ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3623/97 från Pierluigi Castagnetti (PPE) till kommissionen (13 november 1997)

Ämne: Uppehållstillstånd i Tyskland

Ett antal gemenskapsmedborgare bosatta i Tyskland men utan tyskt medborgarskap opponerar sig mot det faktum att uppehållstillstånd i landet i fråga beviljas på grundval av en ansökan ställd till den behöriga kommunalförvaltningen på ett formulär vars förlaga utarbetades på 70-talet. För att erhålla detta tillstånd måste en icke-tysk gemenskapsmedborgare enligt detta formulär uppge att han eller hon har en inkomst som överstiger 1 200 DM.

Det förekommer ofta fall där gemenskapsmedborgare från andra länder upphör med sin yrkesverksamhet i Tyskland och önskar fortsätta att vara bosatta där.

Hur bör kommunalpolitikerna förhålla sig till pensionärer som begär uppehållstillstånd och vars pension understiger 1 200 DM?

Hur bör kommunalpolitikerna vidare förhålla sig om en icke-tysk gemenskapsmedborgare blev invald i kommunalrådet utan att besitta alla förutsättningar för att få sitt uppehållstillstånd förlängt?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (3 februari 1998)

Kommissionen känner inte till det formulär som unionsmedborgare som är bosatta i Tyskland skall använda när de ansöker om uppehållstillstånd hos de behöriga lokala myndigheterna.

Att man, som villkor för att få uppehållstillstånd, måste förfoga över ett minimibelopp för sitt uppehälle gäller i gemenskapsrätten endast för de löntagare och egenföretagare som, när de går i pension, bosätter sig i en annan medlemsstat än den där de tidigare varit verksamma samt för icke yrkesverksamma. Detta krav återfinns i direktiv 90/365/EEG ((EGT L 180, 13.7.1990. )) om rätt till bosättning för anställda och egna företagare som inte längre är yrkesverksamma respektive direktiv 90/364/EEG om rätt till bosättning1. Dessa direktiv har införlivats med tysk lagstiftning genom en förordning (Verordnung) av den 17 juli 1997, som offentliggjordes i Bundesgesetzblatt den 22 juli 1997. Enligt ¶ 8.2 i denna förordning anses en pensionär eller icke yrkesverksam person ha tillräckliga tillgångar om dessa uppgår till 1 170 tyska mark per månad.

När en ansökan om uppehållstillstånd granskas får en kontroll av beloppet av de disponibla tillgångarna endast göras för de pensionärer och icke yrkesverksamma som avses i de två nämnda direktiven.

Kommissionen känner inte till några fall där de lokala myndigheterna i Tyskland i strid med gemenskapsrätten skulle ha krävt att andra kategorier av sökande skulle styrka sina tillgångar.

Vad gäller den andra delen av frågan har kommissionen inte för vana att besvara hypotetiska frågor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4082/97

från Gerhard Hager (NI) till kommissionen

(16 januari 1998)

Ämne: Inkassobolags hävdande av fordringar

Enligt rapporten om betalningsförseningar inom handeln avser kommissionen att förbereda ett förslag till rättsakt som bland annat skall göra det möjligt för inkassobolag att i hela gemenskapen hävda fordringar vid domstol, eftersom förhållandet att det i många medlemsstater endast är jurister som får fungera som ombud i domstol bör betraktas som ett hinder för en snabb och kostnadsmässigt fördelaktig indrivning av fordringar.

Det österrikiska advokatsamfundet anser dock att det planerade direktivet skulle innebära

- minskat skydd för borgenärer och gäldenärer,

- negativa effekter vad beträffar konsumenternas intressen och

- ett ensidigt och i sak omotiverat gynnande av inkassobolagen i konkurrenshänseende.

1. Anser kommissionen att den med detta förslag handlar i enlighet med subsidiaritetsprincipen och tar hänsyn till principerna om nödvändighet och proportionalitet?

2. Anser kommissionen att denna åtgärd är nödvändig i sak med hänsyn till den rättsliga situation som råder i Österrike, det vill säga att det genom lagsökning på elektronisk väg är möjligt att påskynda indrivning av fordringar på upp till 100 000 ATS och att det just på grund av att en advokat ingriper i utmätningsförfarandet är tillräckligt att ett anspråk görs gällande?

