ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0149/02

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(31 januari 2002)

Ämne: Extra kostnader för bankkunder till följd av att man inte håller överenskommelser om växling av gamla valutor till euro

1. Känner kommissionen till att nederländska banker fått påpekanden från det nederländska finansministeriet på grund av att man oriktigt tagit ut växlingsavgifter från kunder för växling av nederländska gulden till euro?

2. Finns det bland de EMU:s tolv medlemsstater, när det gäller de kostnader som eventuellt kommer i fråga för växling av gamla valutor till det nya betalningsmedlet, liknande frivilliga överenskommelser mellan myndigheter, konsumentorganisationer och banker eller tvingande rättsliga regler, eller avviker de tillåtna kostnaderna för växling (mycket) mellan medlemsstaterna?

3. Vilka kostnader kan bankerna, under växlingsperioden mellan den 1 oktober 2001 och den 1 april 2002, påföra sina fasta kunder när dessa sätter in de inväxlade pengarna på sina konton, och vilka kostnader kan påföras andra kunder?

4. Kan man vid beräkningen av växlingskostnad göra skillnad mellan den tidigare valutan i det land där växlingen sker och tidigare valutor i andra länder där euron införts?

5. Kan kommissionen komma med en uppskattning av det belopp som konsumenterna i varje medlemsstat förlorat på växlingskostnader som inte hade uppstått om inget nytt betalningsmedel införts?

6. Vad avser kommissionen göra för att kompensera konsumenterna om de betalat oberättigade växlingsavgifter till en eller flera banker för att möjliggöra den oundvikliga växlingen?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(2 april 2002)

1. och 5. Efter kommissionens rekommendation från oktober 2000(1) åtog sig bankerna att se till att deras kunder gratis skulle få växla in nationella valutor till euro under perioden med dubbla valutor i omlopp. Enligt kommissionens uppgifter har det bara förekommit några enstaka fall där växlingen har skett mot avgift.

2. Spanien är den enda medlemsstat som införde en lagstadgad förpliktelse om kostnadsfri växling till euro. De frivilliga överenskommelser som har ingåtts i medlemsstaterna har tillämpat principerna i rekommendationen från oktober 2000, nämligen gratis växling för kunderna under hela perioden med dubbla valutor i omlopp, endast förenad med en skyldighet att förhandsanmäla större belopp, och gratis växling för personer som inte är kunder upp till ett visst belopp som fastställs av varje bank.

3. och 4. Kommissionen anser att ingen avgift bör tas ut av bankerna under perioden med dubbla valutor i omlopp för att ta emot den gamla nationella valutaenheten i den stat där finansinstitutet är verksamt. En hanteringsavgift får däremot tas ut för att ta emot valutor från andra stater.

6. Förutom i Spanien stod det bankerna fritt att följa rekommendationerna eller inte, varför det inte kan bli fråga om någon kompensation.

(1) C(2000) 2985 final.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2217/02

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(22 juli 2002)

Ämne: Oljeledningar och ekonomiska fördelar

Att man diskuterar att bygga oljeledningar för att transportera olja från Kaspiska havet till EU:s medlemsländer är väl bekant. Det verkar finnas tre huvudförslag till lösningar: en oljeledning mellan Baku och Cayhan, en oljeledning mellan Burgas och Alexandroupoli och en plan vid namn A.M. BU. (efter initialerna i de deltagande länderna: Albanien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Bulgarien) där oljeledningen skall gå norr om den grekiska gränsen och förbinda städerna Burgas och Avlona. Denna sistnämnda oljeledning kommer om den byggs att löpa genom tre länder (av vilka det kan anses råda ytterst osäkra förhållanden i ett par) och bli 898 kilometer lång.

