SKRIFTLIG FRÅGA P-3789/00

från Cecilia Malmström (ELDR) till kommissionen

(29 november 2000)

Ämne: Kommissionär de Palacios anförande om Cashman-betänkandet den 16 november 2000

I sitt anförande om Cashman-betänkandet under sessionen den 16 november 2000 tog kommissionär Loyola de Palacio del Valle-Lersundi upp frågan om sterilisering av människor i Sverige. Kommissionären menade, med hänvisning till steriliseringsdebatten, att det kan finnas problem även i ett land där man strävar efter största möjliga öppenhet.

I Sverige skyddas offentlighetsprincipen i grundlagen. Principen innebär att handlingar är offentliga och kan begäras ut av allmänheten, såvida inte ett av de undantag som finns preciserade kan tillämpas. Offentlighetsprincipen, som har anor sedan 1766, har inneburit att den svenska förvaltningen präglas av öppenhet och insyn. Dessutom finns det klara bevis för att en hög grad av öppenhet leder till minskad korruption.

Liksom kommissionären blev vi bestörta när vi fick veta att tvångssterilisering förekommit inom den svenska sjukvården. Däremot delar vi inte kommissionärens påstående att bruket av sterilisering skulle ha skett i hemlighet, och att slutsatsen därav kan dras att inga perfekta system för öppenhet finns. Det är ju faktiskt tack vare den öppna förvaltningen i Sverige som bruket av sterilisering kunnat upptäckas och debatteras!

Vi finner det stötande att en kommissionär valt att kritisera ett enskilt medlemsland i en parlamentsdebatt, inte minst när påståendet görs på felaktiga grunder. Anser kommissionens ordförande att det är lämpligt att i ett tal om öppenhet hänvisa till ett lätt identifierbart land och en tragisk del av dess historia, för att försöka göra gällande att landet i fråga är demokratiskt tvivelaktigt? Vad har frågan om sterilisering med den aktuella debatten om allmänhetens tillgång till EU:s handlingar att göra?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(10 januari 2001)

Kommissionsledamoten har tydligt förklarat att hennes anförande i Europaparlamentet inte syftade till att bromsa ansträngningarna att öka insynen i gemenskapens institutioner, och inte heller att kritisera någon enskild medlemsstat. Tvärt om syftade anförandet enbart till att betona att lagstiftning och traditioner vad gäller insyn och öppenhet skiljer sig åt på olika håll i gemenskapen, och att man måste respektera alla länders ståndpunkter i denna fråga. Det finns ingen allmängiltig modell för öppenhet. Alla medlemsstater och alla parlamentsledamöter kan och bör bidra med sina erfarenheter för att hjälpa till att öka öppenheten och möjligheterna till insyn i gemenskapens institutioner.

Därför krävs det en dialog som syftar till att försöka förstå varandras ståndpunkter, snarare än att någon försöker få igenom sina egna synpunkter, om man vill främja kommissionens förslag till insyn i dokument. Det var enbart detta som kommissionsledamoten ville säga med sitt anförande.

Kommissionsledamoten inser dock att hennes ord lätt kan misstolkas om de tas ur sitt sammanhang, och beklagar djupt om så har skett. Kommissionen hoppas att detta svar undanröjer alla missförstånd. Kommissionen och Sverige har samma uppfattning på en mängd punkter om hur man skulle kunna förbättra institutionernas öppenhet, och kommissionen är därför övertygad om att dess förslag om tillgång till dokument, som för närvarande genomgår granskning, kommer att få starkt politiskt stöd från Europaparlamentet och det svenska ordförandeskapet, eftersom Sverige har ett välförtjänt rykte om sig att vara ett land med mycket gamla öppenhetstraditioner, och har tagit initiativet att försöka förbättra öppenheten och insynen i gemenskapen. Kommissionen ser fram emot detta samarbete.