SKRIFTLIG FRÅGA E-1223/00

från Jannis Sakellariou (PSE) till kommissionen

(14 april 2000)

Ämne: Erkännande av franska lärares behörighet i skolor i Bayern

För att en fransk medborgare skall få arbeta som lärare i en bayersk skola, skall han eller hon avlägga språkprovet Grosses Deutsches Sprachdiplom

med betyget utmärkta kunskaper, även om personen i fråga har högstadie- och gymnasielärarutbildning i ämneskombinationen tyska och franska (CAPES-examen) samt tio års yrkeserfarenhet från Frankrike. Om det på grundval av den gällande förordningen om yrkesexamina framkommer att det finns andra brister, skall personen därutöver avlägga ytterligare behörighetsprov eller kompletterande kurser.

1. Vad anser kommissionen om de sätt på vilka lärarbehörigheten skall styrkas (språkprov, behörighetsprov, kompletterande kurser) mot bakgrund av förbudet mot diskriminering av EU-medborgare och principen om fri rörlighet av personer?

2. Enligt subsidiaritetsprincipen ansvarar medlemsstaterna och delstaterna för utbildningsområdet. Kan man inte anse att principerna ovan saknar grund då kraven för att erkänna kvalifikationer sätts så högt att man i praktiken gjort det omöjligt att utöva läraryrket i ett annat EU-land?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(18 maj 2000)

Erkännande av lärarbehörighet faller under rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier(1). Enligt detta direktiv har medborgare från en medlemsstat med full behörighet att utöva ett yrke i ursprungsmedlemsstaten rätt att utöva samma yrke i en annan medlemsstat. Direktivet innebär inte en harmonisering av de olika utbildningar som krävs i de enskilda medlemsstaterna för att kunna utöva olika yrken. Enligt artikel 4 i direktivet kan värdlandet därför kräva att den sökande gör vissa kompletteringar (avlägger ett lämplighetsprov eller genomgår en anpassningstid, den sökande kan själv välja vilket som passar bäst) om väsentliga skillnader föreligger mellan den sökandes utbildning och de krav som ställs i värdlandet.

De bayerska myndigheterna har rätt att kräva att den som har lärarbehörighet i en annan medlemsstat genomgår en anpassningstid eller avlägger ett lämplighetsprov för att kompensera skillnader mellan vederbörandes utbildning och den utbildning som krävs i Bayern.

Att ställa krav på språkkunskaper är, enligt artikel 3.1 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen(2), överensstämmande med EG-rätten om detta är motiverat på grund av den lediga tjänstens natur. Domstolen har (i sin dom av den 28 november 1989, mål C-379/87) fastställt att tjänst som lärare i en allmän yrkesskola är en tjänst av sådan natur att det är berättigat att kräva språkkunskaper, i den mening som avses i artikel 3.1 i ovannämnda förordning, förutsatt att detta krav tillämpas på ett proportionerligt och icke-diskriminerande sätt. Kommissionen anser att den bayerska lagstiftningen inte innebär några överträdelser av dessa principer, eftersom den säger att behöriga myndigher förutom Großes Deutsches Sprachdiplom även kan godta andra intyg på den sökandes språkkunskaper. Enligt vad kommissionen känner till kräver de bayerska myndigheterna bara Großes Deutsches Sprachdiplom när den sökande inte har något annat intyg på de språkkunskaper som vederbörande måste ha för att kunna undervisa i de ämnen som omfattas av behörigheten ifråga.

(1) EGT L 19, 24.1.1989.

(2) EGT L 257, 19.10.1968.