ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0516/00

från Michael Gahler (PPE-DE) till kommissionen

(28 februari 2000)

Ämne: Medborgarskap i samband med dubbelbeskattning

I österrikiska handelskammarens filial i Frankfurt, ett organ som faller under internationell rätt, arbetar en tysk och en österrikare. Medan österrikaren, som anställd i ett offentligt organ, behandlas som om han hade sin hemvist i Österrike lyder tysken under det tysk-österrikiska dubbelbeskattningsavtalet. Enligt detta avtal är han till viss del även skattskyldig i Österrike, såvida han inte i enlighet med EG-domstolens Schumackerdom ansöker om obegränsad skattskyldighet.

Den aktuella situationen innebär flera konkreta fördelar för österrikaren, till exempel utbetalning av österrikiskt barnbidrag eller möjlighet att göra skatteavdrag för den obligatoriska sjukförsäkringen som överstiger de bidragsgränser som gäller i Tyskland.

Är det förenligt med EG-rätten att en österrikisk anställd enbart på grund av sitt medborgarskap har bättre anställningsvillkor än en tysk?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(19 april 2000)

Som domstolen redan vid flera tillfällen har konstaterat befinner sig personer som är bosatta i ett land och de som är hemmahörande utomlands i allmänhet i olika situationer som motiverar olika skattemässig behandling(1).

Enligt artikel 3 i den österrikiska lagen om skatteförfaranden (Bundesabgabenordnung BAO), betraktas, oberoende av deras faktiska hemvist, österrikiska tjänstemän som tjänstgör i utlandet fiktivt som bosatta i Österrike. Dessa personer är alltså skattskyldiga i Österrike för de inkomster de har i utlandet. Motsvarande bestämmelser finns i samtliga medlemsstater.

Dessa bestämmelser strider inte mot gemenskapsrätten eftersom medborgare i andra medlemsstater, som inte har sin hemvist i Österrike och som betalas genom österrikiska statliga medel som exempelvis en anställd vid den österrikiska handelskammarens filial i Frankfurt (Tyskland), kan välja att omfattas av obegränsad skattskyldighet i Österrike (artikel 1.4 ÖEStG), om inkomsterna från den österrikiska källan utgör nästa hela deras globala intäkt.

Om inkomsten från Österrike enbart utgör en liten del och om man utgår ifrån att möjligheten att välja inte står öppen, beskattas den anställde, i motsats till den österrikiske tjänstemannen, som österrikisk skatteutlänning (med sin inkomst som anställd vid handelskammaren). Däremot betraktas han ha sin skatterättsliga hemvist i Tyskland. I denna situation kan vissa olikheter i behandling, som belyses i parlamentsledamotens fråga, uppstå vilka beror på den skilda ställning som personer med hemvist i landet har jämfört med personer som inte har sin hemvist där. Detta är en oundviklig följd av att det finns olika icke harmoniserade nationella skattesystem.

(1) (Dom av Europeiska gemenskapernas domstol av den 14.2.1995 i mål C-279/93 Schumacker, dom av den 12.5.1998 i mål C-336/96 -Gilly).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0632/00

från María Ayuso González (PPE-DE) till kommissionen

(3 mars 2000)

Ämne: Sociala och ekonomiska följder av minskade exportbidrag för bearbetningsindustrin

Kan kommissionen ange vilka följder minskade eller avskaffade exportbidrag får för bearbetningsindustrin när det gäller varje enskild jordbruksprodukt, och finns det planer på några alternativ eller stöd för att uppväga följdverkningarna?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(14 april 2000)

Frågeställaren hänvisar till de specifika åtgärder som kommissionen beskriver i sitt meddelande till rådet(1) och till exportbidragen för produkter som inte omfattas av bilaga I, för vilka satserna minskats med 4,5 % från och med den 1 november 1999.

Denna minskning skall följas av de specifika åtgärder som nämns ovan, vilka är avsedda att se till att bidragsutgifterna för sektorn för produkter som inte omfattas av bilaga I hålls inom de ramar för budgetmedel som har fastslagits av budgetmyndigheten.

