ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1943/99

från Isidoro Sánchez García (ELDR) till kommissionen

(4 november 1999)

Ämne: Informationssamhället och de yttre randområdena

Utvecklingen av det europeiska informationssamhället är ett mycket viktigt instrument för de yttre randområdena, eftersom detta är en möjlighet att avhjälpa en del av de särskilda svårigheter dessa områden möter.

De yttre randområdena är mycket små territorier, vilket innebär att marknadskrafterna här får ett annat inflytande än på kontinenten. Detta ger upphov till verkliga monopol som fördröjer eller förhindrar tillgången till vissa infrastrukturer och avancerade tjänster som i allt större utsträckning etableras på kontinenten.

Är kommissionen beredd att vidta åtgärder för att säkerställa att telekommunikationstjänsterna skall kunna tillhandahållas i de yttre randområdena under konkurrensvillkor och med samma kvalitet som på kontinenten, eventuellt genom att införa kriterier för minimitjänster för telekommunikationer i de yttre randområdena?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(2 december 1999)

Kommissionen håller med om att utvecklingen av det europeiska informationssamhället är viktig för alla regioner och för både privatpersoner och företag.

Parlamentsledamoten har rätt i sitt påpekande att konkurrensen inom telekommunikationssektorn kanske inte fungerar lika bra i de yttre randområdena som den gör på fastlandet eller i mer befolkningstäta regioner.

Detta uppmärksammas i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 26 februari 1998 om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö.(1) Medlemsstaterna är skyldiga att se till att åtminstone en operatör utses att tillhandahålla telefonitjänster så att hela det nationella territoriet täcks. I direktivet anges också vilken typ av tjänster som skall tillhandahållas och kvaliteten på dessa och dessutom krävs att abonnentens anslutning skall göra det möjligt att förmedla faxmeddelanden och datakommunikation.

I de flesta medlemsstater är den samhällsomfattande tjänsteoperatören skyldig att tillhandahålla tjänster till samma taxa och kvalitet på hela territoriet. Även om denna operatör bara utsätts för konkurrens på en del av territoriet överförs alltså de positiva effekterna när det gäller pris och kvalitet till övriga områden på ett sätt som är lika för alla.

Kommissionen genomför för närvarande en grundlig undersökning om tillgänglighet, användning, kvalitet och priser när det gäller avancerade teletjänster för privatpersoner och företag i gemenskapens alla regioner(2).

(1) Undersökningen om teletjänsterna i gemenskapens regioner utförs av EOS Gallup och resultaten beräknas vara klara i slutet av 1999.

(2) Undersökningen om teletjänsterna i gemenskapens regioner utförs av EOS Gallup och resultaten beräknas vara klara i slutet av 1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2044/99

från Jeffrey Titford (EDD) till kommissionen

(3 november 1999)

Ämne: Personal anställd av kommissionen

Kan kommissionen ange hur många heltids- respektive halvtidsanställda den har

- i Bryssel,

- i eller i närheten av Strasbourg,

- på andra håll?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(7 december 1999)

Den 1 november 1999 hade kommissionen i Bryssel 12 055 heltidsanställda samt 687 deltidsanställda tjänstemän, 1 490 tillfälligt anställda och 33 tillfälligt anställda på deltid (sammanlagt 13 545 heltidsanställda och 720 deltidsanställda).

I Strasbourg hade kommissionen en heltidsanställd tjänsteman som ansvarar för de praktiska arrangemangen i samband med kommissionens möten i Strasbourg under parlamentssessionerna. Kommissionen har ingen anställd i närheten av Strasbourg.

I Luxemburg hade kommissionen 2 477 heltidsanställda och 235 deltidsanställda tjänstemän, 105 tillfälligt anställda och 4 tillfälligt anställda på deltid (sammanlagt 2 582 heltidsanställda och 239 deltidsanställda).

