SKRIFTLIG FRÅGA E-2117/00

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till kommissionen

(30 juni 2000)

Ämne: Hur trafikförsäkringspremierna för motorcyklar bestäms i medlemsstaterna

Finland har mycket höga trafikförsäkringspremier för motorcyklar. Orsaken till detta är naturligtvis att risken för olyckor med motorcyklar är så stor. Det förefaller dock som om premierna för de olika kategorierna av motorcyklar inte fastställts i rättvis proportion till det respektive antalet olyckor som inträffar i var och en kategori. I praktiken kommer ägarna till de tyngsta motorcyklarna att betala orimligt mycket för olyckor som berör sådana typer av motorcyklar som är avsevärt mindre.

Känner kommissionen till praxis med försäkringspremier i Finland?

Avviker ovannämnda praxis från praxis i de övriga medlemsländerna?

Ser kommissionen någon möjlighet till en positiv lösning av frågan så att premierna skulle fördelas på mera rättvisa grunder? Fungerar den inre marknaden på ett sådant sätt, att en motorcyklist i Finland skulle kunna teckna en försäkring i något annat medlemsland, så att försäkringen vore prissatt i rimlig proportion till den risk som en konsument av nämnda slag innebär, med beaktande av bland annat förarens ålder, erfarenhet av mc-körning, bosättningsort eller typen av motorcykel och storleken på den?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 september 2000)

Den kommersiella praxis som parlamentsledamoten tar upp rör fordonet dvs. dess cylindervolym som tas med i försäkringsbolagens riskbedömning. Enligt de uppgifter som kommissionen förfogar över tar försäkringsbolagen i de flesta medlemsstaterna, också Finland, hänsyn till storleken eller motorstyrkan.

Försäkringspremierna fastställs beroende på varje försäkringsbolags affärsstrategi och det väljer fritt sina grunder och bedömningsmetoder vad avser olycksrisken. Kommissionen kan inte ingripa i frågor som berörs av principen om avtalsfrihet, så mycket mindre som det i gemenskapsbestämmelserna anges att försäkringspremierna fritt skall fastställas av försäkringsbolagen med hänsyn till deras egna prissättningskriterier.

Gemenskapsrätten tillåter, (rådets tredje direktiv om annan direkt försäkring än livförsäkring nr 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv nr 73/239/EEG och nr 88/357/EEG(1)), varje försäkringsgivare i en medlemsstat att utöva försäkringsverksamhet för klass 10, ansvarsförsäkring för motorfordon, i varje annan medlemsstat, antingen de drivs via filial eller enligt friheten att tillhandahålla tjänster. En motorcyklist som önskar teckna en obligatorisk ansvarsförsäkring för en motorcykel som är registrerad i Finland hos en försäkringsgivare som är etablerad i en annan medlemsstat än Finland kan göra det under förutsättning att försäkringsgivaren beviljats tillstånd till detta av sin ursprungsmedlemsstat och anslutit sig till den nationella försäkringsbyrån och till garantifonden för motorfordon i Finland(2). Anslutningen till dessa två organ är nödvändig för systemet med grönt kort och ansvarsförsäkringssystemet för motorfordon som inrättats genom rådets direktiv nr 72/166/EEG av den 24 april 1972 (om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet(3)), rådets andra direktiv nr 84/5/EEG av den 30 december 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om ansvarsförsäkring för motorfordon(4) och rådets tredje direktiv nr 90/232/EEG av den 14 maj 1990 (om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon(5)). Rättsramen som ger konsumenterna möjlighet att välja den försäkring som passar dem bäst samt den försäkringsgivare som de föredrar oberoende av deras ursprungsmedlemsstat finns sålunda redan införd.

(1) EGT L 228, 11.8.1992.

(2) Direktiv 90/618/EEG (EGT L 330, 29.11.1990) ändrad genom direktiv 92/49/EEG (EGT L 228, 11.8.1992).

(3) EGT L 103, 2.5.1972.

(4) EGT L 8, 11.1.1984.

(5) EGT L 129, 19.5.1990.