Vad anser kommissionen om de ekonomiska fördelarna med att bygga tre sådana här oljeledningar? Har kommissionen gjort någon studie över de makroekonomiska fördelarna och om vilka risker EU:s energiförsörjning löper av byggandet av dem? Skulle det kanske vara mer realistiskt att bygga en oljeledning som bara går genom ett land (och i så fall ett EU-land), vilket skulle kunna genomföras t.ex. genom en oljeledning mellan Alexandroupoli och hamnen i Igoumenitsa (som ju för övrigt ständigt moderniseras och byggs ut med hjälp av gemenskapsmedel), och på så sätt garantera obehindrad och säker transport av olja till det inre av EU? Finns det någon som helst tanke på gemenskapsfinansiering (t.ex. lån från Europeiska investeringsbanken eller i annan form) för att bygga någon av de ovannämnda oljeledningarna?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(13 september 2002)

När det gäller unionens oljeförsörjning samarbetar kommissionen med de viktigaste producentländerna i unionens närområde, bl.a. Ryssland och länderna runt Kaspiska havet. Unionens ståndpunkt i fråga om resurser från Kaspiska havet fastställdes av rådet (allmänna frågor) i maj 1998, och innebär att unionen ställer sig positiv till användning av flera oljeledningar med olika sträckning. Det är den privata sektorn som bestämmer hur ledningarna skall dras och byggas.

Kommissionen har inom ramen för det tekniska stödprogrammet Inogate framhållit att det är viktigt att resurser från Ryssland och länderna runt Kaspiska havet kan överföras till unionen via de central- och östeuropeiska länderna, särskilt Ukraina (OdessaBrodyGdansk), Rumänien (ConstantzaBelgradOmisaljTrieste) och Bulgarien (BurgasAlexandroupoulis).

Vad beträffar samfinansiering från gemenskapen har kommissionen inom ramen för gemenskapsinitiativet Interreg II anslagit 3,55 miljoner EUR till genomförbarhetsstudier för projektet BurgasAlexandroupolis under perioden 19941999. Syftet med projektet är att förbinda den bulgariska hamnen i Bourgas med den grekiska hamnen i Alexandroupolis och på så sätt möjliggöra transport av olja från den ryska terminalen i Novorossisk till de europeiska marknaderna. Ingen gemenskapsfinansiering planeras för att bygga oljeledningen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2166/02

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(18 juli 2002)

Ämne: Illegal användning av drivgarn

Enligt uppgifter i europeisk press (Faro de Vigo, av den 4 juli 2002) har det irländska fiskefartyget Albatros, som är registrerat i Belize, försökt att landa 36 ton ryggstrimmig pelamid i Vigos hamn med drivgarn, en fångstmetod som är förbjuden i gemenskapsvattnen sedan den första januari i år. Sedan hamn- och kontrollmyndigheterna hindrat fartyget att landa fångsten fortsatte det mot Irland för att försöka lasta av innehållet i sina kölrum i en irländsk hamn.

Känner kommissionen till denna händelse? Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit eller ämnar kommissionen vidta? Har kommissionen eller medlemsstaternas kontrollmyndigheter avslöjat några överträdelser mot förbudet mot drivgarn sedan detta infördes? Kan kommissionen i så fall ange var denna överträdelse inträffade och vilka åtgärder man har vidtagit i samband med det aktuella fallet samt för att förebygga eventuella försök till landning?

Dessutom har fiskare som för närvarande fiskar ryggstrimmig pelamid i Kantabriens vatten påpekat att det i dessa fiskevatten finns fiskefartyg från den franska ön Yeu som använder snörpvad. Snörpvadsfiske är förbjudet i den spanska flottan eftersom metoden inte är tillräckligt selektiv och ger för stora bifångster.

Hur bedömer kommissionen denna händelse? Ämnar kommissionen ta något initiativ för att förbjuda snörpvad vid fiske av ryggstrimmig pelamid i Kantabriens vatten?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(22 augusti 2002)

Kommissionen är medveten om att det Belize-registrerade fartyget Albatros II fiskar efter albacora i konventionsområdet för Internationella konventionen om bevarande av tonfisk i Atlanten (ICCAT).

Spanska myndigheter har meddelat kommissionen att fartyget Albatros II har siktats på öppet hav. Fartyget fiskade i strid med ICCAT:s bevarandeåtgärder och använde drivgarn. Kommissionen har bett ICCAT:s sekretariat att sprida dessa uppgifter bland alla parter som anslutit sig till konvention.

