ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0753/01

från Giovanni Procacci (ELDR) till kommissionen

(7 mars 2001)

Ämne: Förvaltningen av den offentliga upphandlingen för skyddsräcken för vägarna i Italien

Den italienska staten har ännu inte införlivat de gemenskapsbestämmelser som antogs av CEN i april 1998 och som före oktober 1998 borde ha införlivats i de gällande bestämmelserna i Italien för typgodkännande av skyddsräcken för vägarna, i synnerhet dekretet från ministern för offentliga arbeten av den 18 februari 1992 nr 223, ändrat genom dekreten av den 15 oktober 1996, den 3 juni 1998 och den 11 juni 1999.

Den italienska vägmyndigheten (A.N.A.S) flyttade fram ikraftträdandet av artikel 4 i detta ministerdekret (med ungefär 6 månader), vilket har gjort det möjligt för de upphandlande enheterna att begära bevis på att kraschtester genomförts vid ett av de två godkända organen eller utesluta anbudsgivare ur den offentliga upphandlingen. Små och medelstora företag som är kvalificerade och godkända kan följaktligen inte fritt delta i offentliga upphandlingar eftersom de först måste visa upp bevis på kraschtester, som de varje gång måste genomföra för betydande belopp vid de få företag som kan utföra dessa. Dessa företag beslutar dessutom godtyckligt och med hänsyn till det belopp som upphandlingen gäller att genomföra eller inte genomföra kraschtester och därmed bestämmer de vem som skall delta i den offentliga upphandlingen.

Kan kommissionen besvara följande:

1. Kan kommissionen kontrollera att ministerdekretet i fråga stämmer överens med gemenskapsbestämmelserna?

2. Kan kommissionen kontrollera om det råder en korrekt och fri konkurrens när det gäller förvaltningen av den offentliga upphandlingen för skyddsräcken för vägarna i Italien, i syfte att undvika att det uppstår monopol som leder till att många små och medelstora företag inom denna sektor försvinner och går i konkurs?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(2 april 2001)

Kommissionen är medveten om det problem som frågeställaren tar upp. I ett brev av den 6 december 2000 bad kommissionen de italienska myndigheterna om den information som krävs för att kunna bedöma om den italienska lagstiftningen om typgodkännande av skyddsräcken är förenlig med kraven i gemenskapslagstiftningen.

Frågan togs dessutom upp vid ett möte med de italienska myndigheterna i Rom den 19 december 2000. Vid detta tillfälle lovade de italienska myndigheterna att de skulle samarbeta och förse kommissionen med de efterfrågade uppgifterna i ärendet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0354/01

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(6 februari 2001)

Ämne: Förhandlingar om fiskeavtalet med Marocko

Enligt förstahandsinformation som jag erhållit från de högsta marockanska myndigheterna avbröts på fredagen, utan att något nytt förhandlingsdatum meddelades, den förhandlingsrunda som hade inletts på torsdagen mellan Europeiska kommissionen och företrädare för den marockanska regeringen i syfte att ingå ett nytt avtal. Förhandlingarna avbröts då kommissionens generaldirektör för fiske, Smidt, meddelade att han avsåg att återvända till Bryssel för att där tillbringa veckoslutet.

Detta uppträdande verkar visa på att Smidt inte är den mest lämpliga personen för att fortsätta nästa förhandlingsrunda. Hans agerande ställer inte bara kommissionsledamoten för fiske, Fischler, som är en stark anhängare av avtalet, i en besvärlig situation, utan även kommissionens ordförande Prodi, som försäkrade de marockanska myndigheterna och gav sitt ord på att kommissionen till fullo skulle engagera sig i förhandlingarna.

Är Fischler medveten om dessa fakta och har han erhållit någon protest från de spanska myndigheterna angående de ovan nämnda händelserna?

