ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2322/01

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(31 juli 2001)

Ämne: Direktivet om pesticider

Hur stor procentandel av de pesticider som för närvarande får säljas i Europa har inte registrerats i enlighet med kraven i direktiv 91/414/EEG(1)?

Kan kommissionen tillhandahålla detaljerad information om den översyn av pesticiderna som för närvarande pågår? Vilka medlemsstater deltar i denna översyn och har man redan fastställt hur stora kostnaderna för att se över uppgifterna kommer att bli för varje land?

Vad gör man för att garantera att små och medelstora företag kommer att kunna betala kostnaderna för översynen?

(1) EGT L 230, 19.8.1991, s. 1.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(10 oktober 2001)

I rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden föreskrivs att inga växtskyddsmedel får släppas ut på marknaden inom gemenskapen innan de

har godkänts av den medlemsstat på vars territorium de skall släppas ut på marknaden för första gången. Sedan direktivet trädde i kraft i juli 1993 har medlemsstaterna varit tvungna att först och främst tillämpa artikel 4 i direktivet vid beviljandet av godkännanden.

Närmare uppgifter om den översyn som pågår finns i kommissionens rapport till Europaparlamentet och rådet om hur utvärderingen av de verksamma ämnena i växtskyddsmedel fortskrider(1). Samtliga medlemsstater deltar i genomgången. Kostnaderna för detta i de enskilda medlemsstaterna fastställs av medlemsstaterna själva och dessa varierar beroende på hur komplicerade de ärenden är som skall bedömas.

I direktivet föreskrivs inga specifika åtgärder som skall vidtas för att se till att kostnaderna för bedömningen skall vara rimliga. Det föreskrivs däremot att produkter och ämnen som släpps ut på marknaden bevisligen skall vara säkra. Kommissionen är medveten om de eventuella problem som mindre företag kan stå inför när de skall bevisa att deras produkter är säkra och har därför tagit upp frågan och möjliga lösningar, särskilt vad gäller utbyte av data, i den ovannämnda rapporten.

(1) KOM(2001) 444 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2047/01

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(13 juli 2001)

Ämne: Information och PR

Hur stor del av budgeten för kommissionens program går till informations- och PR-verksamhet?

Finns det några journalister anställda för att marknadsföra något av dessa program?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(15 oktober 2001)

Avdelning B3-3 i gemenskapens budget handlar om Information och kommunikation och har tilldelats 86,6 miljoner euro i budgetanslag för år 2001. Budgetmyndigheten har fört in ytterligare 16,5 miljoner i reserven (B0-40). Det bör påpekas att dessa pengar är till för information och inte för PR-verksamhet.

Avdelningen B3-3 inkluderar budgetpost B3-300 om allmänna åtgärder för information om Europeiska Unionen (13,8 miljoner euro och 12,9 miljoner euro i reserv), B3-301 om informationscentra (13 miljoner euro), B3-302 om informationsprogram för icke-medlemsländer (5 miljoner euro), B3-303 om åtgärder för kommunikation (11,9 miljoner euro och 3,6 miljoner euro i reserv), B3-304 om den europeiska integrationen inom universiteten (4 miljoner euro), B3-306 om Prince-programmet för att informera de europeiska medborgarna (37,6 miljoner euro) samt B3-309 om särskilda årliga evenemang (1,25 miljoner euro).

Avdelningen B3-3 (86,6 miljoner euro) representerar 1,39 % av anslagen till inre politik (6 232,2 miljoner euro).

Kommissionen önskar naturligtvis se till att detta arbete blir uträttat på ett professionellt sätt med målet att nå så många människor som möjligt och att få valuta för pengarna. En del av arbetet utförs av personer som är experter på kommunikation och detta kan inkludera journalister som har de nödvändiga specialistfärdigheterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2032/01

från Jan Mulder (ELDR) till kommissionen

(13 juli 2001)

Ämne: Gemenskapens medlemskap i UPOV

För närvarande är Europeiska gemenskapen observatör när Unionen för skydd av växtförädlingsprodukter (UPOV) sammanträder. I april 1998 ratificerades UPOV-konventionen från 1991 som gör det möjligt för mellanstatliga organisationer som Europeiska gemenskapen att bli medlemmar i UPOV.

