ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0489/03

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(21 februari 2003)

Ämne: Registrering av nyföddas DNA

Med Förenade kungariket som förebild, där man sedan två år tillbaka registrerar DNA på nyfödda, begärs nu att denna modell införs även i Italien. För det första syftar detta till att vetenskapligt kartlägga okända sjukdomar. För det andra anser ledningen för den polisiära enheten för vetenskapliga undersökningar att fler allvarliga brott därmed skulle kunna lösas, en siffra som uppges till 20 procent.

I vilken utsträckning genomför kommissionen efterforskningar som visar på fördelarna med sådana åtgärder? Föreligger redan sådana resultat? Vad avser kommissionen att göra för att omsätta dessa i lagstiftning?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(8 april 2003)

Gemenskapens handlingsprogram för folkhälsa 20032008 omfattar inte studier om nyföddas DNA-tester (deoxyribonukleinsyra). Däremot omfattas verksamhet som gäller sexuell och reproduktiv hälsa, hälsoövervakning och sällsynta sjukdomar, som kan ha en viss betydelse i detta sammanhang, även om den inte motsvarar DNA-tester. Den rättsliga grunden för folkhälsoprogrammet är artikel 152 i fördraget, enligt vilken programmet skall förbättra folkhälsan, förebygga sjukdomar och störningar hos människor och undanröja hälsofaror för att bekämpa sjuklighet och förtida dödlighet samtidigt som kön och ålder beaktas. För att detta mål skall uppnås bör åtgärderna styras av behovet att förlänga den förväntade livslängden utan funktionshinder eller sjukdom, främja livskvalitet samt minimera de ekonomiska och sociala konsekvenserna av ohälsa. En inbjudan att lämna projektförslag har nyligen offentliggjorts för projekt som kan beviljas stöd inom ramen för detta program.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0754/03

från Philip Bushill-Matthews (PPE-DE) till kommissionen

(5 mars 2003)

Ämne: Krysotilasbest (serpentinasbest)

Kan kommissionen identifiera vilka de flera olika vetenskapliga organ är som hänvisas till i dess svar av den 15 mars 2002 på skriftlig fråga E-0200/02(1), och särskilt de organ som har bedrivit och publicerat forskning om karcinogeniciteten hos krysotilasbest (serpentinasbest)? Vidare, kan kommissionen i sitt svar separera forskningsrapporter som beskriver krysotilasbest som ett material av en annan beskaffenhet än blå och brun asbest från rapporter som i fråga om karcinogena egenskaper inte gör någon åtskillnad mellan olika former av asbest?

(1) EGT C 160 E, 4.7.2002, s. 197.

Svar avgivet av Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(26 mars 2003)

Åberopande sitt svar på den skriftliga frågan E-0200/02 från Tannock, Arvidsson och Trakatellis vill kommissionen hänvisa parlamentsledamoten till de yttranden som avgavs av Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö (SCTEE) den 15 september 1998(1) och den 17 december 2002(2). Dessa yttranden innehåller hänvisningar till 82 vetenskapliga publikationer varav 31 särskilt behandlar krysotil.

På grundval av dessa vetenskapliga belägg har SCTEE bekräftat att krysotil bevisats framkalla cancer hos människor.

(1) Yttrande om Chrysotile asbestos and candidate substitutes avgivet den 15 september 1998 vid det 5:e plenarmötet i Bryssel. Finns på webbplatsen: http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/sct/out17_en.html.

(2) Yttrande om risk to human health from chrysotile asbestos and organic substitutes avgivet den 17 december 2002 vid det 35:e plenarmötet i Bryssel. Detta yttrande finns på webbplatsen: http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/sct/outcome_en.html.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0300/03

från Margrietus van den Berg (PSE) till kommissionen

(7 februari 2003)

Ämne: Fartygsskrotning utanför Guinea-Bissaus kust

Den 14 januari 2003 berättade den nederländske honnorärkonsuln i Guinea-Bissau i Radio 747 AM om ett kontrakt som Guinea-Bissaus regering har tecknat med det spanska företaget DDI om att bygga en plats för skrotning av fartyg på Bissagósöarna. Den nuvarande sociala, ekonomiska och politiska situationen i Guinea-Bissau är mycket bekymmersam. Jag fruktar att företag p.g.a. detta utnyttjar situationen till att sluta skadliga och olämpliga affärs- och investeringskontrakt med Guinea-Bissaus regering.