På andra håll hade kommissionen 1 799 heltidsanställda och 23 deltidsanställda tjänstemän, 1 100 tillfälligt anställda på heltid och 14 tillfälligt anställda på deltid (sammanlagt 2 899 heltidsanställda och 39 deltidsanställda).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2396/99

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Omöjligt arbetstempo vid företaget Catis i Latina (Italien)

En omorganisering har nyligen genomförts vid företaget Catis i Latina. Efter att ha låtit genomföra en arbetstidsstudie har företaget beslutat att även arbetstempot skall förändras. Arbetets art är emellertid ytterst monotont och alienerande, särskilt inom en av avdelningarna (med manuell montering vid löpande band). Kvinnorna som arbetar vid företaget slits ut, och särskilt på denna avdelning. Den arbetstidsstudie som genomförts har lett till arbetstidskrav som tycks helt främmande för verkligheten och omöjliga att följa, inte minst eftersom personalstyrkan kraftigt skurits ned. De arbetare som finns kvar tvingas arbeta i ett ohållbart tempo.

Jag vill fråga kommissionen:

1. Finns det några studier och dokument om arbetstempo och om regler för hållbart arbetstempo vid monteringsband för att skydda arbetstagarnas hälsa?

2. Finns det några direktiv i detta ämne? Har Italien införlivat dem i sin nationella lagstiftning, och i så fall genom vilka lagar?

3. Anser inte kommissionen att det vore lämpligt att uppvakta de italienska myndigheterna och företagsledningen för att få information om ovannämnda uppgifter, och eventuellt ingripa för att se till att gällande bestämmelser efterlevs?

4. Kan kommissionen ge ett allmänt omdöme om detta fall?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(11 januari 2000)

1. Kommissionen kommer att skicka en kopia av den slutliga rapporten Transformation of Labour and Future of Labour Law in Europe direkt till parlamentsledamöten och till parlamentets generalsekretariat, tillsammans med en uttömmande förteckning med hänvisningar till relevanta studier och litteratur.

2. I rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden(1) fastställs minimikraven för hälsa och säkerhet när det gäller arbetstidens förläggning i medlemsstaterna. De italienska myndigheterna har ännu inte meddelat kommissionen de relevanta åtgärder de vidtagit för att genomföra direktivet, och kommissionen har därför fört ärendet vidare till domstolen i enlighet med artikel 226 (f.d. artikel 169) i EG-fördraget (mål C-386/98, ännu ej avgjort).

3. Enligt den information som finns tillgänglig och utan att det påverkar tillämpningen av de bestämmelser som hänvisas till i punkt 2, verkar ärendet i första hand höra till de nationella myndigheternas kompetensområde.

4. Kommissionen har inte tillräckliga uppgifter för att kunna göra en ingående bedömning av situationen. Ur allmän synpunkt skulle kommissionen emellertid vilja betona att inom ramen för pelaren anpassningsförmåga i sysselsättningsriktlinjerna skall arbetsmarknadens parter inbjudas att på alla lämpliga nivåer delta i förhandlingar om avtal för att modernisera arbetsorganisationen. Sådana avtal kan till exempel röra frågor om arbetstid.

(1) EGT L 307, 13.12.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2006/99

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) och Rosa Díez González (PSE) till rådet

(9 november 1999)

Ämne: Utbyte av drivgarn

I enlighet med rådets förordning nr 1239/98(1), som inför förbud mot användningen av drivgarn från och med 2002, skall berörda flottor gradvis minska användningen av drivgarn. För 1998 fastslår man i förordningen en minskning på upp till 60% av de fiskefartyg som använt ett eller flera drivgarn under perioden 1995 till 1997. Enligt förordningen är medlemsstaterna dessutom skyldiga att före den 31 juli 1998 förelägga kommissionen en förteckning över de fartyg som har tillstånd att fiska med drivgarn.

