ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2577/99

från Alexander de Roo (Verts/ALE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Djurtransporter

Enligt inslag i TV nyligen framgår det tydligt att de villkor för hästtransporter som fastställts i djurtransportdirektivet inte följs ordentligt i många medlemsstater.

Kommissionen är skyldig att övervaka hur medlemsstaterna genomför direktivet, men sedan några år tillbaka har endast en inspektör från byrån för livsmedel och veterinära frågor tilldelats den uppgiften. När kommer kommissionen att ta sitt ansvar på detta område på större allvar och öka antalet inspektörer till tolv, i enlighet med vad rådet (jordbruk) begärde vid sitt möte i juni 1995?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(27 januari 2000)

Kommissionen är medveten om de problem beträffande djurs välbefinnande som tagits upp i olika TV-program i Europa. Rapporter från Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor samt klagomål från olika djurskyddsorganisationer tyder också på att det fortfarande finns problem på detta område.

Kommissionen delar helt och fullt parlamentsledamotens åsikter om att det är viktigt att kunna garantera djurens välbefinnande under transport.

Kommissionen håller fortfarande på att rekrytera inspektörer, och några nyanställda inspektörer har särskilt ansvar för att övervaka genomförandet av den lagstiftning om djurs välbefinnande som gäller i medlemsstaterna. Kommissionen är medveten om den ökade betydelse som djurs välbefinnande har för konsumenterna och kommer att fortsätta att lägga lika stor vikt vid detta område som vid sina övriga ansvarsområden.

Eftersom frågan är så viktig, är inspektörerna uppmärksamma på frågor som rör djurens välbefinnande under sina tjänsteresor i medlemsstaterna. Den praxis som består i att göra kombinerade inspektionsbesök kommer att öka de tillgängliga uppgifterna om hur gemenskapens lagstiftning följs på detta område.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2548/99

från Theresa Zabell (PPE-DE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Monopolistiska förfaranden vid materialinköp inom segelsportens olika olympiska grenar

Inom segelsporten tillämpas med tillstånd av det internationella segelförbundet ISAF (International Sailing Federation) monopolistiska förfaranden vid materialinköp inom olika olympiska grenar.

Problemet är att de seglare som vill delta i olympiska spel inte har något annat val än att köpa sin utrustning från de skeppsvarv som ISAF har rekommenderat. ISAF:s argument är att man försöker garantera kvalitet och lika behandling av dessa skeppsvarv.

Det råder inga tvivel om att denna viktiga sektor på internationell nivå önskar bromsa och sätta stopp för detta monopolistiska förfarande som bl.a. ger upphov till följande situationer:

- Det finns inget behov att göra reklam för det valda varumärket.

- Seglarna fråntas möjligheter (möjlighet att lansera sig själva och välja sponsorer m.m.), eftersom alla är tvungna att använda samma utrustning.

- Priserna är inte längre skäliga eftersom konkurrens saknas.

- Den tekniska utvecklingen stagnerar eftersom verksamheten inte är underställd marknadslagarna.

Även om detta är ett världsomfattande problem uppmanas kommissionsledamot Monti att med utgångspunkt i Europa svara på följande: Vad kan Europeiska kommissionen göra för att sätta stopp för detta monopolistiska materialinköp så att varje tävlingsdeltagare kan skaffa sig sin utrustning enligt eget val, förutsatt att denna utrustning uppfyller stadgade villkor? På detta sätt skulle segelindustrin inte behöva lida skada.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 januari 2000)

Kommissionen är tacksam för att parlamentsledamoten fäst dess uppmärksamhet på inköpskraven för seglingsutrustning till OS.

Vid många idrottstävlingar ställs strikta krav på den utrustning som får användas. Kraven kan ha tillkommit på säkerhetsmässiga grunder eller för att garantera att skillnader i utrustning inte påverkar tävlingsresultaten. Idrottsorganisationer får följaktligen ställa sådana krav utan att därigenom bryta mot konkurrenslagstiftningen.

Parlamentsledamoten hävdar, att de tävlande är tvungna att köpa sin utrustning från en enda leverantör. Det framgår inte hur detta krav genomförs i praktiken.

