SKRIFTLIG FRÅGA E-2640/00

från Claude Turmes (Verts/ALE) till kommissionen

(1 augusti 2000)

Ämne: Ny uppförandekod för OECD

Vid sitt ministermöte i juni 2000 antog OECD en ny uppförandekod om sociala och ekologiska aspekter för multinationella företag. Detta återspeglar ett avtal från 1976 som inte innefattade några sanktioner och därför aldrig var till någon nytta och kom att glömmas bort. Men i den nya uppförandekoden finns det inte heller några sanktioner.

Tror kommissionen att den nya uppförandekoden kommer att efterlevas bättre än den gamla?

Varför tror kommissionen det, då ju den nya koden inte innehåller några sanktioner?

Har kommissionen för avsikt att låta en hänvisning till denna kod ingå i alla kommande handelsavtal med tredje land?

Hur ser kommissionen på Mexikos agerande vid förhandlingarna? (Mexiko var starkt emot koden, men måste till slut ge sitt samtycke, till följd av konsensusprincipen). Kommer inte detta att vara en mycket stark belastning för det fortsatta samarbetet med Mexiko? Tänker kommissionen ta upp denna fråga vid nästa mötet för Gemensamma rådet EU-Mexiko och kunde kommissionen tänka sig att vid första bästa tillfälle föreslå en ändring i avtalet EU-Mexiko så att avtalet utökas med en hänvisning till denna kod?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(18 oktober 2000)

OECD-ländernas (Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling) ministrar och ministrarna från Argentina, Brasilien, Chile och Slovakien antog den 27 juni 2000 de reviderade riktlinjerna för multinationella företag. Riktlinjerna innehåller en rad rekommendationer som OECD-ländernas regeringar gemensamt riktar till multinationella företag.

De reviderade riktlinjerna utgörs av icke-bindande principer och normer för företagen som OECD-ländernas regeringar uppmanar multinationella företag att följa i sin verksamhet inom eller från det egna territoriet, dvs. även i sin verksamhet i andra än OECD-länder. Jämfört med de riktlinjer som antogs 1976 har texten uppdaterats och utökats betydligt, inte bara när det gäller sociala och ekologiska aspekter utan också i fråga om konsumentskydd, bekämpning av bestickning och utlämnande av uppgifter.

Kännedomen om de tidigare riktlinjerna var faktiskt inte särskilt utbredd, varken bland multinationella företag eller andra berörda parter, och många av de länder som antagit riktlinjerna genomförde inte alla de mekanismer som fastställdes i dessa, t.ex. i fråga om nationella kontaktpunkter.

Som parlamentsledamoten mycket riktigt påpekar innehåller de nya riktlinjerna inte några regler och sanktioner och det är fortfarande frivilligt för multinationella företag att följa riktlinjerna. Det anses allmänt bland OECD:s medlemsländer att sanktioner inte är lämpliga för denna typ av instrument. Ett av skälen är att det i den nationella lagstiftningen föreskrivs sanktioner avseende de flesta av de områden som omfattas av riktlinjerna, t.ex. regler för konkurrens och miljö. Ett annat skäl är att riktlinjerna inte är avsedda att ersätta nationella bestämmelser om hur företag skall uppträda utan att komplettera dessa genom att ge multinationella företag en grundläggande uppsättning rekommendationer som dessa företag frivilligt bör följa i alla situationer. Allmänhetens erkännande av företagens goda medborgaranda kommer att bli ett allt viktigare incitament för multinationella företag att anamma riktlinjerna.

Genomförandet av riktlinjerna anförtros nationella kontaktpunkter som måste inrättas i vart och ett av de länder som antagit riktlinjerna för att man skall kunna sprida kunskap om dessa bland multinationella företag och andra berörda parter och kontrollera att dessa följs effektivt. Detta kan bland annat ske genom ingripande, förlikning och medling i särskilda fall där ett företag påstås inte ha följt riktlinjerna. Länder som antagit riktlinjerna (och deras nationella kontaktpunkter) är politiskt ansvariga och föremål för expertgranskning i OECD:s kommitté för investeringar och multinationella företag (CIME).

Gemenskapen torde inte kunna utverka att en hänvisning till dessa riktlinjer tas med i handelsavtal, eftersom riktlinjerna riktar sig till företag och är en anmodan till dem eller förväntan om, att de frivilligt skall rätta sig efter vissa miniminormer för uppförande. Iakttagande av riktlinjerna bör inte kollidera med de multinationella företagens juridiska skyldigheter enligt lagstiftningen i ett värdland. Det vore därför olämpligt att ge riktlinjerna en annan rättslig ställning enligt folkrätten. Vad (de bindande) bestämmelserna om regeringarnas genomförande beträffar återfinns dessa i ett beslut av OECD-rådet som andra länder på frivillig basis kan rätta sig efter. Det vore heller inte lämpligt att ta med en hänvisning till detta beslut i bilaterala avtal som gemenskapen ingår med tredje land, eftersom hela mekanismen med riktlinjerna och deras genomförande är baserad på ett frivilligt åtagande från de icke-OECD-länder som antar riktlinjerna om att dessa skall komplettera, inte ersätta, nationella och internationella bestämmelser. Inte desto mindre kommer gemenskapen naturligtvis att verka för att europeiska företag uppmuntras att rätta sig efter riktlinjerna, eftersom de är ett steg i rätt riktning när det gäller att få till stånd ett ökat ansvar bland investerare i hela världen och när det gäller att bemöta den oro som det civila samhället ger uttryck för i fråga om internationella investerares uppträdande.

Den mexikanska ståndpunkten under förhandlingarna styrdes av vissa missuppfattningar när det gäller den nya ramens funktion, vilka kunde rättas till i samband med OECD:s ministermöte i juni 2000. Genomförandet av de reviderade riktlinjerna kommer fortlöpande att diskuteras i samband med bilaterala och multilaterala diskussioner i syfte att se till att de nya riktlinjerna blir ett användbart instrument för alla berörda parter.