ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1478/03

från Maurizio Turco (NI) till kommissionen

(2 maj 2003)

Ämne: Bidrag för export av färskt och fryst nötkött från medlemsstaterna till Vatikanstaten

I det kompletterande svaret på frågan P-3202/02(1) finns bilagd en tabell som innehåller uppgifter om kvantitet och kostnader i euro för produkter som åtnjuter exportbidrag.

Av den tabellen framgår följande när det gäller export av färskt och fryst nötkött (0201) till Vatikanstaten:

a) Under 1999 exporterade Italien 39,592 kg som fick bidrag på 256 405,34 euro, vilket motsvarar ett stöd på 6 476,19 euro per kg kött som exporterades.

b) Under 2000 exporterade Italien 38,985 kg som fick bidrag på 305 341,16 euro, motsvarande ett stöd på 7 832,27 euro per kg exporterat kött.

Uppenbarligen handlar det om en export under 1999 på 395 920 kg och för 2000 på 389 850 kg, vilket skulle innebära ett mera trovärdigt stöd på 0,65 och 0,78 euro per kg exporterat kött.

Om man gör dessa korrigeringar framgår det att totalt exporterades 346 233 kg under 1998, 963 646 kg under 1999, 730 798,210 kg under 2000 och 212 249,800 kg under 2001.

Enligt förordning (EG) nr 419/2002(2) kan de uppgifter som återges i tabellen, och som hämtats från databasen CATS, även användas för övervakning och prognoser.

I tabellen anges att uppgifter om måttenheter, vikt eller kvantitet och belopp i euro lämnas av medlemsstaterna.

Kommissionen ombeds med beaktande av ovanstående besvara följande frågor:

- Är det kommissionen som har ansvaret för att kontrollera de uppgifter som lämnas av medlemsstaterna?

- Har någon kontroll genomförts, i så fall vilken, och vilken prognos har gjorts när det gäller kvantiteterna färskt och fryst nötkött som exporterats från medlemsstaterna till Vatikanstaten?

- Anser inte kommissionen att importen till den lilla Vatikanstaten är alltför stor, dvs. att man kan utgå från att produkterna säljs i Italien?

(1) EGT C 137 E, 12.6.2003, s. 172.

(2) EGT L 64, 7.3.2002, s. 8.

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1477/03, E-1478/03, E-1479/03 och E-1480/03ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(21 maj 2003)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1479/03

från Maurizio Turco (NI) till kommissionen

(2 maj 2003)

Ämne: Export av färskt och fryst nötkött från medlemsstaterna till Vatikanstaten och drift av köttdiskar i detaljhandeln i Vatikanstaten.

I en intervju i branschtidskriften Eurocarni i mars 2001 förklarade Ruggero Guidoni, ägare av Guidoncarni di Torrevecchia (Rom): Under 2000 vann Unicarni från Reggio Emilia kontraktet för leverans av kött till Vatikanstatens stormarknad, där cirka tiotusen konsumenter från Vatikanstaten handlar med ett särskilt kort, bland annat inköpare från vissa kloster. Ildo Cigarini, vd för Unicarni, har bett oss ansvara för driften av köttdiskarna i Vatikanstatens detaljhandel. Vi gick in i den verksamheten med 30 procent av företaget Roma Carni 2000 som bildades i detta syfte. Förutom oss har även CIR en andel när det gäller djupfryst. Omsättningen beräknas till 15-20 miljarder per år. Man skulle kunna göra ännu mer. Dessvärre har krisen ställt alla prognoser på huvudet.

Under perioden 19982001 importerade Vatikanen från unionens medlemsstater 2 252,93 ton kött och fick motsvarande exportbidrag. Produkterna exporterades från Belgien (57,98 ton), Irland (222,60 ton), Italien (804,45 ton) och Nederländerna (1 167,89 ton).