3. Anser kommissionen att det mot denna bakgrund är berättigat att ensidigt gynna inkassobolag i konkurrenshänseende?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar

(23 februari 1998)

1. Kommissionen arbetar för närvarande på ett lagstiftningsförslag som avser försenade betalningar. Kommissionen kommer givetvis att respektera subsidiaritetsprincipen i artikel 3b i EG-fördraget samt ta hänsyn till principerna om nödvändighet och proportionalitet.

2. Kommissionen noterar det österrikiska advokatsamfundets åsikt, som ledamoten hänvisar till, enligt vilken företagen är nöjda med rättssystemet i Österrike. Kommissionen noterade dock också att, enligt en nyligen genomförd undersökning(1), 60 % av österrikiska företag tycker att det gällande rättssystemet för inkasso är ineffektivt, 55 % att det är för långsamt och 48 % att det är för dyrt. Dessutom tycker 82 % av de österrikiska företagen att de rättsliga förfarandena borde göras mer enhetliga.

3. Kommissionens initiativ kommer förvisso inte att på något sätt snedvrida konkurrensen. Tvärtom angavs i kommissionens meddelande av den 17 juli 1997(2) ett antal hinder för inkassobolag att bedriva verksamhet inom hela gemenskapen. Målet med kommissionens initiativ är därför att skapa likartade regler och en väl fungerande inre marknad för inkassobolag.

(1) European Payment Habits Survey, Intrum Justitia, Amsterdam, april 1997.

(2) EGT C 216, 17.7.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4133/97 från Wilfried Telkämper (V) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Stöd till atomenergi respektive solenergi

Hur stort stöd har atomenergin (inklusive upparbetning, slutförvaring och så vidare) hittills sammanlagt erhållit respektive erhållit under de senaste 10 åren i EU?

Hur stort stöd har solenergin hittills sammanlagt erhållit respektive erhållit under de senaste 10 åren i EU?

Hur stor andel av punkt 1 och 2 gick till delstaten Baden-Württemberg och till Förbundsrepubliken Tyskland?

Hur stora skulder har EdF/Frankrike genom sitt atomprogram? Hur stort var stödet sammanlagt till atomenergi i Frankrike?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (27 mars 1998)

Det finansiella bidraget till atomenergi inom gemenskapen har under de senaste 10 åren varit begränsat till ramprogrammet för forskning och utveckling (FoU) (kärnklyvning och kärnfusion). Bidraget har i genomsnitt uppgått till cirka 310 miljoner ecu per år, och av detta har 100 miljoner ecu gått till kärnklyvning. Sammanlagt för alla medlemsstater, under perioden 1986*1995, var motsvarande FoU-utgifter för atomenergi i genomsnitt omkring 1 470 miljoner ecu per år. Inga Euratom-lån har tagits sedan 1988.

Från 1990 till 1997 fick omkring 160 solenergiprojekt stöd inom ramen för Thermie-programmet. Dessa projekt berör solenergiteknik av olika slag, dvs. energiproduktion med solcellgenerator, solvärmning samt värmeproduktion till industriella processer. Dessutom fick 72 solenergiprojekt finansiellt stöd inom ramen för Altener-programmet under perioden 1993*1997. Det finansiella bidraget från dessa två program uppgår till 70 miljoner ecu, eller cirka 9 miljoner ecu per år. De genomsnittliga årliga FoU-utgifterna för solenergi i alla medlemsstater under perioden 1986*1995 var cirka 125 miljoner ecu.

När det gäller Tyskland har 17 solenergiprojekt genomförts under dessa år, och gemenskapen har bidragit till dessa projekt med 8 miljoner ecu från Thermie-programmet. Siffrorna för förbundsstaten Baden-Württemberg är 4 projekt och 1,65 miljoner ecu. Inom Altener-programmet fick 8 solenergiprojekt i Tyskland stöd med totalt 1,3 miljoner ecu. Ett av dessa projekt bedrevs i Baden-Württemberg och fick omkring 170 000 ecu. FoU-utgifterna för atomenergi och solenergi i Tyskland, under perioden 1986*1995, var i genomsnitt 336 miljoner ecu respektive 70 miljoner ecu per år.

