ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2026/99

från Caroline Jackson (PPE-DE) till kommissionen

(3 november 1999)

Ämne: Tvättvätska för får innehållande organiska fosfater (organophosphate sheep dips)

Kan kommissionen ange om EU bidrar till finansieringen av något forskningsprojekt som avser den påverkan som hanteringen av tvättvätska för får innehållande organiska fosfater har på människors hälsa, och om den har planer på att antingen förbjuda sådana medel eller att förstärka de säkerhetsåtgärder som måste vidtas när dessa används?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av David Byrne

(20 december 1999)

Kommissionen kan bekräfta att gemenskapen inte direkt bidrar till finansieringen av några forskningsprojekt som avser den påverkan som hanteringen av tvättvätska för får innehållande organiska fosfater har på människors hälsa. Det finns inte heller inom gemenskapen några planer på att förbjuda sådana medel eller att införa ytterligare säkerhetsåtgärder förutom de som redan finns för producenter och i enskilda medlemsstaters egen lagstiftning.

Det finns inga aktuella projekt inom jordbruksforskningen, varken inom Air-programmet (agroindustriell forskning) eller inom Fair-programmet (forskning om fiske, jordbruk och agroindustri) i denna fråga.

Det skulle emellertid vara möjligt att lämna in ett forskningsförslag om detta ämne under nyckelåtgärd 5 i det särskilda programmet Livskvalitet och förvaltning av de levande resurserna i det Femte ramprogrammet om forskning och teknisk utveckling (FoTU). Ett av de prioriterade områdena i den ovannämnda nyckelåtgärden är Djurens hälsa och välbefinnande. Forskningsverksamhet om bättre metoder för att bedöma veterinärmedicinska produkters inverkan på folkhälsan och djurens hälsa skulle kunna hänföras till denna nyckelåtgärd.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1436/99

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Spanska regeringens förslag om att utarbeta och godkänna en plan för geografisk rörlighet

Den 1 juni 1999 meddelade den spanska regeringen att den tänker utarbeta och anta en plan för geografisk rörlighet, vars syfte är att

överföra arbetskraft till Medelhavsområdet under förevändning att utbudet på arbetsmarknaden är större i denna region. Om detta förslag blir verklighet skulle det medföra enorma investeringar i bostäder, transport, utbildning och vård både genom skatter och i form av socialförsäkringar eftersom man till regionen skulle överföra arbetslösa från andra spanska områden.

Denna politik från den spanska regeringens sida skulle med hjälp av offentliga anslag bidra till att befästa, ja till och med öka, den nuvarande dåliga regionala balansen istället för att försöka råda bot på de historiskt betingade bristerna inom infrastruktur och utveckling i halvöns Atlantområden. Dessa brister märks i den mycket höga arbetslösheten i Galicien: 17 procent av den aktiva befolkningen.

Om den spanska regeringen till kommissionen skulle lämna in en förfrågan i den här riktningen, kan kommissionen i så fall ge den spanska regeringen tillstånd att använda anslag ur strukturfonderna och sammahållningsfonden för att föra en politik som helt tydligt står i strid med målsättningen för den ekonomiska och sociala sammanhållningen?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Michel Barnier

(11 oktober 1999)

Kommissionen känner inte till den Plan för geografisk rörlighet som parlamentsledamoten hänvisar till. Enligt vad kommissionen fått veta är denna plan bara en intention hos regeringen. Utan planens text eller åtminstone uppgifter om dess syften och hur den skall genomföras, kan kommissionen inte uttala sig om huruvida det förekommer något stöd från strukturfonderna.

Enligt rådets förordning (EG) nr 1164/94 av den 16 maj 1994 om inrättandet av en sammanhållningsfond(1) är Sammanhållningsfondens specifika verksamhetsområde investeringar i transportinfrastruktur och miljöskydd. Sammanhållningsfonden verkar inte på de områden som parlamentsledamoten nämner.

