ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2453/02

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(29 augusti 2002)

Ämne: Frigivande av de turkcypriotiska journalisterna Sener Levent och Memduh Ener

De turkcypriotiska journalisterna Sener Levent och Memduh Ener, chefredaktör respektive ledarskribent på den turkcypriotiska tidningen Afrika (som har väckt regimens vrede eftersom de stödjer en fredlig lösning av Cypernfrågan och Cyperns EU-anslutning), har dömts till sex månaders fängelse för att de publicerat en artikel där Rauf Denktash och den turkiska ockupationsarméen kritiseras. Situationen när det gäller mänskliga rättigheter och yttrandefrihet blir bara värre och värre på den ockuperade delen av Cypern. Vilka åtgärder tänker kommissionen mot bakgrund av detta vidta för att se till att de två journalisterna friges och för att garantera att ovannämnda rättigheter respekteras?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(11 oktober 2002)

Kommissionen beklagar att utgivaren av och en journalist på tidningen Africa den 8 augusti 2002 dömdes till fängelse i sex månader för en artikel, publicerad i juli 1999, som påstods ha innehållit en förolämpning mot presidenten.

Kommissionen anser att yttrandefriheten utgör en av hörnstenarna i ett demokratiskt samhälle. Yttrandefriheten, såsom den garanteras i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och tolkas av Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna, omfattar inte enbart värdeomdömen som uppfattas såsom positiva, betraktas såsom oförargliga eller likgiltiga utan även sådana som förolämpar, chockerar eller besvärar. Detta är innebörden av pluralism, tolerans och vidsynthet, som är förutsättningar för ett demokratiskt samhälle.

Dessa principer är särskilt viktiga när det gäller pressen.

Den 9 oktober 2002 lägger kommissionen fram årets återkommande rapport om Cyperns framsteg på vägen mot anslutning till Europeiska unionen. Denna rapport kommer att innehålla ett avsnitt om läget på de norra delarna av Cypern, och de händelser som parlamentsledamoten hänvisar till kommer att tas upp.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1373/02

från Heidi Hautala (Verts/ALE) till kommissionen

(6 maj 2002)

Ämne: EU:s åtagande om att före 2006 nå upp till ett offentligt utvecklingsbistånd på 0,39 procent av BNP och kandidatländerna

Under FN:s konferens om utvecklingsfinansiering i Monterrey bekräftade det spanska ordförandeskapet på de femton medlemsstaternas vägnar det löfte som gavs i Barcelona om att EU:s genomsnittliga offentliga utvecklingsbistånd skulle nå upp till 0,39 procent av GNI före 2006. Ordförandeskapet bekräftade också att detta innebar ett tillskott på sju miljarder US-dollar fram till 2006, vilket i ett scenario med låg tillväxt skulle innebära att minst 20 miljarder US-dollar extra blev tillgängliga under perioden 20002006.

Instämmer kommissionen i att detta åtagande om 0,39 procent ODA/GNI är bindande? Skall detta mål ses som en del av gemenskapens regelverk i den meningen att nya kandidatländer i framtiden också måste leva upp till det?

Genom vilka åtgärder och inom vilka ramar ämnar kommissionen se till att detta åtagande formellt införlivas med regelverket så att frågan kan tas upp vid de återstående förhandlingarna med kandidatländerna?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(12 juni 2002)

I rådets slutsatser av den 15 mars 2002 beslutade medlemsstaterna att öka gemenskapens offentliga utvecklingsbistånd (ODA) så att det samlade genomsnittet för gemenskapen senast 2006 uppgår till 0,39 % av bruttonationalinkomsten (BNI). Med beaktande av detta mål skall alla medlemsstaterna sträva efter att, inom ramen för respektive lands budgetprocess, åtminstone nå upp till 0,33 % av BNI senast 2006. Samtidigt kommer de medlemsstater som redan har uppnått FN:s mål på 0,7 % av BNI att förnya sina ansträngningar för att ligga kvar över målet.

Rådets slutsatser är inte rättsligt bindande men både deras speciella karaktär och den beslutsprocess som ledde fram till beslutet i Barcelona gör att de politiskt väger mycket tungt. Denna fråga behöver dock rättsligt och formellt inte tas upp till förhandling före anslutningen, utan kommer att utgöra en del av den pågående processen efteråt.