Dessa specifika åtgärder består dels av besparingsåtgärder, dels av inrättandet av ett tilläggssystem som underlättar tillgången till aktiv förädling, så att gemenskapens bearbetningsindustri kan bevara sin konkurrenskraft på markederna utanför EU.

Närmare bestämmelser om dessa åtgärder och deras inverkan på de olika sektorerna kommer att diskuteras med experterna från de olika medlemsstaterna inom ramen för förvaltningskommitéerna.

(1) KOM(1999) 625 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0338/00

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(14 februari 2000)

Ämne: Uppgifter om arbetslösheten i Grekland

Den 20 december 1999 publicerade Europe, under rubriken Europe weekly Selected Statistics No 1128, uppgifter ur Eurostats nyhetsbulletin nr 120/99 om arbetslösheten i Europeiska unionen, Japan och Förenta staterna. Precis som vi så många gånger tidigare haft anledning att påpeka så saknades även denna gång statistiska uppgifter om arbetslösheten i Grekland. Mot bakgrund av att kommissionen en gång tidigare i sitt svar på min fråga (E-1448/97)(1) konstaterade att arbetskraften i Grekland sedan 1998 varit föremål för landets nationella statistikcentrals undersökningar, vilket kommer att resultera i statistiska procentuppgifter om arbetslösheten en gång i kvartalet, vill jag nu fråga kommissionen om följande:

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Vad beror det på att siffrorna om arbetslösheten i Grekland fortfarande lyser med sin frånvaro?

2. Har Grekland förbundit sig att i Europeiska unionens publikationer och inför dess tjänsteorgan presentera aktuella och tillförlitliga uppgifter om arbetslösheten i landet?

3. Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att kunna presentera aktuella och tillförlitliga uppgifter om den grekiska arbetslösheten i olika publikationer?

4. Har man finansierat tjänster och instanser i Grekland för att dessa skall registrera och presentera uppgifter om arbetslösheten? Om så är fallet, ur vilka program har denna finansiering skötts?

(1) EGT C 373, 9.12.1997, s. 133.

Svar från P. Solbes Mira på kommissionens vägnar

(29 mars 2000)

Greklands nationella statistikorgan har i enlighet med rådets förordning (EG) nr 577/98 av den 9 mars 1998 om anordnande av statistiska urvalsundersökningar av arbetskraften i gemenskapen(1) genomfört en kontinuerlig arbetskraftsundersökning och tillhandahållit kvartalsresultat.

Statistikorganet har erhållit gemenskapsstöd 1997, 1998 och 1999 för övergång till en kontinuerlig undersökning i enlighet med den grekiska handlingsplanen för statistik.

Kvartalsuppgifter om arbetslösheten i Grekland finns nu tillgängliga för 1998 års fyra kvartal. För att få fram arbetslöshetsgraden justerad för säsongsvariationer måste emellertid kvartalsuppgifter för åtminstone en treårsperiod föreligga innan sådana serier kan offentliggöras.

Under tiden offentliggörs tillgängliga årsuppgifter om arbetslösheten fram till 1998 från arbetskraftsundersökningen i den gemensamma sysselsättningsrapporten 1999, som antogs av rådet den 29 november 1999(2).

(1) EGT L 77, 14.3.1998.

(2) http://ue.eu.int/newsroom/main.cfm? LANG=1.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0366/00

från Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) till kommissionen

(14 februari 2000)

Ämne: Bristande kännedom om importen av tonfiskfiléer

De thailändska myndigheterna lämnade nyligen in en begäran till Europeiska unionen om öppning av en ny importkvot på 8 000 ton produkter under nummer 1604.14.00 (tonfiskfiléer och tonfiskkonserver). Försörjningen av gemenskapsmarknaden för tonfiskfiléer förefaller vara tillräcklig, vilket nyligen framhävdes i en av kommissionen beställd undersökning. Därför ställde jag en skriftlig fråga (E-2310/99(1)) i vilken jag begärde information om bland annat hur stora mängder tonfisk och tonfiskkonserver Thailand hade exporterat till Europeiska unionen och vilka företag i EU-länderna som hade köpt dessa produkter inom ramen för de senaste två importkvoterna.