Avser kommissionen att genomföra förändringar i förhandlingsgruppen i avsikt att uppnå ett avtal efter att fartygen tvingats ligga i hamn i 14 månader?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(28 februari 2001)

Kommissionen och de marockanska myndigheterna enades om att hålla ett endagssammanträde den 25 januari 2001 för att kunna fortsätta förhandlingarna om ett nytt fiskeavtal. Föregående förhandlingsomgång avslutades den 9 januari 2001.

Under sammanträdet den 25 januari 2001 gjordes vissa framsteg, och från marockansk sida lade man fram nya förslag som kommissionen ansåg sig behöva analysera. Därför enades parterna om att ha ytterligare ett sammanträde på teknisk nivå veckan därpå. Det var därför som kommissionens företrädare återvände till Bryssel.

Diskussionerna pågår, och de båda delegationerna fortsätter sina ansträngningar att minska skillnaderna mellan sina respektive ståndpunkter i nyckelfrågorna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0010/01

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(17 januari 2001)

Ämne: Havsfiske i rekreationssyfte

Sportfiskare som fiskar i havet har under de tio senaste åren sett sina fångster minska.

Har kommissionen några planer på att genomföra åtgärder för att ge dessa sportfiskare ett större erkännande, och då särskilt med hänsyn till den sysselsättning som de ger upphov till och det bidrag till samhällsekonomin som deras verksamhet medför?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(1 mars 2001)

De allmänna målen med beståndsbevarande åtgärder inom fiskesektorn är att skydda och bevara tillgängliga marina resurser och skapa möjligheter för ett rationellt och ansvarsfullt utnyttjande på hållbar grund. Flera fiskbestånd har minskat samtidigt som ansträngningar och investeringar har gjorts för att bevara bestånden, förbättra miljön, stärka konkurrenskraften och höja värdet. Vidare är det ett erkänt faktum att många kustområden, i synnerhet de som är beroende av fisket, lider av socio-ekonomiska svagheter, och ett av det viktigaste målen med strukturpolitiken för fisket är att bidra till att ge ny livskraft till områden som är beroende av fiske och vattenbruk.

Fritidsfiske och mete är verksamheter som kan bidra till samhällsekonomin och därför har de fått stöd genom gemenskapens strukturfonder i form av finansiellt stöd till fisketurism, fiskodlingar för utplantering, program för att utöka bestånden, ombyggnad av fiskefartyg, förbättrad service i hamnarna och studier. Dessa typer av projekt kan i framtiden komma att samfinansieras med stöd av gemenskapens strukturfonder.

Det bör också noteras att det i artikel 2 i rådets grundförordning (EEG) nr 3760/92 av den 20 december 1992 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk(1) fastställs att medlemsstaterna skall se till att icke-kommersiell verksamhet inte äventyrar det bevarande och den förvaltning av resurserna som omfattas av den gemensamma fiskeripolitiken.

(1) EGT L 389, 31.12.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0151/01

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(31 januari 2001)

Ämne: Ekonomiklassyndromet

Det s.k. ekonomiklassyndromet har nyligen rönt stor uppmärksamhet sedan en ung brittisk kvinna dog på en flygplats i London efter att ha stigit av ett plan från Sydney. Under de senaste åtta åren har enligt offentliggjorda läkarutredningar minst 25 personer dött av detta syndrom, som uppstår efter långa flygresor. Den främsta dödsorsaken är blodproppar och man tror att dessa bildas på grund av att personen sitter stilla så länge. Det brittiska parlamentet har redan antagit ett direktiv som ålägger flygbolagen att informera passagerarna om risken för blodproppar.

Vad har kommissionen för information om detta och vad har den för avsikt att göra för att den här typen av händelser skall undvikas i framtiden?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0151/01, E-0155/01, E-0191/01, E-0233/01, E-0349/01 och P-0353/01 ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(15 mars 2001)

Kommissionen känner väl till de senaste rapporterna och rönen inom områdena för ventrombos och kabinförhållandena och tar passagerarnas oro på största allvar. Kommissionen har granskat ett flertal rapporter, i synnerhet rapporten från det brittiska överhusets vetenskapliga och tekniska kommitté (Select Committee on Science and Technology of the House of Lords).

