SKRIFTLIG FRÅGA P-2932/00

från Gilles Savary (PSE) till kommissionen

(11 september 2000)

Ämne: Artikel 308 (f.d. 235) i EEG-fördraget

I artikel 308 (f.d. 235) i EEG-fördraget heter det att:

om en åtgärd från gemenskapens sida skulle visa sig nödvändig för att inom den gemensamma marknadens ram förverkliga något av gemenskapens mål och om detta fördrag inte innehåller de nödvändiga befogenheterna, skall rådet genom enhälligt beslut på förslag från kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet vidta de åtgärder som behövs.

Angående den gemenskapslagstiftning, som antogs på grundval av artikel 235 innan man genom enhetsakten och Maastrichtfördraget införde en rad befogenheter för de nya politiska verksamhetsområden, undrar jag:

Är artikel 308 (f.d. 235) en lämplig rättslig grund för allmän lagstiftning som berör det lokala, sociala och kulturella livet i medlemsstaterna?

Har EG-domstolen tidigare behandlat och fattat beslut i frågan om tillämpningsområdet och dess begränsningar för denna artikel?

Vilken, om någon, definition har EG-domstolen gjort av begreppet gemensam marknad, i synnerhet i samband med att artikel 308 (f.d. 235) använts som rättslig grund för gemenskapslagstiftningen?

Finns det i EG-domstolens rättspraxis några andra bestämmelser beträffande användningen av artikel 308 (f.d. 235) som rättslig grund för gemenskapslagstiftningen; bestämmelser som kunde garantera den rättsliga säkerheten för dessa texter som idag skulle ha antagits med en annan rättslig grund, eftersom nya gemenskapsbefogenheter införts med enhetsakten och Maastrichtfördraget?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(31 oktober 2000)

Artikel 308 (tidigare 235) i EG-fördraget har av EG-domstolen, särskilt i dess yttrande av den 28 mars 1996 (2/94, REG. s. I-1759, punkterna 29 och 30), tolkats så att den syftar till att fylla ut luckor i de befogenheter som uttryckligen eller underförstått givits till gemenskapsinstitutionerna genom särskilda bestämmelser i fördraget, i de fall då sådana befogenheter visar sig nödvändiga för att gemenskapen skall kunna någon av de målsättningar som fastställs i fördraget.

Artikel 308 begränsar inte vilken typ av lagstiftning som får antas genom denna bestämmelse, så länge lagstiftningen behövs för att förverkliga gemenskapens mål och EG-fördraget inte innehåller de nödvändiga befogenheterna. Som domstolen har påpekat, särskilt i domen av den 12 november 1996, Förenade kungariket mot rådet (REG. s. I-5755, punkt 48), kan artikel 308 tjäna som rättslig grund för en rättsakt endast om det inte finns någon annan bestämmelse i EG-fördraget som ger gemenskapsinstitutionerna befogenhet att anta rättsakten i fråga.

Utvidgningen av gemenskapsrätten till följd av ändringarna av fördragen och införandet av nya rättsliga grunder skapar inte oklarhet om vilka regler som är tillämpliga. Korrekt antagna rättsakter förblir tillämpliga så länge de inte har upphävts.

Av det ovan sagda följer att om innehållet i en rättsakt som antagits på grundval av artikel 308 måste ändras och rättsakten vid den tidpunkten omfattas av en ny rättslig grund i EG-fördraget, skall lagstiftaren anta en ny rättsakt på grundval av den nya bestämmelse som införts i EG-fördraget för detta ändamål, och upphäva den rättsakt som tidigare antagits på grundval av artikel 308.