Är kommissionen medveten om att den ständiga kommittén för EG:s växtförädlarrätt enligt ett sammanträdesprotokoll från den 12 juli 1998 menar att UPOV tar upp frågor som ingår både i medlemsstaternas och gemenskapens kompetensområden, och att alla medlemsstater har framhållit hur viktigt det är att gemenskapen blir medlem i UPOV.

Håller kommissionen med om detta?

Planerar kommissionen att lägga fram ett förslag som innebär att gemenskapen inom en snar framtid övergår från att vara observatör till att bli medlem i UPOV?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(25 september 2001)

Kommissionen bekräftar att Unionen för skydd av växtförädlingsprodukter (UPOV) behandlar frågor om växtförädlarrätt, vilket är en specifik form av immateriella rättigheter när det gäller nya växtsorter. Eftersom det i de flesta av medlemsstaterna finns ett nationellt system för växtförädlarrätt vid sidan av gemenskapens, stämmer det att UPOV behandlar frågor som ingår både i gemenskapens och i medlemsstaternas behörighetsområde. Detta har bekräftats vid det möte som hölls i Ständiga kommittén för gemenskapens växtförädlarrätt den 12 juli 1998.

Kommissionen anser också att det är viktigt att gemenskapen blir medlem i UPOV, vilket alla medlemsstater underströk vid det nämnda mötet.

I kommissionens arbetsprogram för 2001(1) hänvisas det till ett förslag till rådsbeslut om godkännande av att gemenskapen blir medlem i UPOV. Förslaget kommer sannolikt att vara färdigt i oktober 2001, varefter de ekonomiska och andra konsekvenserna av gemenskapens medlemsskap i UPOV utreds.

(1) KOM(2001) 28 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2629/01

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(27 september 2001)

Ämne: Distribution av spansk mjölk i Frankrike

Det har framkommit uppgifter om att en överenskommelse har träffats mellan industrier, uppfödare och distributörer i Frankrike för att stoppa försäljning av spansk mjölk i detta land.

Det förefaller som om denna överenskommelse har den franska administrationens tysta medgivande. Det är bevisat att Frankrike tidigare har vidtagit åtgärder av denna typ mot andra spanska produkter, såsom frukter och grönsaker.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta om dessa uppgifter är riktiga?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(13 november 2001)

Kommissionen har för närvarande inga konkreta belägg för att det skulle finnas ett avtal mellan franska mjölproducenter och detaljhandeln för att begränsa försäljningen av spansk mjölk i Frankrike eller främja försäljningen av fransk mjölk.

Tvärtom visar tillgänglig statistik att den franska importen av spansk mjölk har ökat kraftigt sedan 1998.

Den franska importen av spansk flytande mjölk i förpackningar på över två liter ökade från 25 132 ton 1998 till 94 589 ton under 2000. Under perioden januari juni 2000 uppgick importen till 23 087 ton medan den under perioden januari juni 2001 uppgick till 39 875 ton.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2990/01

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(29 oktober 2001)

Ämne: Kostnadsökning för Attikaleden

I det ursprungliga byggavtalet för den 73 kilometer långa Attikaleden som undertecknades 1996 förutsåg man att de totala kostnaderna skulle uppgå till 480 miljarder drakmer, och att det hela skulle finansieras med medel ur den andra och tredje gemenskapsstödramen. Nu, fem år senare, beräknas de slutgiltiga kostnaderna överskrida en triljon drakmer.

