ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0789/00

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(9 mars 2000)

Ämne: Den gemensamma jordbrukspolitiken

I svaret på en skriftlig fråga från Lord Inglewood i överhuset (PQ 788 av den 28 februari 2000) ansåg Lady Hayman, minister för jordbruk, fiske och livsmedel, att den gemensamma jordbrukspolitiken så som den för närvarande är utformad inte tjänar jordbrukare, konsumenter och skattebetalare på ett tillfredsställande sätt. Instämmer kommissionen i detta?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(29 mars 2000)

Den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) utvecklas ständigt. Den har utvecklats sedan den först infördes för att stärka jordbrukspolitikens bidrag till de mål som fastställs i artikel 33 (f.d. artikel 39) i EG-fördraget. Genom 1992 års reformer och reformerna inom ramen för Agenda 2000 har en grundläggande omorientering av GJP genomförts för att öka den interna och externa konkurrenskraften och förbättra jordbruksproduktionens kvalitet, i syfte att garantera en skälig levnadsstandard för jordbruksbefolkningen, bättre integrera miljömålen i GJP, främja landsbygdens utveckling och ge upphov till kompletterande och alternativa inkomst- och sysselsättningsmöjligheter.

Den gemensamma jordbrukspolitikens struktur och den aktuella reformprocessen återspeglar alla medlemsstaters intressen liksom jordbrukspolitikens. Det bör noteras att reformen Agenda 2000 godkändes enhälligt av Europeiska rådet i Berlin. Reformerna ger medlemsstaterna flexibilitet att skräddarsy genomförandet av GJP efter den nationella situationen för att lägga större vikt vid utvecklingen av landsbygden och miljöarbete.

Kommissionen delar därför inte de den brittiska ministerns åsikter.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0117/00

från Mathieu Grosch (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Förbud mot nattflyg till Zaventems flygplats i Belgien

Den belgiska vice premiärministern och transportministern lade den 31 december 1999 fram ett förslag till beslut som drogs tillbaka den 12 januari 2000 efter långa överläggningar. Genom detta beslut ville den belgiska ministern fastställa så kallade bullerkvoter genom att införa ett system med högsta tillåtna bullernivå. Men beslutet skulle även innebära att det från och med sommaren 2003 inte skulle tillåtas något fraktflyg mellan klockan ett och klockan fem på morgonen.

Detta förslag till beslut grundar sig framför allt på artikel 9 i rådets förordning (EG) nr 2408/92(1) av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen, i vilken det föreskrivs att den ansvariga staten i händelse av allvarliga trafikstocknings- eller miljöproblem har möjlighet att fastställa villkor för, begränsa eller förbjuda utövandet av trafikrättigheter.

1. På vilket sätt borde den belgiska transportministern följa artikel 9 tredje stycket i förordning (EG) nr 2408/92, som föreskriver skyldigheten att minst tre månader före tillämpning informera de övriga medlemsstaterna och kommissionen?

2. Innebär inte förslaget till beslut om att förbjuda nattflyg endast på Zaventems flygplats i Belgien att konkurrensen mellan de belgiska och övriga europeiska flygbolagen snedvrids på ett sådant sätt som beskrivs i artikel 9 andra stycket fjärde strecksatsen, med tanke på att det inte finns någon gemenskapslagstiftning som förbjuder nattflyg?

(1) EGT L 240, 24.8.1992, s. 8.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(17 mars 2000)

Kommissionen har noterat att utkastet till ministerbeslutet om införande av ett förbud mot nattflygningar på Zaventems flygplats aldrig har offentliggjorts i Moniteur Belge och drogs tillbaka den 12 januari 2000, såsom anges av parlamentsledamoten. Eftersom den belgiska lagstiftningen om förbud mot nattflygningar på Zaventem drogs tillbaka innan det trädde i kraft har frågan inte längre någon praktisk tillämpning.

