ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2625/98

från Carlos Robles Piquer (PPE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Metoder för att förbättra kommunernas information om gemenskapsstöd

Vissa lokala myndigheter har beklagat bristen på information i många kommuner i gemenskapen om det stöd som erbjuds inom Europeiska unionens program, och det gäller även det stöd som är särskilt avsett för kommunerna. Detta aktualiserar behovet av att försöka finna effektiva metoder för att avhjälpa bristerna hos de kommunala myndigheterna.

Kan kommissionen säga vad som skulle behövas för att genom kampanjer och andra påvisat effektiva metoder avhjälpa bristen på kunskap i kommunerna när det gäller en så viktig fråga som stöd från gemenskapen?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(13 oktober 1998)

Kommissionen önskar göra parlamentsledamoten uppmärksam på att lejonparten av gemenskapens stödprogram offentliggörs i Europeiska gemenskaperna officiella tidning (EGT). Det finns informationspaket om de flesta av stödprogrammen och kommissionen sänder i allmänhet paketen till berörda parter. Samtidigt sprids informationen elektroniskt via nätet (www) och via särskilda informationstjänster som Cordis och Inforegio. Den sistnämnda är särskilt avsedd för Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden. Mycket av den informationen sprids också på traditionellt vis i pappersform eller på diskett.

1994 lanserade kommissionen en bred och heltäckande informationskampanj om regionalpolitik och sammanhållning. Kampanjens mål är öppenhet och synlighet. Målgrupperna är lokala, regionala och nationella myndigheter och företag, massmedierna och utbildningsanstalter. Kampanjkatalogen omfattar mer än 100 rubriker, allmänna eller tekniska, om särskilda frågor eller regioner. I ett månatligt nyhetsbrev publiceras nyheter om gemenskapens regionalpolitik. De publikationer som sprids via kampanjen är på de elva officiella språken och når 40 000 adressater, till 45 % lokala myndigheter (vilket är alla lokala myndigheter och 5 000 andra berörda parter).

På den Internet-sida som är vikt för regioner (http://www.inforegio.cec.eu.int) finns en databas som innehåller uppgifter om alla utvecklingsprogram för mål 1- , 2- och 5b-områden och om regionala gemenskapsinitiativ.

I medlemsstaterna bedriver kommissionens representationer ett nära samarbete med såväl allmänt inriktade som målgruppsinriktade informationsspridare, varav många har upprättats i samverkan med eller av lokala eller regionala myndigheter. Detta är ett ytterligare ett komplement till informationen. På nationell nivå används medlemsstaternas egna kanaler för information om gemenskapens stödprogram för att se till att korrekt och effektiv spridning sker.

Kommissionen anstränger sig att skapa mer synergieffekter mellan alla dessa informationsvägar för att förbättra allmänhetens, myndigheternas och näringslivets kännedom om stödprogrammen.

Kommissionen ställer sig naturligtvis positiv till att granska alla förslag som parlamentsledamoten kan ha för att förbättra informationen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2305/98

från Luigi Florio (PPE) till kommissionen

(13 juli 1998)

Angående: Den italienska regeringens legalisering av illegala invandrare från tredje land

Den italienska regeringen har meddelat att den vill legalisera förhållandena för omkring 200 000 medborgare från tredje land som illegalt har tagit sig till Italien.

Åtgärden, som har formen av en verklig legalisering, har inte införlivats i den nya invandrarlagen, godkänd i mars i år, utan den föreslås nu som en allmänn förvaltningsakt.

Anser kommissionen att den italienska regeringens beslut är förenligt med Europeiska unionens regler för invandring?

Avser kommissionen att vidta formella åtgärder för att undvika att genomförandet av flera på varandra följande legaliseringar av illegala invandrare i Italien skapar problem vad gäller säkerhet och allmänn ordning även i andra medlemsstater?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(14 september 1998)

Enligt avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen betraktas kampen mot olaglig invandring, bosättning och arbete när det gäller medborgare i tredje land som en fråga av gemensamt intresse. Detta hindrar inte att medlemsstaterna kan anta nationella bestämmelser t.ex. om legalisering av förhållandena för illegala invandrare. Rådet har antagit rekommendationer om kampen mot olaglig invandring och om utvisning av medborgare i tredje land. Ingen av dessa rättsakter berör emellertid frågan om medlemsstaters legalisering av förhållandena för illegala invandrare.