På grundval av en preliminär bedömning har kommissionen inte funnit några belägg för de grava klagomålen avseende hälsoriskerna med flygresor. Kommissionen tar dock faran för hälsorisker mycket allvarligt, och särskilt ventrombos, eftersom det finns så få uppgifter om dess förekomst.

Följaktligen har kommissionen som en första säkerhetsåtgärd skickat en skrivelse till de verkställande direktörerna för Association of European Airlines, European Regions Airlines Association och International Air Carrier Association, i vilken alla deras medlemmar uppmanas att vidta säkerhetsåtgärder avseende ventrombos. I skrivelsen uppmanas flygbolagen att omgående agera för att minska riskerna till ett minimum genom att i samband med bokningen eller beställningen av biljetter informera passagerarna om riskerna, predisponerande faktorer och de förebyggande åtgärder som bör vidtas före långa flygningar och att ombord på flygplanet informera passagerarna vad som kan göras för att minska risken för ventrombos.

Ett flertal flygbolag har redan på eget initiativ infört varningar före ombordstigningen och information ombord (broschyrer, videor och tidningar ombord som visar övningar och rekommenderar vad man skall och inte skall göra ombord osv.).

Nästa steg är att erhålla balanserade bedömningar av hälsoriskerna. Kommissionen kommer så snart som möjligt att inrätta två expertgrupper, en för att undersöka effekterna av ventrombos och en för att undersöka luftkvaliteten och förhållandena i kabinen. Expertgrupperna kommer att granska befintliga forskningsresultat och därefter dra slutsatser om hälsoriskerna, behovet av ytterligare forskning, och åtgärder som olika berörda aktörer bör vidta.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0118/01

från Mauro Nobilia (UEN) till kommissionen

(18 januari 2001)

Ämne: Rätten till återbetalning av felaktigt erlagda låneräntor i Italien

I lag nr 108 av den 7 mars 1996 fastställs en gräns för hur höga låneräntor får vara innan de skall betraktas som ockerräntor. I samma lag fastställs också hur denna gräns skall beräknas. Principen är att man för varje kvartal fastställer en generell effektiv genomsnittsränta, som beräknas på grundval av ett antal uppgifter från det föregående kvartalet.

Det förefaller som om kreditinstituten inte har följt detta när de fastställt räntorna på lån som tagits efter det att denna lag trädde i kraft.

Den 17 november 2000 förklarade Italiens kassationsdomstol att alla lån med högre ränta än den som fastställs i ovannämnda lag är ogiltiga, oavsett när de tagits, alltså gäller detta även lån som tagits innan lagen trädde i kraft.

Därefter har Italiens regering lagt fram ett dekret där man slår fast att den räntesats som skall gälla är den som fastställdes då lånet tecknades. Detta innebär att det inte finns någon möjlighet till återbetalning av för höga räntor som erlagts innan ovannämnda lag trädde i kraft. I dekret slås också fast att olagliga räntor som erlagts efter april 1997, då lagen om ockerräntor trädde i kraft, inte behöver återbetalas av bankerna.

Dessutom fastställs att alla lån med fast ränta som ännu inte är avbetalda den 2 januari 2001 och som har en ränta som ligger över gränsen för ocker automatiskt skall omförhandlas och ges en ränta som beräknas på grundval av den genomsnittliga årsräntan på de statliga BTP-obligationerna under de senaste 25 åren.

Jag vill med anledning av detta ställa följande frågor till kommissionen:

1. Är det som beskrivs ovan sant?

