SKRIFTLIG FRÅGA E-2724/01

från Niels Busk (ELDR) till kommissionen

(5 oktober 2001)

Ämne: Användning av fiskmjöl, fiskmassa och fiskfoder

Det stora proteinunderskottet i EU täcks för närvarande med hjälp av sojamjöl, där genmodifierade organismer tillsatts i utsädet.

Kan kommissionen ta ställning till hur ändamålsenligt det är att använda sojamjöl i stället för fiskmjöl, fiskmassa och fiskfoder i kombination med skärpta kontroller?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(3 december 2001)

Det beräknas att sojamjöl täcker 20 % av användningen av råprotein i foder i EU:s femton medlemsstater. Importen av sojamjöl täcker 95 % av förbrukningen. Två av de tre länder som är huvudexportörer till gemenskapen tillåter och odlar genetiskt modifierade sojabönor.

Det finns för närvarande ett beviljat tillstånd för genetiskt modifierad soja (Round-Up Ready), som täcker följande användningsområden: hantering i miljön under import före och under lagring samt före och under dess bearbetning till icke livskraftiga produkter. Denna genetiskt modifierade soja kan användas i foder, men detta betyder inte att allt sojamjöl som används till djurfoder i EU framställs av genmodifierade organismer.

Efter utbrotten av bovin spongiform encefalopati (BSE), och i synnerhet efter förlängningen av förbudet mot bearbetat kött- och benmjöl(1), uppmanade rådet kommissionen att analysera tillgången och efterfrågan på proteinrika grödor. I samband med detta lade kommissionen fram ett meddelande till rådet och Europaparlamentet, Möjligheter att främja odlingen av växtproteiner i EU(2). Slutsatsen i detta meddelande är att det inte är förenat med några större problem att ersätta animaliskt protein med växtprotein. Den bästa källan i detta avseende är sojamjöl. Jordbrukarna och foderindustrin kommer dock inte att reagera genom att enbart använda mer sojamjöl, eftersom andra alternativ är möjliga.

Kommissionen kan inte ta ställning till hur ändamålsenligt det är att använda den ena eller den andra proteinkällan, enbart på grundval av att de är säkra. Det är i själva verket de berörda aktörerna som bör avgöra om de vill använda säkert fodermaterial i djurfoder, under hänsynstagande till andra kriterier, som till exempel typ av djurproduktion (särskilda foderkrav) och näringsvärde, tillgång till varorna samt pris.

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till sitt svar på den skriftliga frågan E-1898/01 från Caroline Jackson(3). Kommissionen känner till att fiskeriprodukter, om man bortser från deras proteininnehåll, är den huvudsakliga källan för långa, fleromättade fettsyror, de s.k. omega-3-fettsyrorna, som är viktiga ur näringssynpunkt. Å andra sidan kan fiskeriprodukter vara förorenade av dioxiner. Rådet håller för närvarande på att fastställa gränsvärden för dioxiner i livsmedel och foder(4).

(1) Rådets beslut 2000/766/EG av den 4 december 2000 om vissa skyddsåtgärder vad gäller transmissibel spongiform encefalopati och utfodring med animaliskt protein, EGT L 306, 7.12.2000. Detta beslut har ytterligare utvidgats genom kommissionens förordning (EG) nr 1326/2001 (EGT L 177, 30.6.2001).

(2) KOM(2001) 148 slutlig.

(3) EGT C 81 E, 4.4.2002, s. 71.

(4) KOM(2001) 493 slutlig och KOM(2001) 495 slutlig.