SKRIFTLIG FRÅGA P-3594/01

från Dorette Corbey (PSE) till kommissionen

(8 januari 2002)

Ämne: Hot om att inte sälja nya läkemedel på den franska marknaden

I Financial Times denna vecka kan man läsa att den amerikanska läkemedelstillverkaren Pfizer hotar att inte sälja nya läkemedel på den franska marknaden om den franska regeringen inte går med på att ändra sin prispolitik. Pfizer söker stöd hos andra läkemedelsföretag för att tvinga fram högre läkemedelspriser.

Hur bedömer ni detta hot från Pfizer, och kan det betecknas som missbruk av dominerande ställning?

Priserna på medicin i Frankrike är enligt europeisk måttstock relativt höga, och fungerar som riktmärke för priser i andra länder. Vilka ekonomiska följder kan en höjning av priserna på läkemedel i Frankrike få för läkemedelskostnaderna i de övriga 14 medlemsstaterna?

Anser kommissionen att hotet från Pfizer ger anledning till åtgärdsförslag enligt artikel 95 i EG-fördraget för att förverkliga målsättningarna i artikel 153.1 i samma fördrag, där det bl.a. hävdas att gemenskapen skall bidra till att skydda konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen? Ger hotet från Pfizer anledning till att överväga en gemensam prispolitik för mediciner eller andra åtgärder?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(1 februari 2002)

Det finns ingen gemenskapslagstiftning som rör prissättningen och ersättningsnivåerna för läkemedel. När medlemsstaterna tar beslut som rör dessa frågor skall de dock, i enlighet med rådets direktiv 89/105/EEG av den 21 december 1988 om insyn i de åtgärder som reglerar prissättningen på humanläkemedel och deras inordnande i de nationella sjukförsäkringssystemen(1), uppfylla kraven på transparens i detta direktiv.

Även om alla läkemedel som skall saluföras enligt gemenskapens läkemedelslagstiftning måste vara godkända av en behörig myndighet, finns det inget tvång att rent faktiskt marknadsföra de godkända läkemedlen. Alla beslut om marknadsföringen tas av marknadsföringstillståndets innehavare.

Generellt anses läkemedelspriserna i Frankrike inte vara de högsta inom EU. En prishöjning i en medlemsstat föranleder heller inte automatiskt att priserna på samma läkemedel höjs i de fjorton andra medlemsstaterna. Alla medlemsstater använder inte prisreferenssystemet för att fastställa läkemedelspriserna och om det används kan det användas på olika sätt i olika medlemsstater.

Kommissionen har för närvarande, i enlighet med fördragets artikel 95 (f.d. artikel 100a), inga planer på ny gemenskapslagstiftning som rör prissättningen och ersättningsnivåerna för läkemedel. Däremot planerar kommissionen att ta fram en rapport om hur rådets direktiv 89/105/EEG genomförts och detta kan eventuellt mynna ut i slutsatser som medför en förbättring av hur direktivet tillämpas. I samband med detta har G-10, ett forum för läkemedelsindustrins representanter, patienter, nationella sjukförsäkringssystem, medlemsstaternas regeringar samt kommissionsledamöterna med ansvar för hälsa och konsumentskydd och näringsliv, redan påpekat att det finns ett behov av att förbättra det sätt på vilket nationella system för prissättning och ersättningsnivåer för läkemedel fungerar för att säkerställa större enhetlighet och en snabbare marknadsföring av läkemedel.

För att kunna tillämpa EG-fördragets artikel 82 (f.d. artikel 86 missbruk av en dominerande ställning) är det nödvändigt att analysera en rad faktorer. Först skall marknaden för var och en av de berörda produkterna definieras enligt de principer som är fastställda i de europeiska domstolarnas rättspraxis och i kommissionens antitrust-politik. Därefter måste det bedömas huruvida Pfizer är dominerande på de(n) relevanta marknaden(-erna). Endast om så är fallet kan kommissionen undersöka om det föreligger missbruk. Kommissionen kan inte med ledning av den information som getts uttala sig om dessa frågor, inte ens preliminärt.

(1) EGT L 40, 11.2.1989.