Kommissionen är av den uppfattningen att de belgiska myndigheterna nu håller på att förbereda ett ersättande av ovan nämnda ministerbeslut med omfattande regler som tar upp problemen med buller på natten runtomkring Zaventem.

Slutligen avser kommissionen ta upp frågan om driftsrestriktioner på flygplatser genom en gemenskapsram om trafikbegränsningar och spridningen av bästa metoder, som fastställts i sitt nyligen antagna meddelande om lufttransport och miljö(1).

(1) KOM(1999) 640 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1012/00

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(31 mars 2000)

Ämne: Bestämmelser för att importera och inneha farliga djur

Enligt uppgifter från journalister uppskattar man att det för närvarande finns över 11 200 sällsynta och farliga djur i Italien. Då och då meddelar nyheterna att ett rovdjur slitit sönder eller svårt sårat sin ägare eller försvarslösa medborgare som befunnit

sig i dess flyktväg. Det är endast för djurparker som det finns bestämmelser för hur dessa djur skall hållas medan det för privat ägande på sin höjd finns några enkla säkerhetsnormer. Dessa djur lever i allmänhet under outhärdliga förhållanden när det gäller hygien och hälsa. I Italien är det obligatoriskt att registrera dessa djur i enlighet med Washingtonkonventionen från 1975 men de officiella siffrorna väcker farhågor för att många av djuren importerats och hålls illegalt.

1. Finns det inom EU gemensamma regler för att importera och inneha denna typ av djur?

2. Om så inte är fallet, följer alla medlemsstater Washingtonkonventionen?

3. Vilka garantier finns det för medborgarnas säkerhet när dessa djur innehas av privatpersoner?

4. Vilka kriterier gäller för fastställande av de hygien- och hälsonormer som skall respekteras både när det gäller djur och människor?

5. Finns det några särskilda argument, förutom vetenskaplig forskning och underhållning, som gör det lagligt för privatpersoner att importera och inneha vilda djur?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(25 maj 2000)

Rådets förordning (EG) nr 338/97 av den 9 december 1996 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem(1) innehåller bestämmelser för transport och förvaring av vilda djur som tas upp i bilagorna till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter.

Beträffande djurhälsoförhållanden finns det importbestämmelser i rådets direktiv 92/65/EEG av den 13 juli 1992 om fastställande av djurhälsokrav i handeln inom och importen till gemenskapen av djur, sperma, ägg (ova) och embryon som inte faller under de krav som fastställs i de specifika gemenskapsregler som avses i bilaga A.I till direktiv 90/425/EEG(2). Särskilda villkor gäller för flyttning av djur mellan zoologiska anläggningar.

Gemenskapens behörighet täcker inte några andra åtgärder för begränsning av import av eller innehav av vilda djur eller i samband med problem som uppstår när exotiska djur hålls på andra ställen än zoologiska anläggningar.

(1) EGT L 61, 3.3.1997.

(2) EGT L 268, 14.9.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0972/00

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(31 mars 2000)

Ämne: Gemenskapsstöd

Mer än 150 arbetstagare vid Lisnave Estaleiros Navais de Lisboa, Sarl, har i femton år väntat på att bli på nytt anställda vid företaget efter att ha blivit avskedade mot sin vilja.

Enligt uppgift fick både Lisnave och dess efterföljare Gestnave Serviços Industriais, SA. gemenskapsstöd.

1. Hurdant gemenskapsstöd har dessa företag fått?

2. Krävde man då gemenskapsstöden beviljades att arbetstillfällena skulle bibehållas?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Barnier

(26 maj 2000)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1337/00

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(4 maj 2000)

Ämne: Sammanslagning av Commercial Intertech Corporation och Parker Hannifin Corporation

Känner kommissionen till sammanslagningen av Commercial Intertech Corporation och Parker Hannifin Corporation och de följder som denna får för konkurrensen i Europa? Kommer kommissionen att undersöka om denna sammanslagning är lämplig med tanke på den europeiska konkurrenspolitiken? Kommer kommissionen att träffa företrädare för personalen för att höra deras åsikter?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(14 juni 2000)

Kommissionen känner inte till den sammanslagning som ledamoten tar upp i sin fråga.