2. Skall inte regeringens agerande i så fall betraktas som skyddande av en kartell?

3. Kan inte regeringens dekret vara ett brott mot EG-bestämmelserna för konsumentskydd och för tillgång till konsumentkrediter?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(19 februari 2001)

Kommissionen har redan upplyst parlamentsledamoten om de åtgärder som vidtagits i fråga om den italienska lagen nr 108/96 om ocker (svar på den skriftliga frågan P-4157/00)(1). Som en del av samma ärende begärde kommissionen i en skrivelse av den 16 januari 2001 att den italienska regeringen skulle lämna alla de uppgifter som är nödvändiga för att utifrån gemenskapsrätten bedöma regeringsförordning nr 304 av den 29 december 2000.

(1) EGT C 174 E, 19.6.2001, s. 241.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0961/01

från Alexander de Roo (Verts/ALE) till kommissionen

(19 mars 2001)

Ämne: Hälsoproblem i samband med tredje generationens p-piller

Den nederländska konsumentorganisationen avråder kvinnor och flickor från att använda så kallade tredje generationens p-piller. I boken Nieuwe Medicijnen står det att detta lättare piller medför en mycket större risk för blodpropp än andra generationens p-piller. I slutet av februari 2001 stod tredje generationens p-piller på dagordningen hos Europeiska läkemedelsmyndigheten i London. Det sägs att den förnyade bedömningen av denna sorts p-piller inte utfallit positivt på grund av möjliga hälsoproblem, exempelvis en tydligt ökad risk för blodpropp.

Europeiska läkemedelsmyndigheten anordnar i april 2001 en utfrågning med de berörda företagen, där en undersökning som utförts av Wyeth (rapport GMR 29549 från december 1997) med Axel Olson (Wyeth) som författare kommer att spela en viktig roll. Dessutom skall de berörda företagen lägga fram en ny undersökning.

Kan kommissionen offentliggöra Wyethrapporten?

Stämmer det att Europeiska läkemedelsmyndigheten i maj 2001 kommer att fälla ett bindande utslag om huruvida denna sorts p-piller är tillåtliga eller ej och om det eventuellt skall göras ändringar på bipacksedlarna till dem?

Anser kommissionen som jag att öppenhet är en grundförutsättning i detta ärende, där miljontals kvinnors och flickors hälsa står på spel?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(4 maj 2001)

I oktober 1995 och i januari 1997, publicerade Europeiska läkemedelsmyndigheten två uttalanden från Kommittén för farmaceutiska specialiteter angående tredje generationens p-piller, dvs. p-piller som innehåller gestoden eller desogestrel. Dessa dokument finns tillgängliga på Europeiska läkemedelsmyndighetens webbplats: http://www.emea.eu.int.

Kommittén för farmaceutiska specialiteter angav att risken för ventrombos var större hos kvinnor som använder tredje generationens p-piller än hos dem som använder andra generationens p-piller, som innehåller levonorgestrel. Kommittén ansåg dock att det fanns anledning att undersöka frågan noggrannare eftersom de tillgängliga uppgifterna eventuellt skulle kunna skapa förvirring eller ge en skev bild av situationen.

För att kunna slutföra denna nya undersökning, håller kommittén på att se över de ursprungliga uppgifterna, den nya informationen samt uppgifterna från innehavarna av försäljningstillstånd av tredje generationens p-piller.

Kommittén för farmaceutiska specialiteter genomför för tillfället en undersökning av alla dessa uppgifter och beslutade vid sitt sista möte i februari 2001 att vid ett senare tillfälle fråga ut innehavarna av försäljningstillståndet.

Efter denna utfrågning, och när undersökningen av samtliga uppgifter är färdig, kommer Europeiska läkemedelsmyndigheten att publicera kommitténs användarrekommendationer som kompletterar ovan nämnda uttalanden. De kommer också att offentliggöras på Europeiska läkemedelsmyndighetens webbplats.

Det bör dock noteras att en rekommendation i sig inte är oåterkallelig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0290/01

från Daniel Hannan (PPE-DE) till kommissionen

(9 februari 2001)

Ämne: Jämställdhetsprogram

Kan kommissionen lämna en förteckning över de organisationer som erhåller stöd för att främja lika möjligheter för män och kvinnor?

