SKRIFTLIG FRÅGA E-0302/03

från Jan Wiersma (PSE), Joost Lagendijk (Verts/ALE)och Elisabeth Schroedter (Verts/ALE) till rådet

(10 februari 2003)

Ämne: Kärnvapenangrepp som ett led i Förenta staternas strategiska doktrin: skadeverkningar för GUSP, den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken och de transatlantiska relationerna (bl. a. inom Nato)

1. Har rådet läst artiklarna i Washington Post den 11 december med titeln: Preemptive Strikes Part of US Strategic Doctrine, och i The Guardian med titeln US nuclear strategy threatens the world och har rådet fått en kopia av det dokument om Förenta staternas politik till vilket det hänvisades i dessa artiklar och i vilket det bekräftas att Förenta staterna är berett att sätta in kärnvapen mot länder som antas utveckla och/eller inneha massförstörelsevapen eller beståndsdelar till sådana (ett dokument som offentliggjorts i december 2002 med titeln National Strategy to Combat Weapons of Mass Destruction)?

2. Kan rådet förneka eller bekräfta att detta dokument är en del av ett direktiv från presidenten och håller rådet med om att en insats av kärnvapen i förebyggande syfte, enligt vad som beskrivits i det ovannämnda dokumentet, måste anses som ett led i Förenta staternas officiella säkerhetspolitik?

3. Kan rådet hålla med om att en sådan politik bryter mot de så kallade negativa säkerhetsgarantierna som det kommits överens om i icke-spridningsavtalet och som innebär att kärnvapen inte kommer att användas mot länder som själva inte har sådana vapen?

4. Oroar det rådet att taktiska kärnvapen kan komma att sättas in mot förstärkta underjordiska mål (robust nuclear earth penetrator), enligt prognoserna i US New Nuclear Posture Review, som offentliggjordes i januari 2002?

5. Vilka åtgärder vidtar rådet med eller genom medlemsstaterna, i Nato, i FN och i direkta förbindelser med Förenta staterna för att övertyga landets regering om att hotet om insats av kärnvapen i självförsvarssyfte, vid sidan om det klassiska bruket av dessa vapen som avskräckningsmedel, är en farlig tankegång globalt sett, eftersom det skulle sänka tröskeln för ett kärnvapenkrig och utgöra ett stort hot mot partnerskapsrelationerna mellan Förenta staterna och EU, både inom och utanför Nato? Vilka åtgärder ämnar rådet vidta för att mera aktivt engagera Förenta staterna i de nuvarande programmen för icke-spridning och rustningskontroll?

6. Vilka garantier kan rådet ge för att kärnvapenangrepp från Förenta staternas sida inte kommer att ingå som ett led i någon som helst operation som EU:s medlemsstater eller Natos blivande snabba insatsstyrka kommer att medverka i?

Svar

(13 maj 2003)

Rådets allmänna politik är att inte diskutera frågor på grundval av tidningsartiklar. Rådet har inte diskuterat den artikel i Washington Post som de ärade parlamentsledamöterna hänvisar till. Rådet har heller inte behandlat det amerikanska politiska dokument som nämns och detta har heller inte officiellt lagts fram för rådet.

Vid 2000 års utvärderingskonferens mellan parterna i fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen (NPT) förelåg enighet i slutdokumentet om att rättsligt bindande säkerhetsgarantier från de fem kärnvapenstaterna till de kärnvapenfria stater som är parter i NPT förstärker systemet för icke-spridning av kärnvapen. Konferensen noterade dessutom att kärnvapenstaterna åter bekräftat sitt engagemang för resolution 984/1995 från FN:s säkerhetsråd om säkerhetsgarantier för de kärnvapenfria stater som är parter i NPT. Alla EU:s medlemsstater är parter i NPT.

EU är och förblir engagerat för en multilateral strategi när frågor om nedrustning, vapenkontroll och icke-spridning skall behandlas. EU tar också upp dessa frågor vid regelbundna kontakter med USA och uppmuntrar i synnerhet USA att fortsätta att aktivt delta i diskussionerna i olika internationella forum. I samband med dialogen mellan EU och USA fortsätter EU bl.a. att kraftigt anmoda USA att ratificera fördraget om fullständigt förbud mot kärnsprängningar.

När det gäller frågan i punkt 6, kan EU:s medlemsstater själva besluta om deltagande i militära insatser på grundval av nationell suveränitet. Det bör dessutom erinras om att principen om Europeiska unionens självständighet när det gäller beslutsfattande skall tillämpas i samband med varje insats som genomförs enligt avdelning V i FEU.