ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0980/98

från Anna Karamanou (PSE) till kommissionen

(18 mars 1998)

Ämne: Skydd av barns hälsa från farliga leksaker

Enligt en Greenpeace-undersökning är en stor del av de leksaker inom Europeiska unionen som är avsedda för små barn tillverkade av PVC, som kan avge giftiga ptalsyresammansättningar och tungmetaller (bly, kadmium etc.) vilka kommer in i barnens känsliga kroppssystem. De långsiktiga följderna ackumuleras och framkallar onormala tillstånd, även i fortplantningssystemet. Man har funnit halter av kadmium på ytan av barnleksaker, beroende på nedbrytning av PVC, som är 460 gånger högre än vad som är tillåtet i USA.

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att skydda de små barnens hälsa från de farliga, giftiga ämnena i leksakerna och när kommer den att fastställa gränser för tungmetallhalterna i PVC?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(23 april 1998)

Utförliga gränser avseende den högsta dagliga biotillgängligheten av vissa ämnen, inklusive bly och kadmium, fastställs i rådets direktiv 88/378/EEG av den 3 maj 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om leksakers säkerhet(1).

Närmare bestämt fastställs dessa (dagliga) gränser i bilaga 2, punkt 2.3.2 och de är 0,6 mg (mikrogram) för kadmium och 0,7 mg för bly.

Dessutom skall leksaker "i vart fall uppfylla bestämmelserna i gällande gemenskapsrätt om vissa produktkategorier eller om förbud, begränsad användning eller märkning av vissa farliga ämnen och preparat." (Bilaga 2, punkt 2.3.1.) Enligt direktivet skall medlemsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att leksaker endast kan släppas ut på marknaden om de uppfyller de väsentliga säkerhetskraven i bilaga 2 och att återkalla från marknaden, förbjuda eller begränsa på marknaden, leksaker som kan utgöra en risk för konsumenters eller andra personers säkerhet och hälsa. Medlemsstaterna skall omedelbart underrätta kommissionen när sådana åtgärder vidtas.

Avseende de ftalater som nämns i parlamentsledamotens fråga hänvisar kommissionen till de svar som givits på Tom Spencers fråga H-114/97 under frågestunden vid parlamentets möte i mars 1997(2), Carlos Pimentas fråga H-423/97 under frågestunden vid parlamentets möte i juni 1997(3), Hiltrud Breyers skriftliga frågor 2474/97 och 2475/97(4) samt James Fitzimons fråga H-921/97 vid parlamentets möte i december 1997(5).

Dessutom undersöker vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö frågan om ftalater och kommissionen utvärderar för närvarande denna kommittés första utlåtande för att eventuellt vidta åtgärder på kort, medellång eller lång sikt inom detta område.

(1) EGT L 187, 16.7.1988.

(2) Parlamentsdebatt (mars 1997).

(3) Parlamentsdebatt (juni 1997).

(4) EGT C 158, 25.5.1998.

(5) Parlamentsdebatt (december 1997).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1248/98

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Djurpass

Kan kommissionen ange om djurpass används i andra medlemsstater, och, där detta är fallet, vem som står för kostnaderna och ungefär hur stora dessa är?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(27 maj 1998)

Enligt artikel 3.c i rådets förordning (EG) 820/97 av den 21 april 1997 om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter(1) skall djurpass utgöra en del av identifierings- och registreringssystemet för nötkreatur.

Enligt gemenskapslagstiftningen är djurpassen endast avsedda för nötkreatur och är en tvingande del av identifierings- och registreringssystemet i alla medlemsstater.

Vad gäller vem som skall bära kostnaderna hänvisas till artikel 9 i samma förordning, där det anges att "Medlemsstaterna kan låta djurhållarna... bära de utgifter som är förenade med de system som avses i artikel 3..." samt till kapitel I i bilaga C till rådets direktiv 85/73/EEG av den 29 januari 1985 om finansieringen av de veterinära besiktningar och kontroller som anges i direktiven 89/662/EEG, 90/425/EEG, 90/675/EEG och 91/496/EEG(2) (ändrat och kodifierat). Vad gäller finansieringen av veterinära besiktningar anges som allmän regel att kontrollerna skall betalas på ursprungsorten genom att en avgift tas ut. Avgiftens omfattning och nivå, närmare bestämmelser för dess tillämpning, främst vem som skall erlägga den, och eventuella undantag har dock ännu inte fastställts. Inom denna ram står det medlemsstaterna fritt att själva definiera sådana bestämmelser med hjälp av sina nationella regler.

