SKRIFTLIG FRÅGA E-0685/01

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(8 mars 2001)

Ämne: Den gemensamma fiskeripolitiken och illegalt fiske: bekvämlighetsflagg

En av de viktigaste frågorna just nu när det gäller fiske på öppet hav är den nödvändiga mekanismen för att tvinga länder som inte skrivit avtal med de internationella fiskeriorganisationerna, och som fiskar i vatten utanför kustländernas jurisdiktion, att anpassa sig till de regionala fiskeriorganisationernas bestämmelser för bevarande och rationellt utnyttjande av resurserna. Den bristfälliga utvecklingen av den internationella havsrätten underlättar för fartyg med bekvämlighetsflagg, eller till och med utan flagg, att fiska i internationella vatten utan något ansvar, och utan att respektera resurserna eller havsmiljön, och de undergräver därmed planerna för ett rationellt utnyttjande av fiskeresurserna och åtgärder för ett ansvarigt fiske, beslutade av regionala organisationer som NAFO, NEAFC och ICCAT. I den nuvarande utvecklingen av havsrätten, som respekterar medlemsstaternas suveränitet och knappt erkänner rätten till inblandning, sköter de internationella fiskeriorganisationernas avtalsparter problemet med tvångsåtgärder via indirekta påtryckningsmekanismer mot fartyg som inte uppfyller bestämmelser som antagits av organisationerna för resursförvaltning, i allmänhet genom åtgärder som försvårar saluföringen av fångsterna från dessa fartyg, som förbud mot omlastning och mot landning i avtalsparternas hamnar.

Kan kommissionen lämna uppgifter om denna typ av överträdelser (nationaliteter på fartyg som begår överträdelserna, antal fartyg, område där de fiskar, hamnar som används för omlastning etc.) och huruvida den genomför eller tänker genomföra en detaljerad studie av problemet?

Vilka lösningar föreslår Europeiska kommissionen på detta problem just nu?

Hur skall man kunna förhindra att det illegala fisket från fartyg med bekvämlighetsflagg får tillträde till EU:s marknad?

Analyserar ni de förslag Europeiska kommissionen redan har lagt fram för liknande problem, så som sjötransporter av kontaminerande ämnen under svart flagg?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(24 april 2001)

Kommissionen är medveten om problemet med bekvämlighetsflagg när det gäller bevarande och ansvarsfullt utnyttjade av fiskeresurserna.

Kommissionen anser likväl att både den internationella lagstiftningen och de regionala organisationerna utgör den lämpliga ramen för att reglera fisket. Avtalet om att främja fiskefartygens iakttagande av internationella bevarande- och förvaltningsåtgärder på det fria havet (som antogs av FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation i november 1993) är det mest effektiva

instrumentet för att få de nödvändiga uppgifterna om fartygen. En ratificering av New York-avtalet om bevarande och förvaltning av gränsöverskridande fiskbestånd och långvandrande fiskbestånd (som antogs i augusti 1995 och undertecknades i Förenta Nationerna 1995) skulle också bidra till att reglera verksamheten på det fria havet, och skulle innebära att de länder som inte är med i gemenskapen eller de regionala fiskeorganisationerna åläggs ett utökat internationellt samarbete. Därför önskar kommissionen framför allt se ovannämnda avtal ratificerade snarast möjligt, så att de kan tillämpas.

När det gäller parlamentsledamotens fråga om överträdelser kommer kommissionen, genom kommissionens förordning (EG) nr 2740/1999 av den 21 december 1999 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1447/1999 av den 24 juni 1999 om att upprätta en förteckning över sådana beteenden som utgör allvarliga överträdelser av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser(1), för första gången att motta uppgifter från medlemsstaterna. Kommissionen kommer sedan att för rådet, Europaparlamentet och rådgivande kommittén för fiske lägga fram en sammanfattning av de uppgifter som har inkommit från varje medlemsstat. När det gäller fartyg som inte kommer från gemenskapen har majoriteten av de regionala fiskeorganisationerna tillgång till tillämpningskommitté (jfr. Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbestånden i Atlanten (ICCAT), Interamerikanska kommissionen för tropisk tonfisk (IATTC), North-West Atlantic Fisheries Organisation (NAFO) och North-East Atlantic Fisheries Commission (NEAFC)).

På gemenskapsnivå har all lagstiftning, och i synnerhet rådets förordning (EEG) nr 2847/93 av den 12 oktober 1993 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken(2), till syfte att förstärka kontrollen av fiskeriverksamheten, från fångst till saluföring. I den internationella handlingsplanen mot olagligt, oreglerat och odeklarerat fiske, i vilken kommissionen och medlemsstaterna aktivt har deltagit, föreskrivs olika åtgärder för att förhindra olagligt fiske, exempelvis statlig kontroll av medborgarna, kontroll och övervakning av fisket fram till landningen, samt tillämpning av internationella marknadsåtgärder. I denna plan understryks framför allt det ansvar som åligger flaggstaten, liksom hamnstaten och den importerande medlemsstaten.

När det gäller det olagliga fiskets tillträde till gemenskapens marknad innebär den internationella handlingsplanen att man godkänner internationella och multilaterala åtgärder för att förhindra handel med fisk och fiskprodukter från olagligt fiske genom att uppmuntra att påföljder tillämpas. Dessutom har de regionala fiskeorganisationerna visat att import av olagligt fångad fisk till den europeiska marknaden kan förbjudas (jfr fallet med blåfenad tonfisk i ICCAT), liksom att det är möjligt att genomföra kontroll av fångsterna med hjälp av en fångstlicens (jfr Kommissionen för bevarande av marina levande tillgångar i Antarktis (CCAMLR), IATTC och ICCAT).

Kommissionen deltog i den gemensamma arbetsgrupp med FAO/Internationella sjöfartsorganisationen (OMI) som behandlade flaggstaternas kontroll av fartyg. I den gemensamma internationella handlingsplanen framkommer önskemål om att samarbetet mellan FAO och OMI skall vidareutvecklas, bland annat för att fastställa det konkreta sambandet mellan fiskefartyget och staten (artikel 91 i havsrättskonventionen).

(1) EGT L 328, 22.12.1999.

(2) EGT L 261, 20.10.1993.