ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0631/03

från Antonios Trakatellis (PPE-DE) till kommissionen

(4 mars 2003)

Ämne: Organisationen för yrkesutbildning i Grekland (OEEK) och hur den fungerar

Sedan början av 1990-talet verkar organisationen OEEK i Grekland. Dess uppgift är att inrätta statliga yrkesutbildningsinstitut (IEK) och att övervaka motsvarande privata institut.

Den här institutionen uppvisar ett mycket stort ekonomiskt underskott, konstaterat vid en kontroll som har utförts enligt ekonomiministeriets beslut. Kontrollen slutfördes i april 2002 av ekonomiministeriets tjänstemän (Evstathia Gravia, Georgios Boutos, Georgios Lanis och Irini Papadopoulou). Underskottet växer hela tiden, trots att medlen kommer från Europeiska unionen.

Jag vill med anledning av det här fråga kommissionen om följande:

1. Har kommissionen erhållit en kopia på hur förvaltningskontrollen utfördes och känner den till det underskott som uppenbarades?

2. Vilka sanktioner har vidtagits gentemot de ansvariga för oegentligheterna inom organisationen?

3. Känner kommissionen till underskottets exakta belopp samt orsakerna till att det uppstått?

4. Har kommissionen informerats om hur väl eller illa den här organisationen fungerar, med tanke på att den erhåller samfinansiering ur kommissionens egna medel?

5. Vilka åtgärder ämnar den vidta med anledning av den dåliga förvaltningen och de olagligheter som man konstaterat att organisationens ledning, som ständigt byts ut, gjort sig skyldig till?

6. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta med anledning av de olagliga förfarandena och de direkta tilldelningar av kontrakt som skapat det ekonomiska underskottet, för att se till att gemenskapsmedlen utnyttjas på bättre sätt?

7. Är kommissionen nöjd med det sätt på vilket yrkesutbildningen fungerar och utvecklas i Grekland?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(8 april 2003)

Parlamentsledamoten tog upp flera frågor som gäller den grekiska organisation (OEEK) som ansvarar för yrkesutbildning, som har beviljats stöd genom både den tidigare och den pågående ramen för gemenskapsstöd för Grekland.

Kommissionen har inte underrättats om slutsatserna av den verksamhetsrevision som utfördes av finansministeriet i april 2002.

Eftersom OEEK är en av Europeiska socialfondens viktigaste bidragsmottagare i Grekland är kommissionen mycket intresserad av att se till att denna organisation utnyttjar gemenskapsbidragen effektivt. Kommissionen kommer att ställa frågan om läget i OEEK till de behöriga myndigheterna för gemenskapsstöd och kommer att kontrollera om den nationella revisionsinstansen borde ha sänt några granskningsrapporter, såsom den som parlamentsledamoten nämner, till kommissionen.

Enligt bestämmelserna för ramen för gemenskapsstöd (CSF3, 20002006) kan yrkesutbildning som erbjuds av OEEK och offentliga centra för yrkesutbildning få medfinansiering från Europeiska socialfonden fram till halva programperioden. I halvtidsöversynen ingår en studie av hur den privata sektorn deltar i finansieringen av yrkesutbildning i Grekland. I samband med halvtidsöversynen kommer man därför att utnyttja möjligheten att även omstrukturera sektorn för yrkesinriktad utbildning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0603/03

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(3 mars 2003)

Ämne: Upphandling av tågtrafik i Danmark

Vid upphandlingen av tågtrafiken på en rad sträckor i mellersta och västra Jylland i Danmark var det den tidigare operatören DSB som lade det lägsta budet. Danmarks trafikminister underkände dock DSB:s bud. Upphandlingen vanns istället av Arriva, som hade lagt det näst lägsta budet.

Att DSB underkändes som lägsta anbudsgivare har blivit mycket debatterat i Danmark och Arrivas bristande förmåga att uppfylla det avtal som ingåtts har satt ny fart på denna debatt.