Vilka videofilmer har producerats av organisationen för södra Europas kvinnor (Association des femmes de l'Europe méridionale)? Vilka EU-stöd har de erhållit för finansieringen av dem? Kan kommissionen lämna kopior till biblioteket i GD IV så att dessa videofilmer kan ställas till förfogande för ledamöterna?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(28 mars 2001)

Kommissionen har finansierat flera organisationer genom gemenskapens handlingsprogram på medellång sikt för lika möjligheter för kvinnor och män (19962000) som inrättades genom rådet beslut 95/593/EG av den 22 december 1995(1). Syftet är att underlätta utbytet av information och erfarenheter i fråga om goda lösningar på transnationell nivå och/eller fastställa och utveckla goda lösningar och överföring av information och erfarenheter för att främja integrering av ett jämställdhetsperspektiv.

Kommissionen kommer före den 31 december 2001 att lägga fram en slutrapport om genomförandet av programmet för parlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén.

I avvaktan på denna rapport översänder kommissionen direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat förteckningar över de projekt som finansierats under budgetåren 19961999 samt en förteckning över de organisationer som fått bidrag under budgetåret 2000.

Organisationen Association des femmes de l'Europe méridionale (AFEM) har producerat en videofilm med titeln Femmes et hommes, décidons ensemble. Le PE: une antichambre de la parité i syfte att främja en positiv bild av kvinnors och mäns roll i samhället. Kommissionens bidrag till finansieringen av produktionen uppgick till 23 112 euro. Eftersom det är stödmottagaren som har äganderätten till videofilmen, även när det gäller immateriella rättigheter, skall alla förfrågningar om beställning ställas till: AFEM, attn. Yannick Ladroyes, 48, rue de Vaugirard F-75006 Paris (fax: +33 1 43 25 93 87).

(1) EGT L 335, 30.12.1995.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0007/01

från Lord Inglewood (PPE-DE) till rådet

(18 januari 2001)

Ämne: Europeisk försvars- och säkerhetspolitik och Nato

Kommer de beslut som fattats i Nice vad gäller den gemensamma försvars- och säkerhetspolitiken att utan problem passa ihop med den vidare ram för försvars- och säkerhetspolitik som redan föreligger genom medlemskap i Nato?

Svar

(14 maj 2001)

Som svar på den ärade parlamentsledamotens fråga kan det erinras om att ordförandeskapets rapport som godkändes av Europeiska rådet i Nice utförligt behandlar förhållandet mellan den Europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) och Nato, precis som tidigare rapporter till Europeiska rådet om ESFP.

För det första förblir Nato grunden för det gemensamma försvaret av dess medlemmar och kommer att fortsätta spela en viktig roll vid krishantering.

För det andra vill rådet erinra den ärade parlamentsledamoten om att det i den lägesrapport som utarbetades av ordförandeskapet och bifogades slutsatserna från Europeiska rådets möte i Helsingfors fastställdes att Europeiska unionen till stöd för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) skulle förfoga över möjligheten att fatta självständiga beslut och att, om Nato i sin helhet inte är engagerat, inleda och utföra militära operationer som svar på internationella kriser.

Utvecklingen av ESFP kommer att bidra till livskraften i en förnyad transatlantisk förbindelse. Denna utveckling kommer också att leda till ett verkligt strategiskt partnerskap mellan EU och Nato vid hantering av kriser med vederbörlig hänsyn till de två organisationernas självständighet i beslutsfattandet.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0344/01

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(6 februari 2001)

Ämne: Förlängning av Atens tunnelbana

Den grekiska regeringen har beslutat att förlänga den linje som Atens tunnelbana för närvarande har från dagens ändstation Ethniki Amyni till Stavro Agias Paraskevis för att underlätta en förbindelse med Atens nya flygplats. Regeringen har även beslutat att, som den hävdar, av snabbhetsskäl och ekonomiska skäl dra in fyra av de fem stationer som inledningsvis planerades för den nya förlängningen och som skulle ligga i områdena Cholargo, Agia Paraskevi osv.