Ministeriet för miljö, fysisk planering och offentliga arbeten och företrädaren för det företag som utför arbetena anser att detta överskridande av den ursprungliga kostnadsplanen beror på parallella arbeten och på ändringar som tillfogats den ursprungliga studien samt på att kostnaderna för de tvångsinlösningar som kommer i fråga har fördubblats.

1. Kan kommissionen redogöra för de extra belopp som gjort att kostnaderna ökat, för vart och ett av de arbeten som tillfogats senare? Anser kommissionen att denna enorma ökning av projektets budget kan motiveras?

2. Skedde den direkta upphandlingen av extra parallella arbeten på ett sätt som är förenligt med gällande lagstiftning?

3. När det gäller självfinansieringsdelen har man fastställt det privata kapitalets andel till 11 procent. Är det logiskt på basis av europeisk praxis och erfarenhet av självfinansierade arbeten?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(20 december 2001)

När det gäller den första delen av frågan ber kommissionen att få hänvisa till sitt svar på skriftlig fråga E-2894/01 som ställdes av parlamentsledamot Hatzidakis(1).

Enligt de grekiska myndigheterna skedde tilldelningen av de extra liknande projekten till koncessionären i överensstämmelse med nationell och europeisk lagstiftning.

Den avkastningsnivå på 11 % som anges i frågan är inte någon garanterad nivå. Det är den högsta nivå som anges i anbudet och kontraktet. Om denna avkastningsnivå någonsin uppnås bör koncessionären återlämna äganderätten till projektet till den grekiska staten.

(1) EGT C 115 E, 16.5.2002, s. 189.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2760/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(9 oktober 2001)

Ämne: Kraven på kommunala avfallsplaner och bullerkartläggning

I november 1999 rapporterades att Örkelljunga och Perstorps kommuner kunde komma att fällas i EG-domstolen. De båda kommunerna var de enda svenska kommuner som ännu inte lämnat en så detaljerad avfallsplan som EU:s direktiv krävde. Det beräknades att kommunfullmäktige i de båda kommunerna skulle komma att anta avfallsplanen i januari 2000. De första avfallsplanerna som de båda kommunerna skickade till EU fick redan 1998 anmärkningen att de var för knapphändiga. I Sverige räcker det inte att bara skriva en plan. Innan kommissionen tar emot planen ska den enligt den svenska processen ha varit utställd i kommunen och klubbats av både kommunstyrelsen och kommunfullmäktige. Perstorps och Örkelljungas avfallsplaner gjordes av ett kommunalt renhållningsbolag. Enligt VD på företaget hade planerna varit klara sedan sommaren 1999, men att det inte hade blivit av att han skickade dem till kommunerna för vidare handläggning. Miljöchefen i Örkelljunga sade att det hade funnits saker som känts angelägnare än just den avfallsplanen. I andra länder sköts inrapportering av avfallshanteringen nationellt, men i Sverige skickar Naturvårdsverket kommunernas avfallsplaner till Bryssel. Kommunerna får då svara för att alla uppgifter som EU vill ha finns med och är inne i tid.

Det var dock i november 1999 oklart hur EU-kommissionen skulle komma att agera gentemot de båda kommunerna för att de inte uppfyllt sina skyldigheter. Hur har kommissionen agerat i fallet med den bristande rapporteringen av avfallsplaner från Örkelljunga och Perstorps kommuner?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(30 november 2001)

Den svenska regeringen har anmält en nationell avfallshanteringsplan och kommunala avfallshanteringsplaner till kommissionen, i enlighet med bestämmelserna i artikel 7 i rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(1), ändrat genom rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991(2), artikel 6 i rådets direktiv 91/689/EEG av den 12 december 1991 om farligt avfall(3) ach artikel 14 i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall(4).

De kommunala avfallshanteringsplanerna för Örkelljunga och Perstorp, som frågeställaren hänvisar till, anmäldes av den svenska regeringen efter det att kommissionen hade lämnat ett motiverat yttrande. Efter anmälan av dessa avfallshanteringsplaner har Sverige anmält planer för hela det svenska territoriet. I december 2000 beslutade kommissionen därför att inte vidare utreda ärendet om underlåtelse att anmäla avfallsplanerna i fråga.

