SKRIFTLIG FRÅGA E-0530/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(25 februari 2002)

Ämne: Immunitet och den europeiska arresteringsordern

Efter gripandet av den förre presidenten Pinochet i Förenade kungariket följde en långdragen rättstvist, trots att den brittiska regeringen i ett internationellt fördrag förpliktat sig att inte arrestera nuvarande eller före detta statschefer, vilket senare ersattes av ett internationellt åtagande med stöd av en majoritet av juristerna i överhuset. Kan rådet, för att undvika att detta upprepas, i detalj redogöra för vilka personer som åtnjuter parlamentarisk immunitet och som därmed inte kan arresteras enligt den europeiska arresteringsordern? Kan rådet dessutom klart och tydligt ange i lagstiftningen om immuniteten omfattar EU-diplomater, nuvarande eller tidigare statschefer, ministrar samt ledamöter av nationella parlament, Europaparlamentet och Europeiska kommissionen?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(9 april 2002)

Politisk enighet nåddes om rambeslutet om en europeisk arresteringsorder i rådet den 12 december 2001. Parlamentet godkände förslaget(1) i början av februari 2002 och det formella antagandet väntas ske i april eller maj 2002.

I artikel 17c i rambeslutet föreskrivs att om den eftersökte har rätt till privilegier eller immunitet kan en europeisk arresteringsorder inte verkställas förrän den verkställande rättsliga myndigheten har informerats om att dessa privilegier eller denna immunitet har hävts.

Vilken myndighet som är behörig att häva immuniteten beror på vilket slags privilegium eller immunitet det är fråga om. Om den eftersökte till exempel har kvalificerad immunitet i egenskap av parlamentsledamot eller minister, är det den verkställande statens myndigheter som är behöriga och i övriga fall myndigheterna i en annan stat. I det förstnämnda fallet skall den verkställande rättsliga myndigheten rikta en framställning till den myndighet som är behörig att häva immuniteten. I det andra fallet är det den utfärdande rättsliga myndigheten som skall begära hos den behöriga myndigheten att immuniteten skall hävas. Om det är möjligt med hänsyn till den immuna personens särskilda ställning och om den verkställande medlemsstatens lagstiftning tillåter det, skall de åtgärder som behövs för överlämnande vidtas. Förutom immunitet som regleras i internationella konventioner (till exempel 1961 års konvention om diplomatiska förbindelser(2)) varierar bestämmelserna om immunitet från medlemsstat till medlemsstat och de regleras av nationell rätt.

Vad beträffar den särskilda frågan om immunitet bör även artikel 4.7 andra ledet nämnas. Enligt denna artikel är den verkställande staten inte skyldig att verkställa en europeisk arresteringsorder som avser gärningar som har begåtts utanför den utfärdande medlemsstatens territorium och åtal enligt den verkställande medlemsstatens lagstiftning inte är tillåtet för samma brott, när detta begåtts utanför den verkställande statens territorium. Detta gör det möjligt för en medlemsstat att inte lämna biträde i form av verkställighet av en europeisk arresteringsorder om en annan medlemsstat har tillämpat en bestämmelse om universell behörighet som inte skulle kunna tillämpas för samma fall i den verkställande staten.

(1) EGT C 332 E, 27.11.2001.

(2) Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser från 1961, i kraft sedan 1964.