Bissagósöarna utgör i sin helhet ett naturreservat. Isärtagning och skrotning av gamla fartyg sker i utvecklingsländerna under synnerligen otillfredsställande förhållanden, med allvarlig nedsmutsning av miljön, skadliga hälsoeffekter för den lokala arbetskraften och befolkningen och dessutom med stora vinster för de berörda företagen.

1. Känner kommissionen till planerna på att bygga en plats för skrotning av fartyg på Bissagósöarna?

2. Kan kommissionen ta reda på huruvida det har slutits kontrakt med Guinea-Bissaus regering om en plats för fartygsskrotning, och om dessa kontrakt är utformade i enlighet med OECD:s, ILO:s och EU:s bestämmelser för multinationella företag?

3. Delar kommissionen min oro för att etableringen av en plats för fartygsskrotning kommer att utgöra ett allvarligt hot mot den lokala ekologin och de lokala arbetsförhållandena?

4. Är kommissionen beredd att vidta åtgärder för att hindra att Bissagósöarna tar skada? I så är fall, vilka åtgärder?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(14 mars 2003)

1. Kommissions delegation i Bissau har genom lokalpressen och via en icke-statlig organisation informellt och utan preciseringar fått kännedom om ett initiativ av detta slag.

2. Trots de besvärliga sociala, ekonomiska och politiska förhållanden i landet som parlamentsledamoten beskriver, och som kommissionen endast kan hålla med om, kommer delegationen utan att föregripa resultatet av sin démarche att ta kontakt med myndigheterna för att inhämta upplysningar om projektet.

3. Kommissionen delar parlamentsledamotens oro i detta sammanhang.

4. Kommissionen skulle om uppgifterna bekräftas kunna ta kontakt, inom ramen för Cotonouavtalet, med myndigheterna i landet och förhöra sig om den fråga som parlamentsledamoten ställer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0139/03

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(28 januari 2003)

Ämne: Internationellt fiskeavtal EUGabon och utvecklingssamarbete

Skulle kommissionen mot bakgrund av gällande internationella fiskeavtal EU-Gabon kunna uppge följande:

1. Hur stort är det belopp som EU anslår till utveckling av Gabons fiskesektor?

2. Hur mycket betalar EU i ekonomisk ersättning för de fiskerättigheter som erhållits för gemenskapsflottan?

3. Hur mycket behöver gemenskapens fartygsägare betala i avgift för fiskelicenser och fiskerättigheter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 mars 2003)

1. I artikel 2 i det nu gällande protokollet till fiskeavtalet mellan gemenskapen och Republiken Gabon(1) fastställs det ekonomiska bidraget till 1 262 500 euro per år. Av det beloppet anges i protokollet att 883 750 euro/år avser de åtgärder till stöd för Gabons fiskesektor som anges i artikel 3 i det protokollet.

2. Det ekonomiska bidraget på 1 262 500 euro per år representerar det belopp som betalas i utbyte mot de fiskemöjligheter som ställs till förfogande för gemenskapsflottan.

3. De belopp som betalas av fartygsägarna fastställs i bilagan till protokollet.

Den årliga licensavgiften för trålare är 168 euro per bruttoregisterton per fartyg och år. Avgiften för halvårslicenser skall vara 3 % högre och avgiften för kvartalslicenser 5 % högre.

Licensavgiften är 25 euro per ton tonfisk som fångats i Gabons vatten. Licenserna utfärdas sedan det erlagts förskott på 2 600 euro för notfartyg för tonfiskfiske och 1 100 euro för fartyg med flytrev.