Kommissionen ombeds med beaktande av ovanstående besvara följande frågor:

- Vilka instrument förfogar Europeiska unionen över, eller snarare vilka åtgärder har Republiken Italien vidtagit, för att skydda sig mot risken för att Vatikanstaten direkt eller indirekt åter för ut produkter som åtnjuter exportstöd på marknaden i Europeiska unionen?

- Exporterar det företag som vann kontraktet för hantering av kötthandeln, eller de bolag som bildade det företaget, kött till Vatikanstaten direkt eller via mellanhänder?

- Vilka belgiska, irländska, italienska och nederländska företag exporterade kött till Vatikanstaten under perioden 19982001?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-1477/03, E-1478/03, E-1479/03 och E-1480/03ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(21 maj 2003)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0989/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(27 mars 2003)

Ämne: Kommunen Sienas utnyttjande av medlen från programmet Kultur 2000

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Siena, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att uppvärdera det gemensamma kulturområdet med hela dess mångfald och alla dess traditioner genom att uppmuntra skapande verksamhet och professionell rörlighet samt tillgång till och spridning av konst och kultur.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

1. Har kommunen Siena lagt fram projekt inom ramen för programmet Kultur 2000?

2. Har kommunen Siena beviljats medel för dessa projekt?

3. Har medlen använts?

Gemensamt svarpå de skriftliga frågorna E-0830/03, E-0892/03, E-0978/03, E-0979/03,E-0980/03, E-0981/03, E-0982/03, E-0983/03, E-0984/03, E-0985/03,E-0986/03, E-0987/03, E-0988/03, E-0989/03 och E-0990/03ingivet av Viviane Reding för kommissionen

(25 april 2003)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0012/03

från Helle Thorning-Schmidt (PSE) till kommissionen

(20 januari 2003)

Ämne: Hamntjänster

I februari 2001 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv om tillträde till marknaden för hamntjänster. Förslaget sågs över i februari 2002.

Till följd av händelserna den 11 september 2001 har de amerikanska myndigheterna infört ett regelverk enligt vilket det krävs olika grader av certifiering/identifikation av medarbetare som hanterar frakt till Förenta staterna, medräknat hamnarbetare.

Avsikten är även att se över IMO:s konvention om säkerhet till sjöss, SOLAS, och beakta problemen i samband med kampen mot terrorism. Detta kommer att få konsekvenser för vilka som kan hantera gods, containrar m.m. i hamnar.

Hur ämnar kommissionen beakta kampen mot terrorism i direktivet om tillträde till marknaden för hamntjänster?

Ämnar kommissionen lägga fram ett nytt förslag till direktiv i vilket man inbegriper aspekter som rör kampen mot terrorism? Om så inte är fallet, hur ämnar kommissionen ombesörja en hög nivå av säkerhet i samband med egenhantering, jfr artikel 13 i direktivet?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(25 februari 2003)

Kommissionen anser att förslaget till direktiv om tillträde till marknaden för hamntjänster(1) inte är en rättsakt där man bör införa säkerhetsåtgärder efter tillkännagivande eller antagande av sådana initiativ av gemenskapen eller av Förenta staterna.

När det gäller den reviderade konventionen om säkerhet till sjöss (SOLAS) vill vi informera frågeställaren om att denna konvention endast omfattar säkerhetsaspekter ombord på fartyg och vid det omedelbara gränssnittet mellan fartyg och hamnanläggningar. Den omfattar inte hela det komplex av verksamheter som bedrivs vid en hamn.

Kommissionen har för avsikt att lägga fram ett förslag som syftar till att resultaten från Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) diplomatkonferens skall införlivas med gemenskapens lagstiftning.

Dessutom arbetar kommissionen med ett lagstiftningsförslag som mer specifikt handlar om hamnsäkerhet. Avsikten är att detta initiativ skall täcka dels säkerhetsaspekter i hamnen som helhet, dels vissa intermodala aspekter som rör förbindelser mellan hamnar och inland.

