SKRIFTLIG FRÅGA E-3259/02

från Generoso Andria (PPE-DE)och Stefano Zappalà (PPE-DE) till kommissionen

(19 november 2002)

Ämne: Handel med skadade varor mellan medlemsstaterna

Myndigheterna i vissa medlemsstater har utfärdat hälsointyg för produkter som förmodligen är skadade och som skulle kunna utnyttjas för bedrägerier gentemot inköpsländerna och, ännu värre, utgöra en hälsofara för allmänheten. Vad anser kommissionen om detta?

Kan kommissionen i synnerhet säga vilka åtgärder den tänker vidta angående tullens beslag av tiotals ton skadat tomatkoncentrat från Grekland på väg till företag i regionen Salerno?

Kan kommissionen också säga om det stämmer att den aktuella produkten var försedd med hälsointyg som inte motsvarade produkternas faktiska kvalitet och som utfärdats av myndigheterna på ursprungsorten innan produkterna skeppades till Italien?

Skulle man kunna undersöka denna handel och utreda om den eventuellt drivs av organisationer som saknar tillstånd eller till och med saknar rättslig status över huvud taget?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3259/02 och E-3303/02ingivet av David Byrne för kommissionen

(14 januari 2003)

I rådets direktiv 93/43/EEG av den 14 juni 1993 om livsmedelshygien(1) föreskrivs det att livsmedelsföretag måste se till att endast livsmedel som producerats under hygieniska förhållanden och som inte är skadliga för hälsan släpps ut på marknaden. Direktivet är tillämpligt på samtliga livsmedel av vegetabiliskt ursprung. Det innehåller inga bestämmelser om hygienintyg för handel med varor mellan medlemsstaterna. Kommissionen vet därför inte vilket intyg parlamentsledamöterna hänvisar till eller varför ett sådant intyg skulle utfärdas, då det inte finns någon sådan skyldighet enligt EU:s lagstiftning.

Enligt bestämmelserna i rådets direktiv 89/397/EEG av den 14 juni 1989 om offentlig kontroll av livsmedel(2) är det de behöriga myndigheterna i varje medlemsstat som skall se till att livsmedelsföretagen följer alla de livsmedelsbestämmelser som EU eller medlemsstaten själv utfärdat. Efterlevnaden kan kontrolleras genom inspektioner, provtagning, granskning av skriftlig dokumentation eller liknande åtgärder. Om de behöriga myndigheterna i samband med kontrollerna konstaterar att underlåtenheten att följa livsmedelslagstiftningen kan utgöra en risk för livsmedlets säkerhet eller hälsosamhet, skall de vidta lämpliga åtgärder. Detta kan till och med innebära att livsmedlet dras bort från marknaden eller destrueras eller att företaget helt eller delvis stängs för en viss tid.

I artiklarna 6 och 7 i rådets direktiv 93/99/EEG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel(3) föreskrivs det att medlemsstaterna skall ge varandra administrativt bistånd i alla rättsliga förfaranden vid överträdelse av lagstiftning som gäller livsmedel. För att underlätta det administrativa samarbetet skall alla medlemsstater utse ett förbindelseorgan som skall underlätta och samordna kommunikationen, särskilt översändelse och mottagande av ansökan om bistånd.

Om det under utbytet av information framkommer att EU:s eller medlemsstaternas lagstiftning kan ha överträtts, skall den behöriga myndigheten i den stat i vilken den förmodade överträdelsen skett inom rimlig tid rapportera till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten om eventuella åtgärder som har vidtagits för att avhjälpa den förmodade överträdelsen, och om de åtgärder som har vidtagits för att försöka förhindra att den förmodade överträdelsen upprepas.

Det ömsesidiga administrativa biståndet fritar inte medlemsstaterna från skyldigheten att meddela kommissionen om eventuella livsmedel som medför direkta eller indirekta risker för människors hälsa, genom det system för snabbt informationsutbyte som infördes i enlighet med förordning (EG) nr 178/2002(4).

När det gäller det fall som berörs i frågan har kommissionen inte fått någon anmälan genom systemet för snabbt informationsutbyte och har inte några uppgifter som motiverar en insats från EU utöver de åtgärder som kunde vara lämpligare att vidta i medlemsstaten.

Kommissionen uppmanar parlamentsledamöterna att om möjligt lämna mer information om det fall som beskrivs i frågorna, så att kommissionen kan avgöra om det vore lämpligt att vidta åtgärder på EU-nivå.

(1) EGT L 175, 19.7.1993.

(2) EGT L 186, 30.6.1989.

(3) EGT L 290, 24.11.1993.

(4) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet, EGT L 31, 1.2.2002.