Mer allmänt kan, med tanke på 0,7 %-målet, erinras om att det i artikel 177.3 i EG-fördraget fastställs att gemenskapen och medlemsstaterna skall uppfylla de åtaganden och beakta de mål som de har godkänt inom ramen för Förenta nationerna och andra behöriga internationella organisationer. Kandidatländerna måste, så snart de har blivit medlemmar av unionen, rätta sig efter denna bestämmelse i EG-fördraget på samma sätt som dagens medlemsstater. Kommissionen anser därför att man måste diskutera hur de nya medlemsstaterna bäst kan bidra till unionens ansträngningar på detta område.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2547/02

från Marco Cappato (NI) till kommissionen

(12 september 2002)

Ämne: Franska bestämmelser om rejvpartyn

De franska bestämmelserna om gratis evenemang för undergroundmusik är starkt repressiva. Kriget mot rejvpartyn har bland annat föranlett en underprefekt i Limoux att den 6 juli i år fatta det tvivelaktiga beslutet att förbjuda en radiostation (Radio Ballade) att sända teknomusik.

Anser kommissionen att dessa bestämmelser är förenliga med europeiska regler?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(16 oktober 2002)

Kommissionen konstaterar att parlamentsledamotens frågor om åtgärder som vidtagits med hänvisning till den allmänna ordningen uteslutande ligger inom medlemsstaternas behörighetsområde.

Det går inte heller att fastställa om det rör sig om ett allvarligt och ihållande åsidosättande av de grundläggande rättigheterna i den mening som avses i artikel 7 i EU-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3182/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(7 november 2002)

Ämne: Tillträde till Kaliningrad

Kan kommissionen bekräfta att Europeiska unionen allt mera böjer sig för tanken att stödja ett projekt med plomberade direkttåg som skulle förbinda Kaliningrad med det övriga Ryssland, som en lösning på genomfartsproblemet, en lösning som skulle respektera Polens och Litauens säkerhetsproblem?

Har kommissionen med den ryska regeringen diskuterat möjligheten att bygga civila hamnar i stället för militära vid Kaliningrads baltiska kust, för att på det sättet förbättra sjöfartsförbindelserna mellan Kaliningrad och hamnarna i det övriga Ryssland? Vore det här ett projekt som Europeiska unionen kunde tänka sig att stödja finansiellt?

Exklaven Kaliningrad har fått sitt namn efter Sovjetunionens första president. Är kommissionen medveten om planerna på namnbyte för området, och anser kommissionen i så fall att det här kunde ha någon betydelse för områdets framtida politiska status?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(29 november 2002)

Kommissionen erinrar om rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) slutsatser av den 30 september 2002 och den 22 oktober 2002, vilka bekräftades av Europeiska rådet vid dess möte i Bryssel den 25 oktober 2002.

I dessa slutsatser anges tydligt att EU i fullt samarbete med Litauen bör undersöka möjligheterna till viseringsfria nonstoptåg för ryska medborgare som reser mellan Kaliningradregionen och övriga Ryssland, och ett eventuellt beslut om en sådan ordning

kan endast fattas av ett utvidgat EU på grundval av en genomgripande utvärdering av de politiska och rättsliga aspekterna och så snart de tekniska hindren har hävts.

Rådet kom enligt slutsatserna av den 22 oktober 2002 även överens om följande:

Ett beslut att låta oberoende konsulter inleda en genomförbarhetsstudie 2003 kommer att fattas av EU med godkännande av Litauen så snart en överenskommelse nåtts med Litauen om studiens målbeskrivning.

I samband med detta står det klart att varken de tekniska, politiska eller rättsliga möjligheterna att sätta in sådana tåg har fastställts. Kommissionen har därför inte lämnat något förslag och rådet har inte diskuterat möjligheterna till bidrag från EU för något transportsätt mellan Kaliningrad och övriga Ryssland.

Det har inte förts några diskussioner med Ryssland om att omvandla militära hamnanläggningar för civil verksamhet. EU ger dock via Tacisprogammet för tekniskt stöd fortlöpande bistånd till ett projekt för utveckling av Kaliningrads hamn som omfattar 998 000 euro och syftar till att stärka hamnens konkurrenskraft genom att locka till sig inhemska och utländska investeringar.