(1) EGT L 130, 25.5.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1561/99

från Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Förteckning över fartyg som i enlighet med förordning (EG) nr 1239/98 inte längre använder drivgarn

Enligt förordning (EG) nr 1239/98(1) av den 8 juni 1998 om ändring av förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av

fiskeresurserna kommer det att bli förbjudet för gemenskapens fiskefartyg att bedriva fiske med drivgarn från den första januari 2002. Det är möjligt för medlemsstaternas fiskeflottor att stegvis avveckla denna typ av redskap och till följd härav fastslår artikel 1.4 i denna förordning att medlemsstaterna, med avseende på varje enskild viktigare art som förtecknas i bilaga VIII i denna förordning, senast den 30 april varje år skall översända kommissionen en förteckning över de fartyg som har tillåtelse att fiska med drivgarn. Vad gäller informationen för 1998 bör den finnas tillgänglig senast den 31 juli 1998.

1. Kan kommissionen tillhandahålla förteckningen över de fartyg som hade tillstånd att bedriva fiske med drivgarn under perioden 19951997?

2. Kan kommissionen tillhandahålla förteckningarna över de fartyg som hade tillstånd att bedriva fiske med drivgarn åren 1998 och 1999, vilka medlemsstaterna redan bör ha lämnat in?

3. Kan kommissionen med utgångspunkt i de förteckningar som begärs in garantera att artikel 1.3 i förordning (EG) nr 1239/98 uppfylls?

(1) EGT L 171, 17.6.1998, s. 1.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna P-1537/99 och E-1561/99 ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(8 oktober 1999)

Medlemsstaterna har överlämnat den information till kommissionen som avses i artikel 11a.4 i förordning (EG) nr 894/97 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna(1).

På grundval av den information kommissionen fått kan nedanstående sammanfattning ges av antalet fartyg som under 1998 och 1999 har tillstånd att bedriva fiske efter långfenad tonfisk i Nordostatlanten. Här återges också siffror för utvecklingen under perioden 1995-1997:

>Plats fÄHor tabell>

Enligt de uppgifter som de berörda medlemsstaterna lämnat har den skyldighet som avses i artikel 11a.3 i förordning (EG) nr 894/97 iakttagits. Vid de kontroller som skall genomföras i enlighet med artikel 29 i rådets förordning (EEG) nr 2847/93 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken(2) kommer kommissionen att granska de uppgifter som medlemsstaterna lämnat för perioden 1995-1997.

(1) EGT L 132, 23.5.1997.

(2) EGT L 261, 20.10.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1769/99

från Jan Andersson (PSE) till kommissionen

(11 oktober 1999)

Ämne: Kommissionens avsikter beträffande införande av gemensamt returglassystem inom EU

Förpackningar av drycker är idag en bidragande faktor till de svåra problem med avfallshantering som flertalet medlemsländer lider av. Vissa länder har infört återvinningssystem för flaskor, men har i vissa fall svårigheter att nå de volymer som krävs för att ett sådant system skall bli lönsamt. En tänkbar lösning kan vara att införa ett gemensamt returglassystem inom EU för att på så sätt bidra till nödvändigt ökade volymer av returglas och till att minska det växande problemet med stora mängder hushållsavfall.

Har kommissionen för avsikt att ta initiativ till införlivandet av ett gemensamt returglassystem inom EU?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Margot Wallström

(17 november 1999)

Att uppmuntra återanvändningssystem för förpackningar i medlemsstaterna är en av de åtgärder som nämns i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall(1) som ett medel att förhindra eller minska påverkan på miljön av förpackningsavfall. Förutsättningen är att förpackningarna kan återanvändas på ett miljövänligt sätt i enlighet med fördraget.

Åtskilliga medlemsstater har infört återanvändningssystem eller förbättrat sina traditionella system, exempelvis Danmark, Tyskland, Nederländerna, Österrike, Finland och Sverige. I några av dessa medlemsstater har man uppnått en återanvändning av upp till 90% av förpackningarna för drycker.

