ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3191/01

från Elizabeth Lynne (ELDR) till kommissionen

(20 november 2001)

Ämne: Gemenskapens standardmärkning på elstötspistoler

Jag har fått reda på att tillverkare i tredje länder har gjort reklam för att deras elstötspistoler är försedda med gemenskapens säkerhetsmärkning. Dessa vapen används regelbundet som tortyrredskap i fängelser och fångläger. Kan kommissionen ange hur gemenskapens standardmärkning beviljas? Kan kommissionen också ange hur många tillverkare av elstötspistoler det finns som använder gemenskapens standardmärkning på sina produkter? Vilka åtgärder vidtar kommissionen slutligen för att förhindra att tillverkare av elstötspistoler använder gemenskapens standardmärkning för att främja försäljningen av sina produkter?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-2934/01, E-2965/01, P-3012/01, E-3108/01 och E-3191/01ingivet av Erkki Liikanen för kommissionen

(3 december 2001)

Parlamentsledamöterna hänvisas till kommissionens svar på den skriftliga frågan P-2783/01 från Glyn Ford(1).

(1) EGT C 81 E, 4.4.2002, s. 209.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2872/01

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(17 oktober 2001)

Ämne: Gränskontroller

I juli i år skulle en portugisisk medborgare, João Paulo Teixeira de Moura, som emigrerat till Schweiz, resa på semester till Portugal. Eftersom han inte lyckades få plats på direktflyget mellan Zürich och Porto reserverade han en plats på ett flyg som mellanlandade i Madrid. Då han den 16 juli kl. 16.20 anlände till Madrids flygplats Barajas och passerade passkontrollen påstod den spanska polisen att hans pass inte var giltigt, eftersom han inte var portugisisk medborgare. Trots att han omedelbart förelade andra dokument (bland annat körkort, id-kort och skattekort) anhöll den spanska polisen honom och skickade tillbaka honom följande dag kl. 17.10.

I dokumentet från gränspolisen i Barajas sägs det konstigt nog att portugisen visat fram sitt pass, samtidigt som man tillägger att han inte kunnat visa fram ett giltigt dokument i enlighet med gällande lagstiftning för att tillåtas inträde.

Även om det är förståeligt med noggranna kontroller vid gemenskapens yttersta gränser är det svårt att förstå att poliser ogiltigförklarar dokument som utfärdats av andra EU-medlemsstater.

Jag undrar därför vad kommissionen ämnar göra för att skapandet av ett område med säkerhet inte skall överskugga det område med frihet och rättvisa som skall inrättas inom gemenskapen?

Vad anser kommissionen att måste göras för att ovannämnda portugisiska medborgare skall få ersättning för de olägenheter som den spanska polisen åsamkade honom genom sitt handlingssätt?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(22 november 2001)

Kommissionen kommer att ta kontakt med spanska myndigheter i syfte att få närmare besked om de händelser som parlamentsledamoten redogjort för. Om behov föreligger kommer kommissionen inte att tveka att inleda ett överträdelseförfarande enligt artikel 226 (tidigare artikel 169) i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2324/01

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(31 juli 2001)

Ämne: Fotbollsspelare under 18 och andra näringsgrenar

I kommissionsledamot Diamantopoulous svar på min fråga E-1051/01(1) tillstyrker kommissionen att gemenskapsbestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare gäller för alla EU-medborgare som har uppnått den minimiålder som värdlandet har fastställt för att man skall få tillgång till landets arbetsmarknad, samt att dessa innehåller särskilda villkor i syfte att skydda fotbollsspelare under 18. Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående ange om dessa särskilda villkor kommer att gälla för andra näringsgrenar och om så är fallet, vad är villkoren?