Kommissionen har för närvarande inte för avsikt att ta initiativ på detta område.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2695/98

från Marie-Noëlle Lienemann (PSE) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Penningtvätt och eurons införande

Redan i dag förbereder elva medlemsstater, ingående i EMU, det utbyte av sedlar till euro som kommer att ske den första januari 2002., Hur tänker kommissionen bekämpa penningtvätten av svarta pengar, medveten om att en stor del av ländernas kapital i nationell valuta kommer att omvandlas till euro?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar

(6 oktober 1998)

I alla medlemsstater finns det mekanismer för att förhindra att det finansiella systemet används för att tvätta inkomster från kriminella verksamheter. Dessa mekanismer bygger bl.a. på rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 november 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar(1). För närvarande förbjuds genom detta direktiv endast tvättning av pengar som kommer från narkotikahandel. Trots detta har alla medlemsstater kriminaliserat tvättning av pengar med ursprung i ett bredare spektrum av kriminella verksamheter. Kommissionen förbereder för närvarande en uppdatering av direktivet och en utvidgning av dess räckvidd.

De skyldigheter som följer av direktivet kommer att fortsätta att vara tillämpliga fullt ut vid övergången till euro och kommer att gälla de transaktioner då sedlar och mynt i nationella valutaenheter växlas till euro. Kommissionen förväntar sig att bankerna kommer att upprätthålla sin sedvanliga vaksamhet under perioden före införandet av sedlar och mynt i euro och under den tid växlingen sker, så att de kan upptäcka alla misstänkta transaktioner. Kommissionen fortsätter att överväga följderna av införandet av euron för kampen mot penningtvätt, och det har överenskommits att denna fråga skall diskuterats inom den kommitté som inrättats med tillämpning av det nämnda direktivet.

(1) EGT L 166, 28.6.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1445/98

från Pierre Lataillade (UPE) till kommissionen

(11 maj 1998)

Angående: Direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om maskiner

Europeiska kommissionen har föreberett en revidering av informationsskriften om maskindirektivet (89/392/CEE(1), ändrat 1991 och 1993), vilken gavs ut 1993. Denna skrift har varit till stor nytta för tillverkare och användare av maskiner, särskilt i små och medelstora företag. Översynen av denna skrift, som har stort stöd inom industrin och i de flesta medlemsstater, har man med stort intresse väntat på i mer än ett år.

1. Vad beror denna försening på?

2. Har kommissionen för avsikt att publicera skriften?

3. Hur snart?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar

(1 oktober 1998)

Kommissionen gläds åt att parlamentsledamoten stödjer arbetet med att uppnå större öppenhet vad gäller gemenskapslagstiftningen, och kommer även i fortsättningen att arbeta för att en informationsskrift skall publiceras inom kort.

En informationsskrift framstod 1993 som det mest effektiva svaret på industrins intresse. Sedan dess har tekniken utvecklats. Informationsskriften har tredubblats i omfång och innehållet kräver regelbundna uppdateringar. Eftersom en elektronisk version av skriften är billigare, snabbare och mer flexibel har kommissionen för avsikt att göra den tillgänglig via kommissionens informationssidor på Internet(2). Syftet med informationsskriften är att underlätta tillämpningen av rådets direktiv 89/392/EEG av den 14 juni 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om maskiner, och den är inte tvingande i juridiskt hänseende. Vad gäller en pappersversion av skriften kan en sådan endast publiceras om budgeten ger utrymme för detta, eftersom kommissionen måste prioritera publiceringen av sina egna dokument.

(1) EGT L 183, 29.6.1989, s. 9.