(1) EGT L 194, 25.7.1975.

(2) EGT L 78, 26.3.1991.

(3) EGT L 377, 31.12.1991.

(4) EGT L 365, 31.12.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3109/01

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(13 november 2001)

Ämne: Europeiska socialfondens bidrag till universitet

Enligt Europeiska socialfondens (ESF) nuvarande förfarande får studerande bidrag per kalenderår (januari-december), trots att det akademiska året löper från september till juli. Universiteten får besked om finansieringen först i oktober eller november föregående år. Således börjar de studerande som är beroende av finansieringen sina kurser i september i vetskapen att resurser bara finns säkert fram till december, eftersom finansieringen från januari och framåt beror på om ansökan till ESF antas.

Tillämpas ESF:s bidragsförfarande på samma sätt i alla medlemsstater?

Avser kommissionen att ändra eller ompröva bidragsförfarandet?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(18 december 2001)

Förfaranden för beviljande av universitetsstipendier beror på de förvaltande och utbetalande myndigheterna i varje medlemsstat och inte på kommissionen. De problem som parlamentsledamoten nämner bör därför tas upp med den ansvariga myndigheten i medlemsstaten.

Åtaganden för bidrag under två år eller mer görs vanligtvis årligen, och fleråriga stipendier kan därför tillämpas proportionellt för motsvarande läsår.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2187/01

från Bernard Poignant (PSE) till kommissionen

(23 juli 2001)

Ämne: Censur i biblioteken

Böckerna är vår historias smältdegel. Att bekämpa glömskan, utveckla den kulturella mångfalden och öka medvetandet är alla orsaker som motiverar att samtliga medborgare får tillgång till böcker. Därför skall man finna en mångfald av samlingar och verk i biblioteken där också den fullständiga opartiskheten och neutraliteten garanteras.

Att skydda biblioteken mot censur är varje medborgares skyldighet. Sedan några år tillbaka kan man dock bevittna en mer eller mindre öppen form av censur av verk i de kommunala biblioteken, framför allt om kommunerna styrs av extremhögern. Det är fallet i några franska städer.

Har Europeiska kommissionen redan tagit i beaktande dessa avarter när den handlat inom sin behörighet? Står andra medlemsstater inför samma problem? Har Europeiska unionen redan reagerat på dessa angrepp? Om svaret är nej, har kommissionen för avsikt att ta initiativ till en yttring till stöd för de av unionens bibliotek som utsätts för dessa risker?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(11 oktober 2001)

Kommissionen är oroad över den situation som parlamentsledamoten nämner, nämligen de kommunala bibliotekens censur av böcker i vissa franska städer. Kommissionen har dock inte tillräckligt med information i frågan, vare sig det gäller Frankrike eller de andra medlemsstaterna.

Enligt artikel 6.2 (f.d. artikel F) i EU-fördraget skall unionen respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner i egenskap av allmänna principer i gemenskapsrätten. Yttrandefrihet och informationsfrihet finns med bland de allmänna principerna och de föreskrivs också i artikel 11 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Stadgan proklamerades högtidligen i Nice den 7 december 2000.

Medlemsstaternas lagstiftning eller bestämmelser om censur av böcker i kommunala bibliotek faller emellertid inte under gemenskapsrättens tillämpningsområde. Kommissionen kan således varken ta ställning till frågan eller, som parlamentsledamoten föreslår, ta initiativ till en insats för att stödja de berörda biblioteken.

Om situationen utgjorde en kränkning av en rättighet eller frihet skulle ärendet dock kunna överlämnas till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg sedan de nationella möjligheterna att överklaga har uttömts.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2894/01

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(22 oktober 2001)

Ämne: Överskridande av de ursprungliga kostnaderna för att anlägga Attikavägen i Grekland

Enligt artiklar i grekisk press har kostnaderna för anläggandet av Attikavägen nu överstigit en biljon drakmer, medan det i avtalet från 1996 angavs att kostnaderna skulle uppgå till 420 miljarder drakmer i grundpris och 150 miljarder drakmer för exproprieringar.