Att införa ett europeiskt system för återanvändning är emellertid en relativt sammansatt fråga, där många faktorer (t.ex. standardisering och transportavstånd) har betydelse. Detta gör att det är svårt att harmonisera de befintliga återanvändningssystemen, som hittills har utvecklats enligt olika idéer. Behovet av ett starkt miljöskydd måste dessutom ses i samband med reglerna för den inre marknaden.

Kommissionen kommer emellertid att utnyttja översynen av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG, vilken bör inledas före årets utgång, för att ytterligare förbättra återanvändningssystemen för förpackningar i medlemsstaterna.

(1) EGT L 365, 31.12.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1841/99

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(13 oktober 1999)

Ämne: Uppförande av ett solkraftverk för elproduktion i Frangokastello i regionen Sfakia på Kreta

Invånare i området kring Frangokastello i Sfakia på Kreta har vänt sig till mig och uttalat protester och klagomål mot planerna på att uppföra ett solkraftverk för produktion av elenergi i området. Kraftverket skall enligt planerna dock alternativt drivas med flytande gas under perioder av mindre sol. Enligt invånarna kommer projektet att få stöd från Europeiska unionen genom programmet Thermie.

Kan kommissionen upplysa mig om huruvida den faktiskt har för avsikt att finansiera ifrågavarande projekt och, om så är fallet, undrar jag också i vilken omfattning man låtit utföra en studie över konsekvenserna av projektet, detta både ur miljösynpunkt området utmärks för sin enastående skönhet och har införlivats i programmet Natura 2000 och med beaktande av ekonomiska och kulturella aspekter, eftersom kraftverket enligt planerna skall uppföras alldelels i närheten av ett område som inom sig rymmer såväl antika minnesmärken som byar där människor bor och livnär sig på turism som är den viktigaste inkomstkällan för dem.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Loyola de Palacio

(17 november 1999)

Inom programmet Thermie har projektet TE-235-96 (solvärmekraftverk i Frangokastello, Kreta-Theseus) fått stöd för den första etappen som omfattar konstruktion av anläggningen.

Genomförandet av projektet beror helt och hållet på de nationella (grekiska) bestämmelserna och förfarandena vad gäller de tillstånd som krävs för markanvändning, fysisk planering, miljökonsekvenser, byggande, drift och anslutning till nätet. Om sådana tillstånd inte ges får projektet inget ytterligare stöd. Det bör särskilt påpekas att Frangokastello ligger i ett område som upptas i förteckningen över områden av gemenskapsintresse för nätet Natura 2000 som de grekiska myndigheterna överlämnat i enlighet med rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter(1). Miljökonsekvensbeskrivningen för utbyggnaden skall därför beakta områdets bevarandestatus så att försämringar kan undvikas.

När nationella eller lokala myndigheter har gett tillstånd kan kommissionen endast utgå ifrån att miljöhänsyn har tagits. Kommissionen har inte behörighet att blanda sig i lokala frågor. Kommissionen får dock ingripa om den får kännedom om möjliga överträdelser av gemenskapens bestämmelser.

(1) EGT L 206, 22.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1731/99

från W.G. van Velzen (PPE-DE) till rådet

(30 september 1999)

Ämne: Den fängslade moldaviske parlamentsledamoten Ilie Ilascu

Den moldaviske parlamentsledamoten Ilie Ilascu sitter fängslad utan rättegång i den moldaviska utbrytarprovinsen Transdniester. Transdniester, som är en självutropad sovjetrepublik, har med stöd från den ryska fjortonde armén fängslat många etniska ledare som inte är rysk härkomst. Ilascu är den mest bemärkta av dessa.

Kommer utrikesministrarna att ta upp denna fråga vid nästa sammanträde för samarbetsrådet EU-Ryssland och därefter avlägga rapport om frågan inför parlamentet?

Svar

(2 december 1999)

Rådet följer noggrant situationen för de mänskliga rättigheterna i Transnistrien, särskilt fallet med den moldaviska parlamentsledamoten Ilie Ilascu. EU-trojkan med högre tjänstemän tog upp frågan om Ilie Ilascu med myndigheterna i Transnistrien under sitt besök i Tiraspol den 15 oktober 1999.

