SKRIFTLIG FRÅGA E-3170/02

från Marie Isler Béguin (Verts/ALE) till kommissionen

(6 november 2002)

Ämne: EU:s kontroll på och övervakning av transporterna av kärnmaterial inom gemenskapens område

Eftersom olika medlemsstater av Europeiska unionen fortfarande har ett antal verksamma kärnkraftverk och upparbetningsanläggningar fortsätter transporterna av uran och radioaktivt avfall över unionens territorium, inom ett icke obetydligt antal medlemsstater. Detsamma blir följden av en rad industriavtal som ingåtts med tredje land som Japan eller Ryssland.

Dessa produkter är ytterst farliga och de har hela tiden fört med sig ett oavlåtligt och fruktansvärt hot i händelse av trafikolyckor eller brister i utrustningen och det hotet riktar sig mot ett oerhört vidsträckt område kring de sträckor som transporterna färdas utmed. När de som bor grannar med dessa transporter tillsammans med motståndare till kärnkraft och kärnvapen möter upp invid vissa av färdvägarna leder detta till motåtgärder från ordningsmakten och till att de blir avhysta från platsen och detta är det enda sätt som myndigheterna i somliga medlemsstater har att bemöta dessa yttringar av vaksamhet från medborgarnas sida.

Efter det som inträffade i Förenta staterna den 11 september 2001 finns det nu, enligt vad säkerhetsexperter och specialister på nukleära frågor har att säga, anledning att befara ett hot om hyperterrorism av helt annan dimension, i och med att dessa fall där nukleärt material med jämna mellanrum förs bort från de övervakade platser där det produceras, bearbetas och lagras, kan inbjuda till attentat från extremistorganisationers sida eller leda till att materialet faller i orätta händer.

Har kommissionen omedelbar och fullständig tillgång till alla tids- och färdplaner för sådana ytterst känsliga och farliga transporter och möjlighet att omedelbart och fullständigt övervaka dem?

Får kommissionen på villkor som medger fullständig insyn helt tillförlitliga uppgifter från medlemsstaterna om varifrån dessa transporter kommer eller vilka områden de färdas igenom?

Vilken marginal för bedömningar och vilken handlingsfrihet har Europeiska kommissionen i fråga om tidsplaner och rutter för dessa transporter av kärnmaterial? Det här materialet uppstår ju till följd av industrins verksamhet och naturligtvis kommer det an på de enskilda nationerna att fatta beslut som berör denna industri, men de riskmoment som transporterna medför berör dock gemenskapens hela område och även områden utanför gemenskapen.

Kan kommissionen svara för att dessa transporter är säkra mot alla former av angrepp eller olyckor och dessutom garantera att alla bestämmelser, medel och åtgärder, både av medicinsk och ekonomisk natur, kommer att finnas till reds för den händelse det skulle inträffa en katastrof av det slag man har skäl att befara inom området för den utvidgade gemenskapen?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(17 december 2002)

Kommissionen har ingen behörighet när det gäller genomförandet av transporter av radioaktivt material. Sådan verksamhet faller under medlemsstaternas behörighet, och dessa är skyldiga att se till att nationell och internationell lagstiftning om transporter av radioaktivt material efterlevs. Medlemsstaterna skall genom sina behöriga myndigheter se till att det vidtas lämpliga åtgärder i fråga om säkerhet vid transporter av radioaktivt material.

Däremot föreskrivs det inte i gemenskapslagstiftningen att medlemsstaterna eller transportföretagen skulle vara skyldiga att delge kommissionen tids- eller färdplaner för transporter av material ur kärnkraftscykeln eller annat radioaktivt material.

Medlemsstaterna är skyldiga att vid transporter av radioaktivt material eller andra former av nukleär eller icke-nukleär verksamhet garantera den högsta möjliga skyddsnivån mot angrepp som syftar till att störa denna verksamhet. I samarbete med medlemsstaterna inom ramen för den ständiga arbetsgruppen för en säker transport av radioaktivt material(1) och inom ramen för internationella diskussioner bidrar kommissionen till utvecklingen och förbättringen av lagstiftningen och av andra åtgärder som behövs för att minska de potentiella effekterna av eventuella olyckor som kan uppstå vid transporter av radioaktivt material.

(1) KOM(1998) 155 slutlig.