(1) EGT L 89, 5.4.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0082/03

från Carlos Bautista Ojeda (Verts/ALE) till kommissionen

(23 januari 2003)

Ämne: Handelsmedgivanden till förmån för Marocko i fråga om frukt och grönsaker

Associeringsavtalet mellan EU och Marocko är just nu föremål för förhandlingar.

Känner kommissionen till de socioekonomiska konsekvenser som de nya handelsmedgivanden som man har för avsikt att bevilja Marocko kommer att medföra för Andalusien, som är en av de regioner som har de högsta arbetslöshetssiffrorna inom EU?

Om så är fallet, kan kommissionen informera om dessa konsekvenser?

Har man tagit hänsyn till de andalusiska myndigheternas och den andalusiska regeringens åsikter vid förhandlingarna om detta nya avtal?

Om så inte är fallet, anser kommissionen att man borde ha konsulterat dessa båda källor?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(14 februari 2003)

Det pågår förhandlingar om ett jordbruksavtal mellan EU och Marocko och en ny förhandlingsrunda ägde rum i Rabat den 14 januari 2003.

Enligt artikel 18 i EuropaMedelhavsavtalet om associering skall gemenskapen och Marocko från och med den 1 januari 2000 undersöka situationen i syfte att fastställa gradvisa liberaliseringsåtgärder för handeln med jordbruksprodukter med sikte på att skapa ett frihandelsområde 2012, vilket fastställdes i Barcelonadeklarationen.

Kommissionen har för detta ändamål fått ett klart och tydligt förhandlingsmandat av medlemsstaterna i vilket även Spanien stöder kommissionen.

I kommissionens erbjudande tas det hänsyn både till kraven i den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) och till medelhavsprodukternas känslighet. Gemenskapens förslag för dessa produkter omfattas nästan alltid av tullkvoter och/eller klart fastställda tidpunkter för import. I kommissionen förslag tas också hänsyn till balansen inom frukt- och grönsakssektorn och det föreskrivs en noggrann övervakning av de importerade kvantiteterna med hjälp av flera kontrollsystem.

Dessutom föreskrivs inom ramen för avtalet bestämmelser om kontroll- och skyddsåtgärder som skall skydda gemenskapens intressen om marknadsstörningar skulle uppstå.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0156/03

från Jillian Evans (Verts/ALE) till kommissionen

(29 januari 2003)

Ämne: Djurplågeri på kreatursmarknader i Europa

Varje år transporteras tusentals djur, såsom hästar, från ägare och handlare i Östeuropa till länder i Europeiska unionen, framför allt sydligare länder. Dessa djur behandlas ofta illa, de blir

slagna och plågade, och transporterna av dem följer inte EU:s djurskyddsregler. Varför tillämpas inte det officiella konstaterandet om att djuren också har känslor i sådana fall, så att det blir förbjudet att behandla djur på ett så grymt och omänskligt sätt?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(28 februari 2003)

Enligt protokollet om djurskydd och djurens välfärd till EG-fördraget är djur kännande varelser. Dessutom krävs i protokollet att gemenskapen och medlemsstaterna fullt ut tar hänsyn till djurens välfärd vid utformning och genomförande av gemenskapens politik i fråga om jordbruk, transport, inre marknad och forskning.

De huvudsakliga gemenskapsbestämmelserna om skydd av djur under transport fastställs i rådets direktiv 91/628/EEG, ändrat genom direktiv 95/29/EG(1). Direktivet är endast tillämpligt inom unionens territorium i dess nuvarande form, även om kandidatländerna för medlemskap håller på att anpassa sin lagstiftning till kraven.

Kommissionen medger att transporten av hästar från central- och östeuropeiska länder till gemenskapen för slakt tidigare gett upphov till berättigad oro när det gällde djurens välfärd. Kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor har behandlat detta i ett antal av sina inspektionsrapporter. Dessutom har djurskyddsgrupper ofta lämnat uppgifter om misstänkta överträdelser av bestämmelserna i direktivet.

