SKRIFTLIG FRÅGA E-1574/01

från Luciana Sbarbati (ELDR) till kommissionen

(1 juni 2001)

Ämne: Hantering av avfall: folkhälsan och miljöpåverkan

I Italien växer problemet med hanteringen av avfall på ett okontrollerbart sätt. För att ta itu med de hälsovårdslarm som kommit från några regioner, tänker man sig att transportera avfall till angränsande regioner. Regionen Markerna har blivit tillfrågad att ta emot 30 000 ton avfall som kommer från Kampanien.

Även i Europa transporterar man giftigt avfall från ett land till ett annat och tillåter att de konvojer som används för denna transport passerar stadsbebyggelse. Man samtycker till att ofantliga mängder av allt slags avfall grävs ner utan att bedöma vilken skada detta medför för grundvattenmagasinen och för befolkningens hälsa. De förebyggande kontrollerna är otillräckliga och den desinfektion man gjort vid fall av mul -och klövsjuka har skett utan samordning mellan de olika EU-länderna.

I denna extrema situation utsätter man medborgarnas rätt till hälsa och miljöskyddet för stora risker.

Kommissionen ombeds således att förklara om den avser att:

1. främja upplysningsverksamheten och utbyte av lämpliga metoder för att bidra till en förbättring av avfallssituationen snarare än att begränsa sig till att stifta lagar som visar sig vara verkningslösa,

2. stimulera till källsortering samt uppmuntra och gynna forskningen och den återvinningsindustri som omvandlar avfallet till råmaterial och alternativa energikällor,

3. överväga sanktioner mot dem som främjar eko-maffior genom att hellre än att konkret verka för en lösning av problemet lägger ansvaret på andra eller spekulerar genom att handla med vissa typer av avfall samt att straffa den som, för att komma i åtnjutande av stöd, transporterar farliga ämnen från ett land till ett annat och på så sätt sätter medborgarnas hälsa på spel och förorsakar miljöskador.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(26 juli 2001)

I gemenskapens lagstiftning om avfallshantering fastställs en ram med rättigheter och skyldigheter som skall göra det lättare för medlemsstaterna att effektivt skydda miljön. Enligt rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(1) måste medlemsstaterna säkerställa att avfall återvinns eller bortskaffas utan fara för människors hälsa och utan att processer eller metoder används som kan skada miljön. Enligt det direktivet måste medlemsstaterna dessutom upprätta ett gemensamt, ändamålsenligt utformat nätverk av anläggningar och sörja för en korrekt tillståndsgivning till och registrering av avfallsoperatörer. För att uppfylla kraven och målen i direktivet måste medlemsstaterna utarbeta planer för avfallshanteringen med hänsyn till avfallstyp, -kvantitet och -ursprung, allmänna tekniska krav, speciella åtgärder i fråga om vissa typer av avfall och lämpliga områden eller anläggningar för bortskaffande. På transport av farligt avfall tillämpas stränga kontroller enligt rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen(2). Enligt den förordningen har medlemsstaterna bland annat rätt att kontrollera export och import inom gemenskapen av avfall som skall bortskaffas.

Separat insamling krävs för närvarande för spilloljor, enligt rådets direktiv 75/439/EEG av den 16 juni 1975 om omhändertagande av spilloljor(3), för förpackningsavfall, såvida det omfattas av målsättningarna i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall(4), och för sådana batterier som omfattas av rådets direktiv 91/157/EEG av den 18 mars 1991 om batterier och ackumulatorer(5). Separat insamling är också ett av målen i kommissionens förslag om avfall från elektriska eller elektroniska produkter. Så länge de inte bryter mot reglerna för den inre marknaden får medlemsstaterna dessutom tillämpa finansiella instrument, exempelvis skatter eller pantsystem, för att uppmuntra separat insamling.