De uppgifter kommissionen förfogar över är alltså inte tillräckliga för att den skall kunna ingripa i det aktuella fallet. Skulle emellertid ett tillräckligt underbyggt klagomål lämnas in, skulle detta naturligtvis granskas på föreskrivet sätt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2279/99

från María Sornosa Martínez (PSE) till kommissionen

(24 november 1999)

Ämne: Sanktioner mot Spanien för att landet inte införlivat gemenskapsdirektiv om miljöfrågor i sin nationella lagstiftning

Miljöministeriet i Spanien har inte vidtagit nödvändiga åtgärder för att i tid införliva tre viktiga direktiv på miljöområdet i den nationella lagstiftningen. Det handlar om kontroll av industriutsläpp (bestämmelserna borde ha trätt i kraft den 31 oktober 1999), lag om miljökonsekvensbeskrivning (direktivet borde ha införlivats före mars) samt rätt att ta del av miljöinformation (ett ärende i vilket Europeiska kommissionen redan i juli 1996 sände Spanien en varning angående landets begränsning av denna rätt).

Kan kommissionen informera om huruvida ett sanktionsförfarande redan har inletts mot Spanien på grund av att landet inte har införlivat nämnda tre direktiv i den nationella lagstiftningen?

Kan kommissionen informera om hur de spanska myndigheterna svarat på de olika varningar som de mottagit från gemenskapsinstitutionen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(20 december 1999)

Kommissionen inleder rutinmässigt överträdelseförfaranden mot medlemsstater som inte anmäler genomförandebestämmelser beträffande ett direktiv inom den däri föreskrivna tidsfristen.

Kommissionen har ännu inte mottagit några genomförandebestämmelser från Spanien beträffande rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar(1). Kommissionen kommer därför inom kort att inleda ett överträdelseförfarande i enlighet med artikel 226 (tidigare artikel 169) i EG-fördraget.

Vad gäller rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 om ändring av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(2) har kommissionen redan inlett ett överträdelseförfarande mot Spanien enligt artikel 226 i EG-fördraget. I augusti 1999 överlämnades en formell underrättelse till den spanska staten. Spanien har emellertid ännu inte inkommit med något svar. Kommissionen måste därmed inom kort besluta att sända Spanien ett motiverat yttrande, vilket är nästa steg i överträdelseförfarandet.

Beträffande det felaktiga genomförandet av rådets direktiv 90/313/EEG av den 7 juni 1990 om rätt att ta del av miljöinformation(3) anser kommissionen att de spanska myndigheterna lämnat ett otillfredsställande svar på det motiverande yttrandet och har därför anhängiggjort ärendet vid EG-domstolen, där det registrerats som mål C-189/99.

(1) EGT L 257, 10.10.1996.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.

(3) EGT L 158, 23.6.1990.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2103/99

från Marie-Noëlle Lienemann (PSE) till kommissionen

(12 november 1999)

Ämne: Kollektiva uppsägningar hos företaget Michelin

Ett stort antal skandaler har ägt rum i samband med kollektiva uppsägningar (vi kommer ihåg fallet med Renault i Vilvorde), i synnerhet sådana där enda motiveringen har varit att ge aktieägarna större vinster. Vad avser därför kommissionen att göra för att aktualisera direktivet om kollektiva uppsägningar i syfte att bättre säkerställa och skydda arbetstagarnas rättigheter och undvika uppsägningar?

Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta just i fallet Michelin för att se till att bestämmelserna i detta direktiv i praktiken respekteras?

Anser inte kommissionen att det vore lämpligt att införa bestämmelser så att de anställda före en uppsägning på grund av ekonomiska skäl, har rätt att ifrågasätta om denna är berättigad?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(30 november 1999)

Kommissionen påminner parlamentsledamoten om att syftet med kommissionens förslag av den 11 november 1998 om information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen(1) är att komplettera och effektivera den gällande EG-lagstiftningen och den nationella lagstiftningen på området, särskilt rådets direktiv 98/59/EG av den 20 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar(2).

Europaparlamentet har vid första behandlingen avgett ett yttrande om detta förslag och en gemensam ståndpunkt från rådet inväntas. Kommissionen anser att rådet borde påskynda detta.

Kommissionen har inte kännedom om några uppgifter som skulle tyda på att det nämnda företaget på grund av ett allmänt meddelande om att 7 500 arbetstillfällen kommer att gå förlorade inom de kommande tre åren inte har följt bestämmelserna i direktiv 98/59/EG eller de bestämmelser som genomför detta direktiv i den franska lagstiftningen.

När det gäller kontroll av att kollektiva uppsägningar är berättigade, påminner kommissionen parlamentsledamoten om att alla EU-medlemsstater har bestämmelser som ger arbetstagarna rätt att protestera mot en oberättigad eller lagstridig uppsägning. Detta nämns i kommissionens meddelande av den 25 november 1998 Modernisering av arbetsorganisationen En positiv attityd till förändring(3) och är en av de frågor som arbetsmarknadens parter uppmanas att ta ställning till inom ramen för hur nya former av avtalsförhållanden och karriärvägar kan utvecklas samtidigt som arbetstagarnas trygghet säkerställs till exempel när det gäller anställningstrygghet... (punkt 2.1.3. i det nämnda meddelandet).