Kommissionen är vanligen villig att träffa personalrepresentanter vid bolag där sammanslagning anmälts för att ta del av deras syn på konkurrensaspekterna. Enligt artikel 18.4 i rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer(1) har erkända arbetstagarrepresentanter rätt att yttra sig efter ansökan i vissa fall, särskilt vid mer ingående undersökningar.

(1) EGT L 395, 30.12.1989.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0258/00

från John McCartin (PPE-DE) till kommissionen

(7 februari 2000)

Ämne: EU:s fiskfångster uppdelade i volym och värde

Kan kommissionen uppge om den har statistik över den totala fiskfångstens uppdelning efter volym och värde för varje medlemsstats fiskeflotta och över fördelningen per hamn där dessa flottor landar sina fångster (antingen inom eller utanför gemenskapen) samt om denna statistik kan göras tillgänglig?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(21 mars 2000)

Enligt gemenskapens lagstiftning(1) är medlemsstaterna skyldiga att till kommissionen uppge sin årliga fångstvolym (i ton levande vikt) per art och per fångstområde. Inga värdeuppgifter krävs vid dessa uppgiftslämnanden. Sammanfattade uppgifter av detta slag återfinns i den statistibulletin som offentliggörs av generaldirektoratet för fiske. Det senaste numret skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.

Någon detaljerad uppdelning av var gemenskapens fartyg landar sina fångster finns inte. Enligt rådets förordning (EEG) nr 2104/93 av den 22 juli 1993 om ändring av förordning (EEG) nr 1382/91 om rapportering av landade fiskekvoter i medlemsstaterna(2) måste medlemsstaterna varje månad lämna rapporter om volym (uttryckt i produktvikt) och genomsnittspris för 120 fiskprodukter som landas i deras hamnar. De nationella rapporterna delas upp i landningar av samtliga gemenskapsfartyg (utan att ange vilken medlemsstat fartygen tillhör), i fartyg från EFTA-länder och, ej obligatoriskt, i fartyg från tredje land. Rapporterna innefattar inte uppgifter om landningar av nationella fartyg i utländska hamnar (varken i eller utanför gemenskapen).

Denna fångst- och landningsstatistik finns tillgänglig på Eurostats databas New Cronos.

Enligt förordning (EEG) nr 2847/9311 skall medlemsstaterna säkerställa kontroll och registrering av landade fångster av arter som sker i en annan medlemsstat eller i tredje land.

Uppgifterna ingår i de underrättelser som medlemsstaterna vidarebefordrar till kommissionen i linje med sina förpliktelser enligt förordning (EEG) nr 2104/93, och kan vidarebefordras till parlamentsledamoten.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 3880/91 av den 17 december 1991 om avlämnande av statistikuppgifter om nominell fångst för medlemsstater som bedriver fiske i Nordatlantens östra del EGT L 365, 31.12.1991, rådets förordning (EEG) nr 2018/93 av den 30 juni 1993 om rapportering av statistikuppgifter om medlemsstaternas fångster och fiskeriaktiviteter i Nordatlantens västra del EGT L 186, 28.7.1993, rådets förordning (EEG) nr 2847/93 av den 12 oktober 1993 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken EGT L 261, 20.10.1993, rådets förordning (EG) 2597/95 av den 23 oktober 1995 om avlämnande av statistikuppgifter över nominell fångst för medlemsstater som bedriver fiske i vissa områden, andra än dem i Nordatlanten EGT L 270, 13.11.1995.