Dessutom har kommission fått uppgifter från Scottish Sea Fishery Protection Agency (SFPA) om att Albatros II försökte landa sin fångst i hamnen i Lochinver (Skottland) den 26 juli 2002. SFPA tillät att Albatros II angjorde hamnen för påfyllning av bränsle men vägrade tillstånd att landa dess albacora. SFPA vidarebefordrade uppgifterna om fartygets avfärd med fisken kvar ombord till de irländska myndigheterna.

Kommissionen är medveten om problemen med att övervaka efterlevnaden av förbudet mot drivgarn som finns i vissa områden. Kommission har åtagit sig att strikt följa det nuvarande förbudet, och när helst brott mot gemenskapsrätten upptäcks, kommer nödvändiga åtgärder att vidtas mot de berörda medlemsstaterna.

Omringande redskap är vanligtvis ganska selektiva eftersom fångsten är synlig innan näten tas in. I avsaknad av vetenskapliga råd som rekommenderar förbud mot omringande redskap vid tonfiskfiske, har kommissionen inte för avsikt att vidta åtgärder som syftar till att förbjuda användning av omringande redskap för fiske efter albacora.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1354/02

från Carlos Carnero González (PSE) till kommissionen

(6 maj 2002)

Ämne: Kommissionens ståndpunkt i fråga om användningen av kärnkraft i EU

I slutet av april gjorde kommissionens ledamot Loyola de Palacio vissa uttalanden där hon klart och offentligt förespråkade användning av kärnkraft inom EU, för att de åtaganden som gjorts genom Kyotoprotokollet skall kunna uppfyllas. Därigenom bekräftade hon sina tidigare uttalanden, som den 4 februari i år föranledde mig att ställa en fråga (E-0133/02(1)) vilken gavs det mycket lakoniska svaret att kommissionens ståndpunkt i fråga om kärnkraften kan studeras i grönboken om energiförsörjning från november 2000, och att de uttalanden frågeställaren åsyftat, liksom alla andra uttalanden av kommissionens ledamöter, bör ses i det sammanhanget. Idag har emellertid pressen publicerat uppgifter om att Margot Wallström, som är den kommissionsledamot som är ansvarig för miljöfrågor, opponerar sig mot Loyola de Palacios kärnkraftsvänliga inställning. Undertecknad delar Margot Wallströms uppfattning, och kanske gör en majoritet av allmänheten också det.

Vilken är kommissionens officiella hållning i fråga om kärnkraften: Margot Wallströms eller Loyola de Palacios?

(1) EGT C 172 E, 18.7.2002, s. 151.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(28 maj 2002)

Som frågeställaren mycket riktigt säger är kommissionens ståndpunkt i fråga om kärnkraft mycket tydligt uttryckt i grönboken Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning(1).

Varje uttalande av en kommissionsledamot måste därför tolkas uteslutande i ljuset av denna grönbok.

Frågeställaren hänvisas också till kommissionens svar på den muntliga frågan H-0287/02 i samma ärende under frågestunden vid parlamentets sammanträde i maj 2002(2).

(1) KOM(2000) 769 slutlig.

(2) Skriftligt svar, 14.5.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1778/02

från Laura González Álvarez (GUE/NGL) till kommissionen

(24 juni 2002)

Ämne: Utelämnande av Valle de Arreu i förslaget till område av gemensamt intresse, och utbyggnad av skidorten Baqueira-Beret

År 1999 framlades projektet om utbyggnad av skidorten Baqueira-Beret i Pirineo de Lérida (Katalonien, Spanien). Projektet som drevs av det privata företaget Baqueira-Beret S.A. berörde Valle de Arreu som då ingick i ett område av gemensamt intresse för den alpina geografiska regionen (ES5130003). Slutligen drogs projektet tillbaka efter att det förklarats ha en negativ inverkan på miljön.