Jag ber därför kommissionen klarlägga huruvida den danska staten handlade i överensstämmelse med gällande gemenskapslagstiftning då den i samband med upphandlingen underkände budet från DSB och istället ingick avtal med Arriva om drift av tågtrafiken på mellersta och västra Jyllands järnvägssträckor.

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 april 2003)

Avtalet mellan den danska regeringen och Arriva omfattas av rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster(1) (nedan kallat direktivet). Järnvägstransporttjänster, som avtalet gäller, faller under bilaga I B till direktivet, vilket i enlighet med artikel 9 i direktivet innebär att järnvägstransporttjänster inte omfattas av alla detaljbestämmelser i direktivet.

Enligt artikel 37 i direktivet ska den upphandlande myndigheten, innan den förkastar onormalt låga anbud, kräva en skriftlig förklaring för de delar av anbuden den anser vara betydelsefulla i sammanhanget och kontrollera dessa delar med hänsyn till de förklaringar som inkommit. Denna bestämmelse gäller inte de tjänster som förtecknas i bilaga I B till direktivet.

Men EG-fördraget och dess allmänna principer gäller som sådana också för tjänster som inte omfattas av direktivets detaljbestämmelser. Därför bör det göras en bedömning av om den danska regeringen vid upphandlingen respekterade principen om icke-diskriminering, som innebär att alla anbud ska behandlas lika.

För närvarande förfogar kommissionen inte över någon information som gör att den kan bedöma huruvida den danska regeringen tillämpat gemenskapreglerna på ett felaktigt sätt. Den har därför för avsikt att undersöka frågan närmare.

(1) EGT L 209, 24.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0852/03

från Christos Folias (PPE-DE) till kommissionen

(20 mars 2003)

Ämne: Offentliga avtal

Genom artikel 7.2 i den grekiska lagen 2955/2001 tillåts tillhandahållande av substanser utan att det årliga behovet har beräknats och utan att avtal ingåtts. Den föreskriver inte något förfarande för att säkerställa att substansen är den lämpligaste för patienten och den tillåter att ett högsta bindande pris fastställs och begränsar på detta sätt konkurrensen. På ett liknande sätt grundar sig ministerbeslut DG6A/GP/737/54/24-7-7-02/Officiella tidningen 984/31/7-02, som genomför denna lag, inte på några tekniska specifikationer när det gäller produkter som ingen jämförelse kan göras emellan. Den indikerar även att stora produktkategorier inte kan jämföras med varandra och stöder sig då på principen att alla tillverkare per definition producerar substanser som inte kan jämföras med produkter som framställs av en annan tillverkare. Den innehåller heller inga begränsningar av de kvantiteter som tillhandahålls av offentliga leverantörer, utan dessa tillåts verka utan kontrakt och utan att fastställa några årliga behov när det gäller exakt innehåll eller kvantitet.

Är den grekiska lagen 2955/2001 och ministerbeslutet som genomför denna lag, i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen på detta område, och i synnerhet med direktiv 93/36/EEG(1)? Om så inte är fallet, vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att se till att Grekland följer detta direktiv till fullo och när tänker den vidta dessa åtgärder?

(1) EGT L 199, 9.8.1993, s. 1.

Svar avgivet av Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(15 april 2003)

Kommissionen skall anskaffa den grekiska lagen i fråga (nr 2955/2001) samt ministerbeslutet om dess genomförande (DY6a/GP/73754/24-7-02/FEK 984/31-7-02) för att undersöka deras överensstämmelse med bestämmelserna i direktiv 93/36/EEG(1) (offentlig upphandling av varor).

För att underlätta denna undersökning ber kommissionen parlamentsledamoten att lämna den alla de dithörande upplysningar i denna fråga som han innehar.

(1) Rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 199, 9.8.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0914/03 från Claude Moraes (PSE) till kommissionen. Europeiska rådet i Sevilla.