Kommissionen har ingripit med eftertryck och kontaktat den berörda medlemsstaten när den uppmärksammats på frågor av detta slag. Av senare rapporter från Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor framgår att de förhållanden under vilka hästar anländer till syditalienska slakterier efter långa resor från Central- och Östeuropa har förbättrats något.

Kommissionen är nästan klar med ett förslag till en rådets förordning om skydd av djur under transport, som direkt syftar till att förbättra situationen för hästar som transporteras. I förslaget krävs t.ex. att lastbilar som transporterar dessa djur skall ha enskilda bås.

Mer övergripande och stränga krav på registrering av transportörer och utbildning för personer som är i kontakt med djuren borde också förbättra djurskyddssituationen under transport.

Sist men inte minst kommer anslutningen av de länder varifrån och genom vilka hästar huvudsakligen importeras till gemenskapen för slakt att innebära att transporten i de flesta fall kommer att ske inom ett territorium där bestämmelserna enligt gemenskapslagstiftningen kan tillämpas fullt ut.

(1) EGT L 148, 30.6.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0154/03

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(28 januari 2003)

Ämne: Internationellt fiskeavtal EUSenegal och utvecklingssamarbete

Skulle kommissionen mot bakgrund av gällande internationella fiskeavtal EUSenegal kunna uppge följande:

1. Hur stort är det belopp som EU anslår till utveckling av Senegals fiskesektor?

2. Hur mycket betalar EU i ekonomisk ersättning för de fiskerättigheter som erhållits för gemenskapsflottan?

3. Hur mycket behöver gemenskapens fartygsägare betala i avgift för fiskelicenser och fiskerättigheter?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(7 mars 2003)

1. I artikel 2 i det nu gällande protokollet till fiskeavtalet mellan gemenskapen och Republiken Senegal(1) fastställs det ekonomiska bidraget till 16 000 000 euro per år. Av det beloppet fastställs det i protokollet att 3 000 000 euro per år skall användas till att inrätta ett partnerskap som bland annat skall stödja uppskattningar av bestånden, kontroller och övervakning av fiskeverksamheten, förbättra säkerheten på fartyg som ägnar sig åt småskaligt fiske, införa ett ansvarsfullt fiske och genomföra utbildning (se artikel 4).

2. Det ekonomiska bidraget på 16 000 000 euro per år utgör det belopp som betalas i utbyte mot de fiskemöjligheter som ställs till förfogande för gemenskapsflottan.

3. De belopp som skall betalas av fartygsägarna fastställs i bilagan till protokollet.

Licensavgifterna för trålare ökar successivt från protokollets första år till det fjärde året. Trålare (demersalt kustfiske efter fisk och bläckfisk) betalar 246/258/271/285 euro per bruttoregisterton och år. Trålare som bedriver demersalt djuphavsfiske och långrevsfiske betalar 157/161/165/169 euro per bruttoregisterton per år. Trålare med frysanläggning som bedriver djuphavsfiske efter kräftdjur med undantag av languster betalar 210/215/220/226 euro per bruttoregisterton och år. Avgiften för halvårslicenser skall vara 3 % högre och avgiften för kvartalslicenser 5 % högre.

Licensavgifterna för notfartyg som bedriver tonfiskfiske är 25 euro per ton tonfisk som fångats i Senegals vatten, med en förskottsbetalning på 3 000 euro. Licensavgifterna för fartyg som bedriver fiske med flytlinor är 48 euro per ton tonfisk som fångats i Senegals vatten, med en förskottsbetalning på 2 000 euro. Förskottsbeloppen dras av från det totala belopp som skall betalas på grundval av de fångster som gjordes under det föregående året, men om det belopp som skall betalas är mindre än förskottet återbetalas mellanskillnaden inte till fartygsägarna. För tonfiskfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor är licensavgiften 15 euro per ton tonfisk som fångats i Senegals vatten.