Kommissionen har inga relevanta uppgifter om kostnaden för detta.

(1) EGT L 117, 7.5.1997.

(2) EGT L 32, 5.2.1985.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1207/98

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(24 april 1998)

Ämne: Konkurrenskraft

I parlamentets betänkande A-0113/97 om kommissionens meddelande till rådet om genomförande av benchmarking av den europeiska industrins konkurrenskraft (KOM(96) 0463 - C-0622/96) och om arbetsdokumentet om kommissionens tjänster om en europeisk kvalitetsfrämjande politik för att stärka den europeiska konkurrenskraften (SEK(96)2000) slås fast att priserna för tjänster på nyckelområden är högre i Europa än i USA och Japan och att det, trots framstegen efter införandet av den gemensamma marknaden, fortfarande finns sektorer som till exempel kommunikationssektorn där det existerar begränsningar för marknadstillträde.

Vad tänker kommissionen göra för att övervinna dessa begränsningar för marknadstillträde?
SKRIFTLIG FRÅGA E-1212/98

från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Konkurrenskraft

I parlamentets betänkande A-0113/97 om kommissionens meddelande till rådet om genomförande av benchmarking av den europeiska industrins konkurrenskraft (KOM(96) 0463-C-622/96) och om arbetsdokumentet om kommissionens tjänster om en europeisk kvalitetsfrämjande politik för att stärka den europeiska konkurrenskraften (SEK(96)2000) ombeds kommissionen lägga fram slutsatser om varför vissa bestämda europeiska sektorer som till exempel livsmedels-, dryckes-, tobaks- och möbelindustrin fungerar bättre än sina motsvarigheter i USA och Japan vad gäller industriellt mervärde.

Hur fungerar dessa sektorer i förhållande till motsvarande sektorer i USA?
SKRIFTLIG FRÅGA E-1018/98

från Rolf Berend (PPE) till kommissionen

(6 april 1998)

Ämne: Bidrag till europeiska kulturstaden Weimar 1999

Staden Weimar i fristaten Thüringen kommer att vara "europeisk kulturstad" 1999. Hittills har de europeiska kulturstäderna finansierats genom Kalejdoskop-programmet. Weimar kommer att bli ett undantag eftersom Kalejdoskop-programmet löper ut i december 1998. Det råder därför osäkerhet om i vilken form den europeiska kulturstaden Weimar kommer att erhålla stöd 1999. Staden Weimar och delstaten Thüringen är beroende av att erhålla klarhet i denna finansieringsfråga snarast.

Hur och med hur mycket skall den europeiska kulturstaden Weimar finansieras inom ramen för ett pilotprojekt eller planeras i detta fall en engångsförlängning av Kalejdoskop-programmet?

När kan man räkna med ett definitivt besked?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(14 maj 1998)

Utan att föregripa gemenskapsinstitutionernas och framför allt den budgetansvariga myndighetens beslut kan kommissionen bekräfta att den har för avsikt att under 1999 ekonomiskt stödja evenemanget "Europas kulturhuvudstad" på samma sätt som tidigare.

Stödet kommer att ges som ett led i förberedelserna för det nya ramprogram för kultur som kommissionen håller på att utarbeta och som kommer att läggas fram för parlamentet och rådet i maj 1998.

Den exakta storleken på gemenskapens ekonomiska bidrag till "Europas kulturhuvudstad" kommer som vanligt att fastställas i början av det budgetår det är frågan om. Mot bakgrund av hur budgetplanen inom kulturområdet ser ut bör man komma ihåg att gemenskapens bidrag till evenemanget måste bli av endast symbolisk karaktär.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1183/98

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(29 april 1998)

Ämne: Kommissionens avslag på ett projektförslag

Kommissionen meddelade den 18 februari 1998 det Europeiska konstnärscentret (EUARCE) att det förslag som det inkommit med inom ramen för Rafaelprogammet och som bar titeln "Musik och poesi under den ortodoxa perioden - den patriarkaliska stilen i bysantinsk sång samt lexikografi i bysantinsk musik" hade fått avslag från GD X/C.4.

Det är värt att notera att förslaget ingick i det utomordentligt ansträngande och i hela världen erkända och lovvärda arbetet med att söka efter och utforska autentiska kodex för den bysantinska sången som utförs under den ekumeniske patriarken Bartholomeus beskydd. Dessutom är centret som lämnade in förslaget ett av de mest seriösa i Grekland och det har aldrig tidigare utnyttjat gemenskapsbudgeten. Beslutet att ge avslag till detta projekt är högst besynnerligt och bristen på dokumentation om detta är häpnadsväckande.

