SKRIFTLIG FRÅGA E-0501/02

från Anneli Hulthén (PSE) till kommissionen

(22 februari 2002)

Ämne: Kemikalier i tvättlappar

Det är väl känt att barn och i synnerhet spädbarn är mycket känsliga för kemikalier och andra främmande ämnen. Deras kropp har genom sin tunna hud ett högre upptag av kemikalier än vad vuxna har.

Användningen av tvättlappar för spädbarn ökar markant år från år. I t.ex. Sverige har användningen de senaste tre åren fördubblats. Dessvärre ökar också antalet tillsatsämnen t.ex. starka konserveringsmedel. Många tvättlappar kan innehålla över 30 tillsatsämnen varav många är både miljö- och hälsoskadliga. Vissa företag använder t.ex. konserveringsmedlet bromnitropropandiol i sina tvättlappar. Flera rapporter har visat att detta ämne har medelhög giftighet vid hudkontakt och kan orsaka allergier. Företagen försvarar sig med att säga att detta ämne har godkänts av EU:s vetenskapliga kommitté.

Sedan januari 1999 är det lag enligt EU att deklarera alla ingående ingredienser i hygienprodukter i fallande skala efter mängd men det är tydligt att detta inte räcker för att skydda våra barns hälsa och vår miljö.

Anser inte kommissionen att försiktighetsprincipen borde användas när det gäller dessa produkter som är avsedda för barn, de som faktiskt är allra känsligast?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(2 april 2002)

Kommissionen är av samma åsikt som parlamentsledamoten om att det är nödvändigt att förebygga att kemikalier inte skadar barns och spädbarns hälsa och välmående.

De risker som fastställts för olika kemikalier beror på inneboende toxiska egenskaper (faror) och människors exponering för dem. I allmänhet utgår man i hanteringen av kemiska risker på gemenskapsnivå från en riskbedömning (fara + exponering). Orsaken till detta är att det för många av de toxiska egenskaperna hos kemikalier är möjligt att definiera en exponeringsgräns som betraktas som säker.

De kemikalier som används i babyservetter omfattas av bestämmelserna i rådets direktiv 76/768/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter(1). Följaktligen är tillverkarna av kosmetiska produkter skyldiga att bedöma hur säkra deras produkter och ingredienser är för att se till att konsumenterna endast erbjuds säkra produkter. När man börjar använda nya ingredienser eller det uppstår nya frågor om material som används, begärs ett yttrande från Vetenskapliga kommittén för kosmetiska produkter och icke-livsmedelsprodukter avsedda för konsumenter.

Särskilt när det gäller konserveringsmedel, som BNPD (också känt som bronopol), tillämpas i direktivet om kosmetiska produkter ett tillståndssystem, så att endast material som har godkänts av Vetenskapliga kommittén för kosmetiska produkter och icke-livsmedelsprodukter avsedda för konsumenter får användas på villkor (gränsvärden för koncentrationer, renhetskrav osv.) som den vetenskapliga kommittén har fastställt. BNPD har bedömts av den vetenskapliga kommittén och får användas i kosmetiska produkter (förtecknas i bilaga IV till direktivet) i en maximal koncentration av 0,1 %.

När det gäller påståendet att barns hud är känsligare än vuxnas och att den tillåter ett större upptag av kemikalier, känner kommissionen inte till några vetenskapliga bevis för detta. Faktum är att det finns gott om vetenskapliga bevis för att nyföddas hud utvecklas snabbt under de första dagarna och ända upp till en vecka efter födseln och blir lika ogenomtränglig för kemikalier som vuxnas hud.

Skillnaden mellan spädbarn och vuxna är att hudytan hos ett spädbarn i proportion till spädbarnets vikt är större än vuxnas. Detta innebär att det i teorin är möjligt att spädbarns exponering för kemikalier som appliceras på deras hud ökar med en faktor på två till tre i jämförelse med vuxnas exponering. Denna skillnad beaktas emellertid vid riskbedömningen.

Kommissionen försäkrar parlamentsledamoten att den är mån om att säkerställa en hög hälso- och säkerhetsnivå. Kommissionen har också för avsikt att fortsätta att bevaka och beakta nya vetenskapliga rön i riskbedömningen med hjälp av oberoende vetenskapliga råd och lämpliga instrument som t.ex. försiktighetsprincipen vid hanteringen av kemiska risker.

(1) EGT L 262, 27.9.1976.