Europeiska unionens officiella tidning nr 192 E , 14/08/2003 s. 0222 - 0223



SKRIFTLIG FRÅGA E-0914/03 från Claude Moraes (PSE) till kommissionen (24 mars 2003) Ämne: Europeiska rådet i Sevilla Vilka framsteg har gjorts för att genomföra slutsatserna avseende rättsliga och inrikes frågor från Europeiska rådet i Sevilla? Vilka specifika framsteg har gjorts när det gäller planerna på att kommissionen och rådet skulle undersöka närmare om arbetet för att inrätta en gemensam europeisk gränsövervakningspersonal kunde fortsätta? Svar avgivet på kommissionens vägnar av António Vitorino (5 maj 2003) Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på hans muntliga fråga nr H-0193/03 ställd under frågetiden vid parlamentets möte i april 2003(1). (1) Skriftligt svar av den 8.4.2003.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0333/03

från Luigi Cocilovo (PPE-DE) till kommissionen

(10 februari 2003)

Ämne: Slutandet av ett associeringsavtal mellan Europeiska unionen och Furstendömet Monaco.

Unionsmedborgare som bor i Italien, men som arbetar i Monaco, befinner sig i en mycket komplicerad situation på grund av den konvention om social trygghet som gäller mellan de båda länderna.

Problemen orsakas egentligen av att det inte finns någon överenskommelse mellan EU och Monaco om social trygghet, och att man på grund av detta inte kan tillämpa gemenskapernas samordningsnormer, vilka stadgas i förordning (EEG) nr 1408/71(1).

Avser kommissionen föreslå ingåendet av ett associeringsavtal mellan Europeiska unionen och Monaco, som inbegriper överenskommelser om fri rörlighet för människor samt social trygghet, så att gemenskapernas samordningsnormer kan tillämpas för unionsmedborgare i Monaco?

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(14 mars 2003)

Furstendömet Monaco är ett tredje land, utanför Europeiska unionen, men omfattas ändå av gemenskapspolitiken på flera områden på grund av dess särskilda förhållande till Frankrike. Monaco ingår exempelvis i Europeiska gemenskapens tullunion och har rätt att framställa euromynt och eurosedlar.

Det bör noteras att varje medlemsstat kan sluta ett bilateralt socialförsäkringsavtal med ett tredje land. Italien har valt att sluta ett allmänt socialförsäkringsavtal med Monaco.

Kommissionen är dock medveten om att den nuvarande situationen skapar alltfler problem inte bara för EU-medborgare som arbetar i landet, utan även till exempel för turister som behöver akutvård.

Därför undersöker kommissionen nu möjligheten att stärka förbindelserna mellan EU och Monaco inom en rättslig ram som är särskilt anpassad till frågor av gemensamt intresse.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0056/03

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(22 januari 2003)

Ämne: Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken och den rättsliga situationen för Portugals och Spaniens flottor

Den långa övergångsperiod som beviljades i samband med Portugals och Spaniens anslutning till EG är nu till ända. Hur tänker man inom den av rådet beslutade reformen av den gemensamma fiskeripolitiken ge Portugals och Spaniens flottor samma rättigheter i fråga om fiske och fångstmängder som övriga EU-medlemsstaters flottor? Hur tänker man se till att de båda länderna, som ju var en del av unionen då den gemensamma fiskeripolitiken inrättades, får identiska rättigheter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(25 februari 2003)

Enligt artikel 211 i EG-fördraget är det kommissionen som är den institution som ansvarar för att gemenskapens lagstiftning följs. Fördraget och de generella principerna i gemenskapsrätten skall efterlevas. En av dessa principer är lika behandling för alla, som grundar sig på principen om ickediskriminering, särskilt i fråga om nationalitet, som i sin tur är en följd av bestämmelserna i fördragen (se t.ex. artikel 6 i EU-fördraget och artiklarna 12 och 13 i EG-fördraget).

Dessutom bör det påpekas att man i EG-domstolens tillämpning av bestämmelserna i fördraget utgår från att dessa är ett uttryck för den generella principen om lika behandling, och detta är en grundläggande princip i gemenskapens rättsordning(1).