(2) http://europa.eu.int/en/comm/dgiii/directs/dg3/index.htm.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3371/98

från James Nicholson (I-EDN) till rådet

(16 november 1998)

Angående: Förföljelse av bahaier i Iran

Företrädare för bahaireligionen i Europa hävdar att ständig förföljelse av bahaier i Iran har ägt rum under flera decennier och att över 20 000 människor kan ha dödats som ett resultat av denna förföljelse. De hävdar vidare att bahaier i Iran inte åtnjuter några medborgerliga, religiösa eller mänskliga rättigheter och de hyser för närvarande oro över Ruhollah Rowhanis död, vilken enligt uppgift avrättades den 21 juli 1998 utan någon föregående rättegång. De är också oroade över de påstådda dödsdomarna mot två andra bahaier och den tioåriga fängelsedomen mot en annan.

Vilken inställning har kommissionen till den enligt uppgift ständigt pågående förföljelsen av bahaier i Iran?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-2792/98 och E-3371/98

(30 november 1998)

Rådet, som flera gånger har tagit upp frågan om situationen för bahaimedlemmarna i Iran med de iranska myndigheterna, framförde sin oro till dessa efter avrättningen av Ruhullah Rawhani den 21 juli 1998 och dödsdomen mot tre andra bahaimedlemmar i Mashad.

Efter att därefter ha fått rapporter om att dödsdomarna mot Sirus Dhabihi-Muqaddam och Hidayat-Kashifi Najafabadi hade bekräftats uppmanade rådet Iran genom EU:s delegationschefer i Teheran att vidta omedelbara åtgärder för att se till att dödsdomarna inte verkställs. Rådet uttryckte också åter sin oro över fyra andra medlemmar i Bahaisamfundet som också är dömda till döden, nämligen Bihnam Mithaqi, Kayvan Khalajabadi, Musa Talibi och Dhabihullah Mahrami.

Vid dessa tillfällen bekräftade rådet EU:s inställning till dödsdomar i allmänhet och vädjade till den iranska regeringen att skydda Bahaisamfundet och respektera de religiösa minoriteternas rättigheter. Det påminde om resolution 1998/80 från FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i vilken man uttrycker oro för de fortsatta allvarliga brotten mot bahaimedlemmarnas mänskliga rättigheter och uppmanar Iran att avhålla sig från att avkunna dödsdomar på grundval av religiös tro eller apostasi. Rådet underströk dessutom hur viktigt det är att den iranska regeringen låter FN:s rapportör om de mänskliga rättigheterna, Maurice Copithorne, besöka Iran för ett konstruktivt samarbete om de mänskliga rättigheterna.

FN:s högkommissarie för de mänskliga rättigheterna, Mary Robinson, protesterade mot avrättningen av Ruhullah Rawhani och uppmanade Teheran att inte avrätta tre andra bahaimedlemmar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3037/98

från John Iversen (PSE) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: TV utan gränser

EM-kvalmatchen mellan Danmark och Vitryssland som spelades i Vitryssland visades endast i TV3 eftersom DR och TV2 inte var villiga att betala det höga pris som begärts. Detta innebar att endast 60 % av tv-tittarna kunde se matchen. Detta står inte i överensstämmelse med rådets direktiv om att vissa nationella sportevenemang inte endast skall visas på kanaler som endast kan ses av en mindre del av befolkningen. Finns det en lucka i direktivet?

Vilken betydelse har direktivet för prisbildningen för TV-sändningsrättigheter?

Svar från Marcelino Oreja på kommissionens vägnar

(4 december 1998)

Enligt artikel 3a.1 i direktiv 89/552/EEG(1) (kallat "Television utan gränser") i dess ändrade lydelse enligt direktiv 97/36/EG(2) får medlemsstaterna - de behöver inte - vidta åtgärder som är förenliga med gemenskapsrätten för att undvika att en väsentlig del av allmänheten utestängs från möjligheten att följa evenemang av särskild vikt för samhället genom direktsändning eller tidsförskjuten sändning i fri TV.