Har kostnaderna för anläggandet av vägen verkligen stigit? Om så är fallet, vad är anledningen till detta?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(14 december 2001)

På grundval av upplysningar som lämnats av de grekiska myndigheterna angavs ett pris på 450 miljarder drakmer i det kontrakt som undertecknades 1996 av grekiska staten och koncessionsinnehavaren för anläggande av ringleden norr om Aten (Attikavägen).

Man blev senare tvungen att modifiera projektet för att ta hänsyn till flera beslut av de grekiska domstolarna om förbättrade miljöförhållanden (kommunerna Agia Paraskevi, Vrilissia m.fl.). Ett antal åtgärder måste vidtas (bl.a. fler tunnlar) vilket ökade kostnaden och anläggningstiden. Kostnaden ökade ytterligare genom att Attikavägen utnyttjades som sträckning för tåg och tunnelbana för att förbättra tågförbindelserna till den nya flygplatsen i Spata inför de olympiska spelen 2004.

Tilläggen till det ursprungliga kontraktet uppgick till sammanlagt 288 miljarder drakmer. Avgifter som betalades till koncessionsinnehavaren för att ersätta förseningar till följd av de ovannämnda domstolsbesluten uppgick till 67 miljarder drakmer. Exproprieringar kostade den grekiska staten 277 miljarder drakmer (alla ovanstående belopp i löpande priser). Detta ger en förklaring till att budgeten för detta projekt faktiskt uppgår till 1082 miljarder drakmer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3344/01

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(3 december 2001)

Ämne: Bergföraryrket

Yrket bergförare, som tillkom i och med alpinismen i de europeiska bergen och som utvecklats över tid till att även omfatta avancerad bergsklättring, har redan uppmärksammats inom ramen för gällande europeiska regler när det gäller yrken och fri rörlighet för arbetstagare inom gemenskapen. Den internationella yrkesföreningen (Internationella unionen för bergförare) har sedan flera år tillbaka en gemensam yrkesplattform som sammanfattar minimikraven när det gäller utbildning för att ge den tekniska skicklighet som krävs för att klara alpinismens utveckling och de konkreta kunskaper om bergsområdet som är nödvändiga, framför allt av säkerhetsskäl och för att skapa en känsla av trygghet hos bergförarnas kunder

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta när man utarbetar direktiv på området, för att bekräfta bergföraryrkets speciella förutsättningar?

Svar avgivet av Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(14 januari 2002)

Kommissionen finner det angeläget att upplysa parlamentsledamoten om att den nyss avslutat ett samrådsförfarande med berörda branschorganisationer för erhålla deras synpunkter inför utarbetandet av ett nytt direktiv om erkännande av utbildningsbevis. Kommissionen har också fått svar både från Europeiska kommissionen för vandringsguider (Commission européenne des Accompagnateurs en Montagne) och från den franska fackföreningen för bergförare (Syndicat National français des Guides de Montagne). För närvarande håller kommissionen på att analysera resultaten av dessa samråd och förbereda förslag. Enligt en fastställd tidplan kommer kommissionen att framlägga förslagen före Europeiska rådet i Barcelona våren 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3018/01

från Caroline Lucas (Verts/ALE) till kommissionen

(29 oktober 2001)

Ämne: Trafik och hälsa i alpländerna Österrike, Frankrike och Schweiz

En färsk studie av WHO (Världshälsoorganisationen) som offentliggjordes i den brittiska hälsotidskriften The Lancet visade på att omkring 22 000 personer i Österrike, Frankrike och Schweiz hade avlidit 1996 till följd av trafikens negativa verkan på hälsan. Nästan 300 000 barn under 15 år hade insjuknat i akut luftrörskatarr och mer än 150 000 barn led av astma.

