SKRIFTLIG FRÅGA E-3396/01

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(12 december 2001)

Ämne: Minderåriga och vuxna i EU

Kommissionsledamot Vitorino har fullständigt undvikit att svara på min fråga E-2821/01(1) och förklarade skriftligen (den 20 november 2001) att definieringen av begreppen minderårig och vuxen är en behörighet som uteslutande tillkommer myndigheterna i medlemsstaterna och inte är en fråga för gemenskapen.

Denna hållning är markerande för kommissionen och kommissionsledamoten i fråga men ger också anledning att ifrågasätta varför EU och vid olika tillfällen kommissionsledamöterna med ansvar för socialpolitik eller inre angelägenheter å ena sidan med sådan frenesi fördömer barnarbete i utvecklingsländer, samtidigt som de å andra sidan visar total likgiltighet och ointresse när det blir tal om att definiera begreppen minderårig och vuxen inom Europeiska unionen. Det är också värt att påpeka att kommissionen utan att bry sig om den förvirring som uppstår och den otillförlitlighet beträffande statistiska uppgifter som följer av detta själv använder dessa begrepp i offentliga dokument som den presenterar och i de sysselsättningsindikatorer som den offentliggör.

I min fråga efterlyste jag detaljerade upplysningar om hur man i var och en av EU:s medlemsstater definierar begreppen minderårig och vuxen och undrade om kommissionen inte har för avsikt att föreslå en harmonisering, så att en gemensam åldersgräns skulle kunna införas i hela unionen.

Jag upprepar mina frågor i hopp om att inte nödgas ta upp frågan ytterligare en gång i Europaparlamentets kammare. Har kommissionen uppgifter om hur begreppen minderårig och vuxen definieras i medlemsstaterna? Vilka åldersgränser gäller i var och en av medlemsstaterna? Varför vill komissionen inte föreslå en harmonisering av åldesgränserna? Anser kommissionen att det är rätt att varje medlemsstat har olika åldersgränser och vilka konsekvenser anser kommissionen att detta har med tanke på den tillförlitlighet vad gäller statistiska uppgifter som ju kommissionen själv så ofta åberopar?

(1) EGT C 93 E, 18.4.2002, s. 201.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(7 mars 2002)

Kommissionen bekräftar återigen att gemenskapen saknar behörighet att harmonisera myndighetsåldern inom EU, vilket kommissionens ordförande angav i sitt svar på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-2821/01(1).

Det är dock riktigt att kommissionen i vissa av sina förslag hänvisar till myndighetsålder såsom denna definieras av medlemsstaterna eller till personer i en viss åldersgrupp. Så är till exempel fallet med rådets direktiv 2001/55/EG av den 20 juli 2001 om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta(2) (där det talas om personer under 18 år), med förslaget till rådets rambeslut om åtgärder för att bekämpa sexuell exploatering av barn och barnpornografi(3) och med rådets rambeslut 2001/220/RIF av den 15 mars 2001 om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden(4) (där det sägs att särskilt utsatta personer, till exempel barn som har fallit offer för människohandel, skall få extra skydd mot eventuella negativa följder av att vittna offentligt samt förmån av särskild behandling).

Det bör dock understrykas att begreppen myndig och underårig har olika betydelse i olika situationer och att begreppet myndighetsålder inte alltid är det lämpligaste att använda inom vissa områden, där det kanske är lämpligare att tala om den ålder där en person kan ställas till civil- eller straffrättsligt ansvar.

Vad beträffar definitionen av myndighetsålder vill kommissionen erinra om att artikel 24 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna skyddar barnets rättigheter. Artikeln bygger på FN:s konvention om barnets rättigheter, undertecknad i New York den 20 november 1989 och ratificerad av samtliga medlemsstater. I artikel 1 i konventionen anges att [i] denna konvention avses med barn varje människa under 18 år, om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet.

Av detta följer att parterna i konventionen, däribland EU:s medlemsstater, får sänka myndighetsåldern under 18 år.

Parlamentsledamoten bör dock notera att FN:s konvention om barnets rättigheter inte gäller politiska rättigheter. Alltså får medlemsstaterna höja myndighetsåldern inom detta område. Vilken åldersgräns som skall gälla för rösträtt finns normalt angivet i ländernas konstitutioner.

De flesta medlemsstaterna har satt rösträttsåldern till 18, men ibland kan en högre åldersgräns vara föreskriven för vissa typer av val. Å andra sidan är rösträttsåldern ibland lägre än 18 år för lokalval.

Eftersom lagstiftningen om myndighetsålder ligger inom medlemsstaternas behörighetsområde och de således inte har någon skyldighet att informera kommissionen om sina regler på detta område, saknar kommissionen heltäckande uppgifter om definitionerna underårig och myndig i allmänhet eller med avseende på rösträtt.

Inom det straffrättsliga området är myndighetsåldern inte alltid den lämpligaste, utan det är lämpligare att tala om en åldersgräns för straffrättsligt ansvar. Denna varierar medlemsstaterna emellan; i somliga fall är den satt till 21 år. Under en viss ålder kan straffrättsligt ansvar vara helt uteslutet (för barn under en viss ålder fastställd av lagstiftningen i varje medlemsstat) eller kan det straffrättsliga ansvaret vara mildrat, också detta enligt respektive medlemsstats bestämmelser.

Brottslingens ålder kan till exempel inverka på de påföljder som kan ådömas (exempelvis tonvikt på utbildning hellre än bestraffning) eller på det förfarande som används (rättegång inom lyckta dörrar, särskilda domstolar etc.).

Slutligen vill kommissionen erinra om att begreppen myndig och underårig ursprungligen har uppstått i ett juridiskt sammanhang som saknar koppling till statistiska behov. I exempelvis sysselsättningssammanhang talar man inte om myndig och underårig. Gruppen befolkning i arbetsför ålder används för ekonomiska ändamål. För att se till att uppgifterna är jämförbara har man internationellt kommit överens om att gruppen omfattar åldrarna 15 till 74 år. Denna norm tillämpas av alla internationella organisationer (ILO, FN, Eurostat, OECD med flera) sedan många år tillbaka. I kommissionens förordning (EG) nr 1897/2000 av den 7 september 2000 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 577/98 om anordnande av statistiska urvalsundersökningar av arbetskraften i gemenskapen avseende den operationella definitionen av arbetslöshet(5) anges en åldersgräns (15 år) från vilken en person betraktas som arbetslös om han eller hon saknar arbete, aktivt söker arbete eller kan ta arbete.

Valet av åldersgränser har gjorts utifrån när den yrkesverksamma perioden i allmänhet kan börja i de flesta medlemsstater och när den enligt lag avslutas: 15 år motsvarar generellt sett skolpliktens upphörande och 74 år slutet på den yrkesverksamma perioden.

När man talar om barnarbete avser man barn i skolpliktig ålder som arbetar.

(1) EGT C 93 E, 18.4.2002, s. 201.

(2) EGT L 212, 7.8.2001.

(3) KOM(2000) 854 slutlig/2.

(4) EGT L 82, 22.3.2001.

(5) EGT L 228, 8.9.2000.