Den mer omfattande frågan om Transnistrien togs upp vid ett nyligen hållet möte mellan den Europeiska unionens trojka och Ryssland den 7 oktober men är inte på den dagordning som EU och Ryssland enats om inför det kommande toppmötet.

Rådet skall använda varje annat lämpligt tillfälle till att insistera på en snar förnyad rättegång för Ilie Ilascu och skall hålla Europaparlamentet informerat i vederbörlig ordning.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2634/99

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(22 december 1999)

Ämne: Ersättning enligt EU-förordning vid (trafik)olyckor

Luckor i den schweiziska lagstiftningen erbjuder försäkringsbolagen möjlighet att under lång tid skjuta på tillerkännandet av skadeersättningar som kan härledas ur ansvarsskyldigheten. Denna källa till rättsosäkerhet drabbar även EU-medborgare som blir offer för (trafik)olyckor i Schweiz. De hamnar i en juridisk förfarandestrid utan utsikt till skälig ersättning inom rimlig tid.

Ratificeringen av transportavtalet mellan Schweiz och EU, som planeras ske under år 2000, bör utnyttjas för att snarast lösa detta juridiska problem. EU-medborgare som befinner sig i Schweiz skall ju ha rätt till samma skydd som schweizare i de femton EU-medlemsstaterna. För fullständighetens skull skall nämnas att kommissionens före detta ordförande Santer den 12 mars 1998 och den 27 juli 1998 skriftligen underrättades om detta problem (skrivelser från professor dr. Eric Suy, ordförande för VTB-VAB, och den belgiske vice statsministern Elio de Rupo).

1. Vilka ansträngningar har kommissionen gjort för att åtgärda de luckor i den schweiziska lagstiftningen som leder till en situation präglad av rättsosäkerhet vid (trafik)olyckor i Schweiz?

2. Kommer kommissionen att utnyttja förfarandet för ratificering av transportavtalet mellan Schweiz och EU för att kräva en snabb, skälig och rimlig lösning på detta problem av de schweiziska myndigheterna? Om så inte är fallet, varför inte?

3. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att kräva av de schweiziska myndigheterna att en skälig och rimlig lösning på detta juridiska problem snarast skall uppnås?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(21 januari 2000)

Kommissionen är medveten om att det förekommer fall där medborgare från gemenskapen har haft svårigheter i sina förbindelser med schweiziska försäkringsbolag efter olyckor i Schweiz.

Det finns fall som regleras i det landets civillagstiftning och, när det gäller trafikolyckor, i den internationella överenskommelsen om gröna kort, som också sorterar under civillagstiftningen. Kommissionen har ingen behörighet på detta område och ingen befogenhet att hantera anspråk som till följd av olyckor i tredje land ställs mot försäkringsbolag i dessa länder.

Dessa frågor omfattades inte av mandatet för förhandlingarna om de sju sektorsavtalen och det var således inte möjligt att ta upp dem i förhandlingarna. Kommissionen lade fram förhandlingsresultatet som ett förslag till rådet(1) och avtalen undertecknades den 21 juni 1999 i Luxemburg. Avtalen måste ratificeras av Europaparlamentet, medlemsstaterna och rådet, utifrån deras respektive bedömningar.

Kommissionen har tagit upp denna fråga med de schweiziska myndigheterna i ett allmännare sammanhang. Den kommer återigen att ta upp frågan på det nästa mötet för den gemensamma kommittén för försäkringsavtalet, vilket kommer att hållas under våren 2000, även om frågan i sig inte omfattas av detta avtal.

