SKRIFTLIG FRÅGA E-2278/00

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(7 juli 2000)

Ämne: Pappersbruket Burgos förbränningsanläggning, Mantua

Pappersbruket Burgo, som är beläget i Mantuas omedelbara närhet, håller på att ta en förbränningsanläggning för industriavfall(1) i bruk. Uppförandet av anläggningen godkändes av Regione Lombardia genom D.G.R. nr 30490 av den 1 augusti 1997(2). Under uppförandet har Burgo S.p.A. genomfört större ändringar i konstruktionen som inneburit att anläggningen, som ursprungligen var tänkt som en förbränningsanläggning med energiutvinning, kommit att bli en anläggning för förbränning på mark med kapacitet för provisorisk lagring. Detta har gjort det nödvändigt att genomföra en andra administrativ handläggning, vilken avslutats med att regionen gav sitt tillstånd genom D.G.R. nr VI/49445 av den 7 april 2000(3).

De båda regionala tillstånden beviljades emellertid utan någon kontroll av nödvändigheten att göra en miljökonsekvensbedömning av projektet i dess helhet (screening). Resultaten av analyserna av leran har inte gjorts tillgängliga för Mantua kommun eller för allmänheten. Förbränningsanläggningen skulle komma att uppföras i den omedelbara närheten av en tätort som redan är kraftigt förorenad av ett stort oljeraffinaderi, av en stor kemisk anläggning och av tung genomfartstrafik vars verkningar förvärras av ett fuktigt och klimat med svaga vindar. Den kommer även att ligga inom ett reglerat och skyddat(4) område, nämligen naturparken Mincio. Samtidigt som regionen gav sitt tillstånd till den planerade förbränningsanläggningen, gavs även lokalt och regionalt tillstånd till ett nytt bostadsområde för ungefär 1000 invånare cirka 250 meter från pappersbruket och således från den planerade förbränningsanläggningen(5). Till följd av lokalbefolkningens protester mot förbränningsanläggningen och nybyggnationen väckte Mantuakommun den 31 maj 2000 talan vid den regionala förvaltningsdomstolen mot regionen och Burgo S.p.A. med anledning av att någon miljökonsekvensbedömning inte hade gjorts, trots att kommunen år 1997 inte hade motsatt sig att det regionala tillståndet beviljades.

Kan kommissionen kontrollera om den europeiska lagstiftningen i fråga om miljökonsekvensbedömningar(6) har iakttagits, bland annat med hänsyn till att domstolen har fastslagit att en medlemsstat inte ens med avseende på de anläggningar som anges i bilaga II till direktiv 97/11/EG har rätt att bevilja undantag eller undandra ett projekt från förfarandet med miljökonsekvensbedömning, om dess inverkan på miljön är betydande, i synnerhet med avseende på naturen, dess storlek eller belägenhet?(7) Anser kommissionen inte att anläggningen under alla omständigheter faller inom tillämpningsområdet för bilaga I till direktiv 97/11/EG? Kan kommissionen även kontrollera om direktiv 96/61/EG(8) om att förebygga och begränsa föroreningar har iakttagits, vilket direktiv skulle ha införlivats den 10 oktober 1999?

(1) Det rör sig om lera som härrör från den process då bläck tas bort från papper, inalles 240 ton/dag.

(2) Ett tillstånd som senare ändrades till följd av ett materiellt fel genom D.G.R. nr 35931 av den 5 maj 1998.

(3) Ansökan om tillstånd att genomföra de väsentliga förändringarna lämnades in av Burgo S.p.A. den 28 juli 1999, atto regionale nr 42079.

(4) Enligt lag nr 431 av den 8 augusti 1985 och lag nr 1497 av den 29 juni 1939.

