SKRIFTLIG FRÅGA P-1603/97 från Jan Sonneveld (PPE) till kommissionen (5 maj 1997)

Ämne: Det nederländska systemet för uppköp av två veckor gamla griskultingar i förhållande till konsekvenserna för suggorna

Eftersom svinpesten i den nederländska provinsen Noord-Brabant orsakat överbeläggning på svinanläggningar har det nederländska jordbruksdepartementet föreslagit ett system för uppköp av kultingar som är två veckor gamla. Detta kommer emellertid att få stora konsekvenser för suggorna. Ur djurskyddshänseende fastställer Nederländernas lagstiftning att kultingar och suggor inte bör skiljas åt förrän tre veckor efter födseln.

1. Känner kommissionen till alternativa sätt att minska överbeläggningen på svinanläggningarna i de avgränsade områdena inom några veckor?

2. Anser inte kommissionen att det är oacceptabelt ur djurskyddshänseende att skilja kultingarna och suggan åt mindre än tre veckor efter födseln?

3. Hur förhåller sig de nederländska bestämmelserna till EU:s bestämmelser? Är kommissionen beredd att ta upp eventuella oförenligheter med Nederländerna?

4. Bidrar kommissionen ekonomiskt till detta system? Är kommissionen beredd att använda ekonomiskt stöd för att förmå Nederländerna att hålla sig till mer godtagbara insatser?

5. Skulle inte förebyggande vaccinering med markörvaccin vara att fördra framför detta uppköpssystem?

6. Är detta problem unikt för Nederländerna, eller har andra medlemsstater redan tvingats ta itu med liknande problem? Vilken inställning har kommissionen haft i dessa fall?

7. Finns det någon central myndighet till vilken man kan anmäla eventuella brott mot europeiska djurskyddsbestämmelser?

Svar från F. Fischler på kommissionens vägnar (10 juni 1997)

1. De kontrollåtgärder som medlemsstaterna skall vidta när det har bekräftats att klassisk svinpest har brutit ut fastställs i rådets direktiv 80/217/EEG ((EGT L 47, 21.1.1980. )) om införande av gemenskapsåtgärder för bekämpning av klassisk svinpest. Dessa åtgärder omfattar krav på utrotning av smittade djurbesättningar, epizootiologiska undersökningar för att upptäcka infektionshärden och fastställa risken för spridning av viruset från den infekterade djurbesättningen samt införande av restriktioner vad gäller flyttning av djuren. Dessa restriktioner skall gälla inom en skyddszon med minst 3 km radie kring platsen där sjukdomen brutit ut och inom en bevakningszon med minst 10 km radie. Syftet med restriktionerna är att förhindra att viruset sprider sig till grisar som kan inkubera sjukdomen utan att uppvisa kliniska tecken på klassisk svinpest.

I direktivets bestämmelser uppmärksammas problemet med överbeläggning i anläggningar för grisuppfödning som ligger inom skydd- och bevakningszonen. Ett förbud mot flyttning av grisar införs så snart diagnosen på klassisk svinpest har bekräftats. I skyddszonen gäller förbudet i 21 dagar räknat från dagen då rengöring och desinficering av den kontrollerade anläggningen utfördes för första gången. I bevakningszonen gäller förbudet mot förflyttningar i 7 dagar.

När den inledande perioden av förbud mot förflyttningar är förbi får grisar förflyttas för att minska eller undvika överbeläggning. För dessa förflyttningar gäller särskilda villkor som anges närmare i direktiv 80/217/EEG. Förflyttningsmöjligheterna kommer att bero på hur verksamheten med grisuppfödning är strukturerad i området kring platsen där sjukdomen brutit ut.

2. Om spädgrisar måste skiljas från suggan innan de blivit tre veckor gamla är det bäst både för suggans hälsa och välbefinnande att smågrisarna tas bort snarast möjligt efter födseln. En sugga vars kulting tagits bort inom 14 dagar efter födseln kan behöva längre tid för att bli brunstig igen än under normala förhållanden, men ingenting tyder på att detta skulle vara ett bestående problem.

3. Det särskilda inköpet av två veckor gamla spädgrisar i Nederländerna är inte oförenligt med gemenskapslagstiftningen om djurhälsa om man därvid följer de sanitetsbestämmelser om avlivning och bortförande från anläggningarna av avlivade smågrisar som fastställs i direktivet om svinpest.