Kommissionens svarade förvånansvärt nog att den inte kunde lämna de begärda upplysningarna på grund av att det handlade om privata företags affärsverksamhet.

Jag vill därför ställa följande frågor till kommissionen:

- Hur har kommissionen vid flera tillfällen kunnat anmoda rådet att öppna tullkvoter för tonfiskfiléer trots att den varken har några som helst uppgifter om hur stora mängder som införs i EU under nämnda kvoter eller om de företag och medlemsstater som importerar produkterna?

- Vilken form av kontroll utövar kommissionen över denna import, med tanke på att den dessutom konkurrerar direkt med en viktig gemenskapssektor där många arbetsplatser och stora investeringar står på spel?

(1) EGT C 225 E, 8.8.2000, s. 95.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(28 mars 2000)

Ledamoten begärde i sin skriftliga fråga E-2310/99(1) att få uppgifter från kommissionen endast om privata företag i Thailand (förteckning över företag som exporterar tonfiskfiléer till gemenskapen, exporterad kvantitet för vart och ett av dessa företag) och inom gemenskapen (förteckning över importerande företag inom gemenskapen och dessa företags lokalisering).

Som kommissionen påpekade i sitt svar kan den inte tillhandahålla uppgifter om privata företags affärstransaktioner eftersom sådana uppgifter inte delges kommissionen.

Vid fastställandet av förslag om öppnande av importkvoter för fiskeriprodukter utnyttjar kommissionen bland annat totaluppgifter om utnyttjandet av dessa kvoter och önskemål som lämnats av medlemsstaternas förvaltningar.

Vad gäller kontrollen av den import som gjorts inom denna kvot tillämpar kommissionen och medlemsstaterna bestämmelserna i artikel 308.2 till 308.4 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen.(2)

(1) EGT C 225 E, 8.8.2000, s. 95.

(2) EGT L 253, 11.10.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0494/00

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(24 februari 2000)

Ämne: Frågan om behörighet och säkerhet

I svaret på fråga E-2160/99(1) bekräftar kommissionen att målet som Europeiska rådet i Tammerfors satte upp om att erbjuda medborgarna större säkerhet, bör genomföras bland annat genom utarbetandet av en gemensam åtgärd för medlemsstaterna på området polissamarbete. Dessa åtgärder skulle omfatta både samarbete och gemensamma initiativ, bland annat för användningen av viss utrustning. Kommissionen tillägger emellertid att åtgärderna i detta sammanhang inte får inkräkta på medlemsstaternas behörighet när det gäller att upprätthålla lag och ordning och att övervaka den interna säkerheten. Kommissionen avslutar med att meddela att de åtgärder som jag föreslagit verkar falla inom medlemsstaternas ansvarsområde.

1. Kan kommissionen ange om dessa åtgärder verkar falla eller verkligen faller inom medlemsstaternas ansvarsområde?

2. Om det är medlemsstaterna som är behöriga, hur kan man samordna de avvikande åtgärder som tillämpas från en medlemsstat till en annan när det gäller användningen av viss självförsvarsutrustning, såsom sprejflaskor?

3. På vilket sätt motiverar man att det finns en så kallad gemensam marknad när vissa sorters självförsvarsutrustning som får användas och säljas i Frankrike inte får föras över gränsen till Italien, eftersom detta land förbjuder användningen av dem?

4. Vilken uppfattning bildar sig en EU-medborgare som använder självförsvarsutrustning i Frankrike om samma handling i Italien anses utgöra en överträdelse av lagen?

5. Vilka förslag avser kommissionen att lägga fram för att rätta till dessa motsägelser och påskynda genomförandet av ett gemensamt område för frihet, säkerhet och rättvisa?

(1) EGT C 225 E, 8.8.2000, s. 61.