(1) EGT C 340 E, 4.12.2001, s. 156.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(28 september 2001)

Kommissionen vill påpeka att enligt de principer som fastställts efter diskussioner med Internationella fotbollsfederationen/Europeiska fotbollsförbundet (FIFA/UEFA), är internationella övergångar tillåtna för spelare vars ålder ligger emellan lägsta tillåtna ålder för förvärvsarbete och arton års ålder, så länge spelarna skyddas av att deras klubb följer en uppförandekod. Det är fotbollsmyndigheterna som skall utarbeta en sådan uppförandekod i enlighet med gällande gemenskapsbestämmelser och nationella bestämmelser.

Vid detta arrangemang har hänsyn tagits till fotbollens specifika karaktär och villkoren kan således inte automatiskt överföras till annan verksamhet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2496/01

från Paul Lannoye (Verts/ALE) till rådet

(14 september 2001)

Ämne: Elektromagnetiska fält

I rådets rekommendation 1999/519/EG(1) av den 12 juli 1999 om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (0 Hz 300 GHz) fastställdes att referensnivåerna måste respekteras, i syfte att uppnå målet, nämligen en hög hälsoskyddsnivå. Beträffande frekvensen 50 Hz, som används för transport och distribution av elektricitet, bör den magnetiska flödestätheten aldrig överskrida 100 µT (100 mikrotesla).

Detta värde anses definitivt vara för högt av ett flertal vetenskapsmän, som anser att en tillämpning av försiktighetsprincipen innebär att nivån på 0,2 µT inte bör överskridas. Internationella centret för cancerforskning (IARC) avslutade nyligen en studie beträffande detta problem, grundad på gruppanalyser av resultaten från ett antal adekvat genomförda undersökningar, och drog slutsatsen att det finns ett signifikativt och samstämmigt statistiskt samband mellan leukemi hos barn och exponering för extremt lågfrekventa elektromagnetiska fält (ELF) i hemmet som överskrider 0,4 µT.

Risken att drabbas av leukemi tycks i själva verket vara dubbelt så stor för barn som ständigt utsätts för ett magnetfält med styrkan 0,4 µT. Detta nya rön från en inrättning vars vetenskapliga auktoritet inte kan ifrågasättas innebär att rådets rekommendation om allmänhetens exponering för sanitära olägenheter som förekommer överallt i vår vardagliga miljö inte längre är giltigt. Det innebär även att den aktuella textens sätt att gripa sig an problemet, nämligen att man bortser från försiktighetsprincipen och begränsar sig till att ta hänsyn till de negativa hälsoeffekterna, ifrågasätts. Har rådet för avsikt att så snart som möjligt ändra texten från 1999, med tanke på de möjliga konsekvenserna för livskvaliteten för en betydande del av Europas befolkning?

(1) EGT L 199, 30.7.1999, s. 59.

Svar

(10 december 2001)

I rådets rekommendation 1999/519/EG(1) av den 12 juli 1999 om begränsningar av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (0 Hz 300 GHz) uppmanar särskilt kommissionen att se över och aktualisera de frågor som omfattas av denna rekommendation, i syfte att revidera och uppdatera den, med beaktande av de möjliga effekter som det för närvarande bedrivs forskning om, däribland relevanta försiktighetsaspekter och, inom fem år, sammanställa en rapport med beaktande av medlemsstaternas rapporter och senaste vetenskapliga data och rekommendationer. Rådet är berett att överväga varje förslag som kommissionen kan komma att lägga fram för att ändra 1999 års rekommendation mot bakgrund av senaste vetenskapliga data och rekommendationer.

Som den ärade parlamentsledamoten känner till anges det klart i artikel 249 i EG-fördraget att rekommendationer inte är bindande. Dessutom anges det uttryckligen i rekommendationens ingress att medlemsstaterna får, i enlighet med fördraget, besluta om en högre skyddsnivå än den som anges i denna rekommendation.

(1) EGT L 199, 30.7.1999, s. 59.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1950/01

från Johannes Swoboda (PSE) till rådet

(12 juli 2001)

Ämne: Ratificering av transportprotokollet

När kommer ratificeringen av transportprotokollet upp på rådets (transport) dagordning?

