SKRIFTLIG FRÅGA E-2249/99

från Jan Mulder (ELDR) till kommissionen

(1 december 1999)

Ämne: EU-gränsvärden för ammoniak

Enligt uppgifter mår skogarna i Central- och Östeuropa allt sämre och experter anser att detta till största delen beror på ozonet. Ozon uppstår ur flyktiga organiska föreningar och under inverkan av solljus. Ozon är ett starkt oxidationsmedel, men det kan reagera med ammoniak ett reduktionsmedel , vilket medför att båda ämnena bryts ned och sönderfaller till oskadlig kvävegas och väte. För de närmaste tio åren förutspår Europeiska miljöbyrån att antalet personbilar kommer att öka med 30 procent, antalet lastbilar med 50 procent och antalet flygplan med 100 procent. Det finns forskare som anser att det är helt ologiskt att införa ett gränsvärde för ammoniak i EU så länge utsläppen av flyktiga organiska ämnen och kväveoxider fortsätter att öka.

Kan kommissionen bekräfta detta?

Anser också kommissionen att ozon i mycket stor utsträckning bidrar till försämringen av skogarnas hälsa?

Delar kommissionen åsikten att ozon i reaktion med ammoniak kan omvandlas till kvävegas och väte och att gränsvärden för ammoniakutsläpp i EU därför skulle kunna få negativa konsekvenser för ansträngningarna att förhindra höga ozonhalter?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(7 januari 2000)

I den analys som ligger till grund för förslaget till direktiv om nationella utsläppstak(1) har kommissionen beaktat prognoserna om det ökade antalet transporter. Den tekniska utvecklingen leder dock till kraftiga utsläppsminskningar från olika sektorer, i synnerhet från transportområdet. Kommissionen uppskattade de framtida effekterna på utsläppen av kväveoxider och flyktiga kolväten av ett genomförande av aktuell lagstiftning, t.ex. de nyligen antagna direktiven om renare bilar och bränslen. År 2010 kommer utsläppen av kväveoxider och flyktiga kolväten att ha minskat med 48 respektive 49 % i jämförelse med 1990 års nivåer. I förslaget till direktiv om nationella utsläppstak finns förslag på ytterligare utsläppsminskningar av dessa föroreningar med 55 % för kväveoxider och 60 % för flyktiga kolväten med målet att minska människors och växtlighetens exponering mot ozon med upp till 70 % under nästa årtioende.

Enligt uppgifter från Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och det europeiska programmet för övervakning och utvärdering av föroreningar har utsläpp av dessa substanser redan minskat med 10 % mellan 1990 och 1995. Sammanfattningsvis förväntar sig kommissionen kraftiga utsläppsminskningar av kolväten och flyktiga kolväten som ett resultat av kommissionens strategier mot försurning och marknära ozon.

Kommissionen delar oron över förhöjda ozonvärden som utgör ett hot mot skogar och i kommissionens förslag till ett nytt dotterdirektiv(2) angavs ett långsiktigt mål och ett målvärde för ozon som skydd för växtligheten, vilket även omfattar skogar.

Kommissionen kan bekräfta att ammoniak kan reagera med ozon. Men bortsett från i den omedelbara närheten av stora källor, så är ammoniakkoncentrationen i den omgivande luften tämligen låg i jämförelse med den ozonmängd som finns i den undre atmosfären. Eftersom reaktionen mellan dessa bägge ämnen är relativt långsam, är den totala kvantitet ozon som avlägsnas vid reaktion med ammoniak obetydlig. Kommissionen delar därför inte uppfattningen att en minskning av ammoniakutsläppen skulle leda till någon större höjning av ozonnivåerna.

Förutom att vissa mängder ammoniak lagras i närheten av utsläppskällorna, så reagerar ammoniak snarare med nitrat och sulfat och bildar ämnen (ammoniumnitrat och ammoniumsulfat) som, beroende på att de finns kvar längre i atmosfären, kan förflyttas över långa sträckor.

Lagringen av dessa ämnen leder till för höga halter av kväveföreningar (övergödning) i mark och vatten, medan nitrat- och sulfatföreningar ökar surhetsgraden. Bägge typerna av påverkan utgör ett allvarligt hot mot ekosystemen och den biologiska mångfalden; ett hot som förstärks av utsläppen av ammoniak. Om man vill ta itu med problemen med försurning och övergödning så måste man minska utsläppen av ammoniak. Kommissionen är övertygad om att detta inte kolliderar med målet att minska ozonhalterna. Tvärtom så innebär de komplexa förhållandena mellan föroreningar och påverkan att det krävs ett integrerat tillvägagångssätt så som det kommer till uttryck i form av utsläppstaken för de fyra föroreningar som är aktuella i detta sammanhang.

(1) KOM(1999) 125 slutlig, kompletterad genom SEK(1999) 2004.

(2) KOM(1999) 125 slutlig, kompletterad genom SEK(1999) 2004.