(2) EGT L 191, 31.7.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1110/00

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(4 april 2000)

Ämne: Fri rörlighet i Italien för personer utan identitetshandlingar

Den 6 mars 2000 översände det italienska inrikesministeriet ett cirkulär till samtliga polis- och gränspolisstationer med en uppmaning om att man inte längre skall hålla kvar medborgare i tredje land som är av en sådan nationalitet eller som hör till en sådan etnisk grupp att man på basis av tidigare erfarenheter sannolikt inte kan repatriera dem, bland annat på grund av att det saknas samarbetsvilja hos diplomatkåren i de länder som personerna ifråga antas komma ifrån. Därför kan deras identitet inte fastställas inom den tid som de kan stanna på ett av de center för tillfälligt uppehåll som inrättats särskilt för mottagning av olagliga invandrare (personer som kommit in i landet på olaglig väg, som saknar identitetshandlingar eller som väntar på att bli återförvisade till sitt hemland). Bestämmelsen skulle i synnerhet röra jugoslaviska, algeriska, ecuadorianska, irakiska och turkiska medborgare samt kurder. Med andra ord ges det i cirkuläret rätt till fri rörlighet för illegala invandrare och personer utan identitetshandlingar. Detta går bland annat stick i stäv mot Napolitano-Turco-lagen som syftar till att reglera invandringen. Följden vore att man i Italien faktiskt skulle tillämpa principen om fri rörlighet för invandrare som inte kan uppvisa legitimation eller inte vill uppge sin identitet.

Kommissionen uppmanas att besvara följande frågor:

1. Känner den till denna bestämmelse?

2. Har den bedömt följderna av att den tillämpas, även för de medlemsstater som gränsar till Italien och/eller som har undertecknat Schengenavtalet?

3. Anser den att förslagen är förenliga med Schengenavtalet?

4. Om så inte är fallet, varför föreslår den inte att Italien skall uteslutas ur detta avtal i syfte att värna om medlemsstaternas rätt att kontrollera invandringen på sitt territorium?

5. Anser den inte att omdömeslösa åtgärder av denna typ ger upphov till främlingsfientlighet bland befolkningen?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av António Vitorino

(19 april 2000)

Kommissionen har ingen kännedom om de förhållanden som påtalas av ledamoten. Den har uppmanat den berörda medlemsstaten att inkomma med uppgifter i frågan och avser att vidarebefordra dessa till ledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0493/00

från Antonio Tajani (PPE-DE) till kommissionen

(24 februari 2000)

Ämne: Huruvida italienska finansministeriet har genomfört ett upphandlingsförfarande avseende måltidskuponger på ett korrekt sätt

1. Kan kommissionen kontrollera att det upphandlingsförfarande som det italienska finansministeriet (Provveditorato generale dello Stato) inledde i december 1998 avseende måltidskuponger för ministeriets anställda genomfördes på ett korrekt sätt?

Upphandlingen avsåg ett årligt belopp på 180 miljarder (lire), uppdelat på tre lika stora delar.

2. TAR (ung. motsv. länsrätten) har beslutat att godkänna de grunder som anförts av de företag som inte tilldelades kontraktet och att upphäva tilldelningen och Corte dei conti (revisionsrätten) har vägrat godkänna upphandlingsdokumenten. Till följd av detta har det italienska finansministeriet ogiltigförklarat meddelandet om upphandling och samtidigt inlett ett nytt upphandlingsförfarande avseende ett belopp på 180 miljarder [lire], uppdelat på tre delar under ett års tid och som kan förnyas för en lika lång period. Har kommissionen underrättats om detta?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(23 mars 2000)

Kommissionen skulle vara mycket tacksam om parlamentsledamoten ville låta den ta del av den information han förfogar över om de överträdelser av gemenskapsrättens bestämmelser om offentlig upphandling som skall ha konstaterats när det gäller det italienska finansministeriets upphandlingsförfarande.

Kommissionen känner nämligen inte till någonting som skulle ge den rätt att ingripa i de behöriga italienska myndigheternas verksamhet för att kontrollera om nämnda förfarande överensstämmer med ovannämnda bestämmelser.