Svar

(26 november 2001)

Rådet underrättar härmed den ärade parlamentsledamoten om att rådet har erhållit ett förslag till rådets beslut om undertecknande, på Europeiska gemenskapens vägnar, av protokollet om genomförande av konventionen om skydd för Alperna på transportområdet. Rådet har ännu inte erhållit något förslag till rådets beslut om antagande av detta protokoll.

Rådet erkänner betydelsen av detta protokoll för alla avtalsslutande parter, och då även Europeiska gemenskapen. Rådet inser således att dess undertecknande på gemenskapens vägnar skulle utgöra en mycket viktig politisk signal till alla övriga avtalsslutande parter.

Därför försäkrar rådet den ärade parlamentsledamoten att rådet har för avsikt att bemöda sig på alla sätt för att anta det rådsbeslut som gäller undertecknande av protokollet i fråga inom en rimlig tidsperiod. Datum för antagande av detta beslut har ännu inte fastställts.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2172/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till rådet

(20 juli 2001)

Ämne: Planerna på en operativ kravallpolis för hela unionen

Efter toppmötet i Göteborg i juni 2001 har det från flera håll talats om behovet av en kravallpolis som kan bevaka och skydda toppmöten varhelst de äger rum i unionens medlemsländer.

En arbetsgrupp håller nu på att undersöka frågan. Anser rådet att det föreligger ett behov att förstärka Europols verksamhet med en kravallpolis och med underrättelseverksamhet för att bevaka potentiella våldsverkare i samband med toppmötena?

Svar

(29 november 2001)

Den ärade parlamentsledamoten har informerats om att det efter toppmötet i Göteborg och de upplopp som då ägde rum hölls ett möte i rådet (Inrikes- och rättsliga frågor) den 13 juli 2001 då frågan diskuterades.

Vid det mötet enades man om att samarbetet mellan brottsbekämpande myndigheter skulle förbättras. Inrättandet av en kravallpolis har inte föreslagits, varken vid ovannämnda rådsmöte eller i något annat rådsorgan. Följaktligen finns det ingen arbetsgrupp som undersöker frågan och det är inte heller relevant att ta upp Europols befogenheter i detta avseende.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1415/01

från James Nicholson (PPE-DE) till rådet

(21 maj 2001)

Ämne: Trosförföljelse i Laos

Man har uttryckt oro för en fortsatt kampanj för att tvinga människor att ge upp sin kristna tro.

Vilka påtryckningar har gjorts på Laos regering? Vilka löften har man fått när det gäller skyddet av de kristnas trosfrihet i Laos?

Svar

(21 november 2001)

Europeiska unionen har hos Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna vid upprepade tillfällen påpekat vikten av att Laos regering respekterar religionsfriheten. Dessutom tog EU upp frågan om religionsfrihet vid det andra mötet i den gemensamma kommittén för EG och Laos i Bryssel den 1516 maj 2001.

EU har dessutom med tillfredsställelse hälsat Laos undertecknande av FN:s internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter samt FN:s internationella konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. EU har erbjudit sig att bistå Laos med att genomföra dessa två konventioner.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2759/01

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(9 oktober 2001)

Ämne: Dubbla och enkla innerväggar på tankbilar

Sverige skall ha varnats i slutet av juni 1998 av kommissionen för att man inte accepterar import av tankbilar med enkla innerväggar. De svenska kraven på dubbla väggar kan inte rättfärdigas med hjälp av säkerhetsargument, hävdade kommissionen enligt tidningsuppgifter.

Stämmer dessa tidningsuppgifter? Kan kommissionen redogöra för ärendet och sin syn på saken?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(23 november 2001)

Efter att ha mottagit klagomål om att endast tankbilar med dubbla innerväggar var tillåtna i Sverige inledde kommissionen en ett förfarande enligt artikel 226. En sådan bestämmelse skulle normalt sett anses som en överträdelse av artikel 28 (f.d. artikel 30) i EG-fördraget. Kommissionen kontaktade de svenska myndigheterna som försäkrade att ingen bestämmelse eller lag i Sverige förbjuder tankbilar med enkla innerväggar. Följaktligen avslutades ärendet.

