SKRIFTLIG FRÅGA E-3449/00

från François Bayrou (PPE-DE) till kommissionen

(7 november 2000)

Ämne: Dubbel beskattning

Kommissionens politik avser att uppmuntra unionsmedborgarnas rörlighet, men denna rörlighet försvåras alltjämt av att medborgarna på sina håll drabbas av dubbel beskattning.

Trots att de berörda länderna antagit ett stort antal skattekonventioner har det blivit allt vanligare att man inte tillämpar det överenskomna förfarandet som avses i skattekonventionerna. Bland annat har det visat sig att den konvention som finns mellan Frankrike och Luxemburg inte tillämpas särskilt ofta av de berörda nationella myndigheterna. Det finns emellertid inte någon skiljedomsinstans som kan avgöra skattetvister, vilka därmed kan pågå i tiotals år.

Därför skulle jag vilja veta hur kommissionen tänker få skattemyndigheterna att tillämpa de befintliga konventionerna, som antagits för unionsmedborgarnas bästa och för att främja medborgarnas rörlighet.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(11 december 2000)

Kommissionen håller helt med frågeställaren om att dubbelbeskattning kan utgöra ett hinder för unionsmedborgarnas rörlighet. Frågan om dubbelbeskattning tas upp i EG-fördraget. I artikel 293 (f.d. 220) i EG-fördraget föreskrivs att medlemsstaterna skall, i den utsträckning det är nödvändigt, inleda förhandlingar med varandra i syfte att till förmån för sina medborgare säkerställa avskaffandet av dubbelbeskattning inom gemenskapen. I enlighet med artikel 293 har medlemsstaterna ingått bilaterala skatteavtal med varandra och det finns nu ett nästan fullständigt nätverk av skatteavtal inom gemenskapen.

I de bilaterala skatteavtalen finns i allmänhet bestämmelser om ett förfarande för ömsesidig överenskommelse för att lösa tvister som uppstår genom tillämpningen av avtalet. I enlighet med artikel 25 OECD:s modellavtal om beskattning av inkomst och kapital innefattar sådana förfaranden för ömsesidig överenskommelse normalt att de behöriga myndigheterna genom ömsesidig överenskommelse skall försöka lösa situationen för skattebetalare som underkastats beskattning som inte är förenlig med bestämmelserna i modellavtalet. I dessa avtal uppmanas och bemyndigas dessutom de behöriga myndigheterna att genom ömsesidig överenskommelse söka lösa problem som kan uppstå i fråga om tolkningen eller tillämpningen av avtalet och att överlägga med varandra för att undanröja dubbelbeskattning i fall som inte omfattas av avtalet. Även om de behöriga myndigheterna normalt brukar kunna lösa tvister genom ömsesidig överenskommelse inom en rimlig tidsperiod, finns det exempel på förfaranden för ömsesidig överenskommelse som pågår under en mycket lång tid eller som inte leder till ett tillfredsställande resultat. Kommissionen anser att ett bindande skiljeförfarande kan spela en viktig roll för att lösa sådana tvister och för att påskynda förfarandena och att en bestämmelse om ett sådant bindande skiljeförfarande därför skulle vara ett lämpligt tillägg till medlemsstaternas bilaterala skatteavtal.

Kommissionen vill påpeka att det redan finns ett instrument som tillhandahåller ett skiljemannaförfaranden för att lösa tvister i skattefrågor om internprissättning, nämligen den s.k. skiljemannakonventionen(1). Syftet med denna multilaterala konvention, som trädde i kraft den 1 januari 1995, är att inrätta ett skiljemannaförfarande för att lösa sådana tvister om dubbelbeskattning mellan företag i olika medlemsstater som uppstår till följd av en uppåtriktad justering av inkomsten för ett företag i en medlemsstat som inte motsvaras av en motsvarande nedåtriktad justering av inkomsten för ett företag i en annan medlemsstat vilket har intressegemenskap med det förstnämnda företaget. Bilaterala skatteavtal inbegriper i allmänhet bestämmelser om motsvarande justeringar för att förhindra problem med dubbelbeskattning men föreskriver inte några bindande skyldigheter i detta hänseende. I skiljemannakonventionen föreskrivs att det, om de två inbegripna medlemsstaterna inte inom två år efter det att ett klagomål lämnats in av de inbegripna företagen kan uppnå en uppgörelse för att lösa frågan om undanröjande av dubbelbeskattning, skall inrättas en rådgivande kommitté som skall yttra sig i frågan. Den rådgivande kommitténs yttrande är bindande för medlemsstaterna, såvida de inte enas om ett beslut som avviker från yttrandet. Ett beslut för att undanröja dubbelbeskattningen skall fattas inom sex månader efter det att den rådgivande kommittén har avgivit sitt yttrande. Kommissionen håller för närvarande på att granska skiljemannakonventionens funktion i samband med den undersökning om bolagsskatt som kommer att läggas fram 2001.

En intressant utveckling som är värd att nämna är det nya dubbelbeskattningsavtalet mellan Österrike och Tyskland, vilket har undertecknats men ännu inte ratificerats. Enligt detta avtal skall de behöriga myndigheterna, om de inte inom en period av två år kan lösa problem eller tvivel avseende tolkningen eller tillämpningen av avtalet, på begäran av skattebetalaren hänskjuta tvisten till domstolen i enlighet med artikel 239 (f.d. 182) i EG-fördraget. Kommissionen har med intresse uppmärksammat denna utveckling och uppmuntrar andra medlemsstater att överväga liknande åtgärder.

(1) Konvention 90/463/EEG av den 23 juli 1990 om undanröjande av dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap, EGT L 225, 20.8.1990.