De eventuella åtgärder som medlemsstaterna vidtar måste avvägas så att hänsyn tas dels till det legitima allmänintresse som erkänns i artikel 3a.1, dels till behovet av fri konkurrens mellan fri TV och betal-TV samt rätten att tillhandahålla gränsöverskridande tjänster.

Allmänt sett anser kommissionen att det är förenligt med direktivets anda att till marknadspris ge fria TV-kanaler vidaresändningsrätt till evenemang som anses vara "av särskild vikt för samhället", eftersom direktivet inte innehåller några regler för prissättning.

De danska myndigheterna har i enlighet med artikel 3a.2 i direktivet till kommissionen anmält ett förslag till kungörelse med bestämmelser om vidaresändning av evenemang av särskild vikt för den danska allmänheten. Kommissionen är i färd med att granska dessa bestämmelser för att avgöra om de är förenliga med gemenskapsrätten.

(1) EGT L 298, 17.10.1989.

(2) EGT L 202, 30.7.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2964/98

från Gerardo Fernández-Albor (PPE) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Spanskundervisningen i Brasilien

De senaste statliga bestämmelserna i Brasilien om obligatorisk spanskundervisning i skolorna har med all önskvärd tydlighet visat vilka svårigheter det kommer att innebära att genomföra dessa i praktiken, eftersom det råder brist på spansklärare i Brasilien.

För de sydamerikanska ekonomierna skall kunna fortsätta integreras måste alla brasilianska medborgare få möjlighet att lära sig spanska under skoltiden. Därför torde man behöva utarbeta en plan för hur Europeiska unionen ska kunna hjälpa till med att lösa problemet med lärarbrist inom detta område.

Kan kommissionen säga om den har för avsikt att föreslå ett program för att stimulera spansklärare inom gemenskapens territorium att tillträda sådana tjänster i Brasilien och fylla de lediga platserna? Detta skulle kunna ske i form av stöd till Sydamerikas ekonomiska integrationsprocess genom Mercosur och andra liknande avtal.

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(30 oktober 1998)

Det beslut som helt nyligen fattades av de brasilianska myndigheterna om att förbättra inlärningen av och de praktiska kunskaperna i spanska genom att göra denna undervisning obligatorisk väcker flera frågor om hur detta skall genomföras.

Det är sannolikt även i Brasilien för tidigt att säga hur och i vilken takt detta skall ske och i all synnerhet huruvida ekonomiskt stöd utifrån är eller kommer att bli nödvändigt.

Utan att på något sätt förkasta det förslag som frågeställaren lagt fram bör det dock påpekas att ett samarbete i alla händelser förutsätter att mottagarlandet först kommer in med en ansökan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1990/98

från Mary Banotti (PPE) till kommissionen

(30 juni 1998)

Angående: Åtgärder till fördel för familjen och barnen

Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta eller föreslå mot bakgrund av domstolens dom i mål C-106/96 (av den 12 maj 1998) för att säkerställa genomförandet av de projekt som skall finansieras under budgetpost B3-4108: Åtgärder till stöd för familjen och barnen?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(6 oktober 1998)

För 1998 har kommissionen beslutat att frigöra delar av anslagen för budgetpost B3-4108"Åtgärder till förmån för familjer och barn". Åtaganden för 810 000 ecu har redan ingåtts. Andra projekt för 2,19 miljoner ecu skulle fortfarande kunna finansieras inom ramen för utarbetandet av rapporten om den demografiska situationen och de projekt som kommissionen godkände före den 10 juni 1998 och som det skapats förväntningar kring hos tredje part.

