SKRIFTLIG FRÅGA E-2780/00

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(1 september 2000)

Ämne: Universitetet i Chambery

Ungefär 48 studenter från Valle dAosta, självstyrande region i Italien, har från 1987 till dags dato erhållit universitetsexamen i Langues étrangères appliquèes (tillämpade utländska språk) vid universitetet i Chambéry.

Denna examen har hittills inte erkänts för något statligt uttagningsprov och avsaknaden av en fakultet som är fullt jämförbar i Italien utgör därmed ett hinder mot principen om fullständigt erkännande av examenstitlar. Detta drabbar framför allt medborgare från en region såsom Valle dAosta där tvåspråkighet råder, italienska och franska, vilket borde underlätta studier vid franska universitet, i synnerhet sådana som ligger i områden med gränsöverskridande samarbete.

Kan kommissionen därför svara på följande frågor: Utgör inte de problem som påvisats en överträdelse av de grundläggande gemenskapsprinciperna? Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att avhjälpa dessa problem?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(2 oktober 2000)

För att underlätta erkännande av examensbevis har flera EG-direktiv antagits, bl.a. rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier(1). Direktivet är i princip tillämpligt på läraryrket, men kursinnehållet harmoniseras inte. Dess syfte är att jämka samman medlemsstaternas frihet i utbildningsfrågor med alla gemenskapsmedborgares rätt att utöva sitt yrke i vilken medlemsstat som helst.

I direktivet menas med examensbevis alla examensbevis och andra intyg som utfärdas av en myndighet i en medlemsstat som tecken på att innehavaren genomgått en sådan utbildning som direktivet avser och att han har de kvalifikationer som krävs för att utöva det aktuella yrket i den medlemsstat som han kommer ifrån.

I de flesta medlemsstaterna måste man för att få arbeta som lärare ha flera examensbevis (högskoleexamen och intyg på genomgången lärarutbildning).

I Frankrike måste lärare också genomgå en kurs i pedagogik vid IUFM (Institut universitaire de formation des Maîtres) och därefter avlägga ett prov. Efter detta prov får kandidaterna sin lärarexamen (Certificat d'aptitude à l'enseignement), som räknas som examensbevis i direktivets mening.

De studerande som frågeställaren syftar på har skaffat universitetsexamen som inte är ett examensbevis i direktivets mening vid universitetet i Chambery (Langues étrangères appliqués). Enligt uppgifterna i frågan är denna examen en akademisk handling. Innehavare av detta examensbevis kan inte betraktas som lärare i Frankrike. De omfattas inte av direktivets system för erkännande av yrkeskvalifikationer, eftersom detta system enbart gäller yrkesexamina, dvs. för medborgare som redan är lärare eller andra yrkesmänniskor som är fullständigt kvalificerade i sitt hemland.

Enligt domstolens rättspraxis har den enskilde, även om direktivet inte är tillämpligt och den enskilde därför inte har en särskild rätt att få sina kvalifikationer erkända, vissa allmänna rättigheter med avseende på handläggningen av ansökan om att få examensbeviset erkänt. Enligt principen om fri rörlighet för arbetstagare i artikel 39 (f.d. artikel 48) i EG-fördraget är myndigheterna i värdmedlemsstaten skyldiga att beakta examensbevis som erhållits i andra medlemsstater, att bedöma dem och att informera medborgaren om bedömningen i ett motiverat beslut som går att överklaga. Kommissionen kan inte på grundval av de uppgifter som anges i frågan bedöma huruvida dessa principer överträtts.

De aktuella artiklarna i EG-fördraget har direkt effekt, vilket innebär att de ger medborgarna rättigheter som de kan åberopa gentemot offentliga myndigheter och som myndigheterna måste respektera. Därför bör de berörda vända sig till de nationella domstolar och myndigheter som har behörighet att upphäva beslut fattade av nationella myndigheter.

(1) EGT L 19, 24.1.1989.