Det är uppenbart att kommissionen måste se till att dessa principer följs, särskilt när den utövar sin initiativrätt. Inom den gemensamma fiskeripolitiken har vi nyligen haft ett exempel som rör upprättandet av en rättslig ram som gör det möjligt att bedriva fiske på samma villkor, nämligen förslaget till rådets förordning om förvaltning av fiskeansträngningen beträffande vissa fiskezoner och fiskeresurser i gemenskapen och om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93(2). Syftet med den förordningen är att garantera samma villkor för alla och att eliminera varje form av diskriminering mellan medlemsstater på grund av nationalitet.

(1) Se dels EG-domstolens dom av den 19 oktober 1977, gemensamma målen 124/76 och 20/77, rättsfallssamlingen 1977, s. 1795, dels domen av den 12 juli 1984, mål 237/83, rättsfallssamlingen 1983, s. 3153.

(2) KOM(2002) 739 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0493/03

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(21 februari 2003)

Ämne: Konsumentkreditdirektivet och kampen mot ekonomisk brottslighet

Det finns risk för att konsumentkreditdirektivet i sin nuvarande form förhindrar gemensamt utnyttjande av uppgifter för att identifiera kunder och förhindra bedrägerier och penningtvätt. Direktivet kommer att ha följande negativa effekter:

- Det sätts stopp för system för gemensamt utnyttjande av uppgifter för att förhindra bedrägerier som t.ex. CIFAS och HUNTER, vilka hjälper byggföretag att förhindra bedrägerier med förskottsbetalningar av amorteringslån på ca 125 miljoner GBP per år. Detta skulle leda till att företagen kan utnyttjas.

- Genom att låna ut pengar till bedragare har byggföretag mer osäkra fordringar och måste oundvikligen föra över kostnaden för detta på ärliga kunder.

- Om byggföretag inte kan förhindra penningtvätt genom identifiering av checkar via gemensamt utnyttjande av uppgifter äventyras deras möjlighet att uppfylla förordningarna från 1993 om penningtvätt och finansinspektionbestämmelserna från 2001.

Hur planerar kommissionen att beakta dessa faktorer?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(25 mars 2003)

I förslaget till ett nytt direktiv om konsumentkrediter(1) fastställs bestämmelser om information som samlats in av kreditgivare och förmedlare från konsumenter, personer som ställer säkerheter eller tredje man i samband med slutandet och handläggningen av kredit- säkerhetsavtal som omfattas av direktivet. Dessa bestämmelser innebär att hanteringen av den erhållna informationen måste begränsas till syftet att bedöma konsumentens eller borgensmannens ekonomiska situation och återbetalningsförmåga.

Huvudpunkten i förslaget till direktiv är kreditgivarens (förmedlarens)/låntagarens relation och syftet med restriktionerna är att undvika irrelevanta frågor när det gäller ras, ålder, kön etc. eller otillbörlig användning av de insamlade uppgifterna.

Identifikation av kunder eller förebyggande av bedrägeri, penningtvätt och annan kriminell verksamhet bör inte påverkas av bestämmelserna i förslaget som för närvarande diskuteras i parlamentet och rådet.

Detta förslag bör inte påverka den rättsliga situationen för annan tredje man än kreditgivaren eller förmedlaren, t.ex. Cifas och Hunter, så länge de agerar i enlighet med gällande EU-lagstiftning och nationell lagstiftning som följder av den.

(1) EGT C 331 E, 31.12.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0389/03

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(13 februari 2003)

Ämne: Åtgärdsprogram mot narkotikamissbruk i Grekland

Europeiska unionens strategimål för narkotikapolitiken är att minska narkotikaanvändningen och narkotikamissbruket, i synnerhet bland unga, och att avsevärt öka antalet framgångsrikt behandlade missbrukare. Enligt rapporten för år 2000 från Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk uppvisar Grekland en konstant ökning av antalet plötsliga dödsfall, samtidigt som vårdplatserna är färre än antalet personer som söker behandling. Det är betecknande att de statliga psykiatriska klinikerna inte har tillräckligt med platser till narkotikamissbrukare som är under avvänjning.