(1) EGT C 154 E, 29.5.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0566/03

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(27 februari 2003)

Ämne: Problem med ljudsignalanordningar

Direktiv 70/388/EEG(1) fastställer lägre gränsvärden för godkännande av ljudsignalanordningar på motorfordon och förbjuder samtidigt användning av anordningar som gör det möjligt att dämpa signalstyrkan och för att undvika ljudförorening (exempelvis i långsam trafik eller under natten) och att öka den under vissa förhållanden (exempelvis vid hög fart). Direktiv 93/30/EEG(2) reser krav om ljudsignalanordningar med lägre effekt för mindre motorcyklar och mopeder, vilket ofta leder till olyckor där mopeder och fotgängare är inblandade, vilket framgår tydligt av olycksstatistiken.

Anser inte kommissionen, med hänsyn till det första av ovannämnda problem, att det vore på sin plats att föreslå en ändring av direktivet varigenom det blir tillåtet att använda intelligenta ljudsignalanordningar som kan anpassa ljudsignalens effekt till rådande förhållanden? Vad gäller det andra problemet, bör inte ljudsignalanordningarna för två- och treh juliga motorfordon ha samma effekt som anordningar på motorcyklar med större cylindervolym?

(1) EGT L 176, 10.8.1970, s. 12; Svensk specialutgåva Område 13 Volym 1, s. 0159.

(2) EGT L 188, 29.7.1993, s. 11; Svensk specialutgåva Område 7, Volym 4, s. 0217.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(8 april 2003)

Kommissionen motsätter sig i princip inte intelligenta ljudsignalanordningar. Men eftersom ljudsignalanordningar är till för att varna andra trafikanter att fordonet är i närheten eller närmar sig, måste man noga överväga när det är motiverat att använda lägre eller högre signalstyrka än vad som föreskrivs i rådets direktiv 70/388/EEG av den 27 juli 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om ljudsignalanordningar på motorfordon.

Beträffande sådana ljudsignalanordningar som krävs för motorcyklar och mopeder har kommissionen inte fått några indikationer på att den lägre ljudnivå som tillåts för ljudsignalanordningar på mopeder och mindre motorcyklar inte uppfattas av fotgängare och därmed kan föranleda olyckor. Den högsta och lägsta ljudnivån för de olika typerna av tvåh juliga motorfordon varierar, men de tillåtna skalorna för var och en av dessa typer överlappar varandra. Därför är det möjligt att det går att tillverka en ljudsignalanordning som kan monteras på alla typer av tvåh juliga motorfordon.

Om de berörda parterna finner att användning av ljudsignalanordningar med reglerbar ljudnivå kan bidra till ökad trafiksäkerhet och ökat miljöskydd kan kommissionen överväga att lägga fram förslag till ändring av bestämmelserna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0703/03

från Baroness Sarah Ludford (ELDR) till kommissionen

(10 mars 2003)

Ämne: Djurens välfärd

I juli 2001 konstaterade kommissionsledamot Byrne att kommissionen inte hade några planer på att kräva ändrade förfaranden vid utfordring av ankor och gäss avsedda för gåsleverproduktion (svar på fråga E-1654/01(1)).

Har kommissionen fortfarande inga planer på att föreslå lagstiftning som skulle förbjuda den här grymma och onödiga metoden?

(1) EGT C 364 E, 20.12.2001, s. 168.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(9 april 2003)

Parlamentsledamoten hänvisar i sin fråga till det svar som kommissionen gav på den skriftliga frågan E-1654/01 av Jan Mulder(1) när det gäller tillverkning av gåslever. Kommissionen behandlar för närvarande många frågor som rör djurens välbefinnande, t.ex. skydd av djuren under transport och skydd av kycklingar som föds upp för livsmedelsproduktion. I linje med det svar som gavs på den skriftliga frågan E-1654/01 avser kommissionen för närvarande inte att lägga fram något förslag till obligatoriska ändringar i uppfödningsrutinerna för tillverkning av gåslever.