1. Vilka är de exakta anledningarna till att förslaget fått avslag och hur motiveras detta?

2. Vilka institutioner eller centrum har utvalts till att få bidrag från Rafaelprogrammet, från vilka EU-länder kommer de, vilka syften har deras projekt haft och vilka summor har utbetalats till dem?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(28 maj 1998)

Kommissionen kan upplysa ledamoten om att 511 ansökningar inkom till den särskilda insats inom programmet Rafael som ledamoten nämner. Bland dessa ansökningar fanns förslaget från European Art Centre. Endast 43 projekt valdes ut, främst på grund av de mycket begränsade budgetmedel som programmet Rafael erhållit. Detta framgick klart av det brev som sändes den 18 februari 1998 till de sökande som inte valts ut. Valet av projekt gjordes på grundval av rekommendationer från oberoende experter och godkändes av Rafael-kommittén, som består av företrädare för myndigheter i alla medlemsstater.

Kommissionen förklarade i ett svar den 25 mars 1998 på ett klagomål från ansökarorganisationen att detta projekt och många andra inte kunde ges ekonomiskt stöd, trots de oberoende experternas positiva omdöme, på grund av de mycket begränsade resurserna.

Angående frågan om vilka projekt som valts ut och bidragen till dem, kommer information om detta att sändas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0053/98 från Markus Ferber (PPE) till kommissionen (29 januari 1998)

Ämne: EU-stöd till forskning i regionen Bayerisch-Schwaben

Kan kommissionen lämna följande uppgifter när det gäller omfattningen av EU-stöd till forskning och utveckling (FoU) i regionen Bayerisch-Schwaben under år 1997:

1. Hur stort FoU-stöd erhöll Bayerisch-Schwaben under 1997?

2. Hur stort gemenskapsstöd gavs till FoU i jämförbara regioner i andra medlemsstater under år 1997, och för vilka åtgärder var detta stöd avsett?

3. Hur stort stöd, fördelat på slag av samarbetspart (universitet, forskningsinstitut, små och medelstora företag, storindustri), gavs till FoU i de olika tyska delstaterna under 1997?

4. Hur många ansökningar om FoU-stöd, fördelade på programformer och EU-medlemsstater, mottogs under 1997?

5. Hur stor var de små och medelstora företagens andel bland dem som ansökte om FoU-stöd i gemenskapen och Tyskland under 1997?

Kompletterande svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (13 maj 1998)

1, 3, 4 och 5. Eftersom svaret innehåller tabeller och detaljer om de forskningsmedel som delats ut av Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERDF) skickas det direkt till frågeställaren och till Europaparlamentets generalsekretariat.

2. Kommissionen anser att det är känsligt att jämföra regioner med varandra, eftersom dessa uppgifter inte motsvarar de faktiska fördelar som en region kan dra ur gemenskapens forskningsprogram. Den främsta fördelen med deltagandet i sådana transnationella program med många parter är att varje part får tillgång till samtliga projektresultat i sitt projekt, oberoende av hur mycket stöd varje part erhåller från gemenskapen. En annan viktig fördel är att forskningsinfrastruktur uppstår och utvecklas på europeisk nivå (exempelvis nätverk).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1559/98 från Graham Watson (ELDR) till kommissionen (19 maj 1998)

Ämne: Etniska minoriteter och gemenskapens institutioner

Vilka planer har kommissionen på att tillämpa program för etniska minoriteter liknande dem för kvinnor för att komma till rätta med diskriminering?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1557/98, E-1558/98 och E-1559/98 ingivna av Erkki Liikanen för kommissionen (15 juni 1998)

Anställda rekryteras alltid i enlighet med artikel 27 i tjänsteföreskrifterna där det föreskrivs att rekryteringen skall göras utifrån största möjliga geografiska område bland medborgarna i gemenskapens medlemsstater, utan åtskillnad vad gäller ras-, religions- eller könstillhörighet och oberoende av civilstånd och familjesituation.

Det har därför inte funnits anledning för kommissionen att inrätta åtgärdsprogram för att främja rekryteringen från etniska minoriteter till sina avdelningar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1320/98 från José García-Margallo y Marfil (PPE) till kommissionen (29 april 1998)

Ämne: Euro 1999

Tack vare stabilitets- och tillväxtpakten, som antogs av Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997, skall medlemsstaterna som medelfristiga mål uppnå ¨offentliga finanser som är nära balans eller i överskott¨. Om budgetanpassningen fortsätter under de närmaste åren, kommer medlemsstaterna att ha offentliga finanser som lättare kan stå emot budgetkonsekvenser orsakade av lågkonjunkturer.