De svenska myndigheterna förtydligade att det i trafiksäkerhetskontroller föreskrivs att viss lastning av olika substanser samtidigt inte är tillåten, och detta har gett intrycket att släp med två tankar men med enkla innerväggar inte tillåts importeras eller användas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1639/01

från Robert Goebbels (PSE) till rådet

(12 juni 2001)

Ämne: Allmänhetens tillgång till euro före införandet

Aktionsgruppen Euro 50 Group, som leds av Edmond Alphandéry, tidigare fransk finans-och ekonomiminister, har nyligen sammanträtt i Berlin för att sammanfatta hur långt euroområdet har nått i sina förberedelser inför den gemensamma valutans införande den 1 januari 2002. Man konstaterade då att bankomaterna i de berörda länderna till största delen bara har två sedelkassetter. Detta innebär rent praktiskt att bankomaterna inte kan betala ut sedlar i valörerna fem och tio euro samtidigt med sedlar i valörerna tjugo och femtio euro. I praktiken är det de stora valörerna som kommer att spridas bland allmänheten. Detta skulle kunna leda till en brist på sedlar i små valörer i början av 2002, vilket ökar svårigheterna för handeln i samband med eurons införande.

Varför låter inte rådet allmänheten i förväg införskaffa två femeurosedlar och en tioeurosedel, till exempel under perioden mellan julen 2001 och den 1 januari 2002, i likhet med den uppsättning mynt på motsvarande tjugo euro som allmänheten kan införskaffa i de olika länderna fram till slutet av december?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1637/01 och E-1639/01

(26 november 2001)

Ministrarna har inte behörighet att vid informella möten fatta beslut i rådets ställe. De kan dock trots detta göra offentliga uttalanden i frågor av gemensamt intresse.

Ministrarna och centralbankscheferna diskuterade mycket riktigt vid sitt informella möte i Versailles i september 2000 problemområdet eurons införande, och bland annat förslag om förhandstilldelning, dock utan att finna det lämpligt att ECB ändrar de föreskrifter för förhandstilldelning som fastställs i ECB:s riktlinjer av den 10 januari 2001 om övergång till sedlar och mynt i euro under 2002.

Det erinras om att det i artikel 106 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen fastställs att ECB har ensamrätt att tillåta sedelutgivning inom gemenskapen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1517/01

från Glyn Ford (PSE) till rådet

(21 maj 2001)

Ämne: Senareläggning av EU-val

För den händelse att det förelåg hinder för en medlemsstat att förbereda ett EU-val på grund av omsorg om folkhälsan eller liknande hänsyn, kan rådet ge en allmän orientering om vilket förfarande och tidsram som skulle krävas för att tillåta att valet senarelades?

Svar

(21 november 2001)

Inom ramen för befintlig lagstiftning, det vill säga akten om allmänna direkta val av företrädare i Europaparlamentet, som utgör en bilaga till rådets beslut av den 20 september 1976, är förfarandet för att fastställa tidpunkt för valet till Europaparlamentet tydligt.

Enligt artikel 10.1 i den aktuella akten bestämde rådet perioden för det första valet till Europaparlamentet, det vill säga mellan den 7 och den 10 juni 1979. De följande valen äger rum inom samma period under det sista året i den femåriga lagstiftningsperioden.