Enligt den årsrapport för 1996 som offentliggjorts av Electricité de France (EDF), hade EDF vid slutet av 1996 en skuld på 133 miljarder franska franc. Man har inte gjort någon uppdelning med avseende på de olika källorna för elproduktionen. FoU-utgifterna för atomenergi och solenergi under perioden 1986*1995 var i genomsnitt 467 miljoner ecu respektive 3 miljoner ecu per år.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4160/97 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (22 januari 1998)

Ämne: Fruktan för en försämring av förhållandet mellan EU och Surinam

1. Känner rådet till att 27 civila och militära arresterats i Surinam den 25 oktober 1997, i anledning av förberedelserna för en så kallad kupp?

2. Delar rådet farhågorna för att de så kallade kuppförberedelserna är en reaktion på den internationella efterlysnings- och arresteringsorder som rättsmyndigheterna i Nederländerna nyligen utfärdat mot den surinamesiske statens rådgivare Desi Bouterse och samtidigt är en avledande manöver från Surinams regerings sida för att avvärja kritik inom landet mot den misslyckade finanspolitiken som den nuvarande regeringen i landet fört?

3. Är inte rådet allvarligt oroat över de uttalanden som gjorts av den före detta diktatorn i Surinam, Desi Bouterse, som numera är verksam som rådgivare för staten? Enligt dessa uttalanden skulle utländska krafter, däribland Nederländerna, bära ansvaret för planläggningen av den påstådda kuppen i Surinam.

4. Är rådet medvetet om att Bouterses anklagelser kommer att medföra en långtgående försämring av förbindelserna mellan Europeiska unionens länder och Surinam?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-4160/97, E-4161/97, E-4162/97 och E-4163/97 (18 maj 1998)

Rådet är endast medvetet om den information som tillhandahållits av de surinamesiska myndigheterna. Enligt denna information arresterades flera personer under helgen den 25 oktober 1997 eftersom de påstås ha planerat en kupp.

Rådet har också kännedom om ett brev från organisationen för mänskliga rättigheter Moiwana 86 till den interamerikanska kommissionen för de mänskliga rättigheterna om det fall som den ärade parlamentsledamoten nämner.

Enligt den information som rådet har lyckats erhålla om den förment misstänkte som kom till den nederländska ambassaden i oktober 1997, sökte personen i fråga inte asyl.

Om en gisslansituation skulle uppkomma i Surinam anser rådet att de åtgärder som är nödvändiga för att hitta en fredlig lösning på en handling av det slaget måste vidtas.

Rådet är inte medvetet om de påståenden och anklagelser som Desi Delano Bouterse, enligt den ärade ledamoten, skall ha framfört.

Eftersom de rättsliga utredningar som den ärade ledamoten hänvisar till fortfarande pågår kan rådet inte kommentera ärendet ytterligare.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3876/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (5 december 1997)

Ämne: Löpande åtgärdsplan för inormationssamhället

Denna fråga ställs mot bakgrund av kommissionens meddelande ¨Europa i ledningen för det globala informationssamhället: löpande åtgärdsplan¨ (KOM(96)0607).

Kan kommissionen även uppmärksamma skydd av minderåriga beträffande såväl innehållet i det audiovisuella materialet som Internet?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (21 januari 1998)

Kommissionen har nyligen antagit ett förslag om en handlingsplan för att stödja en säker användning av Internet ((KOM(97) 582 slutlig. )) och ett förslag till rekommendation från rådet om skyddet av minderåriga och den mänskliga värdigheten inom de audiovisuella tjänsterna och informationstjänsterna ((KOM(97) 582 slutlig. )).

Handlingsplanen kommer att utgöra grunden för gemenskapens gemensamma finansiering av ett europeiskt nätverk med direktlinjer för rapportering av olagligt innehåll som barnpornografi, för europeiska filtrerings- och klassningssystem samt för åtgärder som syftar till att öka medvetenheten. Handlingsplanen kommer också att stödja åtgärder enligt rådets rekommendation om europeisk samordning av nationella åtgärder när det gäller självreglering ((EGT C 70, 6.3.1997. )).