(1) EGT C 2, 5.1.1999.

(2) EGT L 225, 12.8.1998.

(3) KOM(98) 592 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2633/99

från Maria Berger (PSE) till kommissionen

(22 december 1999)

Ämne: Tillämpning av direktiv 93/83/EEG om kabel-TV

Genomförandet av direktivet om kabel-TV (93/83/EEG)(1) fick uteslutande negativa konsekvenser för kabeloperatörerna i Österrike. I stället för ett enda avtal finns det nu 927 enskilda avtal, osäkerheten på det rättsliga området har ökat och snedvridningen av konkurrensen mellan kabel och satellit har förstärkts.

1. När kommer kommissionen att för parlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén lägga fram rapporten om tillämpningen av direktiv 93/83/EEG?

2. Planerar kommissionen att införa teknikneutralitet, det vill säga möjliggöra lika behandling av satellitmottagning och vidaresändning via kabel?

3. Överväger kommissionen att ändra direktiv 93/83/EEG och därmed beakta protesterna från kabeloperatörer över hela Europa?

(1) EGT L 248, 6.10.1993, s. 15.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(20 januari 2000)

Kommissionen har inte tagit del av några invändningar från österrikiska operatörer rörande tillämpningen av de österrikiska bestämmelserna som införlivar rådets direktiv 93/83/EEG av den 27 september 1993 om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel.

Externa konsulter genomför för närvarande en studie om den praktiska tillämpningen av direktiv 93/83/EEG. Då kommer man även att undersöka tillämpningen av rådets direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993 om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter(1) och rådets direktiv 92/100/EEG av den 19 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området(2).

Studien förväntas vara klar i slutet av mars 2000 och kommer att fungera som underlag när kommissionen lägger fram meddelandet som parlamentsledamoten hänvisar till. Förslag från berörda parter kommer att beaktas om kommissionen föreslår ändringar.

(1) EGT L 290, 24.11.1993.

(2) EGT L 346, 27.11.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2422/99

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(13 december 1999)

Ämne: Statligt stöd till kolkraft och kärnenergi

I vitboken om förnybara energikällor åläggs kommissionen att vidta åtgärder mot statligt stöd till kolkraft och kärnenergi.

1. Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit

a) mot direktstöd till kolkraft,

b) mot indirekt stöd till kolkraft,

c) mot direktstöd till kärnenergi och

d) mot indirekt stöd till kärnenergi?

2. Om inga åtgärder har vidtagits, kan kommissionen ange inom vilken tidsram konkreta åtgärder kommer att vidtas?

3. Kan kommissionen förklara varför den inte ser till att åtskilliga klagomål beträffande direkt och indirekt statligt stöd till kärnenergi, till exempel klagomålet om EdF eller den tyska kärnkraftsindustrins obeskattade reserver samt hänvisningar till stöd som inte anmälts, följs upp och blir föremål för påföljder?

4. Instämmer kommissionen i att fortsatt underlåtenhet att uppfylla skyldigheten att stoppa statligt stöd till kolkraft och kärnenergi innebär en konkurrenssnedvridning och är ett fördragsbrott, och att allmänheten får intryck av att kommissionen medvetet försvårar konkurrensvillkoren för förnybara energikällor?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(20 december 1999)

Beträffande kol godkände kommissionen den 28 december 1993 gemenskapsreglerna för statsstöd till kolindustrin (beslut nr 3632/93/EKSG)(1) enligt vilka stöden successivt skall minskas under perioden 19942002 som ett led i omstruktureringar och driftsinskränkningar. I de flesta fall bestäms takten i omstruktureringen av nödvändigheten av att finna lösningar på därmed sammanhängande sociala och regionala problem. Regler för indirekt stöd har avskaffats.

Beträffande kärnkraft innehåller inte Euroatomfördraget några bestämmelser om konkurrens och statligt stöd. Påståenden om att man inom gemenskapen fått statligt stöd för el producerad från kärnkraft har aldrig kunnat bekräftas.

Kommissionen är medveten om behovet av att främja användningen av förnybar energi för att gemenskapen skall nå fram till riktmärket att 12% av gemenskapens totala energiförbrukning skall komma från förnybara energikällor senast år 2010. Kommissionen lanserade nyligen en kampanj som syftar till att stimulera privata investeringar inom denna sektor med betoning på teknik baserad på allmänt förekommande resurser, särskilt sol, vind och biomassa.