Kommissionen känner inte till några planer att byta namn på Kaliningradregionen (Kaliningradskaja oblast).
SKRIFTLIG FRÅGA P-3352/02

från Baroness Sarah Ludford (ELDR) till kommissionen

(19 november 2002)

Ämne: EG-framställning nr 566/2000

Kommissionen hävdade (i en skrivelse av den 19 juni 2002) att inga effektiva åtgärder kunde vidtas enligt avtalet från 1973 mellan Europeiska gemenskaperna och Norge. I artikel 27 (2,3) fastställs att avtalsparterna måste lämna närmare upplysningar till den gemensamma kommittén om artikel 23 överträds och lägga fram all information i ärendet samt att beslut skall fattas inom tre månader. Har Europeiska gemenskaperna gjort detta i egenskap av avtalspart? Vad var resultatet? Om så inte skedde, varför?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 december 2002)

I den skrivelse av den 19 juni 2002 som frågeställaren hänvisar till anges vilket resultatet skulle kunna bli om ett konkurrensärende som omfattar ett norskt företag hänskjuts till Gemensamma kommittén för Europeiska ekonomiska gemenskapen och Norge enligt 1973 års frihandelsavtal mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Konungariket Norge.

I artikel 27 i det avtal som frågeställaren också hänvisar till ges bara vardera avtalsslutande part rätt att hänskjuta ärendet till Gemensamma kommittén. I det ärende som behandlas i EG-framställning nr 566/2000 och som också är föremål för frågeställarens fråga tyder de fakta som kommissionen fastslagit inte på att någon överträdelse av artiklarna 85 och 86 i det dåvarande EEG-fördraget skulle ha ägt rum, och därför behöver ärendet inte hänskjutas till Gemensamma kommittén enligt artikel 27.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3728/02

från Giacomo Santini (PPE-DE) till kommissionen

(19 december 2002)

Ämne: Indragning av tåg 299

Det belgiska järnvägsbolaget (SNCB) har beslutat att nattåg 299, som även transporterar fordon, skall dras in fr.o.m. den 15 december 2002. Orsaken till detta beslut är att järnvägsbolagen i de berörda länderna, dvs. Belgien, Luxemburg, Frankrike, Schweiz och Italien, inte har kunnat enas om hur driftskostnaderna skall fördelas. Den aktuella tågförbindelsen är mycket viktig för de EU-medborgare som av geografiska och ekonomiska skäl eller av hälsoskäl inte kan färdas med flyg. Beslutet om indragningen strider mot EU:s allmänna transportpolitik, som har till syfte att förstärka järnvägsnätet. Dessutom skadar beslutet EU-institutionerna, som har ett direkt intresse av att förbindelsen bevaras eftersom den utnyttjas av många parlamentsledamöter, tjänstemän och medborgare.

Kan kommissionen mot denna bakgrund meddela hur den kommer att agera för att få en förklaring på detta beslut, och vilka åtgärder den tänker vidta för att få de berörda länderna att komma överens? Kan kommissionen agera omgående, så att det blir möjligt att förhindra att järnvägsförbindelsen dras in?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(31 januari 2003)

Kommissionen känner till att denna förbindelse drogs in den 15 december 2002. Det är tråkigt att de berörda järnvägsföretagen har beslutat att minska de internationella tjänsterna på detta sätt, men det är deras rättighet att försöka optimera sin organisation, bland annat genom att undvika att förlora pengar på denna typ av tjänster, vilket anges i artikel 5 i direktiv 91/440/EEG av den 29 juli 1991 om utvecklingen av gemenskapens järnvägar(1).

Kommissionen har ingen ytterligare information om de exakta skälen till beslutet. Det är emellertid värt att notera att om det i första hand rör sig om finansiella orsaker kan medlemsstaternas berörda nationella myndigheter i enlighet med förordning (EEG) nr 1191/69(2) sluta avtal med järnvägsföretagen om allmän trafikplikt för tågförbindelser som inte skulle vara lönsamma utan statligt stöd.