Med tanke på att EU dels har konkreta mål, dels ett program och ett tidsschema för åtgärder i kampen mot narkotikamissbruk undrar jag följande: Har Grekland lagt fram ett program och ett tidsschema för åtgärder och hur ställer sig kommissionen till dessa? Vilka åtgärder finansieras av EU?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(19 mars 2003)

Enligt årsrapporten för 2002 från Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN) antog det grekiska ministerrådet ett antal beslut i juni 2001 som gällde en samlad, enhetlig och samordnad narkotikapolitik. Enligt rapporten åtog sig regeringen att lägga fram en femårig nationell handlingsplan mot narkotika med särskilda mål. Ytterligare utbyggnad av behandlingsmöjligheterna för narkotikamissbrukare ingår i denna politik.

Grekland har också deltagit i halvtidsutvärderingen av EU:s handlingsplan för narkotikabekämpning 20002004 genom att till kommissionen lämna uppgifter om genomförandet av de mål som sattes upp för medlemsstaterna i EU:s handlingsplan. Den slutliga utvärderingen av denna handlingsplan kommer att äga rum under 2004.

Grekland har deltagit i många av gemenskapens åtgärdsprogram mot narkotika och narkotikamissbruk under perioden 19962002, men de projekt som erhållit stöd under detta program syftar till förebyggande snarare än till behandling. Medlemsstaternas system för behandling av narkotikamissbrukare faller inte inom unionens behörighet utan åligger medlemsstaterna. Stöd till integrationen av f.d. narkotikamissbrukare på arbetsmarknaden, t.ex. genom utbildning, kan ha beviljats genom olika program utan den särskilda inriktningen mot narkotika.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0427/03

från Jean Lambert (Verts/ALE) till kommissionen

(18 februari 2003)

Ämne: Pensionsrättigheter

Jag har nyligen blivit uppmärksammad på att om pensionärer i Förenade kungariket är intagna på sjukhus i mer än sex veckor, görs det för varje vecka som överstiger denna period ett proportionellt avdrag från pensionen som utbetalas till dem. Till följd av press som utövats av olika grupper kommer perioden att förlängas till elva veckor i oktober 2003.

Detta medför problem för många pensionärer eftersom deras sjukhusvistelse inte nödvändigtvis minskar deras månatliga utgifter (t.ex. hyreskostnader).

Pensioner utgör en ersättning inom ramen för socialförsäkringen och är således en procentuell ersättning på grundval av löner som utbetalats under ett flertal år. Pensionerna utgör följaktligen ingen social förmån som beviljas enligt behov och således finns det ingen orsak att minska pensionsutbetalningarna under sjukhusvistelsen.

Är kommissionen ense om att pensioner utgör en rättighet på grundval av betalningar som gjorts till socialförsäkringssystemet och således inte är en social förmån?

Är kommissionen ense om att ett avbrott i pensionsutbetalningen under en sjukhusvistelse bestraffar pensionärer som befinner sig i en sådan situation och kan därför anses vara diskriminerande?

Vad anser kommissionen om praxisen i Förenade kungariket?

Är kommissionen medveten om förekomsten av motsvarande bestämmelser i de övriga medlemsstaterna?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(24 mars 2003)

I de flesta medlemsstater är sambandet mellan avgiftsfinansierade förmåner och den totala summan av bidrag inte helt försäkringstekniskt och det finns vissa moment av solidaritet i de avgiftsbaserade socialförsäkringssystem. Dessa delar av solidaritet kan finnas både när det gäller bidrag (t.ex. ingen övre gräns för bidrag även om det finns ett tak för de inkomstrelaterade förmånerna) och när det gäller förmåner (t.ex. beaktande av individuella behov). Den statliga grundpensionen i Förenade kungariket är en fast pensionsförmån som finansieras genom inkomstrelaterade bidrag. Ett tillägg betalas ut för pensionstagare med försörjningsplikt. Både den statliga grundpensionen och tillägget i händelse av försörjningsplikt kan minskas i händelse av sjukhusvistelse.