Användningen av drivgarn har traditionellt haft tendens att skapa konflikter i de flottor som fiskar i Biscayabukten, och enligt olika fiskeorganisationer skall den gradvisa minskning inte på långa vägar ha genomförts. Kan rådet därför svara på följande frågor:

Vilka uppgifter har rådet fått från medlemsstaterna om de fartyg som fiskar i området och som har använt drivgarn sedan 1995?

Har medlemsstaterna uppfyllt de mål för att minska användningen av drivgarn som fastställts för övergångsperioden fram till totalförbudet 2002?

Vilka uppgifter har rådet för 1998 och 1999 om utvecklingen av tonfisket längs kusterna beträffande fångst, arter och beståndets tillstånd i ICES (Internationella havsforskningsrådet) zoner 5b, 6a, 7a, 8a, 9a och 10a? Vilka fiskefartyg har fiskat i dessa zoner under de två nämnda åren och från vilka länder kommer dessa fartyg?

(1) EGT L 171, 17.6.1998, s. 1.

Svar

(24 januari 2000)

Rådet vill fästa uppmärksamheten på det faktum att kontroll och tillämpning av gemenskapens lagstiftning om bevarande av fiskresurser i första hand är medlemsstaternas ansvar. Kommissionen garanterar samordning och övervakning av att medlemsstaterna uppfyller av denna förpliktelse.

Rådet föreslår därför att de ärade parlamentsledamöterna riktar sina frågor angående förverkligandet av den gradvisa avvecklingen av drivgarn i enlighet med rådets förordning nr 1239/98 till kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1710/99

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(29 september 1999)

Ämne: Finlands äggproduktionsstöd

Den finska staten ger idag ett av EU godkänt stöd till landets äggproduktion, enligt uppgift 2,35 FIM/kilo. Detta stöd finns inte i Sverige vilket leder till att konkurrenssituationen snedvrids. Vilka planer har kommissionen på att detta stöd skall avvecklas?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 november 1999)

Enligt artikel 138.1 i anslutningsakten(1) får Österrike och Finland om kommissionen lämnar sitt tillstånd under övergångstiden ge ett gradvis minskande nationellt stöd under en övergångsperiod till producenter av basjordbruksprodukter som omfattas av den gemensamma jordbrukspolitiken. Kommissionen är tvungen att bevilja dessa stöd om villkoren i punkt två är uppfyllda.

Artikel 138 tillämpades ursprungligen för Finland genom kommissionens beslut 95/33/EG av den 13 februari 1995 om godkännande av delar av det finska programmet för genomförande av artikel 138140 i akten om anslutningsvillkoren för Österrike, Finland och Sverige(2). Detta beslut har ändrats ett antal gånger. De nuvarande gränserna för produktionsrelaterat stöd i Finland för äggproduktion anges i kommissionens beslut 97/449/EG av den 30 juli 1996 om ändring för fjärde gången av beslut 95/33/EG.(3)

För 1999 gäller följande högsta stödnivåer för ägg:

- Område A och B förutom skärgården: 1,58 FIM/kg (0,27 euro/kg)

- Skärgården i område A och B: 1,95 FIM/kg (0,33 euro/kg)

- Andra områden förutom skärgården: 0,52 FIM/kg (0,09 euro/kg)

- Skärgården i andra områden: 0,52 FIM/kg (0,09 euro/kg)

Artikel 138 är bara tillämplig under övergångsperioden fram till 1999-års slut då dessa stöd kommer att upphöra.

(1) EGT C 241, 29.8.1994.

(2) EGT L 43, 25.2.1995.

(3) EGT L 194, 23.7.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1635/99

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(15 september 1999)

Ämne: Förbud mot export av kalvar

Är kommissionen medveten om att den brittiska regeringen i slutet av juli upphörde med att finansiera åtgärden för tidig kalvslakt?

Genom åtgärden utbetalades ett fast pris för kalvar som hade exporterats före införandet av förbudet mot export av kalvar. Nu när denna finansiering upphört har kalvarna endast kunnat säljas för ett pund styck på marknaden, mindre än vad transporten dit kostar. Döda kalvar har dumpats offentligt och jordbrukare tvingas att skjuta sina egna djur.