I augusti 2001 presenterade Baqueira-Beret S.A. ett nytt projekt för utbyggnad av skidorten som berörde en betydande del av marken inom Valle de Arreu och området av gemensamt intresse Aigüestortes (ES513002). Efter att miljökonsekvensbedömningen utfallit till fördel för det sistnämnda projektet och de administrativa förfarandena som möjliggör en utbyggnad av skidorten i Valle de Arreu godkänts, överlämnade WWF/Spanien ett klagomål till kommissionen (ref: 2002/4204, SG(2002)A1912).

Har kommissionen kännedom om detta projekt för utbyggnad av Baqueira-Beret och de fakta som framfördes av WWF/Spanien i nämnda klagomål?

Är kommissionen medveten om att detta projekt samtidigt berör alpområden av gemensamt intresse och ett viktigt område för bevarande av fåglar som föreslagits i enlighet med direktiven om livsmiljöer och fåglar?

Känner kommissionen till de ändringar som genomförts av spanska statens autonoma regioner i deras förslag till områden för nätet Natura 2000, i vilka tidigare skyddade områden undantas för att främja projekt som inte har något direkt samband med förvaltningen av orten, och som inte heller är nödvändiga för denna (artikel 6.3 i direktiv 92/43/EEG(1)) och som dessutom genomförts utan att underkastas en adekvat miljökonsekvensbedömning?

(1) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Margot Wallström

(18 juli 2002)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga E-1498/02 från Alexander de Roo, Miquel Mayol i Raynal och José Mendiluce Pereiro(1).

(1) EGT C 277 E, 14.11.2002, s. 217.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0242/02

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(6 februari 2002)

Ämne: EU/AVS-handelsförhandlingar

I vilken utsträckning kommer förslaget till riktlinjer för AVS/EU-handelsförhandlingarna, som skall inledas i september 2002, göra det möjligt för kommissionen att på ett övergripande sätt behandla AVS-regeringarnas frågor avseende:

- konsekvenserna för AVS-ländernas skatteinkomster till följd av införandet av frihandel med EU,

- konsekvenserna av en reformerad gemensam jordbrukspolitik på AVS-ländernas jordbruksexport,

- restriktioner på utbudssidan i AVS-länderna, vilket förhindrar dem att effektivt utnyttja sina handelspreferenser,

- en verklig förbättring av AVS-ländernas tillträde till EU-marknaden,

- garantier för att de minst utvecklade ländernas rätt till ensidiga handelspreferenser respekteras i kommissionens förslag till ekonomiskt partnerskapsavtal?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(19 mars 2002)

Kommissionen är i färd med att färdigställa utkasten till förhandlingsdirektiv för avtalen om ekonomiskt partnerskap. Det är därför för tidigt att vid denna tidpunkt ge ett detaljerat svar på den av parlamentsledamoten ställda frågan.

Kommissionen håller dock med om att avtalen om ekonomiskt partnerskap i första hand är avsedda att främja den hållbara utvecklingen av AVS-länderna och bidra till utrotning av fattigdomen i dessa länder. Avtalen måste därför ta hänsyn till såväl AVS-ländernas specifika ekonomiska och sociala begränsningar som deras förmåga att anpassa sig till liberaliseringsprocessen.

I syfte att säkerställa att detta syfte uppnås kommer kommissionen att, innan förhandlingarna inleds, utföra en bedömning av hållbar utveckling. Denna bedömning kommer att innefatta den potentiella konsekvensen av en handelsliberalisering för AVS-regeringarnas skatteintäkter, konsekvenserna av marknadsförändringar i gemenskapen för AVS-ländernas exportsektor och möjligheterna att mildra de allvarliga problemen på utbudssidan i AVS-länderna. Förberedelseperioden kommer således att innebära en unik möjlighet att på ett ytterst effektivt sätt kombinera analys, förhandlingar och utvecklingssamarbete i syfte att främja AVS-ländernas utveckling genom framtida avtal om ekonomiskt partnerskap.