(1) EGT C 364 E, 20.12.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0171/03

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(29 januari 2003)

Ämne: Export av kalvar från Polen till EU

Hur många minst sex månader gamla kalvar respektive vuxna djur exporterades från Polen till Italien respektive övriga medlemsstater under 2000 respektive 2001?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(20 februari 2003)

Den officiella statistiken tillåter inte att man skiljer på import av kalvar efter ålder. Det är emellertid möjligt att dela upp importen i viktklasser.

Under 2001 exporterades 239 341 nötkreatur från Polen till Italien, en minskning med 12 % jämfört med 2000 (271 617 djur). Mer än 80 % av dessa djur var kalvar på mindre än 80 kg, vilka i allmänhet inte exporteras för direkt slakt (221 249 kalvar under 2000 och 193 615 kalvar under 2001).

Polen exporterade 41 720 vuxna djur under 2000 och 32 739 vuxna djur under 2001 till Italien, vilket motsvarar 13,7 % av det totala antalet nötkreatur som importerades av Italien från Polen.

Totalt importerade gemenskapen 329 937 nötkreatur under 2000 och 278 961 nötkreatur under 2001 från Polen. Importen av kalvar på mindre än 80 kg uppgick till 258 937 djur under 2000 och 217 573 djur under 2001.

>Plats fÄHor tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-0565/03

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(27 februari 2003)

Ämne: Ljudsignaler vid backning av fordon

I undersökningar utförda av det amerikanska National Highway Transportation Authority (NHTA) framgår att ett stort antal fotgängare, i synnerhet barn, dödas av backande fordon. Tyvärr saknas motsvarande statistik för Europa. Erfarenhet från anglosaxiska länder visar att ljudsignalanordningar för backning kan vara effektiva men i Europa är de antingen uttryckligen förbjudna i trafiklager (som i Frankrike) eller så nämns de inte ens (som i Italien).

Anser inte kommissionen att det vore lämpligt att införa gemensamma EU-regler på detta område för olika typer av fordon som lastbilar, bussar, husbilar och husvagnar, liksom för andra fordon med dåligt sikt bakåt som försvårar backningsmanövern?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(3 april 2003)

Kommissionen är angelägen om att de döda vinklarna i en fordonsförares synfält framåt, bakåt och till sidorna elimineras, i den utsträckning detta är möjligt och nödvändigt. Kommissionen har i detta syfte lagt fram ett utkast till direktiv(1) som syftar till att förbättra den indirekta sikten för förare av personbilar, bussar och lastbilar genom bestämmelser om bättre backspeglar och snabbare införande av ny teknik för att upptäcka fotgängare och andra trafikanter som befinner sig i de döda vinklar som finns omkring ett motorfordon.

Kommissionens förslag kompletterar det befintliga direktivet om backspeglar med särskilda krav avseende reducering av döda vinklar.

Följande utgör de viktigaste förändringarna:

- På vissa fordon skall det monteras extra speglar.

- Vissa tekniska egenskaper för speglarna skall förbättras.

- Vissa speglar byts ut mot andra system för indirekt sikt, till exempel system av kamera-/bildskärmstyp, och tilläggssystem införs, till exempel sensorer för detektion av rörelse.

Kommissionen är emellertid medveten om att speglar för indirekt sikt inte nödvändigtvis räcker till för att lösa problemet med trafikanter som blir påkörda av backande lastbilar. Kommissionen kommer därför att analysera de uppgifter som samlats in i alla medlemsstater (EU:s CARE-databas) om den här typen av olyckor. Utifrån den analysen kan sedan beslut fattas om ytterligare motåtgärder bör vidtas. På grund av den negativa påverkan som ljudsignalanordningar för backning har på miljön, särskilt i områden runt parkeringshus, parkeringsplatser och industri- eller kommersiella lokaler, där sådana ljudsignaler skulle höras under större delen av dagen, kommer även andra motåtgärder att beaktas, till exempel sensorer som monteras på fordonet.