Före slutet av 2003 planerar kommissionen att lägga fram ett förslag till förordning om rättigheter och skyldigheter för passagerare i internationell järnvägstrafik och ett förslag till direktiv som gör det möjligt att stärka järnvägsföretagens konkurrenskraft genom att underlätta tillgången till marknaden för internationella passagerartjänster.

(1) EGT L 237, 24.8.1991.

(2) Rådets förordning (EEG) nr 1191/69 av den 26 juni 1969 om medlemsstaternas åtgärder i fråga om allmän trafikplikt på järnväg, väg och inre vattenvägar, EGT L 156, 28.6.1969.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3461/02

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(6 december 2002)

Ämne: Inrättande av en europeisk åklagare

Kan kommissionen ange vilka lagar i Förenade kungariket som måste ändras för att det europeiska åklagarämbetet skall fungera tillfredsställande?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(5 februari 2003)

Inrättandet av en europeisk åklagarmyndighet diskuterades nyligen i kommissionens Grönbok om straffrättsligt skydd av Europeiska gemenskapens ekonomiska intressen och inrättande av en europeisk åklagare(1). Grönboken är ett remissunderlag som skall tjäna som utgångspunkt för en förbehållslös diskussion.

Kommissionen anser att den europeiska åklagarmyndigheten bör inrättas genom en allmänt hållen bestämmelse i den framtida europeiska konstitutionen. Bestämmelsen bör begränsas till det som krävs för att inrätta myndigheten och fastställa dess uppgifter och de allmänna riktlinjerna för verksamheten. Närmare bestämmelser om verksamheten kan därefter antas av rådet och Europaparlamentet i sekundärlagstiftning.

För att uppnå syftet med en europeisk åklagare, nämligen att skydda gemenskapens ekonomiska intressen enligt vad som anges i grönboken, och samtidigt respektera subsidiaritetsprincipen, skulle den europeiska åklagarmyndigheten behöva bli en del av rättsväsendet i varje medlemsstat.

Kommissionen vill också fästa parlamentsledamotens uppmärksamhet på Corpus Juris(2), en rapport som består av jämförande undersökningar utförda av straffrättsexperter från samtliga medlemsstater. Rapporten innehåller bland annat en undersökning av inverkan på rättsordningen i England och Wales, Skottland samt Nordirland.

(1) KOM(2001) 715 slutlig.

(2) The Implementation of the Corpus Juris in the Member States, M. Delmas-Marty och J.A.E. Vervaele, Intersentia, Utrecht 2000 (4 band).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3147/02

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(4 november 2002)

Ämne: Utnyttjande av fondmedel för storstadsområden

Social sammanhållning och hållbar utveckling har för många europeiska städer blivit en akut fråga på grund av försämringar i miljön och försämrad livskvalitet för stadsinvånarna. Europeiska unionen har därför de senaste åren tagit initiativ till flera insatser för att förbättra städerna och stadsinvånarnas livskvalitet.

Kommissionen har vid flera tillfällen framhållit att lokala och regionala myndigheter, som på grund av stora sociala, ekonomiska och miljömässiga problem är i stort behov av medel, inte utnyttjar de europeiska fonderna i tillräckligt hög utsträckning.

Jag skulle vilja ställa följande frågor till kommissionen:

1. Finns det någon uttömmande undersökning om storstadsområdena?

2. Finns det någon handlingsplan för olika stadsområden, framför allt de europeiska huvudstäderna?

3. Kan kommissionen ge en generell och jämförande redogörelse för hur de europeiska huvudstäderna utnyttjar denna typ av fonder?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(11 december 2002)

Kommissionen genomför sedan några år i samarbete med Eurostat, en insamling av indikatorer på livskvalitet i de europeiska städerna kallad Urban Audit. Resultaten av den första fasen som genomfördes på ett urval av 58 städer och kallades Urban Audit I, offentliggjordes i maj 2000. En Urban Audit II inleds just nu och resultaten från denna torde finnas tillgängliga i början av år 2004: den omfattar cirka 170 europeiska städer, och där ingår alla storstäder.

Inom ramen för gemenskapsinitiativet Interreg III, medfinansierar kommissionen ett program vid namn Nätverk av observationsorgan för den regionala utvecklingsplaneringen i europeiskt perspektiv (ORATE).