Vad beträffar de minst utvecklade länderna kommer de ensidiga förmånerna som beviljats genom initiativet Allt utom vapen självfallet att fortsätta att tillämpas. Det måste emellertid hållas i minnet att avskaffandet av handelshinder mellan parterna är en viktig byggsten för uppnåendet av syftet med avtalen om ekonomiskt partnerskap, vilket är att utvidga marknaderna för AVS-länderna så att de därigenom kan öka sin konkurrenskraft och hjälpas att locka till sig investeringar. De minst utvecklade länder som önskar delta i dessa avtal kan därför inte, utan att avtalen fråntas sitt grundläggande syfte, undantas från denna regel.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1198/02

från Mogens Camre (UEN) till kommissionen

(26 april 2002)

Ämne: Åkerier med säte i Luxemburg

Flera europeiska åkerier, häribland danska, har förlagt sin verksamhet till Luxemburg på grund av de skattemässiga fördelarna och för att kringgå nationella krav på körtider, arbetsbestämmelser och krav på lastbilarnas säkerhet.

Kan kommissionen ange hur många europeiska åkerier som har förlagt sin verksamhet till Luxemburg, samt om det är fråga om rena brevlådeföretag som inte bedriver någon verklig verksamhet från Luxemburg? Vad tänker kommissionen göra för att motverka detta tillvägagångssätt som innebär att konkurrensen snedvrids?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 juni 2002)

Nuvarande gemenskapsregler tillåter fri etablering för vägtransportörer inom unionen och främjar medlemsstaternas ömsesidiga erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis i detta hänseende. I vilken medlemsstat ett åkeri väljer att etablera sin verksamhet beror på många faktorer, varav en kan vara skattemässiga fördelar, men när det gäller årlig fordonsskatt tillämpas samma minimiavgifter inom hela gemenskapen. Körtider regleras genom gemensamma regler liksom många andra krav för fordonssäkerhet.

Genom sin korrespondens med de luxemburgska myndigheterna har kommissionen uppgifter om att 315 åkerier etablerades i Luxemburg år 2000. Kommissionen uttryckte inledningsvis sin oro inför de luxemburgska myndigheterna till följd av klagomål från fackföreningshåll för en uppenbar ökning av antalet brevlådeföretag som etablerat sig i Luxemburg. Det exakta antalet sådana företag är dock okänt. Efter domstolens beslut av den 13 december 2001(1), i ett mål där talan väckts av kommissionen och Luxemburg dömdes för att inte ha införlivat gemenskapsreglerna om rätt att yrkesmässigt bedriva vägtransporter, och mot bakgrund av Kralowetz-ärendet nyligen, har de luxemburgska myndigheterna nu meddelat att de relevanta lagstiftningsförslag som rör denna situation skall behandlas skyndsamt.

I de gemenskapsregler(2) som styr etableringsrätten för vägtransportörer i medlemsstaterna anges ett antal kvalitativa minimivillkor och medlemsstaterna är också skyldiga att regelbundet kontrollera att dessa villkor är uppfyllda. Nuvarande gemenskapsregler stärktes 1998 och kommissionen har för närvarande inga planer på att ändra denna lagstiftning.

(1) Dom av den 13 december 2001 i mål C-107/01.

(2) Rådets direktiv 98/76/EG av den 1 oktober 1998 om ändring av direktiv 96/26/EG om rätt att yrkesmässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etableringsrätt på området för nationella och internationella transporter, EGT L 277, 14.10.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1174/02

från Toine Manders (ELDR) till kommissionen

(24 april 2002)

Ämne: Maktposition för mediaföretag

Genom att Kirch Media Group nyligen gick i konkurs måste tyska organisationer för professionell fotboll räkna med att de från och med nästa säsong kommer att gå miste om 358 miljoner EUR i TV-sändningsrättigheter, vilka de budgeterat för i dagens läge. Detta leder till en svår sits för fotbollsklubbarna, eftersom de har lönerna till spelarna som ett damoklessvärd hängande över sig. Konkursen visar hur en hel bransch kan komma på fallrepet till följd av att den i oproportionerligt hög grad är beroende av ett enda företag. Situationen i Tyskland är på inget sätt unik. Också i andra medlemsstater är fotbollen i oproportionerligt hög grad beroende av inkomster från mediaföretag som uppvisar monopolistiska drag.