Enligt artikel 10 är det emellertid möjligt att bestämma en annan period för val till Europaparlamentet. Denna period får inte infalla mer än en månad före eller en månad efter den period som bestämdes för det första valet. Ett sådant beslut skall rådet fatta enhälligt och efter att ha hört Europaparlamentet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2713/01

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(3 oktober 2001)

Ämne: Att examensbevis från Skolan för utbildning av personal inom yrkesutbildning och teknisk utbildning (Selete) inte godkänns såsom examensbevis från universitet

Skolan för utbildning av personal inom yrkesutbildning och teknisk utbildning (Selete) i Grekland tillhandahåller en fyraårig utbildning med målsättning att utbilda personal till den sekundära utbildningens skolor för yrkesutbildning och teknisk utbildning. Universitetsinstitutet för godkännande av utländska examensbevis och examina (Dikatsa) godkänner dock inte examensbevis som från skolan utexaminerade har erhållit efter genomgången vidareutbildning då denna har genomförts i Europeiska unionens andra länder. Det kan understrykas att personal inom utbildningssektorn utbildade vid andra skolor (förskollärare, grundskolelärare och gymnasielärare) behandlas på annat sätt.

Är Dikatsa:s agerande i enlighet med direktiv (EEG) 89/48(1), och om inte så är fallet, vilka åtgärder avser Europeiska kommissionen att vidta för att få Grekland att rätta sig efter ovannämnda direktiv?

(1) EGT L 19, 24.1.1989, s. 16.

Svar avgivet av Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(21 november 2001)

Den fråga som ställs av parlamentsledamoten gäller erkännandet i Grekland av utländska utbildningsbevis för högre akademisk utbildning. Dessa utbildningsbevis erkänns uppenbarligen av den grekiska myndigheten med ansvar för erkännande av akademiska examina (Dikatsa) endast för sökande med examen från vissa grekiska universitet. Sökande med examen från Selete-skolan erhåller ej erkännande. Att utbildningsbevisen ej erkänns förefaller ha samband med Selete-skolans juridiska ställning i det nationella utbildningsväsendet jämfört med andra grekiska skolor. Enligt artikel 149 (f. d. artikel 126) i EG-fördraget ansvarar varje medlemsstat för undervisningens innehåll och organisationen av det egna utbildningsväsendet. Denna fråga faller följaktligen ej inom ramen för gemenskapsrätten.

Här förefaller ej föreligga något brott mot rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om ett allmänt system för erkännande av de utbildningsbevis för högre utbildning som utdelas efter det att en minst treårig yrkesutbildning och yrkespraktik fullbordats. I direktivet har ett allmänt system för erkännande av kvalifikationer för att säkerställa tillträde till lagreglerade yrken i olika medlemsstater fastlagts. I detta fall tycks emellertid ej föreligga några problem att vinna tillträde till läraryrket i Grekland för dem som utexaminerats från Selete-skolan. Erkännande av kvalifikationer för andra ändamål än tillträde till ett lagreglerat yrke i en medlemsstat faller ej inom direktivets ram.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1468/01

från Guido Podestà (PPE-DE) till rådet

(21 maj 2001)

Ämne: Kvinnans och samhällets situation i Afghanistan

I Afghanistan har talibanerna inrättat en fundamentalistisk regim baserad på religiös intolerans och könsdiskriminering.

Inbördeskriget som under årtionden härjat i landet har lett till mer än 5 miljoner flyktingar, mer än 1 miljon stympade och rörelsehindrade och en utbredd fattigdom.

Med mer är 700 000 änkor i landet är kvinnorna idag i majoritet. Ofta ansvarar de ensamma för sina familjer, med vilka de lever i extrem misär som förvärras av talibanernas påbud mot arbete för kvinnor utanför hemmet.

Förbudet för kvinnor att motta ens den mest elementära utbildning förvärrar den redan djupt förankrade analfabetismen och håller dem kvar i förtryck.

Kvinnornas situation utgör tvivelsutan det mest komprometterande exemplet på talibanernas konsekventa och fortgående förbrytelser mot de mänskliga rättigheterna, men det är inte det enda. Situationen för samhället i övrigt är nog så allvarlig.

Vad avser rådet göra till stöd för dem som idag lever under den nuvarande regimens förtryck?

Vilka åtgärder avser rådet vidta internationellt till värn för den afghanska befolkningens medborgerliga och mänskliga rättigheter?