För att utveckla principerna för den regionala utvecklingsplaneringen i europeiskt perspektiv (SDEC), har detta program just inlett, bland annat, följande tre studier:

- Roll, situation och potential för stadsområden som nav för en polycentrisk utveckling,

- Förhållandet städer landsbygd i Europa,

- Territoriella effekter av strukturfonderna på stadsområden.

I dessa studier, vars första resultat väntas föreligga i mitten av 2003, behandlas de befintliga territoriella skillnaderna i ett visst antal stads- och storstadsområden.

När det gäller en eventuell handlingsplan upprättad på gemenskapsnivå för varje huvudstad, planerar kommissionen inte något initiativ i den riktningen, eftersom detta hör till medlemsstaternas ansvarsområde enligt subsidiaritetsprincipen.

Beträffande användningen av gemenskapsfonder, och särskilt strukturfonder, har huvudstäder tillgång till dem via de nationella programmen (se till exempel Mål 3) och vissa av dem via de regionala och lokala programmen (Mål 1 och 2, gemenskapsinitiativen Urban II och Interreg III).

Med beaktande av detta, och på grund av det decentraliserade genomförandet av fonderna, har kommissionen inte tillgång till jämförande uppgifter om användningen av dessa fonder från huvudstädernas sida.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3600/02

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(13 december 2002)

Ämne: Tillämpning av lagstiftningspaketet Erika i EU:s medlemsstater

Hur tillämpas lagstiftningspaketet Erika i EU:s medlemsstater? Vilka medlemsstater förhindrade vid en viss tidpunkt ett avtal för att tidigarelägga tillämpningen av dessa lagstiftningsåtgärder? Vilka skäl angavs som motiv för denna inställning?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-3600/02 och E-3660/02ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(7 februari 2003)

Frågeställaren erinras om att kommissionen djupt beklagat det faktum att den ursprungligen föreslagna tidsplanen för utfasning av enkelskroviga oljetankfartyg inte bibehölls. Enligt förslaget skulle enkelskroviga oljetankfartyg i kategori 1, som t.ex. fartygen Erika och Prestige, tas ur drift vid 23 års ålder.

Enligt den förordning som slutligen antogs av medlagstiftarna skulle Prestige vara utfasat senast den 15 mars 2005. Om den av kommissionen föreslagna tidsplanen hade bibehållits skulle man ha varit tvungen att ta Prestige ur drift den 1 september 2002 (det datum då den slutgiltiga förordningen började tillämpas), eftersom fartyget var 26 år gammalt vid tidpunkten för olyckan.

Kommissionen vill i detta sammanhang uttrycka sin uppskattning över det enhälliga stödet från medlemsstaterna som det kommit till uttryck i slutsatserna både från rådets möte med transportministrarna den 6 december 2002 och från Europeiska rådets möte i Köpenhamn för de åtgärder kommissionen presenterade i sitt meddelande av den 3 december 2002.

Den 20 december 2002 överlämnade kommissionen ett förslag till förordning(1) till parlamentet och rådet. Syftet är att påskynda utfasningen av enkelskroviga oljetankfartyg och återgå till den ursprungligen föreslagna tidsplanen. Kommissionen hoppas att förslaget kommer att antas under den grekiska ordförandeskapsperioden.

(1) KOM(2002) 780 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3923/02

från Olivier Dupuis (NI) till rådet

(14 januari 2003)

Ämne: Tjetjenen Salman Raduyevs död i ett ryskt fängelse

Söndagen den 15 december 2002 meddelade det ryska justitieministeriet att Salman Raduyev, 35 år gammal, var död. Raduyev var den första tjetjenska ledare som greps och i rätten dömdes till fängelsestraff för tagande av gisslan i Kisljar 2001. Dödsfallet skall ha inträffat den 14 december 2002 i sjukavdelningen i ett fängelse som kallas Den vita svanen i staden Solikamsk i Sibirien (regionen Perm), och uppgavs vara följden av ett livshotande tillstånd i flera dagar på grund av en inre blödning, vilken enligt de ryska källorna berodde på tidigare krigsskador som inte hade läkt helt (sic).

