SKRIFTLIG FRÅGA E-0088/02

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(24 januari 2002)

Ämne: Användningen av euron som inhemskt betalningsmedel i områden som inte tillhör Europeiska monetära unionens medlemsstater

1. Kan kommissionen bekräfta att euron, från och med den 1 januari 2002 ersatt alla förutvarande särskilda valutor, inte bara i de tolv EU-medlemsstaterna som deltar i EMU med därtill hörande yttersta randområden utanför Europa, utan också blivit lagligt betalningsmedel i de förutvarande jugoslaviska delstaterna och autonoma provinserna Kosovo, Montenegro och Bosnien och Hercegovina, vilka inte berörs av EMU?

2. Finns det i Kosovo, Montenegro och Bosnien och Hercegovina fortfarande också några andra lagliga betalningsmedel kvar i omlopp än euron? Om så är fallet: vilka är de och hur länge kommer de att finnas kvar utöver den sedvanliga övergångsperioden i de flesta EMU-medlemsstater, vilken varar under de två första månaderna av 2002?

3. Vem ordnar med att ta tillbaka mynt och sedlar som cirkulerat samt med att distribuera nya mynt och sedlar i de områden som nämnts i fråga 2 och vem står för kostnaderna? Är det här något som Förbundsrepubliken Tyskland svarar för genom att ta tillbaka sina mark eller sköts det av något organ med anknytning till Europeiska unionen?

4. Finns det ytterligare några stater eller delar av stater än de som nämnts i fråga 1 och 2, där euron är i omlopp i stor skala eller där den håller på att införas som ersättning för den gamla valutan i den inhemska betalningsrörelsen? Hur har euron införts där och vem står för kostnaderna?

5. Väntar sig kommissionen att euron framledes kommer att användas som inhemskt betalningsmedel i ännu fler stater som inte är medlemsstater av EMU, utan att dessa stater går med i EMU? Om så är fallet: var då någonstans och under vilka betingelser?

6. Kan kommissionen ge besked om vad det i praktiken är för en skillnad för nationella myndigheter och invånare mellan att gå med i EMU och att acceptera euron som mest gångbara inhemska betalningsmedel? Vilken roll kommer dessa skillnader enligt kommissionens förväntningar att spela vid beslutsfattandet om att ta med eventuella nya medlemmar i EMU?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(18 mars 2002)

1. till 3. Genom reglemente nr 4 från FN:s interimsadministration i Kosovo (UNMIK), utfärdat den 2 september 1999, blev det lagligt att använda och inneha alla utländska valutor i Kosovo, vilket tar hänsyn till det faktum att Kosovo var och fortfarande är en till stor del kontantbaserad ekonomi med tyska marken/euron som viktigaste valuta. Enligt reglementet är den jugoslaviska dinaren dock i princip fortfarande det enda lagliga betalningsmedlet. Den tyska marken/euron är det enda lagliga betalningsmedlet i Montenegro och har ersatt den jugoslaviska dinaren. Den konvertibla bosnisk-hercegovinska marken infördes i mitten av 1998 och kopplades till ett sedelfondssystem som knöt den konvertibla marken till den tyska marken (numera euron). Den konvertibla marken är det enda lagliga betalningsmedlet i Bosnien och Hercegovina. Kosovos bank- och betalningsmyndighet har fått det övergripande ansvaret för övergången till euron. Kostnaderna täcks av Kosovos budget. Montenegros monetära råd antog en plan för införandet av euron i mitten av 2001. Övergången underlättades av en affärsöverenskommelse med en tysk affärsbank som levererade sedlar och mynt före slutet av 2001. Kostnaderna för övergången i Montenegro bars av allmänheten.

Tyskland svarade inte för övergången från tyska mark till euro i länder utanför EU. Europeiska centralbanken (ECB) och medlemsstaternas centralbanker underlättade övergången i sådana länder genom förhandsdistribution av euromynt och -sedlar mot ställande av säkerhet.

4. till 6. Euron har också införts i Monaco, Andorra, San Maríno och Vatikanstaten. Monaco, San Maríno och Vatikanstaten präglar euromynt enligt ett särskilt avtal med gemenskapen med stöd av artikel 109.3 i EG-fördraget och förklaring nr 6 som fogats till slutakten till Fördraget om Europeiska unionen. Införandet av sedlar har däremot huvudsakligen hanterats av affärsbanker.

Kommissionen förväntar sig inte att euron kommer att användas som betalningsmedel i länder utanför EU, utom möjligtvis i enskilda gränsområden eller på turistorter. Eftersom det är fråga om fenomen som uppstår genom praktiska omständigheter och inte genom juridiska beslut har inga särskilda åtgärder vidtagits.

Endast de länder som har infört euron får prägla euromynt och delta i beslutsfattandet inom eurosystemet, som är ansvarigt för sedelutgivning och penningpolitik. Om ett land utanför EU inför euron som nationell valuta, innebär det att landet avstår från kontrollen över utgivandet av sin egen valuta (och över de inkomster som följer av detta) och från allt inflytande över penningpolitiken, vars utformning avgörs utan hänsyn till de ekonomiska förhållandena i det landet.