SKRIFTLIG FRÅGA E-2248/99

från Karl von Wogau (PPE-DE) till kommissionen

(1 december 1999)

Ämne: Godkännande av privata sjuktransporter

I en dom av den 24 september 1998 beslutade EG-domstolen att anbudsinfordran måste göras för sjuktransporttjänster. I och med detta avgörande skulle man behöva göra ändringar i all lagstiftning om räddningstjänst i de tyska delstaterna. Dessa ändringar har emellertid ännu inte genomförts. Under tiden har den högre förvaltningsdomstolen i Niedersachsen (målnummer 12 L 4158/97) fastställt att ambulanser som används för kvalificerade sjuktransporttjänster utanför den allmänna räddningstjänstens ansvarsområde inte skall betraktas som räddningstjänstfordon i enlighet med § 52.3 punkt 4 i bestämmelserna om typgodkännande av fordon avsedda för vägtrafik och får därför inte tillåtas för trafik på allmän väg när de är utrustade med roterande varningsljus. Alla hjälporganisationer, som traditionellt sett är konkurrenter till de privata företagen, har i alla delstater tillstånd att utföra räddningstjänstuppdrag och får därför ha kvar det roterande varningsljuset på sina fordon. Deras privata konkurrenter däremot, som redan på grund av förvaltningsmonopolet i fråga om räddningstjänstuppdrag inte får utföra sådana, får inte behålla dem. I och med detta avgörande får de privata företagen avsevärt mycket färre uppdrag, eftersom deras fordon inte får vara utrustade med det roterande varningsljus som gör att de i akuta fall kan utföra särskilda transporter.

Känner kommissionen till att privata företag i Tyskland inte får tillstånd att utföra sjuktransporter (utan att nämna räddningstjänstuppdrag) med motiveringen att behovet av ambulanser skulle vara täckt och att ytterligare tillstånd skulle innebära kostnadsökningar?

Anser kommissionen att denna praxis leder till att redan etablerade företag gynnas och att konkurrensen hindras?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(27 januari 2000)

Svaret på parlamentsledamotens fråga blir, med tanke på domstolens dom av den 24 september 1998 i mål C-76/97 (Tögel/Niederösterreichische Gebietskrankenkasse), främst att utrycknings- och sjuktransporter omfattas av bilaga IA, kategori 25 till direktiv 92/50/EEG(1)om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster, i den mån kostnaden för sjuktransporttjänster överstiger kostnaderna för utryckning och behandling under transporten. I detta fall skall en offentlig upphandling äga rum i hela EU för sjuktransporter som uppnått de tröskelvärden som fastställs i direktivet. Uppdraget skall tilldelas den sökande som anger det lägsta priset eller som medför det ekonomiskt sett mest attraktiva erbjudandet. Det finns inga andra tilldelningskriterier.

På senare tid har det inkommit en hel del klagomål till kommissionen på persontransportbranschen som rör samma problem. Klagomålen avser sakförhållanden i flera delstater. Enligt uppgifter sker i flera delstater inga offentliga upphandlingar av utrycknings- och sjuktransporter även då detta är obligatoriskt. Kommissionen har uppmärksammat problemet och kontrollerar för närvarande upphandlingsförfarandena i de berörda delstaterna. Dessutom undersöker kommissionen om den existerande lagstiftningen om räddningstjänster i delstaterna är förenlig med direktiv 92/50/EEG. Efter det att dessa undersökningar genomförts kommer kommissionen att överväga att eventuellt inleda ett överträdelseförfarande enligt artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget för att vidta åtgärder mot eventuella överträdelser vid upphandlingen av utrycknings- och sjuktransporter.

(1) EGT L 209, 24.7.1992.