Dessa åtgärder kommer att i betydande grad bidra till skyddet av minderåriga.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3975/97 från Josu Imaz San Miguel (PPE) till kommissionen (9 december 1997)

Ämne: Spansk lag om jakt

Anser kommissionen att det i EU-direktiv 74/409/EEG ((EGT L 103, 25.4.1979, s. 1. )) om bevarande av vilda fåglar ges möjlighet till undantag från artikel 7.4 för jakt på fåglar som är på väg tillbaka till de platser där de har sina bon? Anser kommissionen att undantaget i artikel 9c) från detta direktiv är tillämpligt på artikel 7.4? Anser kommissionen att en medlemsstat kan tillämpa detta undantag på artikel 7.4 i direktiv 74/409 i sin nationella lagstiftning med mer restriktiva villkor än vad som föreskrivs i själva gemenskapsdirektivet? Anser kommissionen, då ändringen av lag 4/89 i den spanska lagstiftningen gäller dessa punkter, att de spanska undantagen är förenliga med bestämmelserna i direktiv 79/409?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (9 januari 1998)

Ledamoten hänvisar i första hand tillbestämmelserna i spansk lag 40/1997 av den 6 november, offentliggjord i Spaniens officiella tidning nr 266 av den 6 november 1997, om ändring av lag 4/1989 om bevarande av livsmiljöer och vilda djur och växter.

I rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar behandlas skydd, förvaltning och kontroll av dessa arter. I direktivet fastställs dessutom reglerna för hur arterna får utnyttjas.

Skyddsföreskrifterna för flyttfåglar är ytterst sträng. I artikel 7.4 i direktivet fastställs att

¨(...) Beträffande flyttfåglar skall medlemsstaterna särskilt se till att de arter som berörs av jaktbestämmelser inte jagas under häckningen eller under återvändandet till häckningsplatserna. Medlemsstaterna skall till kommissionen lämna all relevant information om den praktiska tillämpningen av sina gällande jaktbestämmelser.¨

Undantag kan dock göras från artikel 7.4, såvida de överensstämmer med villkoren i artikel 9 i direktivet.

Kommissionen har granskat ovan nämnda spanska lag och funnit att den är förenlig med bestämmelserna i rådets direktiv 79/409/EEG, eftersom det i denna lag fastställda undantaget från det allmänna förbudet mot jakt på flyttfåglar enligt artikel 7.4 i direktivet skall vara förenligt med bestämmelserna i artikel 9 i direktivet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4182/97 från Mechtild Rothe (PSE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Avgifter på nederländska färjor i Nordsjön

Känner kommissionen till att personer som är 65 år eller äldre betalar reducerade avgifter på färjorna mellan Lauwersoog (NL) och Schiermannikoog (NL)?

Känner kommissionen till att denna rabatt endast ges till nederländska medborgare?

Anser kommissionen att denna diskriminering av äldre personer från andra medlemsstater måste förhindras, och om detta är fallet, vilka åtgärder avser kommissionen att vidta i det syftet?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (5 mars 1998)

Kommissionen är medveten om att prissänkningar på grundval av ålder i regel bara beviljas den berörda medlemsstatens medborgare.

Kommissionen anser att denna diskriminering bör frångås. Kommissionen antog därför i maj 1989 en rekommendation om att ett allmänt ¨över 60¨-kort skall införas för att utvidga äldre personers existerande rättigheter till alla berörda unionsmedborgare, särskilt vid resor utomlands. Tyvärr har ingen medlemsstat än så länge tillämpat denna rekommendation även om Portugal nyligen har inrättat en arbetsgrupp för att undersöka frågan.

En genomförbarhetsstudie som utförs av kommissionen tillsammans med den icke-statliga sektorn har som mål att nå konkreta framsteg när det gäller att ge äldre människor tillträde till de tillstånd och sänkningar som de är berättigade till. Målet är att utveckla modeller som kan antas av medlemsstaterna på ett sätt som passar deras förhållanden. Detta kan, efter behov, leda till en gemensam grund för ömsesidigt erkända tillstånd. Rapporten om denna genomförbarhetsstudie har nyss blivit klar och studeras för närvarande av kommissionen. Kommissionen skall undersöka situationen mot bakgrund av denna rapport.