Men, hur tror kommissionen att den aktuella situationen i Portugal skulle ha sett ut om stabilitets- och tillväxtpakten hade tillämpats under perioden 1992-97?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar (2 juni 1998)

Stabilitets- och tillväxtpakten består av en resolution från Europeiska rådet av den 7 juni 1997 ((EGT C 236, 2.8.1997. )), av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken ((EGT L 209, 2.8.1997. )), samt av rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (2). Pakten syftar till disciplin beträffande de offentliga finanserna i den ekonomiska och monetära unionen (EMU) för att på så vis skapa de lämpliga stabilitetsvillkoren för en varaktig tillväxt. Pakten innehåller en kraftfull uppsättning incitament för att en medlemsstat inte skall ådra sig ett alltför stort underskott och snabbt korrigera det om en sådan situation skulle uppstå.

Det offentliga underskottet i Portugal var 3,0 % av bruttonationalprodukten (BNP) 1992 och 6,1 % av BNP 1993. Denna situation ledde till ett rådsbeslut av den 26 september 1994 om att det förelåg ett alltför stort underskott i Portugal (artikel 104c.6 i EG-fördraget). Under den period som omfattas av parlamentsledamotens fråga, dvs. 1992*1997, var Portugals budgetpolitik huvudsakligen inriktad på konvergens, med andra ord på att korrigera situationen med ett alltför stort underskott och därmed uppfylla konvergenskriteriet om den offentliga sektorns finanser. Dessutom var inte artikel 104c.9 och 104c.11, som innehåller bestämmelser om sanktioner, tillämplig under etapp två av EMU.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1046/98 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (6 april 1998)

Ämne: Program för att förbättra honungsproduktionen i Grekland

Grekland har till EU lämnat in en ansökan om ett program för att förbättra produktionen och marknadsföringen av honung 1998, i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 2300/97 ((EGT L 319, 21.11.1997, s. 4. )).Olika organisationer och biodlarföreningar kommer att svara för genomförandet av programmet.

Förbundet för grekiska biodlarföreningar har sänt en skrivelse till kommissionen, i vilken det protesterar mot hur ansvaret för programmets genomförande har fördelats mellan olika deltagande parter.

Eftersom förbundet för grekiska biodlarföreningar är en stark organisation med många medlemmar, solid ekonomi och gott anseende, vill jag fråga kommissionen om följande:

Har kommissionen studerat innehållet i det klagomål som förbundet för grekiska biodlarföreningar har framfört, och vad ämnar kommissionen göra för att säkra ett större deltagande i genomförandet av programmet med avseende på detta förbund?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (8 maj 1998)

Den 15 december 1997 överlämnade medlemsstaterna förslag till nationella program för förbättring av vilkoren för produktion och saluföring av honung enligt artikel 2 i kommissionens förordning (EG) nr 2300/97 ändrad genom kommissionens förordning nr 758/98 av den 3 april 1998 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1221/97 om allmänna tillämpningsregler för åtgärder som syftar till att förbättra villkoren för produktion och saluföring av honung ((EGT L 105, 4.4.1998. )).

Inom denna ram har Grekland överlämnat en lista till kommissionen över intresseorganisationer och kooperativ i biodlingsnäringen som har samarbetat med de grekiska myndigheterna för att utarbeta detta program. Sammanslutningen av biodlingsföreningar i Grekland återfinns på denna lista.

I artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 1221/97 ((EGT L 173, 1.7.1997. )) anges att programmen skall utarbetas i nära samarbete med intresseorganisationer och kooperativ inom biodlingsnäringen.

Kommissionen kan följaktligen inte garantera ett större deltagande av dessa organisationer i genomförandet av programmen ty i rådets förordning (EG) nr 1221/97 enbart anges att de skall delta i utarbetandet av programmen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1040/98 från Nel van Dijk (V) till kommissionen (6 april 1998)

Ämne: Tjuvlyssning av MI6 och Echelon

1. Vilka säkerhetsåtgärder vidtar kommissionen med avseende på sin förtroliga interna kommunikation (till exempel telefon, fax, telex och e-post) för att skydda sig mot avlyssning av denna från obehöriga?

2. Anser kommissionen att rapporterna om att MI6 och Echelon bedriver avlyssning ger anledning att vidta ytterligare säkerhetsåtgärder för den interna kommunikationen?