(1) KOM(1999) 229 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1884/99

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(29 oktober 1999)

Ämne: Laxpolitiken i Östersjön

Undersökningar visar att naturlaxen inte längre klarar av att fortplanta sig i Torne älv. Dessa laxar lever i Östersjön och leker uppe i älvarna. Det faktum att Europeiska kommissionen numera i olika sammanhang ställt sig bakom en allt mer liberal politik för laxfisket i Östersjön försvårar förverkligandet av EU:s målsättningar för 2010 om ett förnyat laxbestånd. Har kommissionen noterat problemet i Torne älv och kommer det på något sätt att påverka EU:s politik i anslutning till laxfisket i Östersjön?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Franz Fischler

(23 november 1999)

I februari 1997 antog Internationella fiskerikommissionen for Östersjon (IBSFC) en handlingsplan för laxen. Målen för denna handlingsplan är att uppnå en naturlig fortplantning om minst 50% av den potentiella kapaciteten i alla vattendrag med naturlax, att förbättra laxens levnadsmiljö och att återinföra lax i vattendrag där naturlax kan leva. Handlingsplanen har kompletterats med nationella åtgärder som förbjudna områden och tidsbegränsning av fisket.

Internationella rådet för havsforskning (ICES) har bekräftat att de åtgärder som vidtagits medfört en betydande ökning av antalet laxar som återvänder till det vattendrag där de kläckts. Eftersom fler laxar leker i vattendragen har produktionen av smolt (laxyngel) ökat.

Denna förbättring kan inte konstateras i alla vattendrag med lax. I Torne älv har ökningen dock varit mycket stor. ICES rapporterar att det finns lax i vissa delar av älven för första gången sedan andra världskriget. Enligt ICES och nationella källor har laxproduktionen i Torne älv inte upphört. Tvärtom var produktionen 1998 bland de högsta sedan början på 1970-talet. Även om produktionen minskade 1999 är den fortfarande mycket god, och nästan fem gånger större än under perioden 1976-1987. Den minskade produktionen 1999 var väntad eftersom den då återvändande laxen fötts under år då antalet yngel minskat på grund av M74-syndromet, vilket medförde att färre laxar deltog i leken. Enligt ICES' prognos för Torne älv kan det mål som satts upp i handlingsplanen för lax komma att uppnås inom kort.

Mot bakgrund av detta kan inte kommissionen dela parlamentsledamotens åsikt att laxens reproduktion i Torne älv upphört.

De uppmuntrande tecknen på ökad produktion av naturlax i flera vattendrag runt Östersjön bekräftar att de åtgärder som införts av IBSFC och som kompletterats med nationella åtgärder är effektiva. Det finns dock vattendrag där situationen inte förbättrats på samma sätt. Kommissionen är övertygad om att man måste fortsätta arbeta i enlighet med en ansvarsfull strategi för att uppnå målen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1813/99

från Samuli Pohjamo (ELDR) till kommissionen

(11 oktober 1999)

Ämne: Val av EU-stödområden i Finland

Medlemsstaterna har preliminärt valt ut stödområden för EU:s regionpolitik. Som stödområden inom mål 2-området föreslår den finska regeringen klart bestämda områden, bl.a. delar av de snabbaste växande och mest utvecklade städerna.

För de mindre utvecklade områdena som ligger omkring städerna verkar det märkvärdigt att välbärgade och utvecklade områden utses till stödområden, medan områden som lider av befolkningsunderskott och av att de traditionella näringarna minskar samt miljöområden som lider av strukturomvandlingen inom industrin inte ryms med bland stödområdena.

Stödområden borde omfatta, om inte hela landskap, så åtminstone hela ekonomiska regioner. I regeringens förslag förbises de landsbygdsområden som ligger runt omkring tillväxtcentren i stor utsträckning.

Vad ämnar kommissionen göra så att mindre utvecklade områden som lider av allvarliga problem skulle kunna få EU-stöd i stället för att medlemsstaten s.a.s plockar russinen ur bullen?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(18 november 1999)

Enligt artikel 4 i rådets förordning (EG) 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna, skall kommissionen godkänna en förteckning över stödberättigade områden för mål 2 utifrån medlemsstatens förslag. Kommissionen kontrollerar att förslaget överensstämmer med förordningen. Särskilt viktigt är det att man inte överskrider det tak som fastställts för hur stor del av medlemsstatens befolkning som får omfattas, och att de områden som föreslagits uppfyller de kriterier som föreskrivs i artikel 4 punkterna 5-9.

