SKRIFTLIG FRÅGA P-0642/02

från Giovanni Pittella (PSE) till kommissionen

(28 februari 2002)

Ämne: Australiens inställning till rätten till asyl

Förutsättningarna för frågan är följande: att Australiens hårda inställning till rätten till asyl åter står i centrum för internationell uppmärksamhet, att denna inställning innebär ett krav på internering och kvarhållande för samtliga illegala invandrare, inbegripet för familjer med barn och minderåriga utan familj, att den australiska regeringen fortsätter att visa föga intresse för detta problem, trots de första protestdemonstrationer som kräver att interneringslägren skall stängas, att denna politik mot en missgynnad kategori personer inte tar hänsyn till internationella åligganden i fråga om asyl och skydd av minderåriga.

Med hänsyn till detta ombeds kommissionen uppge vad den anser om det ovanstående och att ange vilka åtgärder den avser att vidta för att få till stånd en positiv lösning av detta besvärliga problem som drabbar ett land som alltid har bestått av invandrare och alltid tagit emot invandring och som förefaller att ha förlorat all känsla för den egna historien?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(26 mars 2002)

Australien är av tradition ett invandringsland. Landet är part i 1951 års Genèvekonvention angående flyktingars rättsliga ställning och 1967 års protokoll till denna. Australien har också infört en särskild möjlighet att ta emot flyktingar genom ett vidarebosättningsprogram som gör det möjligt för flyktingar som har kommit till ett första asylland att resa in i Australien på ett ordnat och lagligt vis för att få skydd och bosätta sig lagligt. Precis som EU:s medlemsstater står Australien inför nya asylfenomen sedan några år tillbaka. Det bör noteras att sedan 1945 mer än en halv miljon människor har anlänt till Australien inom ramen för landets flyktingmottagning och humanitära insatser och att Australien 20002001 utfärdade nästan 14 000 viseringar på humanitära grunder, varav 8 000 utfärdades utanför landet.

Kommissionen är medveten om att förvar av asylsökande är en kontroversiell fråga både i Australien och Europa. Artikel 31 i Genèvekonventionen reglerar frågan om flyktingar som reser in och uppehåller sig olovligen i en fördragsslutande part. Mot bakgrund av det globala samrådet en multilateral insats som inleddes av världssamfundet 2000 under överinseende av FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) i syfte att förbättra det internationella skyddet och i synnerhet tillämpningen av artikel 31 i Genèvekonventionen erkändes det att genomförandet av artikel 31 och frågan om förvar av asylsökande kräver särskild uppmärksamhet. Australien deltar aktivt i det globala samrådet.

Under det pågående arbetet med att införa ett gemensamt europeiskt asylsystem har kommissionen, med europeiska traditioner och slutsatserna från Tammerfors som ledstjärna, infört normer för förvar av asylsökande i förslagen till direktiv om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus(1) och om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna(2), som är under beredning. Normerna bygger på flera principer. Asylsökande får inte tas i förvar endast av det skälet att de är asylsökande eller rest in olovligen. Det kan emellertid finnas omständigheter under asylförfarandet som motiverar att deras rörelsefrihet begränsas under en viss tid. Sådana begränsningar får användas bara om och under så lång tid som det är strängt nödvändigt. Behovet av att kvarhålla personer måste omprövas regelbundet, och den särskilda situationen för underåriga skall beaktas. Förvaret skall ske under människovärdiga förhållanden och grundläggande rättigheter måste respekteras.

Kommissionen kommer att fortsätta att stödja multilaterala samråd om dessa komplicerade frågeställningar, utbyte av lämpliga rutiner och UNHCR:s samarbete med berörda stater när frågor om tillämpningen av Genèvekonventionen uppkommer. Kommissionen och Australien kommer att ha möjlighet att diskutera asyl- och migrationsfrågor under de närmaste veckorna.

(1) EGT C 62 E, 27.2.2001.

(2) EGT C 213 E, 31.7.2001.