3. Anser inte kommissionen att Echelons godtyckliga avlyssningsmetoder och användningen av de uppgifter som insamlats på detta sätt för andra ändamål än att garantera statens säkerhet utgör ett tungt vägande argument för att ge medborgare, organisationer och företag rätt att använda teknik för stark kryptering?

4. Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta gentemot den brittiska regeringen och/eller rådet?

5. Har kommissionen befogenhet och är den i så fall beredd att ta initiativ till bindande åtgärder mellan medlemsstaterna som förbjuder dem att spionera på varandra och EU:s institutioner, och som föreskriver stränga regler för avlyssning av medborgare, företag och myndigheter och endast godkänner avlyssning av klart definierade säkerhetsskäl och som garanterar oberoende juridisk övervakning och lämplig besvärshantering samt parlamentarisk kontroll?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar (15 maj 1998)

1. och 4. Det är förbjudet enligt kommissionens interna beslut om säker hantering av sekretessbelagd information att sända den typen av information via denna typ av öppna kommunikationsmedel.

2. Parlamentsledamoten hänvisas till kommissionens svar på hennes skriftliga fråga E-1039/98 ((Se s. 55. )). Kommissionen ser regelbundet över sina säkerhetsåtgärder.

3. I ett meddelande ((KOM(97) 503. )) till parlamentet och de övriga institutionerna har kommissionen redan redovisat sin syn på behovet av säkerhet och integritetsskydd vid elektronisk kommunikation.

5. Enligt EG-fördraget saknar kommissionen denna befogenhet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1026/98 från Georg Jarzembowski (PPE) till kommissionen (6 april 1998)

Ämne: Kontroll av lastvikten i samband med containerimport

Erfarenheterna från godstransporter på landsväg visar att personer och företag som är verksamma inom transportsektorn inte drar sig för att klart överskrida fordonens högsta tillåtna lastvikt. Detta gäller i första hand semitrailers för transport av standarcontainrar. I samband med kontroller har man i flera fall konstaterat överlastning med nästan 200 % av den tillåtna totalvikten. Detta skylls på att transportörerna enbart bryr sig om lastenhetens standardiserade storlek och inte lastenhetens innehåll. Att som praxis lasta för mycket medför en risk för alla EU:s trafikanter då överlastade lastbilar förorsakar våldsamma trafikolyckor.

Med detta som bakgrund ställer jag följande frågor till kommisionen:

1. Känner kommissionen till detta problem?

2. Om ja, vilka möjligheter till lösning av detta problem har kommissionen övervägt i samband med sitt arbete för att förbättra trafiksäkerheten och vad kommer den att göra i framtiden?

3. Om nej, ser kommissionen en ökad kontroll av efterlevnaden av viktgränserna som en möjlighet att flytta containertransporten från landsväg till järnväg och inre vattenvägar?

4. Hur ser kommissionen på förslaget om att utrusta lyftanordningarna på omlastningsplatserna med vågar för att säkerställa efterlevnaden av viktgränserna för lastning av standardcontainrar?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (13 maj 1998)

1. Komissionen är medveten om att överlastning av fordon, särskilt semitrailers, tyvärr utgör ett vanligt problem.

2. Att införa viktgränser tillhör utan tvekan det nationella kompetensområdet. Parlamentsledamoten kanske kommer ihåg att kommissionen 1993 lade fram ett förslag till rådets direktiv om största tillåtna vikter och dimensioner för vägfordon över 3,5 ton som framförs inom gemenskapen ((EGT C 38, 8.2.1994. )). Förslaget skulle ha förenklat bestämmelserna och lett till en bättre och enklare tillämpning av dem, men det antogs emellerid inte av rådet.

3. Även om kommissionen håller med parlamentsledamoten om att ökade kontroller av efterlevnaden av viktgränserna i någon mån skulle kunna påverka valet av transportmedel, är det medlemsstaternas ansvar att tillämpa sin egen lagstiftning beträffande viktgränser för fordon.

4. Kommissionen kan stödja parlamentledamotens förslag om en ökad användning av vågar, som till exempel i lyftanordningar för containrar, för att kontrollera containrarnas vikt. Parlamentsledamoten måste dock vara medveten om att en containers totalvikt inte är den enda frågan av betydelse. Om lastens innehåll inte vikmässigt sett fördelas korrekt, kan detta resultera i att semitrailerns axlar överbelastas, även om containerns totala vikt är tillåten. I detta sammanhang bör det påpekas att överbelastade axlar orsakar stora skador på vägarna. Icke desto mindre är det som redan nämnts medlemsstaternas uppgift att utföra vederbörliga kontroller.