SKRIFTLIG FRÅGA E-1716/01

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(14 juni 2001)

Ämne: Möjligheter att genom olika räntesatser återställa ekonomisk stabilitet efter att euron införts

1. Kan kommissionen bekräfta att de elva och därefter tolv medlemsstater som sedan 1999 arbetat med att förbereda införandet av euron den 1 januari 2002 inte längre kan minska skillnaderna i utveckling i sina ekonomier genom att tillämpa olika räntenivåer?

2. Håller kommissionen med mig om att Europeiska unionen löper risk att drabbas av samma problem som USA, där det alltsedan dess att en enhetlig dollar infördes 1913 blivit svårt att tillnärma ekonomiskt svaga och ekonomiskt starka regioner till varandra eftersom man inte samtidigt kan både stimulera den ekonomiska utvecklingen och bromsa upp den?

3. Om politiken förblir oförändrad och unionen lika stor som tidigare: hur kommer då en olikartad utveckling av det slag som avsågs i punkt 2 att under perioden från och med 2006 att påverka den omständigheten att somliga regioner uppvisar en större eftersläpning i utvecklingen än andra, och, som konsekvens därav, hur kommer detta att påverka de krav som från olika regioners sida ställs på strukturfonderna och Sammanhållningsfonden?

4. Vad tror kommissionen om möjligheterna till att i en situation med en gemensam valuta på nytt skapa utrymme för en stabil ekonomi med hjälp av att räntesatserna får variera från region till region?

5. Ifall dessa möjligheter i framtiden är begränsade: ser kommissionen något alternativ till hur man kunde uppnå den nytta som kunde åstadkommas med hjälp av olika räntenivåer i olika regioner också i framtiden?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(18 september 2001)

1. Kommissionen bekräftar att de medlemsstater som deltar i den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen sedan den 1 januari 1999 inte längre kan ha olika räntesatser. Enligt EG-fördraget har Europeiska centralbanken hela ansvaret för penningpolitiken och fastställer räntesatserna för euroområdet som helhet. Medan penningmarknadsräntorna ligger på samma nivå i hela euroområdet finns det kvar små skillnader när det gäller de långfristiga räntesatserna, vilket främst beror på skillnader i marknadernas storlek.

2. Kommissionen övervakar noga alla risker som kan ha ett samband med införandet av euron. Bland annat beaktar kommissionen olika inslag i den penningpolitiska historien som kan ha betydelse för den ekonomiska analysen av euroområdet. När det gäller jämförelser mellan euroområdet och Förenta staterna finns det en samsyn bland experterna att erfarenheter från Förenta staterna är av begränsat värde för euroområdet, eftersom den institutionella ramen (t.ex. federal stat och budget) och landets struktur (t.ex. arbetskraftens rörlighet mellan olika områden och gemensamt språk) är tämligen olika.

3. Generellt sett kan man konstatera att om en ekonomi växer långsammare än en annan och om befolkningen ökar lika mycket i båda kommer inkomsten per capita också att öka långsammare. Om denna ekonomi redan hade den lägsta inkomsten kommer skillnaden uppenbarligen att öka. Tidigare erfarenheter visar dock att de regioner som hade lägst inkomst gynnades av högre tillväxt. Denna upphämtningsprocess främjas av gemenskapens åtgärder och instrument, särskilt dess strukturpolitik.

4. Kommissionen har inte vid något tillfälle sedan eurons införande hittat några tecken på bristande ekonomisk stabilitet. Gemenskapens ekonomi har vuxit under alla år, inflationen har varit måttlig, arbetslösheten har trendmässigt sjunkit och andra indikatorer förstärker detta intryck. Det finns således ingenting att återställa. Kommissionen granskar dock noga makroekonomiska skillnader mellan medlemsstaterna ur olika aspekter (dokumentation kan erhållas på begäran). I samband med detta måste olika typer av skillnader urskiljas. Alla av dem är inte nödvändigtvis omotiverade. Vissa kan till och med vara nödvändiga och främjas av gemenskapens åtgärder (t.ex. högre tillväxt i områden med lägre inkomst).

5. Eftersom det inte längre finns några möjligheter att fastställa räntesatserna på ett sätt som är avpassat för enskilda medlemsstater måste andra åtgärder tillgripas (t.ex. finanspolitiska eller strukturpolitiska åtgärder eller löneanpassningar). Sådana åtgärder kan tendera att påverka investeringarnas lönsamhet och därmed hur attraktivt det är att göra affärer i landet i fråga. I den meningen går det att påverka den förväntade reala avkastningen och den relativa tillväxttakten i en ekonomi som har en enda valuta.