SKRIFTLIG FRÅGA E-0724/02

från Johannes Swoboda (PSE) till kommissionen

(14 mars 2002)

Ämne: Kärnkraftverket Temelin (atomenergi)

Finns det några expertutlåtanden (teknisk-vetenskapliga data) som tillkommit på grundval av den kontroll av kärnkraftverket Temelin som gjordes under EU:s överinseende och som kunde ställas till förfogande för ledamöterna av Europaparlamentet?

Finns det statistik över incidenter som lett till att kärnkraftverk har måst avstängas:

a) incidenter utan radioaktiva utsläpp

b) med radioaktiva utsläpp?

Har det gjorts någon uppdelning av orsakerna till incidenterna enligt brist på varor nödvändiga för driften, fel vid driften eller fel i säkerhetsanordningarna?

Vilka simulationsmodeller har använts då det gjorts uppskattningar av vilken belastning av skadliga ämnen som incidenter kan utsätta miljön för, framför allt i fråga om utbredningen av (radioaktiva) skadliga ämnen?

Finns det resultat eller jämförelser av uppmätt och beräknad radioaktivitet på olika avstånd från platsen för en incident?

Finns det belägg för vilka konsekvenser för hälsan som radioaktiv belastning givit upphov till i samband med konkreta incidenter och finns det några fall där sjukdom erkänts vara en direkt konsekvens av detta?

Vilka enhetliga säkerhetsnormer kommer kommissionen i fortsättningen att kräva för kärnkraftverken?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(2 maj 2002)

Inom ramen för den så kallade Melkprocessen rörande kärnkraftverket i Temelin har kommissionen utövat ordförandeskapet i en trilateral expertgrupp, vilken behandlade 29 frågor över vilka Österrike uttryckt oro. Denna roll utgjorde en del av den medling som kommissionen erbjöd i syfte att underlätta den bilaterala dialogen. Under expertgruppens arbete utväxlade båda sidor en mängd tekniska handlingar. Dessa handlingar var adresserade till respektive part. En medlare i ett förfarande som slutligen leder till en lösning av en internationell tvist kan därför inte lämna ut dokument av detta slag. Slutsatserna och uppföljningen av Melkprocessen finns offentligt tillgängliga och avspeglar det avtal som nåddes mellan den österrikiska och tjeckiska regeringen den 29 november 2001.

I enlighet med internationella avtal klassificeras alla händelser som kan ha en inverkan på säkerheten hos ett kärnkraftverk enligt INES-skalan (internationella skalan för kärnolyckor). Årlig statistik över sådana händelser offentliggörs vanligtvis av den nationella tillsynsmyndigheten, till vilken de måste rapporteras. INES-skalans sju nivåer medger en distinktion mellan händelser (typiskt sett avvikelser eller incidenter) som inte medför utsläpp av radioaktiv strålning och mer allvarliga händelser (typiskt sett olyckor) som leder till utsläpp. Sådana incidenter och olyckor skall analyseras utifrån deras grundläggande orsaker, inbegripet faktorer hänförliga till material och drift, liksom säkerhetssystemens funktion.

Det finns ett stort antal vetenskapliga studier om effekterna av skilda strålningskällor för människors hälsa. Dessa studier varierar naturligtvis betydligt beträffande såväl angrepssätt som vetenskaplig metod. Efter som det finns ett antal naturliga strålningskällor i miljön, och eftersom människors hälsa påverkas av många andra faktorer, är det som bekant svårt att upprätta ett otvivelaktigt samband mellan en viss faktor och en specifik sjukdom.

Kommissionen har sedan 1975 ständigt lämnat bidrag till arbetet för en harmonisering av kraven och kriterierna för kärnsäkerhet. Mycket har redan uppnåtts. Harmoniseringsansträngningar företas även av andra organisationer och sammanslutningar, t.ex. Internationella atomenergiorganet (IAEA), OECD:s kärnenergiorgan (NEA), sammanslutningen av västeuropeiska tillsynsmyndigheter för kärnkraft (Western European Nuclear Regulators Association WENRA) och industrigrupper. Denna uppgift är komplicerad, eftersom skilda traditioner inom områdena för teknologi, lagstiftning och övervakning i de länder som driver kärnkraftverk måste överbryggas. En viktig aspekt som ligger till grund för varje ansträngning av detta slag utgörs av bäst förekommande praxis. Ansvaret för säkerheten hos planerna, konstruktionen, driften och avvecklingen av ett kärnkraftverk vilar för närvarande på operatören och den nationella tillsynsmyndigheten i den stat som har suveränitet över anläggningen.

Kommissionen är emellertid beredd att aktivt bidra till inrättandet av en gemenskapsdimension för kärnsäkerhet som skulle beakta behovet av gemensamma säkerhetsnormer för kärnkraftverk, i linje med slutsatserna från Europeiska rådet i Laeken.