SKRIFTLIG FRÅGA P-1803/00

från Neil MacCormick (Verts/ALE) till kommissionen

(31 maj 2000)

Ämne: Färjetjänster i avlägsna områden

Jag är tacksam för kommissionens hjälpsamma och förekommande svar på min fråga E-0999/00 om färjetjänster till öar. I anledning av svaret skall jag nu ställa nedanstående frågor:

1. Känner kommissionen till hur den skotska västkusten ser ut, med en flikig kustlinje som är sönderskuren av långa fjordliknande havsvikar (de så kallade loch) som går in i landet och skapar isolerade halvöar dit förbindelserna med motorfordon går över långa och krokiga vägar och bergspass?

2. Håller kommissionen med om att det ur miljösynvinkel inte är önskvärt att tvinga in person- och godstrafiken på sådana vägar, i de fall då det skulle gå att erbjuda mycket kortare färdvägar med hjälp av färjeförbindelser?

3. Håller kommissionen med om att det också finns allvarliga skäl som ur hälso- och säkerhetssynvinkel samt med tanke på allmän välfärd talar för att färjeförbindelser till överkomligt pris skall erbjudas både passagerare och fordon på sådana sträckor?

4. Håller kommissionen därför med om att det skulle vara rimligt och på sin plats att halvöar såsom Kintyre, Cowal och Roseneath vid tillämpningen av artikel 4.1 i rådets förordning (nr 3577/92) om sjötransporter behandlades såsom öar?

5. Håller kommissionen alltså med om att det vore i laga ordning om den skotska verkställande myndigheten (Scottish Executive) i sin egenskap av att vara ansvarig myndighet inom Förenade kungariket, skulle gå ut med en anbudsinfordran för avtal om allmänna tjänster för färjeförbindelserna till dessa och andra liknande halvöar?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(4 juli 2000)

Kommissionen är fullt medveten om hur Skottlands västkust ser ut geografiskt.

Som kommissionen förklarat i sitt meddelande om utvecklingen av närsjöfarten i Europa(1) är också kommissionen av åsikten att sjötransporten bör utvecklas, eftersom den utgör ett miljövänligt och säkert alternativ till vägtransport. Däremot kan närsjöfarten inte utvecklas i brott mot gemenskapslagstiftningen.

Vad gäller sjötransport inom medlemsstaterna gäller rådets förordning (EEG) 3577/92 av den 7 december 1992 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage)(2). Medlemsstaterna antog denna förordning eftersom de delade åsikten att man för att kunna genomföra den inre marknaden var tvungen att avskaffa begränsningarna beträffande tillhandahållande av sjötransporttjänster inom medlemsstaterna.

Införandet av allmän trafikplikt begränsar friheten att tillhandahålla tjänster. Därför beslutades det att medlemsstaterna enbart skulle kunna införa allmän trafikplikt för att se till att det fanns tillräcklig reguljär transport till, från och mellan öar men inte mellan hamnar på fastlandet (se artikel 4.1 i förordningen). Denna bestämmelse måste tolkas strikt, eftersom den är ett undantag från den allmänna principen om frihet att tillhandahålla tjänster. Av den anledningen kommer kommissionen enbart att acceptera att medlemsstater inför allmän trafikplikt på en sjötransportled till, från och mellan öar där det inte finns något landalternativ och där de har visat att det finns ett verkligt behov av allmän trafikplikt.

(1) KOM(1999) 317 slutlig.

(2) EGT L 364, 12.12.1992.