(1) EGT C 126 E, 28.5.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0591/03

från Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) till kommissionen

(28 februari 2003)

Ämne: Medel från strukturfonderna och Sammanhållningsfonden till vägbyggen i Spanien

I den spanska provinsen Andalusien byggs en motorväg från Malaga till Cadiz.

Kommissionen ombeds att svara på följande frågor:

1. Samfinansieras denna motorväg, som löper parallellt med kustvägen N340, med medel från strukturfonderna eller Sammanhållningsfonden?

2. Kommer denna motorväg att bli avgiftsbelagd även på de avsnitt som samfinansierats?

3. Är avgifter tillåtna på samfinansierade motorvägssträckor?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(4 april 2003)

För närvarande förbinds Malaga och Cádiz med varandra genom riksväg N-340. I Fuengirola delar vägen upp sig i två vägar: den övre vägen är en avgiftsbelagd motorväg A-7 och den undre en dubbelfilig riksväg N-340. De två vägarna möts igen i Marbella till och med Puerto Banus där vägen delar på sig på nytt: den övre vägen (till och med Guadiaro) är den avgiftsbelagda motorvägen A-7 och den undre riksvägen N-340. I Guadiaro möts vägarna på nytt och utgör riksväg N-340 till och med San Roque.

På motorvägen A-7 är de två sträckorna avgiftsbelagda. Gemenskapen har inte delfinansierat motorvägen.

Riksvägen N-340 är inte avgiftsbelagd. Sträckan GuadiaroSan Roque har delfinansierats via Sammanhållningsfonden (85 % stöd av en total kostnad på något under 40 miljoner euro).

För övrigt får unionen delfinansiera avgiftsbelagda motorvägar. Dessa investeringar betraktas som infrastruktur som generar avsevärda nettointäkter och gemenskapens investeringsandel fastställs enligt artikel 29.4 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999(1) för ERUF och enligt artikel 7.2 i rådets förordning (EG) nr 1164/1994 av den 16 maj 1994(2) (ändrad genom rådets förordningar (EG) nr 1264/1999(3) och 1265/1999(4) av den 26 juni 1999) för Sammanhållningsfonden.

(1) Rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna, EGT L 161, 26.6.1999.

(2) Rådets förordning (EG) nr 1164/94 av den 16 maj 1994 om inrättandet av en sammanhållningsfond, EGT L 130, 25.5.1994.

(3) Rådets förordning (EG) nr 1264/1999 av den 21 juni 1999 om ändring av förordning (EG) nr 1164/94 om inrättandet av en sammanhållningsfond, EGT L 161, 26.6.1999.

(4) Rådets förordning (EG) nr 1265/1999 av den 21 juni 1999 om ändring av bilaga II till förordning (EG) nr 1164/94 om inrättandet av en sammanhållningsfond, EGT L 161, 26.6.1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0157/03

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(29 januari 2003)

Ämne: Förflyttning av radaranläggningen på Madeira

Till följd av kommissionsledamot Wallströms svar av den 4 november 2002 på min skriftliga fråga nr E-2734/02(1) om installationen av en radaranläggning på Pico do Areeiro på Madeira skulle jag vilja veta följande: Hur förhåller sig kommissionen till att man fortfarande tänker installera en radaranläggning på området, endast några meter från den ursprungliga platsen, med tanke på att den här installationen för med sig samma nackdelar som den tidigare skulle ha fört med sig?

(1) EGT C 110 E, 8.5.2003, s. 96.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(5 mars 2003)

Kommissionen vill dels hänvisa till sitt svar på Ilda Figueiredos skriftliga fråga E-2734/02(1), dels informera ledamoten om att kommissionen sedan dess har kunnat registrera fallet som ett klagomål och höra de portugisiska myndigheterna om situationen.