Avser kommissionen att häva förbudet mot export av kalvar? Om inte, vad är sannolikheten för att finansieringen av åtgärden för tidig kalvslakt återupptas?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(19 oktober 1999)

Förenade kungarikets myndigheter anmälde för kommissionen att Förenade kungariket slutat tillämpa det frivilliga bearbetningsbidraget för kalvar (CPAS) i slutet av juli 1999. Detta stöd som skapades under nötköttsreformen 1992 och finansierades genom gemenskapens fonder upphör när den nya nötköttsreformen börjar tillämpas (från och med januari 2000).

Hittills har inte kommissionen föreslagit att häva förbudet på export av levande nötkreatur från Förenade kungariket. Levande djur skulle utgöra en större risk än kött för folk- och djurhälsan eftersom inte alla medlemsstater har en skyddsnivå vid slakt liknande den i Förenade kungariket, dvs. bestämmelser om avlägsnande av specifierat riskmaterial och för hur djuravfall ska behandlas.

Fram till slutet av december 1999 har den brittiska regeringen friheten att självmant reaktivera detta bidrag på den nivå som faställs i kommissionens förordning (EG) nr 2604/98 av den 3 december 1998 om ändring av förordning (EEG) nr 3886/92 om tillämpningsföreskrifter för de bidragssystem som fastställs i rådets förordning (EEG) nr 805/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött och om upphävande av förordningarna (EEG) nr 1244/82 och (EEG) nr 714/89(1), eller en annan nivå som kommissionen skall bestämma. Det är även värt att notera att Förenade kungariket från och med 2000 erhåller 100 000 extra bidragsrättigheter för det särskilda taket för nötköttsbidrag fram till dess att export av levande djur som är yngre än sex månader återupptas.

(1) EGT L 328, 4.12.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2022/99

från Christoph Konrad (PPE-DE) till kommissionen

(9 november 1999)

Ämne: Diskriminering av tyska bärgningsföretag

1. Känner kommissionen till att tyska bärgningsföretag enligt gällande lag (§ 15a i den tyska vägtrafikförordningen) endast får bärga fordon på tyska motorvägar till nästa motorvägsavfart och att bärgningen därefter skall avslutas maximalt 100 km från bärgningsplatsen?

2. Känner kommissionen vidare till att utländska bärgningsföretag utan begränsningar vad beträffar avståndet på tyska motorvägar bärgar dragfordon som krockskadats eller som inte längre går att köra på grund av andra skador (t.ex. transporterar företaget van der Zandt (Nederländerna) körklara dragfordon med bärgningsbil ända till Irschenberg i Bayern och kör därifrån det skadade dragfordonet tillbaka till Nederländerna)?

3. Känner kommissionen till att EU-företag erhåller permanenta specialtillstånd av konsulat eller ambassader, men att liknande körningar är förbjudna för tyska företag?

4. Känner kommissionen till utlåtandet av TÜV Verkehr und Fahrzeug GmbH från april 1998, vilket klart bekräftar att en riskfri och trafiksäker bärgning mycket väl är möjlig med den nya generationens bärgningsbilar (hydrauliska lyftar) också i tät trafik, om de villkor som anges i utlåtandet uppfylls?

5. Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta mot denna effektiva snedvridning av konkurrensen?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(8 december 1999)

Kommissionen känner till att tysk lagstiftning innehåller en begränsning av hur långt bärgningsbilar får bogsera bilar som havererat på tyska motorvägar.

Kommissionen känner emellertid inte till hur vissa icke-tyska bärgningsfirmor behandlas, särskilt inte att tyska ambassader utfärdar särskilda tillstånd till icke-tyska företag så att de kan bärga fordon på tyska motorvägar längre sträckor än vad som normalt är tillåtet enligt gällande tyska regler. Kommissionen känner inte heller till det expertutlåtande frågeställaren nämner.

