SKRIFTLIG FRÅGA E-2954/01

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(25 oktober 2001)

Ämne: Den gemensamma immigrationspolitiken mot bakgrund av terrordåden i Förenta staterna

På senaste tiden har det förekommit ett omfattande missbruk av asylrätten i Europeiska unionen och det råder ett behov av att principen om asyl för seriösa flyktingar skall kunna fortsätta att åtnjuta stöd ute bland den stora allmänheten. Av de terrordåd som nyligen förövats i Förenta staterna har det framgått att det är ännu viktigare att det ses till att bara sådana som har laglig rätt att vistas i Europa uppehåller sig där. Tycker kommissionen mot bakgrund av allt detta att det stämmer, att en av de viktigaste orsakerna till att människohandlare fortfarande kan bedriva sin hantering med god vinst och till att det finns så många som är olagligen bosatta inom Europeiska unionen (bland dem många som fått avslag på sina asylansökningar i domstol och sedan bara försvunnit i samhället), är att det saknas politisk vilja i Europa att tillämpa gällande lag och få bort sådana personer som inte har någon rätt att resa in i medlemsstaterna eller vistas innanför deras gränser?

Ifall kommissionen tycker detta stämmer, anser kommissionen i så fall att det minsta som kan krävas av den nya gemensamma invandringspolitiken som håller på att utarbetas är följande:

- rådet skall sammanställa en förteckning över sådana länder där det inte förekommer någon förföljelse från statens sida

- medlemsstaterna skall komma överens om en gemensam definition av begreppet asyl, avstämma asylförfarandena och införa mekanismer för avvisande av sådana vilkas ansökningar anses obefogade och dessa mekanismer skall sedan respekteras av de andra medlemsstaterna

- unionen skall utöva ekonomiska och politiska påtryckningar på sådana stater som vägrar låta sina medborgare återinresa med hänvisning till att de saknar de resehandlingar som behövs och straffrättsliga sanktioner skall införas för sådana vilkas asylansökningar avslås som omotiverade eller som av annan anledning förständigas att lämna en medlemsstat, ifall dessa personer vägrar att samarbeta med de lagligen behöriga myndigheterna när det gäller att utpeka och fastställa deras ursprungsländer

- ingen medlemsstat skall ha lagar som lägger hinder i vägen för utvisning av tredjelandsmedborgare som inte fått ställning som politiska flyktingar?

Tycker kommissionen också att det ligger i unionens intresse att vara flexibel i fråga om den rättsliga grunden för gemensamma förslag i det förstärkta samarbetets anda, så att sådana länder, som i likhet med Förenade kungariket inte överfört befogenheterna för tillsyn över invandringen till Europeiska unionen, i en anda av europeiskt samarbete fritt skall kunna träffa mellanstatliga överenskommelser om sådana åtgärder, oavsett av vad slag de vara må, som kan vara till nytta för unionen som helhet?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(8 januari 2002)

Det finns ett flertal faktorer som har uppmuntrat smuggling och människohandel till unionen under de senaste åren. Det är därför som kommissionen, i sitt senaste meddelande om en gemensam politik om olaglig invandring(1), har föreslagit en handlingsplan för att koordinera och förstärka medlemsstaternas insatser inom ett flertal områden för att hantera nyckelfrågorna mer effektivt och konsekvent. Detta gäller visumregler; informationsutbyte och analys; förebyggande åtgärder, utvecklingen av en europeisk gränsövervakningsenhet, förstärkning av polisiärt och rättsligt samarbete och åtgärder för att tackla svartjobb, eftersom detta också kan ha en uppmuntrande effekt på olaglig invandring.

Med avseende på medlemsstaternas politik för återvandring bör frågeställaren komma ihåg att antalet avvisade personer enligt siffror över återvandring insamlade av Eurostat inte är oansenligt. Under år 2000 avvisades exempelvis 367 552(2) personer tillsammans med 87 628 som under assistans frivilligt återvandrade(3). Icke desto mindre anser kommissionen att, i samband med en övergripande asyl och invandringspolitik från unionen, frågan om återvandring kräver en djupare reflektion för att en konsekvent hållning från gemenskapen ska kunna utvecklas med hänsyn till frågans komplexitet. För att stimulera debatten håller kommissionen på att utarbeta en grönbok om en politik för återvandring för början av 2002 som ska inkludera förslag till gemensamma standarder och åtgärder. I samband med detta identifierade Europeiska rådet vid sitt möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 skapandet av en gemensam politik för återtagande som ytterligare ett prioriterat område. Förhandlingar kring sådana avtal har nu inletts med Ryssland, Marocko, Pakistan, Sri Lanka, Hongkong och Macao och ett första avtal skrevs nyligen under med den särskilda administrativa regionen Hongkong.

Med avseende på asylfrågan arbetar kommissionen enligt artikel 63 (tidigare artikel 73k) i EG-fördraget. Den har, mot bakgrund av slutsatserna från Tammerfors, utvecklat alla sina lagförslag för en första fas av harmonisering. I sitt meddelande från november 2000(4) om ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status giltig i hela unionen för dem som beviljas asyl, vilket är dess långsiktiga mål för unionens harmonisering inom detta område, föreslog kommissionen alternativ, scenarier och metoder för att uppnå detta synnerligen ambitiösa mål. Kommissionen vill också uppmärksamma frågeställaren på meddelandet från november 2001(5) om en gemensam asylpolitik för Europeiska unionen och införandet av en öppen samordningsmetod, för att komplettera och förstärka lagstiftningsprocessen. En av de fem föreslagna riktlinjerna avser frågan om återvändande. Meddelandet inkluderar även kommissionens första rapport om tillämpningen av meddelandet från November 2000 och ger en övergripande översikt över unionens politik inom detta område.

Dessutom har kommissionen antagit ett arbetsdokument som skall presenteras för rådet (rättsliga och inrikes frågor) vid dess möte den 67 december 2001 och i vilket man presenterar hur den inre säkerheten kan skyddas samtidigt som den uppfyller internationella skyddskrav. Detta dokument utgör en grund för vidare diskussioner på europeisk nivå och innehåller förslag på förändringar av existerande och föreslagen gemenskapslagstiftning i invandrings- och asylfrågan.

Vad avser Förenade kungarikets ståndpunkt skulle kommissionen vilja påminna frågeställaren om att Förenade kungariket, enligt protokollet om dess ståndpunkt bifogat till avtalen, inte deltar i rådets antagande av föreslagna åtgärder enligt avdelning IV i EG-fördraget och därmed inga sådana bestämmelser eller åtgärder bindande för eller tillämpliga på Förenade kungariket. Förenade kungariket kan dock, senast tre månader efter det att en sådan föreslagen åtgärd har lagts fram för rådet, anmäla sin önskan

att delta i antagandet och tillämpningen åtgärden. Förenade kungariket kan också, när som helst efter antagandet av en sådan åtgärd anmäla att det önskar ansluta sig till åtgärden. Av rättssäkerhetsskäl, förespråkar kommissionen starkt användning av den korrekta rättsliga grunden för förslag inom dessa områden.

(1) KOM(2001) 672 slutlig.

(2) Källa: Eurostat ingen information tillgänglig från IRL, NL och UK, uppgifter saknas från B, DK och L.

(3) Källa: IOM större delen av den frivilliga återvandringen med assistans skedde från Tyskland (68 648 under år 2000).

(4) KOM(2000) 755 slutlig.

(5) KOM(2001) 710 slutlig.