Förutom lagstiftningsåtgärder har kommissionen vidtagit en rad olika mått och steg för att öka medvetenheten och främja utbyte av god praxis. Inom ramen för Life-programmet kan man få stöd till innovativa projekt för förbättrad separat insamling och avfallsåtervinning. Flera särskilda arbetsgrupper har tillsatts, där man utbyter information om de bästa lösningarna, bland annat en arbetsgrupp i Sorrento 1996 med särskild inriktning på läget i den italienska regionen Kampanien. Kommissionen har offentliggjort en vägledning om god praxis på området för separat insamling och kompostering(6), som särskilt riktar sig till södra Europa, där det finns mycket goda komposteringsmöjligheter. Även den italienska miljöskyddsmyndigheten har i detta sammanhang utarbetat en mycket användbar vägledning(7).

I gemenskapens miljölagstiftning fastställs särskilda rättsliga skyldigheter. Medlemsstaterna måste se till att dessa efterlevs inom det egna behörighetsområdet. I gemenskapslagstiftningen fastställs därför den ram som krävs för att medlemsstaterna skall kunna motarbeta olaglig avfallshantering. Det är emellertid medlemsstaternas ansvar och skyldighet att se till att inte bara gemenskapsdirektiven om miljöskydd införlivas med nationell lagstiftning på rätt sätt, utan också att det införs effektiva påföljder med avskräckande verkan som förhindrar olaglig avfallshantering och att de övervakas ordentligt och genomförs i praktiken. Kommissionen i sin tur fortsätter att övervaka gemenskapslagstiftningens tillämpning, och har i detta sammanhang inlett ett stort antal överträdelseförfaranden mot olika medlemsstater för att de underlåtit att genomföra eller på ett felaktigt sätt tillämpar gemenskapens lagstiftning om avfall(8).

I gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram Miljö 2010 (Vår framtid vårt val) för perioden 20012010(9) formuleras uttryckligen ett Initiativ för kampen mot miljöbrottslighet(10).

Inom ramen för den verksamhet som avser den så kallade första pelaren i fördraget antog kommissionen den 13 mars 2001 ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning(11). Syftet med detta förslag är att säkerställa en effektivare tillämpning av gemenskapens miljöskyddslagstiftning genom att i varje medlemsstats miljölagstiftning införa gemensamma miniminormer för vad som skall utgöra miljöbrott. Förslaget innehåller särskilda föreskrifter om behandling och bortskaffande av avfall.

Kommissionen lägger sig vinn om att samla in all tillförlitlig information om förekomsten och vidden av organiserad miljöbrottslighet. Kommissionen kommer dessutom att uppmana medlemsstaterna att inom ramen för polissamarbetet och det straffrättsliga samarbetet (avdelning VI i fördraget om Europeiska unionen) komplettera direktivförslaget med lämpliga åtgärder, bland annat minimistraff som skall gälla i alla medlemsstater och utlämning av miljöbrottslingar till andra medlemsstater.

(1) EGT L 194, 25.7.1975, ändrat genom direktiv 91/156/EEG (EGT L 78, 26.3.1991) och kommissionens beslut 96/350/EEG (EGT L 135, 6.6.1996).

(2) EGT L 30, 6.2.1993.

(3) EGT L 194, 25.7.1975.

(4) EGT L 365, 31.12.1994.

(5) EGT L 78, 26.3.1991.

(6) Commissione europea, Esempi di successo sul compostaggio e la raccolta differenziata, 2000 (http://www.europa.eu.int/comm/environment/waste/compost/index_it.htm).

(7) ANPA: La raccolta differenziata, aspetti progettuali e gestionali, 1999.

(8) Se t.ex. domstolens nyligen förkunnade dom i mål C-365/97, kommissionen mot Republiken Italien (San Rocco), av den 9 november 1999 om Italiens överträdelse av direktiv 75/442/EEG i fråga om San Roccos flodbäddsområde.

(9) KOM(2000) 31 slutlig.

(10) Sjätte miljöhandlingsprogrammet, s. 15.

(11) KOM(2001) 139 slutlig.