Medlemsstaterna kan fritt fastställa vilka socialförsäkringsförmåner som ska finnas och på vilka villkor (med förbehåll för vissa antidiskrimineringskrav som fastställs i EG-lagstiftningen). Kommissionen anser inte att minskningen av den statliga grundpensionen i händelse av sjukhusvistelse strider mot EG-lagstiftningen. Dessutom motsvarar det belopp som dras från den statliga grundpensionen den dygnsavgift som patienter i olika medlemsstater får betala som ett bidrag till kostnaden för sjukhusvistelsen.

För detaljer om sådana avgifter skulle kommissionen vilja hänvisa parlamentsledamoten till följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/employment_social/missoc/2002/index_en.htm (Tabell II Hälso- och sjukvård: Förmåner 2.2. Sjukhusvård: Patientavgift).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0134/03

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(28 januari 2003)

Ämne: Internationellt fiskeavtal EUAngola och utvecklingssamarbete

Skulle kommissionen mot bakgrund av gällande internationella fiskeavtal EU-Angola kunna uppge följande:

1. Hur stort är det belopp som EU anslår till utveckling av Angolas fiskesektor?

2. Hur mycket betalar EU i ekonomisk ersättning för de fiskerättigheter som erhållits för gemenskapsflottan?

3. Hur mycket behöver gemenskapens fartygsägare betala i avgift för fiskelicenser och fiskerättigheter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 mars 2003)

1. I artikel 3 i det nu gällande protokollet till fiskeavtalet mellan gemenskapen och Republiken Angola(1) fastställs den ekonomiska ersättningen till 15 500 000 euro per år. Av det beloppet anges i protokollet att 5 525 000 euro/år avser de åtgärder till stöd för Angolas fiskesektor som avses i artikel 4 i det protokollet.

2. Det ekonomiska bidraget på 15 500 000 euro per år representerar det belopp som betalas i utbyte mot de fiskemöjligheter som ställs till förfogande för gemenskapsflottan.

3. De belopp som betalas av fartygsägarna fastställs i bilaga A till protokollet. Licensavgiften för räktrålare uppgår till 52 euro per månad per bruttoregisterton och för bottentrålare uppgår samma avgift till 220 euro per år per BRT. Avgiften för halvårslicenser skall vara 3 % högre och avgiften för kvartalslicenser 5 % högre. Licensavgiften för fartyg för pelagiskt fiske är 3 euro per månad per BRT. För notfartyg för tonfiskfiske och fartyg med flytrev uppgår licensavgifterna till 25 euro per ton som fångats i Angolas vatten. Licenserna utfärdas sedan förskottsbetalning erlagts med 4 500 euro för notfartyg för tonfiskfiske med frysanläggning och med 2 500 euro för fartyg med flytrev. Förskottsbeloppen dras av från det totala belopp som skall betalas på grundval av de fångster som det aktuella fartyget gjort under föregående år, men om det belopp som skall betalas är mindre än förskottet kan mellanskillnaden inte återkrävas.

(1) EGT L 351, 28.12.2002.
1.

Kommissionen känner till uppskattningar gjorda av de ryska myndigheterna enligt vilka det totala antalet resande med tåg mellan Kaliningradregionen och övriga Ryssland under år 2001 uppgick till 960 000, och antalet resande med bil till 620 000. I fråga om flygresor har kommissionen inte tillgång till rysk statistik. Kommissionen konstaterar dock att man bör förhålla sig kritisk till alla statistiska uppgifter så länge som ett transiteringssystem för ryska medborgare saknas. I synnerhet är det oklart huruvida de olika siffror som publicerats uteslutande syftar på direkt transitering från Kaliningrad till resten av Ryssland eller om de även inkluderar småskalig gränstrafik eller resor till eller från Vitryssland. De litauiska myndigheternas uppskattning av t.ex. antalet transiteringar av ryska medborgare med alla typer av landtransport via Litauen till Kaliningradregionen under år 2001 var betydligt lägre: 500 000-600 000 resor.