Svar från Antonio Vitorino på kommissionens vägnar

(3 maj 2000)

Kommissionen har inte för avsikt att ta initiativ till att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning om användningen av självförsvarsutrustning som sprayflaskor eller elektriska lågspänningsstängsel, vars användning är tillåten i vissa medlemsstater. Kommissionen anser att det åligger varje medlemsstat att själv reglera användningen av sådan utrustning inom sitt territorium, så länge som upprätthållandet av den allmänna ordningen eller säkerheten står på spel.

Enligt artikel 33 i fördraget om Europeiska unionen skall bestämmelserna om polissamarbete och straffrättsligt samarbete i avdelning VI inte påverka medlemsstaternas ansvar för att uppätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten.

Kommissionen anser att tillämpningen av artikel 33 i detta sammanhang inte påverkar genomförandet av fördraget om Europeiska unionen på grundval av handlingsplanen från Wien och de politiska riktlinjer och konkreta mål som man enades om vid Europeiska rådets möte i Tammerfors, som skall ge unionens medborgare en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0836/00

från Anna Karamanou (PSE) till kommissionen

(21 mars 2000)

Ämne: Miljökatastrof i Donau och omgivande områden på grund av Natos bombningar

Enligt klagomål från det rumänska miljöministeriet och Liliane Mara utsatte Natos bombningar, som förstörde broar, oljeraffinaderier och kemiska industrier, floden Donau för en större miljökatastrof än cyanutsläppet nyligen. Den ekologiska, ekonomiska och kulturella förstörelse som floden utsatts för sträcker sig bortom Serbiens gräns och den kommer att ge tragiska följder för alla områden runt Donauområdet i många år än.

Känner kommissionen till skadornas omfattning och hur avser den att hjälpa dessa länder så att den ekologiska, ekonomiska och kulturella balansen inom kort kan återställas i detta känsliga område?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 april 2000)

Under Kosovokonflikten finansierade kommissionen en preliminär utvärdering av konfliktens inverkan på miljön. Denna utfördes av Regionala miljöcentralen (REC) för Central- och Östeuropa och finns tillgänglig på deras Internetplats (http://www.rec.org). Ytterligare en, och mer detaljerad, utvärdering av krigets följder för miljön utfördes av FN:s miljöprogram (UNEP) Balkan Task Force (Insatsstyrkan för Balkan) och denna finns också tillgänglig på deras Internetplats (http://www.grid.unep.ch). I båda rapporter drogs slutsatsen att Kosovokonflikten inte orsakade en miljökatastrof som påverkar Balkanregionen som helhet.

I framtiden avser kommissionen att stödja ett regionalt miljöåteruppbyggnadsprogram inom ramen för stabilitetspakten för Sydosteuropa som kommer att hjälpa till med återuppbyggnad och kapacitetsuppbyggnad i Balkanregionen som helhet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0329/00

från Mauro Nobilia (UEN) till kommissionen

(11 februari 2000)

Ämne: Italienska fartygsregistrets (RINA) monopol

Italienska fartygsregistret (Registro navale italiano, RINA), som upprättades år 1861, säkerställer och kontrollerar handelsfartygs sjövärdighet och säkerhet. Detta privaträttsliga organ har till uppgift att klassificera fartyg och kan därför utfärda säkerhetsintyg som gäller internationellt och är nödvändiga för sjöfarten.

Kan kommissionen därför:

- kontrollera om organets privaträttsliga beskaffenhet är förenlig med det nationella monopol som RINA har i fråga om att intyga handelsfartygs säkerhet,

- kontrollera om det strider mot gemenskapsrätten att det sitter redare i organets styrelse, eftersom dessa då hamnar i den pinsamma situationen att behöva granska sig själva,

- i förekommande fall, vidta eventuella åtgärder för att inrätta ett överstatligt organ som kontrollerar verksamheten hos organ liknande RINA?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(13 mars 2000)

Genomförandet i italiensk lagstiftning av rådets direktiv 94/57/EG(1) innebar att det italienska fartygsregistrets (RINA) monopol på utfärdandet av säkerhetsintyg för italienska handelsfartyg upphörde. Den italienska lagstiftningen antogs 1998, och från denna tidpunkt kan andra klassificeringssällskap utföra lagstadgade uppgifter (med ursprung i internationella konventioner) på den italienska statens vägnar. Att RINA inte är ett offentligt organ strider inte mot bestämmelserna om godkännande för hela gemenskapen av klassificeringssällskap i direktivet.