Måndagen den 16 december uppgavs i en artikel i Moskva-tidningen Kommersant, vilken hade hämtats från Süddeutsche Zeitung, att det fanns anonyma uppgifter från fängelsepersonalen om att Raduyev, enligt en fånge som han delade cell med, skulle ha misshandlats till döds efter att ha motsatt sig en visitering av vakterna, vilken inte hade meddelats i förväg. Salman Raduyev var ett av de vittnen vars uttalanden hade föranlett det ryska justitieministeriet att av Danmark och Storbritannien begära gripande av Akhmed Zakaiev. Raduyev skall ha förklarat att Zakaiev personligen hade deltagit i frihetsberövande av människor och terroristattentat. I samma artikel i tidningen Kommersant kunde man läsa att händelser tydde på att Raduyevs död eventuellt hade förorsakats av ett scenario varvid han först skulle ha tvingats att vittna emot Zakaiev och sedan skulle ha dödats.

Känner rådet till dessa uppgifter? Om så är fallet, hur har rådet reagerat? Vilka formella åtgärder avser rådet vidta för att få klarhet i de verkliga omständigheterna kring Salman Raduyevs död? Vilken är rent allmänt rådets inställning till huruvida den ryska staten uppfyller kriterierna för att betraktas som en rättsstat?

Svar

(8 maj 2003)

Rådet känner till anklagelserna om Salman Radujevs död i ett ryskt fängelse i december 2002. Rådet anser att anklagelserna bör framföras inför behöriga ryska myndigheter. Rådet kommer att följa ärendet mycket noga.

Rådet kommer fortsatt att utnyttja de många mötena i den politiska dialogen med Ryssland på alla nivåer till att betona att demokrati och respekt för mänskliga rättigheter utgör nyckelinslag i det strategiska partnerskapet mellan EU och Ryssland. Rådet kommer även fortsatt att betona att framsteg i den ryska reformprocessen, däribland stärkande av rättsstatsprincipen, är väsentlig för den fortsatta utvecklingen av förbindelserna. Rådet är berett att stödja de ryska myndigheterna i detta sammanhang
SKRIFTLIG FRÅGA P-3220/02

från Pedro Marset Campos (GUE/NGL) till kommissionen

(7 november 2002)

Ämne: Hållbarheten i anläggandet av en ny flygplats i Corvera (Murcia, Spanien)

Enligt uppgifter i dagspressen de senaste dagarna planerar regeringen i Madrid att anlägga en ny flygplats, sedan försvars- och transportkommittén antagit en positiv rapport om anläggandet av denna regionala flygplats. Detta anläggande motsvarar ett behov av nya anläggningar som antas föreligga på grund av den massiva turistströmmen.

Känner kommissionen till denna situation?

Anser inte kommissionen att detta anläggningsprojekt strider mot vitboken om den gemensamma transportpolitiken fram till 2010(1), i vilken det rekommenderas att anläggandet av nya flygplatser läggs på is?

Anser inte kommissionen att Spaniens flygplatser har en överkapacitet, vilket gör det tveksamt om de nya anläggningsprojekten är hållbara?

(1) KOM(2001) 370

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(2 december 2002)

De spanska myndigheterna har ännu inte officiellt meddelat kommissionen om sina planer i fråga om en ny flygplats i regionen Murcia, och är inte heller skyldiga att göra det.

Kommissionen har kännedom om de senaste utvecklingarna i denna fråga utgående från den allmänna information som finns att tillgå offentligt.

Kommissionen anser inte att ett sådant projekt nödvändigtvis skulle vara oförenligt med den strategi som kommissionen förespråkar i sin Vitbok om den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden(1).

I vitboken rekommenderas det inte att begränsa eller förbjuda byggandet av nya flygplatser. Tvärt om fastställs det tydligt att Europa inte kommer att kunna klara sig utan ny flygplatsinfrastruktur, även i kandidatländerna.

Kommissionen anser att det i första hand är medlemsstaterna som måste bedöma huruvida det finns behov av ny infrastruktur, och huruvida det är lämpligt att bygga ny flygplatsinfrastruktur. Kommissionen har ingen direkt behörighet i sådana frågor.

(1) KOM(2001) 370 slutlig.