Möjligheterna att finansiera dessa åtgärder i framtiden kommer att undersökas igen inom ramen för det interinstitutionella avtalet om de rättsliga grunder och ändringar som infördes genom Amsterdamfördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2837/98

från Niall Andrews (UPE) till kommissionen

(28 september 1998)

Angående: Asylsökande

Kan kommissionen upplysa mig om hur många asylsökande det finns i medlemsstaterna, med uppgifter för varje enskild medlemsstat? Hur många av dessa bedöms vara "ekonomiska flyktingar" och hur många betraktas som politiska flyktingar?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar

(10 november 1998)

Kommissionen kommer att skicka två tabeller direkt till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat. Av tabell A framgår antalet asylansökningar som inlämnats i respektive medlemsstat 1987-1997. I tabell B visas hur många beslut om att erkänna personer som flyktingar enligt 1951 års konvention om flyktingars rättsliga ställning som under samma period fattats av respektive medlemsstat.

Det är viktigt att hålla i minnet att asylbeslut ofta hänför sig till ansökningar som inlämnats tidigare år. Tabellerna överensstämmer därför inte per automatik med varandra. På grundval av tillgängliga uppgifter går det inte att dra några slutsatser om antalet ogrundade asylansökningar i medlemsstaterna.

Kommissionen kan också konstatera att många personer som inte är flyktingar enligt 1951 års flyktingkonvention likväl kan vara i behov av internationellt skydd. I vissa fall har medlemsstaterna skyldigheter enligt andra regler om mänskliga rättigheter, t.ex. 1950 års Europarådskonvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna eller 1984 års FN-konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. I andra fall kan det finnas humanitära skäl för att inte återsända en person till ursprungslandet. Ett antal medlemsstater erkänner s.k. de facto-flyktingar eller B-flyktingar. Gemensamma miniminormer för andra former av skydd än flyktingstatus har ännu inte antagits inom EU, men enligt artikel 73k.2 a i Amsterdamfördraget skall rådet besluta om bestämmelser inom detta område inom fem år efter det nya fördragets ikraftträdande.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3207/98

från Livio Filippi (PPE) till kommissionen

(16 oktober 1998)

Angående: Stängning av Solvays anläggning i Ferrara

Företaget Solvay har beslutat att lägga ner en anläggning med 200 anställda i Ferrara, vilket har lett till rättmätiga protester från lokala fackföreningar och organisationer.

På sista tiden har det förekommit alltför många fall med multinationella företag som utan att bekymra sig för de sociala konsekvenserna säger upp personal eller lägger ner anläggningar.

Därför undrar jag om kommissionsledamot Flynn kan kontrollera huruvida detta företag har fullgjort sin skyldighet att rådfråga arbetstagarna i enlighet med direktivet om europeiska företagsråd och vad man tänker göra för att arbetstagarnas grundläggande rättigheter skall respekteras i syfte att rädda sysselsättningen.

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(16 november 1998)

Kommissionen är medveten om problemen när det gäller stängningen av Solvay-anläggningen i Ferrara (Italien).

I artikel 13 i rådets direktiv 94/45/EG om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare(1) ges arbetsmarknadsparterna möjligheten att sluta en frivillig överenskommelse om inrättandet av europeiska företagsråd för att uppfylla de skyldigheter som föreskrivs i direktivet. En sådan överenskommelse i enlighet med artikel 13 finns i Solvay-koncernen, men kommissionen har ingen information för närvarande huruvida denna överenskommelse respekterades helt och fullt när det gäller stängningen av anläggningen i Ferrara. Ärendet undersöks vidare.

Det måste betonas att i första hand ansvarar medlemsstaterna för genomförandet, tillämpningen och genomdrivandet av EG-direktiven.

(1) EGT L 10, 16.1.1998.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3059/98

från Michèle Lindeperg (PSE) till kommissionen

(8 oktober 1998)

Angående: Återvändande för de bosniska flyktingarna

I det allmänna ramavtalet om fred i Bosnien-Hercegovina, eller Dayton-avtalet, som undertecknades i Paris i december 1995, har man för avsikt att reparera de skador som flyktingarna drabbats av genom massiva utvisningar på grund av konflikten, och att garantera dem rätten att frivilligt återvända till sina hem.