Det är vanligt att redare sitter i styrelsen i klassificeringssällskap. Styrelserna innehåller, förutom redare, andra företrädare sjöfarten. Deras roll är att ge råd beträffande klassificeringssällskapets verksamhet, bland annat genom att ange vilka behov sjöfarten har och begära att vissa bestämmelser införs. Det måste naturligtvis kontrolleras att RINA och de andra godkända organisationerna uppfyller bestämmelserna i kriterium A.6 i bilagan till direktivet. I kriteriet anges att organisationen inte bör vara kontrollerad av redare eller skeppsbyggare eller av andra som har kommersiella intressen i tillverkning, utrustning, reparation eller nyttjande av fartyg. Organisationen bör inte vara huvudsakligen beroende av ett enda kommersiellt företag för sin inkomst. Kommissionen kommer under sin kommande utvärdering att kontrollera att RINA uppfyller detta krav.

Flera berörda parter har på sista tiden tagit upp frågan om att inrätta ett organ som kan bedöma klassificeringssällskapens verksamhet på ett centraliserat och harmoniserat sätt. Kommissionen håller på att utreda denna möjlighet och hur ett sådant organ skulle komma att verka. Kommissionen kommer att hålla parlamentet underättat om sina avgöranden i frågan så snart det är möjligt.

(1) Rådets direktiv 94/57/EG av den 22 november 1994 om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed (EGT L 319, 12.12.1994.).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1376/00

från Giles Chichester (PPE-DE) till kommissionen

(4 maj 2000)

Ämne: Pensionsbetalning till en EU-medborgare som flyttar till Australien

En nederländsk medborgare flyttade 1954 till England, gifte sig och antog brittiskt medborgarskap. Idag är hon runt 70 år, skild och vill flytta till Australien för att bo tillsammans med sina barn. Hennes pension i England kommer att frysas till nuvarande nivå när hon lämnar England men kommer fortsättningsvis att betalas ut. Den lilla pension hon för närvarande har rätt till från Holland kommer däremot att dras in om hon lämnar EU och flyttar till Australien.

En otillfredsställande förklaring till detta är att det nederländska pensionssystemet startade 1957, det vill säga efter det att damen i fråga lämnat Nederländerna, och därför har hon endast enligt gemenskapsrätten och inte enligt nederländsk lagstiftning rätt till pension.

Är inte detta ett fall av diskriminering på grund av medborgarskap? Anser kommissionen att pensionsrättigheter inom EU även bör gälla för våra medborgare på andra ställen?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(5 juni 2000)

Parlamentsledamoten ställer en fråga om utbetalning av ålderspension enligt nederländsk lagstiftning till en före detta nederländsk medborgare som har fått brittiskt medborgarskap och som nu ämnar bosätta sig i Australien.

Enligt gemenskapsrätten finns det inget enhetligt socialt trygghetssystem i Europeiska unionen. Varje medlemsstat svarar för sitt eget sociala trygghetssystem och fastställer vilka förmåner som skall utges, villkoren för att få rätt till förmånerna och storleken på dessa förmåner.

För att se till att migrerande arbetstagare och deras familjemedlemmar inte går miste om sin sociala trygghet när de flyttar inom gemenskapen finns det emellertid bestämmelser på gemenskapsnivå om samordning av dessa system. Dessa bestämmelser återfinns i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen(1) och i rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEC) nr 1408/71(2).

Export av förmåner till personer som inte är bosatta inom Europeiska unionen omfattas därför inte av dessa förordningar tillämpningsområde.

Den fråga som parlamentsledamoten ställer skall behandlas endast enligt Nederländernas nationella lagstiftning.

(1) EGT L 149, 5.7.1971.