Icke desto mindre anser kommissionen att om den situation frågeställaren nämner föreligger, skulle ett sådant beslut från de tyska myndigheternas sida, att bevilja mer gynnsamma villkor för företag som är etablerade i andra medlemsstaer än Tyskland, inte innebära en överträdelse av gemenskapslagstiftningens regler och principer. Medlemsstaterna får enligt gemenskapslagstiftningen tillämpa strängare regler för sina medborgare eller för företag som är etablerade på deras territorium.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2435/99

från Astrid Thors (ELDR) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Eventuellt missbruk av Europeiska unionens medel

Enligt en artikel i Sunday Times den 7 november 1999 skall unga rejvare på det brittiska statliga sjukförsäkringssystemets och Europeiska unionens bevåg skickas till Amsterdam för att delta i något som av kritiska röster kallats en kurs i hur man blandar droger.

Det brittiska sjukförsäkringssystemet och John Moores University i Liverpool betalar tillsammans 10 000 pund för att sända iväg 40 föreläsare och 20 studenter på en konferens om drogkultur och klubbar som kommer att gå av stapeln i den holländska staden denna vecka. Även EU bidrar med ekonomiskt stöd till deltagarna. Utöver föreläsningar om gynnsamma effekter av transdans framkallad av droganvändning omfattar programmet också besök på nattklubbar där man vid inträdet kontrollerar sådana droger som är olagliga i Förenade kungariket, inte för att konfiskera dem, utan för att kontrollera att de är rena.

Vad vet kommissionen om detta, och är det sant att EU-medel används för att samfinansiera det här projektet?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(13 januari 2000)

Efter ingående interna undersökningar kan kommissionen konstatera att inga EU-medel använts för de aktiviteter som parlamentsledamotens fråga gällde.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1504/99

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(1 september 1999)

Ämne: Tullavgifter för fiskeprodukter från gemensamma bolag med ägare från EU och Argentina efter det att fiskeavtalet mellan EU och Argentina har löpt ut

Fiskeavtalet mellan EU och Argentina kommer att löpa ut 1999. Detta kan medföra en avsevärd höjning av tullsatserna vid import av fiskeriprodukter från de bolag som ägs gemensamt av personer från EU och Argentina och som skapats med anledning av avtalet i fråga. Denna situation kan innebära att leveranserna till gemenskapsmarknaden drabbas svårt och få allvarliga följder för ett stort antal företag och för många fiskare från Galicien. För vissa slags fiske kommer tullsatserna att höjas med cirka 300%, vilket kommer att medföra problem för handelsförbindelserna mellan EU och Argentina. Det finns ingen annan ekonomisk sektor som på så kort tid drabbats av lika omfattande höjningar av tullavgifterna.

Kan kommissionen informera om hur situationen kommer att bli i framtiden när det gäller införsel av fiskeriprodukter från fartyg som ingår i gemensamma bolag med ägare från EU och Argentina? Planeras några åtgärder för att motverka höjningarna av tullavgifterna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(8 oktober 1999)

Parlamentsledamoten hänvisas till svaret på fråga nr IV.5 i frågeformuläret från fiskeutskottet som förbereddes till utfrågningen av den ledamot av kommissionen som ansvarar för fiske den 30 augusti 1999 och som finns på följande Internetadress: http://www.EUROPARL.eu.int/dg3/com/fr/answer.htm.

Avtalet mellan EU och Argentina löper ut 1999, vilket kan medföra drastiskt ökade tullavgifter på import av fiskeriprodukter från de gemensamma företag från EU/Argentina som bildats genom avtalet. Vilka åtgärder har vidtagits avseende importen av fiskeriprodukter som härrör från dessa företags fiske? Har man planerat att vidta åtgärder för att minska uttaget av sådana tullavgifter

På grund av de kraftigt minskade bestånden av kummel i de argentinska vattnen och de åtgärder som har vidtagits för att förbättra situationen, kan man förvänta sig en avsevärd minskning av importen av kummel från de gemensamma företagen i Argentina 1999.

