SKRIFTLIG FRÅGA E-0558/02

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(27 februari 2002)

Ämne: Felaktig uttydning av namn i officiella handlingar

När man vid de grekiska statliga instanserna överför namn från det grekiska alfabetet till latinalfabetet uppstår stora problem (vid utfärdandet av nya personbevis, pass, diplom etc.). Särskilt drabbade är grekiska medborgare med utländska namn. Den norm som används ELOT 743 som utfärdats av den grekiska standardiseringsorganisationen täcker inte alla fall eftersom bokstäver uttalas olika i olika länder. Ett exempel: En kvinnlig grekisk medborgare, gift med en tysk som heter Weber, fick på grekiska heta , vilket sedan när det på nytt, med hjälp av andra instruktioner, överfördes till latinalfabetet blev Vemper.

Det här leder till en situation där medborgare med grekiska identitetshandlingar rör sig med dubbla namn i EU:s övriga länder. De ställs ofta inför ansenliga svårigheter när de skall sköta försäkrings-, pensions- och bankärenden etc.

Eftersom denna situation hindrar grekiska medborgare från att fritt röra sig och etablera sig i Europeiska unionens övriga 14 medlemsstater där latinalfabetet används, vill jag fråga kommissionen på vilket sätt den tänker förmå de grekiska myndigheterna att se till att en translitterrering från grekiska av ett utländskt namn när det sedan translittereras tillbaka till grekiska ser ut precis som namnet gjorde i original?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(3 april 2002)

EG-domstolen fann i sin dom av den 30 mars 1993 i mål C-168/91(1) att det ankommer på en medlemsstat att fastställa närmare bestämmelser för transkribering av ett grekiskt namn till latinska bokstäver, genom lagstiftning eller administrativa bestämmelser och enligt de regler som föreskrivs i de internationella konventioner som staten har tillträtt i fråga om folkbokföring (punkt 14). Av detta följer att det ankommer på Grekland att fastställa bestämmelser för transkribering av ett grekiskt namn till latinska bokstäver och vice versa, med iakttagande av de internationella konventioner om folkbokföring som landet har tillträtt.

EG-domstolen fann dock i samma dom (punkterna 1517) att bestämmelser av detta slag kan anses oförenliga med fördraget i den mån tillämpningen av dem innebär en sådan nackdel för en grekisk medborgare att den i praktiken inskränker friheten att utöva den etableringsfrihet som den artikeln garanterar honom. Detta är enligt EG-domstolen fallet då den berörda personen i sin yrkesutövning är skyldig att använda en stavning av sitt namn som är resultatet av translitterationen i folkbokföringsregistret, om denna stavning är sådan att uttalet av namnet förvanskas och detta innebär en risk för att hans potentiella kunder förväxlar honom med en annan person.

Av detta följer att varje unionsmedborgare har rätt att kräva att de grekiska myndigheterna transkriberar ett namn från det latinska till det grekiska alfabetet på ett sådant sätt att inte uttalet förvanskas eller risk för förväxling uppstår. Unionsmedborgare kan eventuellt kräva att namnet inte skall transkriberas till grekiska, eller att namnet skall skrivas med både grekiska och latinska bokstäver bredvid varandra, åtminstone i handlingar som skall användas i andra medlemsstater, och därigenom undvika förväxling.

(1) Rec. 1993, s. I-1191; svensk specialutgåva, volym XIV, s. I-97.