Kommissionen överväger för närvarande ytterligare initiativ för att främja förnybar energi, särskilt åtgärder som hänger samman med driften av den inre marknaden för el. I vitboken om förnybara energikällor(2), som parlamentsledamoten hänvisar till, anges att en väsentligt ökad inbrytning av förnybara energikällor på marknaden är av avgörande betydelse för att uppfylla åtagandena om utsläpp av växthusgaser från Kyoto-konferensen. Som anges i vitboken överväger kommissionen för närvarande att ändra i gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för skydd av miljön så att lämplig hänsyn kan tas till behovet av att göra förnybara energikällor och deras utmärkande egenskaper så konkurrenskraftiga som möjligt.

(1) EGT L 329, 30.12.1993.

(2) KOM(97) 599 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2138/99

från Didier Rod (Verts/ALE) till rådet

(15 november 1999)

Ämne: Oljeledning mellan Tchad och Kamerun

Enligt uppgift är oljeledningsprojektet mellan Tchad och Kamerun uppsatt på föredragningslistan inför nästa sammanträde i Världsbankens exekutivstyrelse i mitten av november. Vid en presskonferens den 30 september 1999 tillkännagav Wolfensohn, Världsbankens ordförande, att organisationen stödjer projektet. Enligt våra uppgifter kan man förvänta sig ett positivt beslut vad avser beviljandet av de nödvändiga krediterna till regeringarna i Tchad och Kamerun.

Europaparlamentet begärde i december 1998 ett moratorium för projektet fram till det att vissa villkor var uppfyllda när det gäller inkomstfördelning, ersättning till och förflyttning av den berörda befolkningen, hanteringen av miljöriskerna samt det civila samhällets faktiska deltagande i beslutsförfarandet.

Vad anser rådet om utvecklingen i detta ärende?

Känner rådet till Världsbankens metoder som, enligt en intern rapport som har offentliggjorts, går ut på att skicka ut sändebud som samtalspartner för att lugna ner kritik mot projektet samtidigt som dess genomförande förbereds på högsta nivå? Eller att den till ett offentligt sammanträde den 30 september hade skickat två personer som arbetar som konsulter för Världsbanken, som företrädare för det civila samhället i Kamerun?

Hålls det på rådsnivå några samrådssammanträden vad avser medlemstaternas ståndpunkter inom exekutivstyrelsen? Om inte, varför? Om ja, har det hållits något samrådssammanträde angående detta projekt? Vad anser de 15 medlemsstaterna om finansieringen av oljeledningen mellan Tchad och Kamerun?

Svar

(24 januari 2000)

Den fråga som den ärade parlamentsledamoten tar upp har inte hänskjutits till rådet och rådet har följaktligen inte kännedom om diskussionerna om finansieringen av oljeledningsprojektet mellan Tchad och Kamerun.

Formella samrådsmöten om medlemsstaternas ståndpunkt inom Världsbankens verkställande kommitté anordnas inte av rådet, eftersom inte alla medlemsstater är företrädda i denna kommitté och eftersom vissa företräds av ett annat land som inte nödvändigtvis är medlem av gemenskapen.

Alltså har rådet som sådant, av de skäl som anges ovan, ingen ståndpunkt om beslutet om finansiering av den aktuella oljeledningen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1791/99

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(30 september 1999)

Ämne: Vapenexport

Avser kommissionen att framöver skärpa lagstiftningen om vapenhandel mot bakgrund av den senaste tidens debatt om Storbritanniens och andra EU-medlemsstaters vapenexport till länder som begår brott mot de mänskliga rättigheterna och är inblandade i allvarliga konflikter, t.ex. krisen i Indonesien och Östtimor?

Kan kommissionen bekräfta eller dementera att Storbritannien bröt mot embargot av den 13 september om vapenförsäljning till Indonesien, mot bakgrund av rapporterna om att man i förra veckan i hemlighet levererade tre brittiska Hawk-krigsflygplan till Indonesien? Kan kommissionsledamoten redogöra för vilka åtgärder som kommer att vidtas mot Storbritanniens brytande av embargot, om det visar sig att dessa rapporter är korrekta?

Är kommissionen medveten om att EU har ett akut behov av att stärka 1998 års uppförandekodex om vapenexport, och framför allt att anta åtgärder för att förhindra alla försök att undvika denna uppförandekodex?