(5) Jfr beslutet om tillstånd D.C.C. nr 202 av den 16 december 1997 från Consiglio comunale di Mantova och D.P.R.G. nr 41163 av den 29 september 1999 från Regione Lombardia (BURL nr 41 av den 11 oktober 1999). Det är även lämpligt att erinra om att det i artikel 216 i Testo Unico delle Leggi Sanitarie italiano fastslås att samtliga produktionsanläggningar som klassificeras enligt lagen som ohälsosamma i kategori I (däribland förbränningsanläggningar) skall hållas på avstånd från bostäder, förutom i det särskilda fall då företagaren bevisar att det till följd av att nya metoder införts eller försiktighetsåtgärder vidtagits och att driften därför inte innebär några hälsorisker för de närboende (jfr R.D. 1265 av den 27 juli 1934 i dess ändrade lydelse). I regolamento generale sanitario anges att det ankommer på kommunfullmäktige att efter att ha inhämtat hälsovårdsinspektörens yttrande tillåta en ohälsosam anläggning i kategori I uppförs i närheten av bostäder när inspektören själv har kontrollerat att driften till följd av att nya metoder införts eller försiktighetsåtgärder vidtagits inte innebär några hälsorisker (jfr R.D. 45 av den 3 februari 1901 i dess ändrade lydelse). Lionello Rizzatti har kommenterat dessa regler (Prevenzione grandi rischi industriali, Pirola Editore, 1989) och påpekat att borgmästaren, när en industrianläggning drivs i ett lämpligt område, av uppenbara skäl inte skall ge tillstånd till uppförande av bostäder och tillhörande utlåtande om beboelighet till dem som begär att få uppföra hus i närheten av industrin och att om tillståndet och utlåtandet beviljas skall borgmästaren beordra att anläggningen stängs.

(6) Direktiv 85/337/EEG (EGT L 175, 5.7.1985) och 97/11/EG (EGT L 73, 14.3.1997).

(7) Se dom av den 16 september 1999 i mål C-435/97.

(8) EGT L 257, 10.10.1996, s. 26.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(7 september 2000)

Att döma av den information som frågeställaren ger, omfattas den förbränningsanläggning för industriavfall som frågan gäller av rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1), ändrad genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(2). Anläggningen verkar vara ett sådant projekt som omfattas av bilaga II till direktiv 85/337/EEG (Grupp 11 c i direktiv 85/337/EEG: Anläggningar för slutligt omhändertagande av industri- eller hushållsavfall som inte omfattas av bilaga 1) och av bilaga I till direktiv 97/11/EG (Grupp 10: Anläggningar med kapacitet för mer än 100 ton per dag för bortskaffande av icke-farligt avfall genom förbränning eller kemisk behandling enligt definition i bilaga IIa till direktiv 75/442/EEG under rubrik D9).

Enligt direktiv 85/337/EEG skall projekt inom de grupper som redovisas i bilaga II bli föremål för miljökonsekvensbeskrivning när medlemsstaterna anser att detta krävs på grund av projektets karaktär (artikel 4.2). Det anses att medlemsstaterna är skyldiga att göra minst en förbedömning för att fastställa om projekten kräver en miljökonsekvensbeskrivning. Enligt direktiv 97/11/EG skall en bedömning enligt artiklarna 5-10 göras för projekt som omfattas av bilaga I.

Om tillståndsbegäran lämnades in före den 14 mars 1999 så gäller bestämmelserna i direktiv 85/337/EEG före ändringen. För att kunna avgöra vilka gemenskapsbestämmelser som är relevanta i det enskilda fallet måste man alltså undersöka när begäran lämnades in.

Det framgår också av frågeställarens uppgifter att projektet omfattas av rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC)(3). Enligt detta direktiv krävs ett uppdaterat IPPC-tillstånd baserat på bästa tillgängliga teknik (best available technologies BAT) om den behöriga myndigheten (regionen Lombardiet) anser att uppförandet av förbränningsanläggningen kan påverka människor eller miljö negativt och i betydande mån (artikel 2.10 i direktivet). För att veta hur direktivet skall tillämpas i det här fallet måste man alltså ta reda på om regionen bedömde att anläggningen skulle utgöra en väsentlig ändring, och i så fall vilka BAT-baserade villkor som ställdes för tillståndet.

Kommissionen hade inte kännedom om den situation som frågeställaren beskriver, men kommer att vidta lämpliga åtgärder för att samla in ytterligare information och se till att gemenskapsrätten följs.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.

(3) EGT L 257, 10.10.1996.