(1) EGT L 349, 24.12.2002.
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 88/297

(2004/C 88 E/0303)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3540/02

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(11 december 2002)

Ämne: Ojämlikhet i fråga om hälsa

Professor Johan Ρ Mackenbach och Karien Stronks vid Amsterdams universitet har skrivit en avhandling om en strategi för att ta itu med ojämlikheten i fråga om hälsa i Nederländerna (A strategy for tackling health inequalities in the Netherlands), vilken offentliggjordes den 2 november 2002 i British Medical Journal, band 325.

Studien uppmärksammar en rad nyheter som har bidragit till att minska den socio-ekonomiska ojämlikheten i fråga om hälsa i Nederländerna, men drar slutsatsen att inget enskilt land har kapacitet att bidra med mer än en liten del av den kunskap som krävs för att främja och utarbeta sådana strategier. Därför hävdar man i avhandlingen att Europeiska unionen har en viktig uppgift i att främja sådant samarbete.

Vilka åtaganden har kommissionen hittills gjort och vad tänker den göra i detta hänseende?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(27 januari 2003)

Kommissionen känner väl till det arbete som utförts av professor Mackenbach och hans medarbetare om ojämlikhet i fråga om hälsa. En del av det har fått stöd genom kommissionens åtgärdsprogram för främjande av hälsa.

Det nya folkhälsoprogrammet (2003-2008) betonar vikten av att ta itu med de (bredare) bestämningsfaktorerna för hälsan. Områden som låg inkomst/fattigdom, ohälsosamma levnadsvillkor, arbetsvillkor, arbetslöshet samt livsstil är alla viktiga faktorer som är avgörande för hälsan. Den ojämlika fördelningen av hälsan och dess bestämningsfaktorer har samband med socialgrupp och socioekonomisk position.

I programmet ingår särskilda åtgärder för att ta itu med ojämlikheter i fråga om hälsa. Det framhålls att det behövs strategier för minskning av ojämlikheter i gemenskapen för att kunna genomföra samordnade insatser inom de största politikområdena.

Inledningsvis ska programmet fokusera arbetet på att utveckla indikatorer för ojämlikheter i fråga om hälsa, samla in information och exempel på god praxis som gäller politik och åtgärder i hela Europa samt utveckla pilotnätverk för att få till stånd ett effektivt utbyte mellan länder om ojämlikheter i fråga om hälsa.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3192/02

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(8 november 2002)

Ämne: Kinesisk turism i Europeiska unionen

Enligt Världsturistorganisationen kommer Kina att bli det första turistmålet i världen och det fjärde landet när det gäller egna utlandsresenärer 2020. De initiativ på turismområdet som medlemsstaterna tagit inom ramen för förbindelserna med Kina har lett fram till avtal som nu blivit ogiltiga på grund av gemenskapens initiativ.

Det är därför nödvändigt att förhandla fram ett övergripande avtal mellan Europeiska unionen och Kina som tar hänsyn till den utvecklingspotential som detta gigantiska asiatiska land erbjuder turistnäringen och de konsekvenser som den kinesiska immigrationen eventuellt kan leda till för kinesisk turism i EU.

Kan kommissionen informera om läget för förhandlingarna mellan Kina och Europeiska unionen inom ramen för turismen som helhet, i enlighet med det mandat som tilldelats ministerrådet, samt de olika turer som orsakats av medlemsstaternas nationella initiativ vid sidan av EU?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(6 december 2002)

I enlighet med det mandat som ministerrådet den 16 september 2002 gav kommissionen att inleda förhandlingar med Kina om ett avtal om status som godkänt resmål har kommissionen formellt inbjudit Kinas regering att inleda förhandlingar. För att den kinesiska regeringen skall kunna inleda de formella förhandlingarna måste statsrådet först bevilja gemenskapen status som godkänt resmål. Kommissionen hoppas att så kommer att ske inom en mycket nära framtid så att de formella förhandlingarna med Kina om denna fråga kan inledas.