(2) EGT L 74, 27.3.1972 i sin lydelse enligt den konsoliderade versionen i rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 EGT L 28, 30.1.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0103/00

från Jo Leinen (PSE) till kommissionen

(26 januari 2000)

Ämne: Förenligheten mellan EG-rätten och en dansk lag om beskattning av aktieinkomster i samband med flyttning till en annan EU-medlemsstat

En dansk lag från 1987 medför att danska medborgares aktieinkomster beskattas i samband med flyttning till en annan EU-medlemsstat. Personer som av yrkesmässiga eller andra skäl tvingas att arbeta och leva i en annan EU-medlemsstat diskrimineras därigenom.

1. Är paragraf 13a i lagen om inkomster av aktiekapital (Lovbekendtgörelse den 5 november 1987 nr 698, Karnovs Lovsamling 6 (1988), s. 5880) förenlig med artiklarna 43, 56, 18 och 12 i EG-fördraget?

2. Om inte, vad avser kommissionen då att göra för att förmå Kungariket Danmark att rätta sig efter EG-rätten?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(9 mars 2000)

Kommissionen känner till de danska skatteregler enligt vilka ej realiserade realisationsvinster på aktier beskattas om en person lämnar landet. Liknande regler finns i Tyskland, Frankrike och Österrike.

Enligt dansk lag är realisationsvinster på aktier i Danmark skattepliktiga. För att den skattebetalare som lämnar medlemsstaten för en medlemsstat där realisationsvinster inte beskattas skall behandlas på motsvarande sätt, fastställs den latenta skatteplikt som åligger skattebetalaren för realisationsvinster när denne lämnar Danmark. Skatten skall dock inte erläggas omedelbart utan först när realisationsvinsterna realiseras, dvs. när aktierna i fråga faktiskt avyttras. Skatten fastställs på grundval av beräknade realisationsvinster när den skattskyldige lämnar Danmark, men om aktiernas värde senare sjunker tillåter Danmark en ny beräkning av skatten så att endast de faktiska realisationsvinsterna beskattas. Dessutom får den skatt på realisationsvinster som tas ut i den nya medlemsstat där den skattskyldige är bosatt i sin helhet räknas av från den skatteplikt som åligger honom i Danmark.

Det är riktigt att den beräknade skatten måste garanteras av den skattskyldige när denne lämnar Danmark, men de danska myndigheterna godtar (en del av) aktierna som säkerhet.

Det verkar inte föreligga någon faktisk skillnad i den skattemässiga behandling av bosatta i Danmark och andra som lämnar Danmark.

Eftersom ett klagomål rörande samma frågeställning har ingivits till kommissionen och för närvarande är under övervägande, kommer kommissionen i alla händelser att ytterligare undersöka om de danska reglerna är förenliga med gemenskapslagstiftningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1496/00

från Per Gahrton (Verts/ALE) till kommissionen

(11 maj 2000)

Ämne: Angående den svenska utgåvan av Infeuro

Vad kostar den svenska utgåvan av Infeuro?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P-1411/00, E-1495/00 och E-1496/00 ingivet av Viviane Reding för kommissionen

(9 juni 2000)

Informationsbrevet Infeuro ges ut på 11 språk i sammanlagt 380 000 exemplar. Den svenska versionen trycks i 7 000 exemplar. Kostnaden för att ge ut och sprida ett nummer uppgår till 65 000 euro för prepressarbeten, 45 000 euro för tryckning och 70 000 euro för distribution (adressregister). Detta ger en sammanlagd kostnad på 180 000 euro per nummer (0,47 euro per exemplar).

I fråga om övergripande budgetfrågor kan parlamentsledamoten ta del av de tabeller som skickas direkt till honom och till parlamentets generalsekretariat. I dessa tabeller återfinns detaljuppgifter om de överenskommelser som träffats med de medlemsstater som beslutat att delta i samarbetet med unionen. Tabellerna visar också fördelningen mellan olika kostnadsslag för den verksamhet som planeras under 2000 och fördelningen av utgifterna under de två senaste budgetåren.

De viktigaste av de produkter som tagits fram återfinns som bilaga till kommissionens meddelande om informationsstrategin inför den sista fasen i genomförandet av EMU(1), som antogs den 2 februari 2000.

(1) KOM(2000) 57 slutlig.