Utöver detta verkar det som att man, vad gäller finansieringen av denna förlängning, skall utnyttja gemenskapsmedel vilka redan har öronmärkts för en förlängning av tunnelbanan mot Egaleo, ett framför allt folkligt område i Aten vars sammanlänkning med tunnelbanan då skjuts upp till långt senare. Detta innebär att man offrar en sammanlänkning med de mest missgynnade områdena i staden i ett försök att få en linje till flygplatsen. Det skall emellertid betonas att denna linjes betydelse är tvivelaktig eftersom den station som planeras, Stavro, ligger flera kilometer från flygplatsen.

Har kommissionen informerats om dessa betydelsefulla ändringar och hur bedömer den dem?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Michel Barnier

(19 april 2001)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på hans skriftliga fråga E-3658/00(1).

(1) Se s. 25.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0023/01

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) till kommissionen

(17 januari 2001)

Ämne: Industriellt fiske

Kan kommissionen göra en bedömning av hur det industriella fisket av pelagiska arter påverkar det prekära läget för bottenlevande arter i Nordsjön?

Finns det till exempel någon realistisk beräkning av hur stora bifångsterna av bottenlevande arter är i detta område då man inom det industriella fisket använder nät med maskor som är mindre än 16 millimeter?

Kan det finnas ett samband mellan de stora fångsterna av pelagiska arter i Nordsjön och problem i näringskedjan som kunnat orsaka de bottenlevande arternas katastrofala situation?

Kommer kommissionen att vidta några åtgärder för att ordentligt kontrollera detta slags fiske i övriga områden där gemenskapens fiskeflotta är verksam?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(2 mars 2001)

Det industriella fiske som mest påverkar de pelagiska arterna i Nordsjön avser vitlinglyra. Detta fiske står främst Danmark och Norge för med nät med en maskstorlek på minst 16 mm. I samband med detta fiske består bifångsterna främst av torsk och vitling. Bifångsterna består huvudsakligen av unga exemplar av arterna i fråga.

Annat industriellt fiske av större betydelse i Nordsjön avser skarpsill och tobisfiskar. Bifångsterna av pelagiska arter är här mycket små.

Enligt en rapport som i november 2000 framlades av Internationella rådet för havsforskning (ICES) har bifångsterna av vitling sedan 1987 varierat mellan 51 000 ton och 3 000 ton per år. Under perioden 19961999 varierade de mellan 5 000 ton och 3 000 ton. För torsk har bifångsterna sedan 1987 varierat mellan 11 000 ton och 2 000 ton per år.

För rättvisans skull bör dessa kvantiteter jämföras med torsk och vitling som kastats överbord av de fiskeflottor som använder nät med maskstorleken 80 eller 100 mm och vars lossade fisk är avsedd som livsmedel. Sedan 1987 har mängden torsk som kastats överbord varierat mellan 80 000 ton och 33 000 ton, medan mängden vitling här har varierat mellan 54 000 ton och 13 000 ton.

De möjliga effekterna på näringskedjan om stora kvantiteter vitlinglyra, tobisfiskar och skarpsill försvinner från Nordsjön och annorstädes är något som diskuteras mycket. Kommissionen känner dock inte till några definitiva vetenskapliga rön som säger att de nuvarande fångstnivåerna skulle haft ödesdigra effekter. Det enda undantaget gäller tydliga förökningsproblem hos en sjöfågelart utanför Skottlands kust. Som reaktion på detta har tobisfiskfisket stängts i det berörda området i Nordsjön.

Gemenskapen har redan infört åtgärder för att kontrollera aktiviteterna hos de fiskefartyg som bedriver industriellt fiske. Dessa ingår främst i rådets förordning (EG) nr 850/98 av den 30 mars 1998 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer(1), särskilt i bilagorna I och II.

(1) EGT L 125, 27.4.1998.