SKRIFTLIG FRÅGA E-3517/00

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(13 november 2000)

Ämne: Inntrepreneurs Beer Tie

Ett antal pubar i Förenade kungariket har ett hyreskontrakt på tjugo år med Inntrepreneur, vilket tvingar pubinnehavarna att köpa sitt öl från en leverantör som utses av Inntrepreneur (förfarandet är känt under namnet Beer Tie). Giltigheten i Inntrepreneurs Beer Tie har varit föremål för ett stort antal klagomål som framförts till kommissionen av pubinnehavare och grupper av pubinnehavare som ansåg att Beer Tie stod i strid med unionens konkurrensregler enligt artikel 81 (tidigare artikel 85) i det konsoliderade fördraget. I november 1997 tillbakavisade kommissionen Inntrepreneurs ansökan om ett enskilt undantag vad beträffar Beer Tie med motiveringen att det ansågs oskäligt. Europeiska kommissionen beslutade att inte offentliggöra ett formellt beslut i detta syfte och motiverade detta med att det inte var nödvändigt eftersom Inntrepreneur hade dragit tillbaka sin ansökan om undantag och pubinnehavarna, som lidit skada till följd av att de påtvingats detta olagliga kontrakt för ölleveranser, skulle kunna få adekvat gottgörelse i nationella domstolar.

Hundratals av Inntrepreneurs pubinnehavare har gått till engelska domstolar med sina krav. Deras ersättningskrav, till följd av tillfogad skada genom det påtvingade Beer Tie i det förgångna, har av appellationsdomstolen hänskjutits till EG-domstolen i testfallet Crehan mot Courage. De har emellertid förhindrats att driva två andra viktiga aspekter av sina krav vidare genom ett beslut av det engelska överhuset av den 16 juli 1999 att vägra överklagan i två fall Inntrepreneur mot Langton och Passmore mot Morland. I Langtonfallet sökte pubinnehavaren få ett domstolsutslag (bland annat) som fastslog att principen om faktisk gottgörelse under EU:s lagstiftning berättigade en innehavare att kvitta krav på hyresskulder mot krav på hyresvärden. I Passmorefallet sökte innehavaren få ett utslag om tolkningen av artikel 81.2 i vilken föreskrivs att avtal eller beslut som är förbjudna enligt denna artikel är ogiltiga. I det fallet argumenterade hyresvärden att ogiltiga betydde ogiltiga enbart så länge som de ekonomiska omständigheterna som gav upphov till överträdelsen av artikel 81 fortfarande förelåg, medan hyresgästen menade att den klara och tydliga innebörden av ogiltiga var att restriktionen var ogiltig och aldrig kunde återuppstå, oavsett om omständigheterna förändrades. Är kommissionen medveten om de rättsliga skäl som anförts av det engelska överhuset för att inte hänskjuta ärendena, och kommer kommissionen att föreslå att den själv hänskjuter fallen?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(10 januari 2001)

I de mål som parlamentsledamoten talar om begärde brittiska överhuset inget förhandsavgörande från EG-domstolen enligt artikel 234 (tidigare artikel 177) i EG-fördraget, eftersom överhuset vägrade prövningstillstånd för överklagande av Court of Appeals dom. Överhuset prövade därför aldrig målet. Enligt engelsk rätt behöver överhusets Appeal Committee inte motivera sina beslut om att bevilja eller vägra prövningstillstånd. Därför vet kommissionen inte varför överhuset vägrade att pröva överklagandet och frågan om förhandsavgörande, om ett sådant avgörande yrkats i överklagandeinlagan.

Kommissionen saknar befogenhet att hänskjuta ett mål till EG-domstolen för förhandsavgörande. Enligt artikel 234 i EG-fördraget kan endast en domstol i en medlemsstat göra en sådan begäran.

Det enda kommissionen kan göra är att undersöka saken och eventuellt inleda ett överträdelseförfarande mot Förenade kungariket enligt artikel 226 (tidigare artikel 169) i EG-fördraget. I sitt svar på skriftliga frågan P-1191/00 från Timothy Kirkhope(1) angav kommissionen att den faktiskt håller på att utreda ärendet.

Slutligen skall det nämnas att en rad frågor har hänskjutits till EG-domstolen av Hovrätten för Västra Sverige i mål C-99/00.(2) De gäller huruvida systemet med prövningstillstånd till Högsta domstolen är förenligt med artikel 234 i EG-fördraget.

(1) EGT C 53 E, 20.2.2001, s. 96.

(2) EGT C 149, 27.5.2000.