen diskriminering på grund av nationalitet, utan även förtäckt diskriminering som genom att man tillämpar kriterier som framstår som neutrala, i praktiken leder till samma resultat. Det är likväl inte fråga om diskriminering när särskilda språkkunskaper krävs på grund av den lediga tjänstens natur(1).

I vissa fall kan det alltså vara motiverat att kräva mycket goda språkkunskaper av sökande till en ledig tjänst. Att det är omöjligt för den sökande att styrka sina språkkunskaper på annat sätt än genom att bevisa att det är hans modersmål, kan emellertid anses vara oproportionerligt i förhållande till det mål man vill uppnå(2).

De berörda medlemsstaternas nationella myndigheter, däribland dömande myndigheter, måste från fall till fall bedöma om arbetsgivarens krav är förenliga med gemenskapens lagstiftning.

Följaktligen är det inte kommissionens uppgift att ingripa i detta ärende.

(1) Vad gäller anställda, se artikel 3.1, sista meningen i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 (EGT L 257, 19.10.1968).

(2) Se domstolens dom den 6 juni 2000, mål C-281/98 (Angonese), punkt 44, Rättsfallssamling 2000.