SKRIFTLIG FRÅGA P-2011/97 från Pat Gallagher (UPE) till kommissionen (4 juni 1997)

Ämne: Bestämmelser för import av begagnade bilar till EU

Vilka krav på typgodkännande är tillämpliga på begagnade bilar som privat eller i kommersiellt syfte importeras från ett land utanför EU till en medlemsstat i syfte att användas inom EU?

Vem har ansvaret för att se till att sådana bestämmelser om typgodkännande som är tillämpliga på importen av sådana begagnade bilar från länder utanför EU efterlevs?

Vilka bestyrkanden skall en medlemsstat kräva när det gäller sådana importerade begagnade bilar från länder utanför EU, innan den tillåter att de framförs på vägar inom EU, för att säkerställa att sådana bilar överensstämmer med EU:s bestämmelser om typgodkännande?

Vilka kontrollförfaranden genomför kommissionen för att säkerställa att medlemsstaterna ser till att begagnade bilar som importeras från länder utanför EU överensstämmer med gällande bestämmelser om typgodkännande?

Vilka sanktioner kan kommissionen genomföra om en medlemsstat underlåter att ordentligt säkerställa att importerade begagnade bilar från länder utanför EU som registreras för användning inom den medlemsstaten, och följaktligen inom alla andra medlemsstater, överensstämmer med bestämmelserna om typgodkännande?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (25 juni 1997)

Direktiv 70/156/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon, senast ändrad genom direktiv 96/27EG ((EGT L 42, 23.2.1970 EGT L 169, 8.7.1996 )), gäller inte för begagnade fordon. Det gör inte heller direktiv 74/150/EEG om typgodkännande av traktorer ((EGT L 84, 28.3.1974 )) eller direktiv 92/61/EEG om typgodkännande av två- eller trehjuliga motorfordon ((EGT L 225, 10.8.1992 )).

Begagnade fordon som importeras, oavsett om det sker privat eller kommersiellt, måste därför inte typgodkännas. Sådana fordon skall vanligtvis godkännas enskilt (om medlemsstaten i fråga har ett förfarande för enskilt godkännande) för att få användas i medlemsstaten. Förfarandena och kraven för att få ett fordon enskilt godkänt är inte harmoniserade i gemenskapen. Därför får medlemsstaterna fastställa förfaranden och krav för att utfärda enskilt godkännande. De enda kraven från gemenskapens sida som skall uppfyllas även av begagnade fordon är gränsvärdena för buller och avgaser.

Medlemsstaterna kan för enskilt godkännande kräva överensstämmelse med andra gemenskapsdirektiv om fordonsdelar och -komponenter, även om dessa direktiv inte är tillämpliga på enskilt godkännande under gemenskapsrätten. Men medlemsstaterna kan också ställa andra krav än de som anges i dessa direktiv. Det är medlemsstaternas sak att avgöra huruvida ett enskilt fordon uppfyller de krav som anses absolut nödvändiga för att ett fordon skall få tas i bruk i medlemsstaten i fråga.

Enskilt godkännande som utfärdats i en medlemsstat gäller bara i denna medlemsstat.

Om fordonet förs till en annan medlemsstat måste det genomgå ett nytt enskilt godkännande där för att registreras. Den första medlemsstaten kan ha medgivit undantag från gemenskapens direktiv. Om den andra medlemsstaten inte ämnar medge sådana undantag och därför vägrar att utfärda enskilt godkännande, skall artiklarna 30 och 36 i EG-fördraget tillämpas. Detta innebär att den andra medlemsstaten måste motivera, i enlighet med artikel 36 i EG-fördraget eller i enlighet med de obligatoriska krav som utvecklats i domstolens rättspraxis, varför det enskilda fordonet inte godkänns för bruk på dess territorium.