Kommissionen har också mottagit ett klagomål om denna typ av prisdiskriminering när det gäller färjetransport mellan Den Helder och Texel (Nederländerna). Kommissionen har begärt närmare information om den tillämpliga lagstiftningen av de nederländska myndigheterna och uttryckt sina tvivel om systemets förenlighet med gemenskapens lagstiftning.

Kommissionen kommer mot bakgrund av svaret från de nederländska myndigheterna att besluta huruvida åtgärder, och i så fall vilka, behövs även i det fall som ledamoten nämner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4227/97 från Maartje van Putten (PSE) till kommissionen (21 januari 1998)

Ämne: Rapport med utvärdering av munksälar i medelhavsområdet och östra Atlanten

Inom ramen för programmet LIFE har kommissionen finansierat varjehanda undersökningar som medlemsstaterna gjort om munksälar. Dessa undersökningar har utförts både i medelhavsområdet och östra Atlanten. Därefter har kommissionen gjort en utvärdering av dessa undersökningar som finansierats inom ramen för programmet LIFE. Men rapporten med utvärderingen har hittills aldrig offentliggjorts.

1. Kan kommissionen ge besked om varför kommissionen ännu inte offentliggjort rapporten med utvärderingen, varvid hänsyn också bör tas till principen om offentlighet i förvaltningen?

2. Kan kommissionen ge besked om när kommissionen avser att offentliggöra denna rapport?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (27 februari 1998)

Den rapport som frågeställaren avser är ingen forskningsutvärderingsrapport utan en rapport om en teknisk och ekonomisk granskning av projekten ACNAT och Life som gick ut på att bedöma hur relevanta de projekt är som inlämnats av förmånstagarna.

Trots att det handlar om en intern rapport som syftar till förbättrad förvaltning och administration av Life-projekten, har kommissionen tillhandahållit rapportens slutsatser till alla som begärt att få tillgång till dem. Slutsatserna har för övrigt redan tillställts flera parlamentsledamöter som begärt att få se dem.

Ett exemplar av slutsatserna skickas direkt till frågeställaren och till Europaparlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3726/97 från Jens-Peter Bonde (I-EDN) till kommissionen (21 november 1997)

Ämne: Ökat försvar av folkhälsan inom jordbrukspolitiken

EU har en kostsam överskottsproduktion av livsmedel trots ett markuttag på 15 %. Samtidigt går det mycket långsamt att sänka nitrat- och giftutsläppen från jordbruksproduktionen, och många konsumenter blir allt oroligare över ensidigt produktivitetsinriktad djurhållning som inte tar hänsyn till miljön eller djurens naturliga tillstånd. Nu är det inte längre bara naturen och rent dricksvatten som står i konflikt med den intensiva jordbruksproduktionen. BSE-krisen visade att det nu finns en direkt konfrontation mellan djur och människor. Alla slakterier skall avlägsna hjärna, ryggmärg med mera från djuren och det kostar 300 DKK att låta destruera organen. Här verkar kommissionen ta i för mycket, medan den på andra viktiga områden är för passiv. Ett aktuellt exempel är följande:

Jordbrukets s.k. paragraf 2-kommitté har uttryckt oro över förslaget till ändring av direktiv 70/524/EEG ((EGT L 270, 14.12.1970, s. 1. )) om fodertillsatser, antagligen för att skyddsnivån sänks genom att flera antibiotikatyper tillåts: avilamycin, virginiamycin och bacitracin-zink samt ett coidiostaticum diclazuril, samtidigt som man i Danmark just har genomfört ett förbud mot antibiotikapreparatet avoparcin för att det kan överföra resistens mot glykopeptider i medicin till människor.

När tänker kommissionen börja ta större hänsyn till folkhälsan inom jordbrukspolitiken?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (2 februari 1998)

Kommissionen har i sina förslag om jordbrukspolitiken alltid lagt stor vikt vid skyddet av folkhälsan. Detta vittnar alla de rättsakter om hygien och säkerhet i samband med jordbruksprodukter som antagits på kommissionens initiativ.