Vid ett möte med kommissionen fick de portugisiska myndigheterna möjlighet att komma med ytterligare upplysningar om projektet. Enligt nämnda myndigheter är det Nato som har ålagt dem radarprojektet, och med tanke på dess karaktär fanns bara två möjliga lokaliseringsplatser: Pico Ruivo och Pico do Areeiro, de två högsta topparna på ön. Pico Ruivo övergavs snabbt som alternativ, med tanke på de synbart negativa effekterna. Valet på Pico do Areeiro motiverades med att det redan finns andra konstruktioner och telekommunikationsanläggningar där. Dessutom kommer inte radarns strålningsfält att nå häckningsplatserna på Pterodroma madeira, eftersom radarn placeras på en avsevärt högre höjd än häckningsplatserna.

Projektet har varit föremål för en miljökonsekvensstudie vars slutsatser ännu inte är färdiga. De spanska myndigheterna har meddelat kommissionen att de kommer att skicka en kopia av studien när den är avslutad.

Kommissionen inväntar denna studie för att kunna uttala sig om situationen.

(1) EGT C 110 E, 8.5.2003, s. 96.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0272/03

från Rosa Díez González (PSE) till kommissionen

(6 februari 2003)

Ämne: Uppförande av en förbränningsanläggning för särskilt riskavfall

Över 1 000 invånare i orterna Térmens och Vallfogona de Balaguer, i provinsen Lleida, har undertecknat ett upprop mot den förbränningsanläggning som företaget GREFACSA planerar att bygga.

Tidningen Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya publicerade den 5 november 2002 en ansökan om uppförande av en förbränningsanläggning där ca 40 000 ton djurmjöl från djur eller organ som klassificeras som riskavfall skall förbrännas per år. Man kan förmoda att det rör sig om avfall från djur som lidit av sjukdomar såsom spongiform encefalopati, dvs. galna ko-sjukan.

Enligt flera vetenskapliga rapporter uppkommer det vid förbränningen i sådana anläggningar syntetiska cancerogena ämnen som under lång tid är beständiga i luft, vatten och mark.

Känner kommissionen till uppförandet av denna förbränningsanläggning?

Hur många förbränningsanläggningar finns det i Europa?

Kan kommissionen ge upplysningar om den gällande lagstiftningen på detta område om en sådan finns eller huruvida det kommer att utarbetas något gemenskapsdirektiv om frågan?

Vilka är de högsta utsläppsgränserna?

I vilken utsträckning kan miljön och, i synnerhet, hälsan för personer som bor närmare än 10 km bort från en sådan anläggning påverkas?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 mars 2003)

Avfallsförbränningen regleras genom flera rättsliga instrument som syftar till att förhindra eller i görligaste mån begränsa de negativa effekterna på miljön och de därav följande riskerna för djurs och människors hälsa. Förbränning av animaliska biprodukter omfattas inte av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/76/EG av den 4 december 2000 om förbränning av avfall(1), utan av artikel 12 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1774/2002 av den 3 oktober 2002 om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel(2), som kommer att gälla från och med den 1 maj 2003.

Beviljandet av tillstånd för avfallsförbränning är de nationella myndigheternas ansvar och behöver inte anmälas till kommissionen. Kommissionen känner därför inte till att det ansökts om bygglov för den förbränningsanläggning som ledamoten nämner.

Kommissionen känner inte heller till det exakta antalet förbränningsanläggningar som drivs i gemenskapens. Av tekniska publikationer att döma uppgår det totala antalet anläggningar dock till flera hundra.

För tillämpliga fall fastställs i direktiv 2000/76/EG gränsvärden för vanliga föroreningar, exempelvis utsläpp av kväveoxider (NOX), i luften, och för utsläpp av långlivade och/eller giftiga ämnen, till exempel tungmetaller och dioxiner, i luft och vatten.

Syftet med gränsvärdena är att förhindra eller i görligaste mån begränsa de negativa effekterna på miljön och de därav följande riskerna för människors hälsa. De faktiska riskerna på platsen måste bedömas i varje enskilt fall inom ramen för tillståndsförfarandet.

(1) EGT L 332, 28.12.2000.

(2) EGT L 273, 10.10.2002.