I dessa kriterier fastställs de olika kategorier av områden som är stödberättigade enligt mål 2, och dessa är områden som genomgår ekonomisk och social omvandling inom industri- och tjänstesektorn, landsbygdsområden på tillbakagång, problemfyllda storstadsområden och områden som är beroende av fiske och där det råder stora problem. Kommissionen kontrollerar även, där det är möjligt, att minst 50 % av befolkningen som omfattas av mål 2 finns i områden som uppfyller kriterierna i artikel 4 punkterna 5 och 6, om ekonomisk och social omvandling inom industri- och tjänstesektorn samt landsbygdsområden på tillbakagång.

Under ett möte den 26 oktober 1999 godkände kommissionen principiellt Finlands förteckning över stödberättigade områden. Cirka 27 % av de invånare som omfattades av Finlands förteckning för mål 2 föreslogs av de nationella myndigheterna utifrån kriterier för landsbygden, 11 % av dessa från storstadsområden och 62 % från industriområden. I själva verket omfattar industriområdena även betydande landsbygdsområden, vilket gör det möjligt för de nationella myndigheterna att genom finansiering av åtgärder inom ramen för mål 2-programmen i fråga även gynna landsbygdens utveckling.

Kommissionen är övertygad om att de stödberättigade områdena för mål 2 i Finland uppfyller kriterierna i förordningen och att det i dessa områden finns verkliga behov som överensstämmer med syftet med detta mål.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2334/99

från Umberto Bossi (TDI) till kommissionen

(29 november 1999)

Ämne: Kränkning av antitrustbestämmelser när det gäller certifiering av produkter med skyddad ursprungsbeteckning (SUB) och skyddad geografisk beteckning

Efter det inte helt uttömmande svaret på min tidigare fråga P-1845/99(1) vill jag be kommissionen att komma med klargöranden på följande punkter:

- I artikel 10.2 i rådets förordning (EEG) nr 2081/92(2) står det i den italienska versionen att kontroll av produkter med skyddad ursprungsbeteckning (SUB) och skyddad geografisk beteckning kan utföras av ett eller fler privata organ som har tillstånd till detta.

Mot den italienska regeringens beslut om att tillsätta ett enda privat bolag för varje produkt har invändningar gjorts av

- den italienska antitrustmyndigheten genom ett yttrande av den 6 mars 1998 som publicerades i Italiens officiella tidning nummer 8/98, i serie nr 12,

- den regionala domstolen i Latium genom beslut nr 2038/1998.

Dessutom har den regionala domstolen i Latium i samma beslut förklarat att den italienska versionen av ovannämnda förordning inte överensstämmer med de övriga språkversionerna, av vilka det helt klart framgår att de privata kontrollorganen skall vara fler än ett.

Kan kommissionen därför svara på följande:

1. Är kommissionen medveten om den italienska antitrustmyndighetens och Latiums regionala domstols ovannämnda ställningstaganden?

2. Delar kommissionen de åsikter som har framförts av italienska rättsliga myndigheter respektive kontrollmyndigheter?

3. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta i denna fråga?

(1) Se s. 27.

(2) EGT L 208, 24.7.1992, s. 1.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(13 december 1999)

Kommissionen har aldrig genom officiella kanaler informerats om vare sig den italienska antitrustmyndighetens ställningstaganden eller om Latiums regionala domstols beslut, men har fått reda på det på halvofficiell väg.

Kommissionen brukar inte kommentera denna typ av beslut, som uteslutande ligger inom medlemsstaternas kompetensområde.

Mot bakgrund av vad som har redovisats i svaren på parlamentsledamotens skriftliga frågor P-1845/99(1) och E-2066/99(2) anser kommissionen att det är lämpligast att inte vidta någon åtgärd.

(1) Se s. 27.

(2) Se s. 46.