Inom ramen för sina internationella förbindelser, vilka åtgärder har rådet vidtagit för att förhindra att fundamentalisterna får tillgång till vapen och miltärutbildning från annat land?

Svar

(20 november 2001)

Till svar på olika muntliga och skriftliga frågor under de senaste veckorna och månaderna har rådet upprepade gånger och utförligt meddelat Europaparlamentet sin ståndpunkt angående olika aspekter på de afghanska problemen, särskilt åtgärder vidtagna med anledning av den humanitära krisen och för lindrande av de afghanska kvinnornas lidande. Om inte utvecklingen tar någon särskild ny vändning uppmanar rådet därför den ärade parlamentsledamoten att åter läsa igenom svaren på frågorna O-0032/2001, O-0052/2001, H-0170/2001, H-0481/2001 och E-0088/2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1466/01

från Guido Podestà (PPE-DE) till rådet

(21 maj 2001)

Ämne: Angrepp mot traditionell kultur i Afghanistan

Ödeläggelsen av de förislamska Buddhastatyerna från 100-talet före Kristus är inte bara ett angrepp på ett kulturarv som hör hela mänskligheten till. Det är inte bara fortsättningen på en kulturell katastrof som började med vandaliseringen av föremål vid arkeologiska museet i Kabul. Det är det fysiska uttrycket för en fanatism med anspråk långt bortom religionens sfär, och som hotar att fortsätta på samma väg oansett de många vädjanden om måttfullhet som kommit från världens alla hörn.

Hur avser rådet agera för att skydda Afghanistans konst- och kulturskatter som idag hotas av landets nuvarande regim?

Vilka åtgärder avser rådet vidta för att hejda denna religiösa fanatism?

Hur avser rådet agera för att styrka dialogen med de lokala myndigheterna?

Vilka åtgärder, i form av internationellt samarbete, avser rådet vidta i synnerhet med länder som Pakistan, Förenade Arabemiraten och Saudiarabien, vilka alla har erkänt talibanregimen i syfte att skapa en möjlighet till samförstånd?

Svar

(20 november 2001)

1. När talibanregimen meddelade sin avsikt att förstöra kulturföremål i Afghanistan, reagerade rådet omedelbart och försökte hindra utplånandet av det rika kulturarvet. Åtskilliga de marscher genomfördes, bland annat hos talibanernas utrikesminister Mutawakil, i Pakistan, Saudiarabien och Abu Dhabi. Rådet fördömde också i sin förklaring av den 1 mars 2001 bestämt den beordrade förstörelsen. Dessvärre visade sig talibanerna även denna gång fullständigt okänsliga för kombinationen av internationella påtryckningar och enhälligt fördömande, också från andra muslimska länder, av deras barbariska handlingar.

2. Rådet kommer naturligtvis att vidmakthålla sin strävan att förebygga varje ytterligare förvärrande av situationen, dock utan att hysa orealistiska förväntningar om möjligheterna att påverka talibanernas oacceptabla beteende. I enlighet med den gemensamma ståndpunkten av januari 2001 kommer rådet också att fortsätta verka för ett slut på striderna i Afghanistan och en framförhandlad politisk lösning mellan de krigförande fraktionerna. Rådet kommer därför att även i fortsättningen ta upp frågan om Afghanistan under de reguljära mötena för politisk dialog med grannländerna och uppmana dem att använda allt inflytande de kan ha för att få till stånd en ändring i landet.

3. Angående övriga problem som tas upp i frågan har rådet redan upprepade gånger och utförligt meddelat Europaparlamentet sin ståndpunkt i fråga om olika aspekter på situationen i Afghanistan. Om inte utvecklingen tar någon särskild ny vändning uppmanar rådet därför den ärade parlamentsledamoten att åter läsa igenom svaren på frågorna O-0032/2001, O-0052/2001, H-0170/2001, H-0481/2001 och E-0088/2001.