Känner kommissionen till denna och andra studier? Vilka slutsatser drar kommissionen utifrån detta för den europeiska transportpolitikens framtid, i synnerhet för känsliga områden som hela alpområdet?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(21 december 2001)

Kommissionen känner till Världshälsoorganisationens studie och ett antal liknande studier (varav en del har finansierats av kommissionen) i vilka transportsektorns stora sociala kostnader undersöks.

Världshälsoorganisationens studie ger värdefulla nya uppgifter om hälsoeffekterna av en av de viktigaste luftföroreningskällorna och studien bidrar till den stora mängd forskningsresultat om hälsoeffekterna som håller på att byggas upp till följd av de nationella forksningsprojekten, gemenskapens forskningsprojekt och andra internationellt stödda forskningsprojekt. Gemenskapen stöder för närvarande tio projekt genom femte ramprogrammet om forskning och teknisk utveckling med ett belopp som uppgår till ca 12,5 miljoner euro. (Dessutom stöds ett antal andra projekt inom områdena allergi och astma.) Dessa luftförorenings- och hälsoprojekt skall ytterligare samordnas genom initiativet Ren luft i Europa, genom temanätet (Airnet) som är strukturellt kopplat till den politiska utvecklingsramen. Huvudförfattaren till Världshälsoorganisationens studie finns med som en av parterna i nätverket.

I sin vitbok Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden(1) av den 12 september 2001, uppmärksammar kommissionen särskilt de problem som drabbar känsliga områden och kommissionen prioriterar återupprättandet av balansen mellan transportsätten och en lösning av problemen med trafikstockningar, särskilt genom att avlägsna flaskhalsarna. Detta är en fråga som inte enbart gäller alpregionen utan den är ett känsligt problem för hela Europeiska unionen.

Kommissionen kommer således att använda resultaten av studierna för att utveckla och genomföra sin politik för att ta itu med transportsektorns negativa effekter särskilt i känsliga områden. I detta sammanhang kommer genomförandet av ett stort antal planerade allmänna åtgärder att prioriteras, inbegripet stora investeringar, införandet av instrument som bättre speglar transportkostnaderna och finansieringsprogram som det nya systemet för finansiellt stöd Marco Polo.

(1) KOM(2001) 370 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3202/01

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(20 november 2001)

Ämne: Flygsektorns återhämtning efter terroristattackerna den 11 september

Vilka påtryckningar har flygsektorn utövat på kommissionen när det gäller den nedgång som drabbat sektorn sedan terroristattackerna den 11 september?

Överväger kommissionen att anta något åtgärdspaket för att bistå flygsektorn?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(9 januari 2002)

Kommissionen har fått uppgifter från källor inom branschen om hur enskilda operatörer inom flyg- och rymdfartsindustrin drabbats av terroristangreppen den 11 september 2001, främst som en följd

av nedgången inom lufttransportsektorn. Några åtgärder för att hjälpa flyg- och rymdfartsindustrin efter angreppen övervägs inte och några framstötar om sådana åtgärder har heller inte kommit. Kommissionen vill ändå påminna om betydelsen av att det skapas ekonomiska och politiska ramar, inom vilka branschens konkurrenskraft kan stimuleras. I det syftet tillsattes före den nyligen inträffade nedgången inom lufttransports- och rymdfartssektorn en rådgivande flyg- och rymdfartsgrupp, Star 21. I gruppen ingår berörda ledamöter inom kommissionen, unionens höge representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, nyckelpersoner inom flyg- och rymdfartsindustrin samt parlamentsledamöter. Gruppen, som väntas lägga fram sin rapport under första halvåret 2002, skall utreda om nuvarande politiska ramar och regelverk är tillräckliga för den europeiska flyg- och rymdfarten. Den skall också belysa brister och föreslå förbättringar.