SKRIFTLIG FRÅGA E-3685/98

från Sebastiano Musumeci (NI) till kommissionen

(7 december 1998)

Angående: Upphovsrätt

I Italien regleras upphovsrätten i lag nr 633 av den 22 april 1941, kompletterad genom lag nr 159 från 1993.

I de två lagarna föreskrivs stränga administrativa och straffrättsliga sanktioner för dem som för egen eller andras räkning helt eller delvis återger upphovsrättsskyddade texter och dokument utan tillstånd.

Den italienska lagstiftningen står i uppenbar strid med motsvarande lagstiftning i de övriga medlemsstaterna och känns mycket otidsenlig i dagens multimediala samhälle.

Borde inte Europeiska kommissionen omgående uppmana Italiens regering att - när det gäller upphovsrätt - anpassa den inhemska lagstiftningen till de nya förutsättningarna och till Europeiska unionens krav, så att inte tusentals verksamma inom branschen drabbas av stränga sanktioner, som oundvikligen får allvarliga konsekvenser för det redan bekymmersamma arbetsmarknadsläget?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(12 mars 1999)

Frågeställaren hänsyftar närmare bestämt på frågan om reprografi, dvs. mångfaldigande av upphovsrättsligt skyddade verk med metoder som möjliggör faksimil eller tryckning på papper.

Ensamrätten utgör den omistliga kärnan i de rättigheter som tillerkänns innehavaren av upphovsrätt och närstående rättigheter, så att de kan råda över hur deras verk och andra skyddade objekt används. Till denna ensamrätt är undantag och begränsningar knutna, vilka bl.a. rör mångfaldigande och kopior för privat bruk.

Hittills har rätten till mångfaldigande endast harmoniserats delvis på gemenskapsnivå, i fallen kopiering av datorprogram (rådets direktiv 91/250/EEG av den 14 maj 1991 om rättsligt skydd för datorprogram(1)), kopiering av databaser (Europaparlamentets och rådets direktiv 96/9/EG av den 11 mars 1996 om rättsligt skydd för databaser(2)) och rätt till mångfaldigande för innehavare av närstående rättigheter (rådets direktiv 92/100/EEG av den 19 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området(3)). Denna harmonisering omfattar dock endast vissa aspekter på rätten till mångfaldigande, och har inte rört reprografi eller privat kopiering (utom i det senare fallet i direktiv 91/250/EEG).

I sitt förslag till direktiv om upphovsrätt i informationssamhället av den 10 december 1997(4) föreslog kommissionen en harmonisering av rätten till mångfaldigande, framför allt med avseende på användning av verk på datanät och därtill hörande undantag. Beträffande reprografi föreslogs endast en begränsad harmonisering. I enlighet med artikel 5.2 a får medlemsstaterna bibehålla eller införa undantag för mångfaldigande med reprografi, oavsett om de har ett system för ersättning till rättighetsinnehavarna. De medlemsstater som inte har ett sådant system behöver inte införa ett. Vid den första behandlingen i parlamentet föreslog flera av de utskott som tillfrågats ändringar i fråga om reprografi. Med utgångspunkt i det yttrande från parlamentet som snart torde föreligga ämnar kommissionen välja den lösning som är lämpligast för den inre marknaden, samtidigt som en avvägning mellan rättighetsinnehavarnas och användarnas intressen måste göras.

Mot denna bakgrund kan den italienska lagstiftningen inte sägas strida mot gemenskapsrätten, eftersom det för närvarande saknas gemenskapsregler för reprografi. Den nationella lagstiftaren har en betydande frihet att besluta om tillämpningsområde och tillämpningsföreskrifter för rätten till mångfaldigande, även i fråga om reprografi; emellertid måste man följa gemenskapsrättens allmänna regler om upphovsrätt och de bestämmelser som är härledda ur internationella normer, i synnerhet den prövning av ekonomisk skada som återfinns i de nya fördragen inom ramen för WIPO (Världsorganisationen för immateriell äganderätt).

(1) EGT L 122, 17.5.1991.

(2) EGT L 77, 27.3.1996.

(3) EGT L 346, 27.1.1992.

(4) EGT C 108, 7.4.1998.