Svar från Chris Patten på kommissionens vägnar

(20 oktober 1999)

Vapenhandel har hittills på grundval av artikel 296 i EG-fördraget (tidigare artikel 223) undantagits från fördragets tillämpning, vilket inneburit att gemenskapen inte kunnat agera på detta område. Vapenhandeln diskuteras för närvarande inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, i vilken kommissionen är fullt delaktig.

Kommissionen har varken behörighet eller möjlighet att bekräfta eller dementera eventuella embargokränkningar. Tillståndsgivningen avseende export av vapen hör helt och hållet till de nationella regeringarnas ansvarsområde.

Uppförandekoden har varit i kraft i ett år och som framgår av den första årsrapporten har medlemsstaternas första erfarenheter av uppförandekodens tillämpning under denna period varit goda. Det kan dock inte förnekas att det finns anledning att ytterligare förbättra uppförandekoden och dess tillämpning. Syfte med den årliga utvärderingen är att finna sådana möjligheter till förbättringar. Eventuella ändringar av uppförandekoden måste dock självfallet stödjas av samtliga medlemsstater.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0561/99

från Graham Mather (PPE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Konkurrenspolitiken för detaljhandeln

Kan kommissionen lämna närmare uppgifter om några initiativ nyligen tagits eller inom kort kommer att tas på detta område?

Håller kommissionens politik på detta område på att omarbetas, och om så är fallet av vilken anledning?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(29 mars 1999)

År 1997, efter publiceringen av grönboken om vertikala begränsningar i EG:s konkurrenspolitik(1), började kommissionen se över och ompröva de konkurrensregler som gäller för distributionsavtal, däribland inom detaljhandeln. Efter omfattande samråd med berörda parter antog kommissionen den 30 september 1998 ett meddelande om tillämpningen av EG:s konkurrensregler på vertikala begränsningar(2). Där beskrivs den politik som kommissionen avser att föra inom detta område.

Den viktigaste ingrediensen i den föreslagna politiken är en övergång till ett mer ekonomiskt inriktat tillvägagångssätt, med en mycket bredare täckning av vertikala avtal genom en enda gruppundantagsförordning. Detta skulle leda till en mindre omfattande lagstiftning, en förenkling av reglerna, en minskning av anmälningskraven och en mer effektiv kontroll av vertikala begränsningar som införs av företag med betydande marknadsinflytande.

Kommissionen följer också utvecklingen inom detaljhandelssektorn och ägnar därvidlag särskild uppmärksamhet åt den betydelse som köpinflytande kan ha för tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler.

(1) KOM(96) 721 slutlig.

(2) KOM(98) 544 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0327/99

från Alexander Falconer (PSE) till kommissionen

(23 februari 1999)

Angående: Kostnader för EU:s informationstjänster

Vilka är de årliga och totala kostnaderna sedan starten, inklusive personalens arbetstid, forskning, utveckling, programmering, hårdvara (distributörernas och användarnas), marknadsföring, utbildning, resor och fasta utgifter för vart och ett av följande informationsprojekt: EUROLIB, BREL, CASE, ECHO och Euronet? Hur mycket kostar vart och ett Europeiska unionen?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

Eurolib är en samarbetsgrupp för EU-institutionernas bibliotek, som inrättades 1988 på initiativ av Europaparlamentets generalsekreterare. Gruppens möten och verksamhet har aldrig kostnadsberäknats via specifika budgetanslag eller -utgifter, eftersom de inordnas under de allmänna driftskostnaderna för de institutioner som deltar i samarbetet. Med särskild tanke på vår tids snabba förändringar i biblioteksvärlden anser kommissionen och övriga institutioner att kontakterna mellan kolleger (för närvarande två möten om året) ger ett mervärde åt deras arbete, till exempel genom Eurolib-sidorna som lagts in på EU:s interinstitutionella webbplats Europa. Det är så gott som omöjligt att på ett vettigt sätt särskilja den del som rör Eurolib från det övriga arbetet för personalen på 18 olika bibliotek, däribland också parlamentets eget bibliotek, som tjänstgjorde som Eurolib:s kansli mellan 1988 och 1994.

Brel (Bibliothèque de recherches européennes de Luxembourg) faller under Europaparlamentets och Luxemburgs nationalbiblioteks ansvar.

Echo (Electronic case handling in offices) är ett projekt som ingår i Race, och Euronett (Evaluating user responses on new European transport technologies) var ett Drive 1-projekt, som löpte från 1980 till 1984. Detaljerade uppgifter om utgifterna för dessa projekt har tillsänts parlamentsledamoten och Europaparlamentets sekretariat.

Kommissionen känner inte igen förkortningen CASE som benämning på något europeiskt informationsprojekt.