1. Känner kommissionen till Kirch-konkursen i Tyskland?

2. Anser kommissionen att det i detta fall varit frågan om en tillåten kartellbildning, eftersom en hel sektor, i detta fall sektorn för fotboll, i fråga om sina inkomster blivit i oproportionerligt hög grad beroende av ett enda monopolföretag, så att hela sektorn blir lidande så fort detta företag drabbas av problem, med den konsekvensen att man för att blidka den allmänna opinionen måste betala ut offentligt stöd till de klubbar som drabbats, något som i sin tur strider mot artikel 87 i EU-fördraget om otillåtet statligt stöd?

3. Känner kommissionen till om sändningsrättigheterna för Kirch också hör till konkursboet?

4. Är kommissionen beredd att vidta åtgärder för att fall av det ovannämnda slaget skall kunna förhindras i framtiden och, om så är fallet, vilka åtgärder då?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(10 juni 2002)

1. och 3. Det kommissionen vet om omständigheterna kring KirchMedia GmbH & Co. KGaA:s konkursansökan och konkursens nuvarande läge bygger på allmänt tillgängliga uppgifter. KirchMedia GmbH & Co. KGaA hade tidigare förvärvat sändningsrättigheterna till tyska ligans fotbollsmatcher i första och andra divisionen. Kommissionen känner inte till vilken inverkan konkursen kommer att ha på detta avtal.

2. En kartell är en överenskommelse mellan företag som har till syfte att begränsa eller helt undanröja konkurrensen och därigenom höja priser och vinster för de deltagande företagen, utan att ha några objektiva fördelar som kan väga upp detta. Kommissionen saknar i nuläget tecken som tyder på att Kirch-koncernen eller delar av den har agerat på detta sätt för att skapa sin ställning på marknaden.

Som kommissionen påpekade i ärendet om UEFA:s cupvinnarcup(1) skapar emellertid en överenskommelse mellan fotbollsklubbar att gemensamt sälja medierättigheter för en lång tid till ett enda sändningsföretag, via ett fotbollsförbund, oligopoltendenser på sändningsmarknaderna. Kommissionen har ännu inte undersökt om detta kan göra fotbollsklubbarna beroende av köparen.

Kommissionen känner inte till någon åtgärd till förmån för tyska fotbollsklubbar som strider mot artikel 87 i EG-fördraget.

4. Kommissionen kommer att fortsätta att noggrant följa utvecklingen och se till att gemenskapens konkurrensrätt iakttas.

(1) IP/01/1043.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1774/02

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(24 juni 2002)

Ämne: Pumpgevär

Rapporter om mord, dödsfall och olyckor till följd av användning av pumpgevär hör tyvärr ibland till vardagen.

Anser inte Europeiska kommissionen att det skulle vara klokt att förbjuda pumpgevär, eftersom de inte används av vare sig säkerhetsvakter, personer som utövar sportskytte eller jägare?

Europeiska kommissionen ombeds att lämna information om huruvida den delar denna åsikt, om den själv aktivt kommer att verka för detta och om den försöker påverka medlemsstaterna angående detta, samt att lämna upplysningar om läget för utvecklingen i denna fråga.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(23 juli 2002)

Enligt rådets direktiv 91/477/EEG av den 18 juni 1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen(1) är det i princip förbjudet att ta med sig vapen från ett EU-land till ett annat. Undantag kan bara göras om ett förfarande antas som gör det möjligt för medlemsstaterna att hålla sig underrättade om när ett skjutvapen förs in på deras territorium. Direktivet gör det också möjligt för medlemsstaterna att förbjuda innehav av sådan skjutvapen som inte tillhör den kategori av vapen som det redan är förbjudet för privatpersoner att inneha. Kommissionen har för närvarande inga uppgifter som tyder på att bestämmelserna i direktiv 91/477/EEG inte är tillräckliga för att kontrollera förvärv och innehav av pumpgevär.

(1) EGT L 256, 13.9.1991.