På grundval av den information som parlamentsledamoten inkommer med kommer kommissionen att genomföra alla de utredningar som behövs för att fastställa om det har skett någon överträdelse av gemenskapsrättens bestämmelser om offentlig upphandling, och vidta de åtgärder i enlighet med EG-fördraget som är nödvändiga för att säkerställa att nämnda förfarande överensstämmer med gemenskapsrättens bestämmelser på detta område.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0013/00

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(19 januari 2000)

Ämne: Inrättandet av en grekisk avdelning vid Euronews

Nyhetsbyrån Euronews sänder sedan den 1 november på ett sjätte språk, portugisiska. Enligt uttalanden från Euronews ledning har kanalen möjlighet att utöka sin verksamhet med ytterligare språk.

Kan kommissionen undersöka möjligheterna för ett eventuellt inrättande av en grekisk avdelning vid kanalen så att det stora antal greker och grekiskspråkiga i utlandet som är intresserade av nyhetssändningar på grekiska får tillgång till detta?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(21 februari 2000)

Frågan om sändningar på grekiska på nyhetskanalen Euronews är inte en fråga för kommissionen utan för ledningen för nyhetskanalen Euronews.

Kommission delar dock uppfattningen att det vore önskvärt att Euronews sände på så många gemenskapsspråk som möjligt. Det faktum att det redan nu finns sändningar på sex språk är ett viktigt steg i rätt riktning.

Kommissionen kommer framföra detta önskemål i sina kontakter med Euronews.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0164/00 från Rosa Díez González (PSE), Fernando Pérez Royo (PSE) och Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen. Kostnader för övergång till konkurrens i Spanien.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 303 E , 24/10/2000 s. 0154 - 0154



SKRIFTLIG FRÅGA E-0164/00 från Rosa Díez González (PSE), Fernando Pérez Royo (PSE) och Luis Berenguer Fuster (PSE) till kommissionen (31 januari 2000) Ämne: Kostnader för övergång till konkurrens i Spanien Kan kommissionen, med förbehåll för den bedömning av den spanska elsektorn som kommissionen har gett en oberoende expert i uppgift att utföra, förklara hur den, med avseende på de kostnader som inte ersätts inom ramen för övergången till fri konkurrens, har beaktat de kostnader som direkt omfattas av bestämmelser som Spanien tidigare har antagit? Har kommissionen kontrollerat att dessa kostnader inte redan tidigare har ersatts? Anser inte kommissionen det vara oacceptabelt att konsumenterna (oavsett om kostnaderna ersätts eller ej) i fråga om övergången till fri konkurrens måste stå för sådana kostnader som inte har någonting att göra med definitionen på de kostnader för övergång till fri konkurrens som berättigar till ersättning? Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (28 februari 2000) Kommissionen har ännu inte har avslutat sin granskning av de spanska icke-återvinningsbara kostnaderna (kostnader som det inte går att få täckning för på en konkurrensutsatt marknad) och kan därför inte omedelbart svara på parlamentsledamöternas första fråga. Det står under alla omständigheter klart att de kostnader som redan tidigare kompenserats inte kommer att betraktas som icke-återvinningsbara. Elkonsumenterna kommer bara att behöva stå för de kostnader som kommissionen anser vara icke-återvinningsbara.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0016/00

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(19 januari 2000)

Ämne: Uppgifter om hur det statliga stödet till företag i missgynnade stadsdelar fungerar

Kan kommissionen med hänvisning till förordning 97/c 146/08 och min tidigare fråga P-3945/97(1) svara på följande:

1. Vilka medlemsstater har använt denna förordning och beviljat stöd till företag i missgynnade stadsdelar?

2. Finns det några undersökningar och/eller rapporter i detta ärende?

3. Finns det några exempel på god praxis på detta område?

(1) EGT C 187, 16.6.1998, s. 99.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(23 februari 2000)

Hittills är det bara Frankrike som har beviljat stöd med tillämpning av rambestämmelserna för statligt stöd till företag i missgynnade storstadsområden(1).