Under tiden har en första samtalsrunda mellan kommissionen och Kinas nationella turismmyndighet rörande det framtida avtalet om status som godkänt resmål ägt rum den 29 oktober 2002 i Beijing. På grundval av dessa samtal håller kommissionen på att utarbeta ett utkast till avtalstext som snart kommer att diskuteras med medlemsstaterna.

När det gäller immigrationsaspekten av frågan om kinesiska gruppresor på gemenskapens territorium har kommissionen fått mandat att förhandla om en klausul om återtagande inom ramen för det framtida avtalet med Kina.

Det ligger i såväl den kinesiska regeringens som gemenskapens och medlemsstaternas intresse att avtalet om status som godkänt resmål ingås snarast möjligt. I avvaktan på gemenskapsavtalet avstår medlemsstaterna för närvarande från att driva sina egna bilaterala initiativ.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3114/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(30 oktober 2002)

Ämne: Behandling av barn som lider av hiv/aids i Rumänien

Kan kommissionen bekräfta rapporter om att ett stort antal barn som lider av hiv/aids i Rumänien nekas effektiv medicinsk behandling eller tillträde till sjukhus på grund av att de ekonomiska resurserna är otillräckliga, och om så är fallet, har kommissionen tagit upp frågan med de rumänska myndigheterna?

Hur stort ekonomiskt bistånd ger Europeiska unionen till Rumänien, hur många procent är öronmärkta för hälsovård och finns det några villkor förknippade med biståndet?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(3 december 2002)

I Rumänien finns ett stort antal barn med hiv/aids(1) (över 6 000 i slutet av 2001) av vilka majoriteten smittades mellan 1988 och 1991, förmodligen till följd av transfusioner med smittat blod och återanvändning av sprutor. Medan antalet hiv/aids-fall bland vuxna ökar och ger anledning till oro har antalet nya smittofall med hiv/aids bland barn nu minskat till några få fall om året.

Kommissionen har informerats om att det i maj 2002 rådde tillfällig brist på läkemedel och att detta inte berodde på indragna statliga medel utan på grund av en försening i anbudsförfarandet för upphandling av dessa mediciner. Det är dock sant att även om medicinsk behandling av hiv/aids i allmänhet är tillgänglig så finns det fortfarande sporadiska problem när det gäller tillgången till medicinsk behandling i vissa delar av Rumänien till följd av tillfälliga resursbrister.

För att hjälpa de central- och östeuropeiska länder som har ansökt om medlemskap i unionen att genomföra de reformer som krävs tillhandahåller unionen finansiellt bistånd inom olika områden. När det gäller bistånd till den offentliga hälso- och sjukvården kan program finansieras genom Phareprogrammet.

Under 2001 har sammanlagt 248,98 miljoner euro avsatts för Rumänien genom Phareprogrammet. Av dessa används fyra miljoner euro för att förbättra det rumänska systemet för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar. Under 2002 tilldelades Rumänien sammanlagt 265,5 miljoner euro inom ramen för Phares nationella program och av dessa är 5,82 miljoner euro öronmärkta för kontroll och förebyggande av hiv/aids och icke-överförbara sjukdomar.

Det måste dock påpekas att det finansiella biståndet inom ramen för Phareprogrammet enbart är koncentrerat till de prioriteringar inför anslutningen som anges i partnerskapet för anslutning med Rumänien. Phareprogrammet är därför inriktat på två huvudmål, nämligen institutionell uppbyggnad, i syfte att säkerställa effektiv och ändamålsenligt genomförande av gemenskapens lagstiftning, och investeringar relaterade till gemenskapens regelverk. Direkt stöd och investeringar för att förbättra kvaliteten på eller tillhandahållandet av hälso- och sjukvårdstjänster i Rumänien är i sig inte stödberättigade inom ramen för Phareprogrammet.

(1) Humant immunbristvirus/förvärvat immunbristsyndrom.