I de flesta länder som har tagit emot flyktingar från Bosnien-Hercegovina har det tillfälliga skyddet eller den rätt de hade att vistas i länderna upphört, eller är på väg att upphöra. Mottagarländerna grundar sig nämligen på Dayton-avtalet för att motivera att dessa personer skickas tillbaka till de regioner där deras nationalitet idag är i majoritet, oberoende av var dessa personer kommer ifrån.

Det faktum att det finns ett fredsavtal i regionen innebär inte att nödvändiga säkerhetsvillkor för återvändande råder, och inte heller att minoriteternas rättigheter garanteras. Trots att de flesta av dessa fördrivna personer förklarat att de vill återvända till sina hem medför dock direkt våld, administrativa hinder och avsaknad av bostäder att återvändandet blir extremt svårt. Känslan av osäkerhet och fruktan för att återvända ökas av att ostraffade krigsförbrytare finns i vissa områden.

FN:s flyktingkommissarie begär att flyktingarnas beslut att återvandra eller att återvända till sin ursprungliga hembygd, där de idag skulle vara en del av en minoritetsgrupp, skall fortsätta att vara helt frivilligt. Då vissa medlemsstater anser att de bosniska flyktingarnas närvaro på deras territorium är en börda, frestas de att strunta i denna rekommendation och att påskynda flyktingarnas återvändande. Genom att skicka flyktingarna till regioner som de inte kommer ifrån stärker dessa länder de etniska motsättningarna i Bosnien-Hercegovina, något som de själva motsatt sig.

Vad har kommissionen för avsikt att göra för att hindra att flyktingar ofrivilligt sänds tillbaka och för att övertyga medlemsstaterna att de skall upphöra med att utöva påtryckningar på flyktingarna?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(11 november 1998)

Kommissionen kan inte ingripa i medlemsstaternas bilaterala politik och deras beslut i fråga om flyktingars återvändande till Bosnien och Hercegovina.

De projekt för återvändande som finansieras av kommissionen är fullt förenliga med fredsavtalet i Dayton och är inriktade på att flyktingar och fördrivna personer frivilligt skall kunna återvända till sina ursprungsorter.

Det internationella samfundet har proklamerat 1998 som "året för återvändande" och kommissionen har satt igång 1998 års program för återvändande, som huvudsakligen inriktas på integrerade projekt för att främja minoritetsgruppers återvändande till ursprungsorterna. Ett anslag på 114 miljoner ecu har avsatts för denna åtgärd (åtaganden har redan gjorts för 89 % av detta belopp och för det återstående beloppet kommer åtaganden att göras före årets slut). Förutom detta stöd har kommissionen under 1998 fortsatt med åtgärden för återuppbyggnad och återvändande, vilken har ett anslag på 40 miljoner ecu.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3328/98

från Gerardo Fernández-Albor (PPE) till kommissionen

(10 november 1998)

Angående: Europeisk garantifond för pensioner

De nuvarande framtidsutsikterna för pensionerna har lett till att vissa medlemsländer har inrättat offentliga reservfonder för att kunna finansiera pensionerna på medellång och lång sikt.

Dessa fonder skall användas för att avhjälpa obalansen mellan intäkter och utgifter när socialförsäkringssystemet inte räcker till för den allt äldre befolkningen.

Anser kommissionen att den bör undersöka möjligheterna att på gemenskapsnivå inrätta en sådan fond, som skulle vara gemensam för hela Europeiska unionen och på samma sätt som de nationella fonderna tjäna till att undvika obalans i medlemsstaterna och därmed bidra till solidaritet dem emellan när det gäller de framtida pensionerna?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(16 december 1998)

Inom social trygghet är medlemsstaterna fria att fastställa sin egen politik beträffande hur systemen för social trygghet skall organiseras och fungera, under förutsättning att EG-rätten respekteras vad gäller likabehandling av män och kvinnor och migrerande arbetstagares sociala trygghet.

Följaktligen kan medlemsstaterna, om de så vill, enas om att inrätta en allmän reservfond för att bekosta pensioner på medellång och längre sikt. Kommissionen överväger inte att främja tanken med en sådan fond för hela gemenskapen.