I övrigt hänvisar kommissionen till svaren på parlamentsledamotens tidigare skriftliga frågor P-2628/97(2), P-3945/97(3) och E-173/99(4). Rambestämmelserna har till syfte att närmare ange de kriterier som kommissionen använder när den granskar om statligt stöd till missgynnade storstadsområden är förenligt med den gemensamma marknaden, men bestämmelserna innebär inte att medlemsstaterna är tvungna att bevilja sådant stöd.

Den begränsade tillämpning som rambestämmelserna har fått gör det ännu inte möjligt att sammanställa en rapport eller att ge exempel på god praxis.

(1) EGT C 146, 14.5.1997.

(2) EGT C 82, 17.3.1998.

(3) EGT C 18, 16.6.1998.

(4) EGT C 341, 29.11.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0026/00

från Nelly Maes (Verts/ALE) till kommissionen

(19 januari 2000)

Ämne: Vapenhandel

Okontrollerad vapenhandel är ett fördärv och har en destabiliserande inverkan. I olika regioner av världen är överutbudet på vapen på den lokala marknaden, ibland i uttryckets mest konkreta bemärkelse, en ständig källa till terror och våld.

Fördärvbringande verksamhet som diamantsmuggling, utpressning och narkotikahandel går ofta hand i hand med olaglig vapenhandel. Alla rättsstater uppställer därför som mål att vapenhandeln skall länkas in i lagbundna banor och underkastas begränsningar, även i de fall att detta på olika sätt medför snedvridningar av konkurrensen.

Vilka medlemsstater förbjuder vapenhandel med länder som befinner sig i en konflikt?

Vilka medlemsstater förbjuder vapenexport till länder som inte respekterar de mänskliga rättigheterna och/eller utkämpar interna väpnade konflikter på sitt territorium?

Vilka medlemsstater tillåter all slags vapenexport om den riktar sig till Natoländer?

Vilka initiativ har tagits för att motverka snedvridningar av konkurrensen?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(21 februari 2000)

Hitintills har vapenhandeln, på grundval av artikel 296 (tidigare artikel 223) i EG-fördraget, varit undantagen fördragsbestämmelsernas tillämpningsområde. Det har således inte funnits någon grund för åtgärder från gemenskapens sida.

Vapenhandel hanteras för närvarande inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP), i vilken kommissionen deltar. 1998 uppnåddes en överenskommelse om en uppförandekod. Erfarenheterna av denna har inledningsvis varit positiva men de visar också att det finns utrymme för att förstärka både koden och det sätt på vilket den tillämpas.

Kommissionen har emellertid varken befogenhet eller resurser för att övervaka medlemsstaternas vapenförsäljning och inte heller för att bekräfta eller dementera eventuella överträdelser av förbud. Hela ansvaret för att bevilja licenser vad gäller vapenexport åligger de nationella regeringarna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0095/00

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(26 januari 2000)

Ämne: Fartygsbyggande vid Astano-varvet

Skulle kommissionen kunna klargöra vad som krävs för att Astano-varvet i Galicien skall kunna börja bygga fartyg på nytt, så att diskrimineringen av varvet upphör?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(25 februari 2000)

Såsom kommissionen har förklarat i sitt svar på skriftliga frågorna E-1432/99(1) och E-2051/99(2), var ett av villkoren för att kommissionen 1997 skulle kunna godkänna betydande statligt stöd till de offentligägda spanska varven att Astano-varvet även i fortsättningen inte tillåts bygga fartyg.

Noteras bör att den totala fartygsbyggnadskapaciteten hos alla de berörda varven enligt kommissionens beslut om att godkänna stödet skulle begränsas till 210 000 kompenserade bruttoregisterton under tio år. Astano-varvet hade tidigare en byggnadskapacitet på 135 000 kompenserade bruttoregisterton. Mot denna bakgrund är det mycket svårt att föreställa sig omständigheter under vilka begränsningarna av Astanos verksamhet skulle kunna göras mindre stränga.

(1) EGT C 27 E, 29.1.2000, s. 66.

(2) EGT C 170 E, 20.6.2000, s. 141.