Bestämmelserna om användningen av fodertillsatser är ett tydligt exempel på att kommissionen uppmärksammat detta problem. Redan 1970 antog rådet på kommissionens förslag ett direktiv vars syfte var att se till att djur inte utfodrades med tillsatser som skulle kunna skada djurs och människors hälsa eller miljön. De ämnen som parlamentsledamoten nämner har godkänts på gemenskapsnivå och uppfyller alltså de säkerhetskriterier som fastställts i direktiv 70/524/EEG. Samtliga tillstånd skall dock omprövas utom för avoparcin som av säkerhetsskäl förbjöds i hela gemenskapen 1996 (sedan 1970 har femton antibiotika förbjudits av samma säkerhetsskäl).

I kommissionens meddelande om konsumenthälsa och livsmedelssäkerhet ((KOM(97) 176 slutlig. )) och i kommissionens grönbok om allmänna principer för livsmedelslagstiftningen i Europeiska unionen (1) understryker kommissionen den vikt den lägger vid att skydda folkhälsan. Denna inställning visar sig även i Agenda 2000 ((KOM(97) 2000 slutlig. )). Det bör vara möjligt att fastställa gemensamma riktlinjer i samband med reformen av jordbrukspolitiken så att det kan skapas en harmonisk balans mellan jordbruket, konsumenternas förväntningar på livsmedlens kvalitet och säkerhet och skyddet av miljön.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3518/97 från Ludivina García Arias (PSE) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: De europeiska reglerna för kol och annan energi

Mot bakgrund av medlemsstaternas beslut att inte ta med något kapitel om energi i Amsterdamfördraget ställer jag följande fråga: Hur tror kommissionen att de europeiska reglerna för kol och för annan energi kommer att fastställas efter det att EKSG-fördraget upphör att gälla?

Svar från Christos Papoutsis på kommissionens vägnar (4 februari 1998)

Som ledamoten mycket riktigt påpekar ställde sig medlemsstaterna avvisande till kommissionens förslag om att införa ett energikapitel i Amsterdamfördraget.

Däremot har den vitbok om Europeiska unionens energipolitik ((EGT C 224, 1.8.1996. )) som kommissionen antagit rönt enhälligt erkännande i Europaparlamentet och rådet. I detta dokument fastställs ramarna för ett samarbete grundat på klart definierade gemensamma mål.

Eftersom energikapitlet inte kom till stånd fortsätter kommissionen att i fråga om kol tillämpa det förfarande som avses i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 15 mars 1991 ((SEK(91) 407 slutlig. )). De politiska riktlinjerna bestäms främst av det faktum att EKSG-fördraget utlöper för gott år 2002, och att man måste försöka vara så flexibel som fördraget tillåter för att i möjligaste mån anpassa fördragets tillämpning till de båda sektorernas behov och stegvis föra in dem (¨Phasing in¨) i EG-fördraget till år 2002. Kommissionen har dessutom beslutat att vid ett lämpligt tillfälle före år 2002 överta vissa bestämmelser ur EKSG-fördraget i EG-fördraget. Bland annat avser man att föra in användbara och behövliga ekonomiska styrmedel och sociala föreskrifter.

Under lopet av de senaste åren har kommissionen genomfört en intensiv granskning av EKSG:s budget- och finansverksamhet ((Se bl.a. KOM(97) 506 slutlig. )). Utgående från denna granskning antog Europeiska rådet i Amsterdam ett beslut om att intäkterna från EKSG:s reserver från och med år 2002 skall gå till en fond för specialiserad forskningsverksamhet inom kol- och stålsektorn.

Kommissionen är dock medveten om att omstruktureringen av kolsektorn kommer att fortsätta även efter år 2002, inte minst i samband med den kommande anslutningen av nya medlemsstater vars stenkolindustri står inför liknande problem som i gemenskapen. Kommissionen anser att de erfarenheter som EKSG gjort i fråga om tillämpning av sociala och regionala stödåtgärder i samband med denna omstrukturering kan utgöra en värdefull grund för utvecklingen av åtgärder efter år 2002.