Tullsänkningar har godkänts erga omnes för fiskeriprodukter av intresse för Argentina inom ramen för fiskeavtalet, och dessa koncessioner bidrog till balansen i avtalet.

Eftersom avtalet löpte ut den 24 maj 1999, finns det ingen orsak till att förlänga tullkoncessionerna. I samband med genomförandet av nya fiskeförbindelser med Argentina bör tullkoncessionerna återinföras. Att planera för unilaterala koncessioner på det här stadiet skulle försvaga gemenskapens förhandlingsstrategi.

Nästa år skall en ny granskning göras av framstegen i förhandlingarna med Argentina och situationen på marknaden för produkterna i fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2409/99

från Manuel Pérez Álvarez (PPE-DE) till kommissionen

(16 december 1999)

Ämne: Demografisk nedgång i EU

Den demografiska nedgången i EU är ett faktum som framgår tydligt om man beaktar att födelsetalen har sjunkit till aldrig tidigare förväntade nivåer under fredstid eller perioder utan allvarliga epidemier: 1,45 barn per kvinna. I länderna i södra Europa uppgår födelsetalen endast till 1,2 (Spanien, Portugal och Italien) och till 0,8 (i vissa regioner som Galicien, delstaterna i östra Tyskland samt norra Italien).

Kan kommissionen ange på vilket sätt man följer upp åldrandet av den europeiska befolkningen och om man har planerat någon typ av åtgärd för att stärka den demografiska tillväxten?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Anna Diamantopoulou

(21 december 1999)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga E-1830/99 från Ioannis Marínos(1).

(1) EGT C 170 E, 20.6.2000, s. 110.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2011/99

från Gilles Savary (PSE) till kommissionen

(9 november 1999)

Ämne: Övergångsperioden mellan de två programplaneringsperioderna för strukturfonderna

Med tanke på dröjsmålet för de planerade överläggningarna och skiljeförfarandet mellan medlemsstaterna och kommissionen beträffande den nationella programplaneringen av strukturfonderna för 2000-2006, hur skall övergångsperioden mellan slutet av den föregående programplaneringsperioden 1994-1999 och början av den följande se ut?

Är det möjligt att de återstående medlen kan överföras och användas enligt den gamla programplaneringsperioden tills den nya införs?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(16 december 1999)

Den nu innevarande programplaneringsperioden 1994-1999 kommer som vanligt att avslutas genom fyra på varandra följande etapper. Den 31 december 1999 är sista datum för start av stödberättigande åtgärder. Sista datum för utbetalning av stöd till åtgärder som startas senast den 31 december 1999 kommer att vara den 31 december 2001. Den 30 juni 2002 kommer att vara sista datum för inlämnande av deklarationer om de utbetalningar som medlemsstaterna gjort och därefter kommer kommissionen under loppet av 2002 och i början av 2003 att betala ut beloppen till medlemsstaterna.

Analogt kommer program inom den nya programplaneringsperioden 2000-2006 att godkännas från och med den 1 januari 2000, men med tanke på vilket stadium förberedelserna befinner sig i för närvarande kommer de första samlade programplaneringsdokumenten (för mål 1) inte att kunna antas förrän i slutet av mars 2000.

Emellertid börjar programmens stödberättigande att räknas från och med den dag då medlemsstaten lämnar in handlingarna till kommissionen och dessutom kan de utgifter för vilka medlemsstaterna ansöker om återbetalning från kommissionen mellan den 1 januari och den 30 april 2000 betraktas som berättigande till stöd från fonden från och med den 1 januari 2000 (artikel 52.4 i förordning 1260/1999). Medlemsstaterna kan därför redan nu påbörja de åtgärder som skall omfattas av den nya programplaneringsperioden. Det finns således, trots de angivna datumen för beslut beträffande nya program, reella möjligheter till överföring mellan programplaneringsperioderna.