SKRIFTLIG FRÅGA E-1347/02

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(13 maj 2002)

Ämne: Bestämmelser om social trygghet

Kan kommissionen klargöra vad som för närvarande gäller beträffande medlemsstaternas skyldigheter mot medborgare som flyttar till ett annat EU-land när det gäller fortsatt utbetalning av socialförsäkringsförmåner?

I min valkrets finns en person som har fått handikappbidrag och som önskar flytta till Belgien för att bo med sin partner. Det förefaller som om han har rätt att fortsätta få ersättning på grund av arbetsoförmåga, men inte handikappbidrag.

Kan kommissionen skapa klarhet i denna fråga?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(20 juni 2002)

Kommissionen bekräftar att medlemsstaterna inom ramen för den fria rörligheten för personer inom gemenskapen i princip måste utge socialförsäkringsförmåner som intjänats enligt deras lagstiftning till försäkrade som är bosatta på en annan medlemsstats territorium. Så är fallet när det gäller den brittiska handikappförmånen (Incapacity Benefit).

Gemenskapsbestämmelserna om samordning av de nationella socialförsäkringssystemen, och i synnerhet förordning (EEG) 1408/71(1), medger dock vissa undantag från exportabilitetsprincipen, i synnerhet beträffande särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som är avsedda att komplettera, ersätta eller vara ett tillägg till skyddet mot relevanta risker eller endast ett särskilt skydd för funktionshindrade. Enligt det system som fastställs genom denna förordning ska sådana förmåner, om de förtecknats i bilaga IIa, tillhöra ett särskilt system som garanterar att de förmåner som föreskrivs i medlemsstatens lagstiftning endast ska utges till försäkrade som är bosatta på dess territorium(2). Det brittiska handikappbidraget (disability living allowance) finns med på denna förteckning.

Giltigheten av rådets förordning (EEG) nr 1247/92 ifrågasattes i mål C-20/96, Snares. Domstolen fastställde i detta mål att de ändringar som infördes genom förordning (EEG) nr 1247/92 verkligen innebar ett skydd för migrerande arbetstagare i enlighet med artikel 51 (nu artikel 42) i EG-fördraget. Detta beror på att en sådan person kan ha rätt till dessa särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner i den medlemsstat där han eller hon är bosatt utan att tidigare ha omfattats av denna medlemsstats socialförsäkringssystem, och bosättningsstaten måste i förekommande fall beakta anställningsperioder, bosättningsperioder och försäkringsperioder som fullgjorts i andra medlemsstater. Domstolen fann därför att gemenskapslagstiftaren hade rätt att anta förordning (EEG) nr 1247/92. Denna slutsats bekräftades genom domen i Partridge-målet (C-297/96) i punkt 29, i Jauch-målet (C-215/99) i punkt 21 och i Leclere-målet (C-43/99) i punkt 32.

I Snares-domen, som enbart besvarade frågan om giltigheten av förordning (EEG) nr 1247/92, bekräftades i princip att ett sådant undantag från principen om att socialförsäkringsförmåner kan exporteras är förenlig med EG-fördraget, i synnerhet när det gäller förmåner som är betingade av specifika sociala och ekonomiska omständigheter. Domstolen behandlade inte villkoren för införande av någon särskild förmån i bilaga IIa i förhållande till dess kännetecken enligt nationell lagstiftning och inte heller riktigheten i allmänhet när det gällde de förmåner som införts i bilagan. Domstolen har dock kompletterat denna rättspraxis med domarna i Jauch- och Leclere-målen. I dessa domar fastställde domstolen att undantaget från exportabilitetsprincipen som berodde på att vissa förmåner införts i bilaga IIa inte är förenlig med principen om fri rörlighet för arbetstagare enligt EG-fördraget, i synnerhet i de fall när dessa inte var särskilda förmåner utan gällde traditionella socialförsäkringsområden.

Mot bakgrund av denna dom undersöker kommissionen för närvarande om de förmåner som förtecknats i bilaga IIa alltid uppfyller de kriterier som fastställdes av domstolen för att motivera att de inte kan exporteras. Denna undersökning gäller alla förmåner i bilaga IIa inklusive det brittiska handikappbidraget (disability living allowance). Om någon förmån inte uppfyller dessa kriterier kommer kommissionen att föreslå att gemenskapslagstiftaren ska stryka de förmåner i bilaga IIa som inte längre förefaller motiverade, göra ändringar i lagstiftningen eller inleda överträdelseförfaranden.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (EGT L 149, 5.7.1971), förordningen uppdaterad genom förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, (EGT L 28, 30.1.1997).

(2) Se artikel 4.2a och artikel 10a i förordning (EEG) nr 1408/71, som infördes genom förordning (EEG) nr 1247/92 av den 30 april 1992, (EGT L 136, 19.5.1992).