Enligt rådets direktiv 91/630/EEG ((EGT L 340, 11.12.1991. )) om fastställande av lägsta djurskyddskrav vid svinhållning skall lägsta ålder för avvänjning av spädgrisar vara tre veckor. Förslaget att få avliva spädgrisar före denna ålder är dock en följd av åtgärder för bekämpning av sjukdomar och kan inte betraktas som en avvänjningsåtgärd. Den föreslagna åtgärden strider därför inte mot bestämmelserna i rådets direktiv 91/630/EEG.

Enligt förordning (EG) nr 413/97 ((EGT L 62, 4.3.1997. )) om marknadsstödjande undantagsåtgärder för marknaden för griskött i Nederländerna gällde inköpsprogrammet till en början inte för mycket unga spädgrisar.

De nederländska myndigheterna har nyligen lämnat in en ansökan hos kommissionen om att låta dessa djur omfattas av inköpsprogrammet enligt förordning (EG) nr 413/97. Kommissionen anser att förslaget har vissa fördelar eftersom den föreslagna ändringen om sjukdomen kvarstår kommer att leda till en minskning av kostnaden för dessa åtgärder och att lätta på kapacitetsbristen i konverteringsindustrin.

Förvaltningskommittén för griskött har den 5 maj 1997 avgivit ett positivt yttrande om den föreslagna ändringen av förordning (EG) nr 413/97.

4. Eftersom inköp av mycket unga spädgrisar numera omfattas av inköpsprogrammet enligt förordning (EG) nr 413/97 kommer 70 % av kostnaderna att betalas med gemenskapsmedel.

5. Hittills har inga försäljningstillstånd för markörvaccin mot klassisk svinpest beviljats inom ramen för den gemenskapslagstiftning som fastställs i rådets direktiv 90/677/EEG ((EGT L 363, 27.12.1990. )). Detta innebär att det inte finns några för offentligheten tillgängliga uppgifter om effektiviteten, oskadligheten och säkerheten av ett sådant vaccin. Kommissionen är medveten om att det för närvarande pågår försök för att framställa ett markörvaccin och fastställa den därmed sammanhängande diagnostiska undersökningen. Som alla andra typer av vaccin kommer ett markörvaccin mot svinpest antagligen inte ge alla grisar ett 100-procentigt skydd och kommer djur som vaccineras medan de redan inkuberar sjukdomen inte att skyddas och sprida sjukdomen vidare. Vid prövning av frågan om vaccinering är att föredra eller ej bör det påminnas om att principen att inte vaccinera antogs år 1990 i syfte att uppnå en hög hälsostatus genom hela gemenskapen och underlätta den fria flyttningen av levande grisar, griskött och andra produkter från grisar. Erfarenheten visar att policyn att inte vaccinera ger mycket goda resultat i de flesta medlemsstaterna. Emellertid har det också visat sig att utrotning av klassisk svinpest kan vara mycket kostsam i områden med hög gristäthet om inte snabba djupgående epizootiologiska undersökningar och effektiva utrotningsåtgärder genomförs så snart viruset har kommit till ett visst område eller så snart det första utbrottet har upptäckts.

Bestämmelserna i rådets direktiv 80/217/EEG om kontroll och utrotning av klassisk svinpest förutser visserligen ingen återgång till den vaccinering som tillämpades i vissa medlemsstater under sjuttio- och åttiotalet men innehåller likväl vissa föreskrifter om nödvaccinering efter beslut av kommissionen. Det förutsätts att den medlemsstat som eventuellt ansöker om att få genomföra nödvaccinering med ett konventionellt eller ett markörvaccin undersöker de för- och nackdelar som en sådan vaccinering kan ha för en viss grispopulation eller ett särskilt område innan den bestämmer sig att vaccinering är att föredra.

6. Hittills har ingen annan medlemsstat begärt att de marknadsstödjande undantagsåtgärderna även skall gälla för mycket unga smågrisar. Den svinpest som nu brutit ut i Nederländerna är den allvarligaste någonsin inom gemenskapen. Det finns därför all anledning att undersöka nya åtgärder och metoder.

7. Medlemsstaterna bär det primära ansvaret när det gäller att se till att gemenskapsbestämmelserna om djurens välbefinnande i anläggningarna tillämpas. Eventuella påståenden om att en medlemsstat eftersätter sitt ansvar kan dock hänvisas till kommissionen i form av klagomål.