SKRIFTLIG FRÅGA E-0835/01

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(22 mars 2001)

Ämne: Den ekonomiska maffian i Europas länder

- Den ekonomiska maffians makt växer omåttligt i många europeiska länder, däribland i Italien, och den tjänar hundratusentals miljarder på olaglig hantering av mycket giftigt avfall. Detta avfall blir till sannskyldiga ekologiska bomber som skadar hälsan inte bara för dem som nu lever i dessa områden, utan även för kommande generationer, som ofrånkomligen kommer att drabbas av föroreningar i vatten, jord och luft.

- De senaste dagarna har olika exempel uppgivits även i italiensk statsteve, och ledamöter av kommunfullmäktige i Milano och kringliggande kommuner har oroväckande nog påtalat risken för förekomst av dioxin i tunnor som utan tillstånd har begravts på stort djup nära grundvatten i ett område där Milanos nya reningsverk enligt planerna skall byggas. Europa har med avseende på detta problem redan begärt att arbetena skall inledas.

- Det föreligger ett trängande behov av att uppföra reningsanläggningen.

- Den ekonomiska maffian förmår kringgå alla former av kontroll.

Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående ange:

1. om den har för avsikt att ingripa till stöd för staden Milano, så att saneringsarbeten kan genomföras med största möjliga garantier och reningsanläggningen uppföras omedelbart,

2. om den anser att man i samarbete med samtliga medlemsstater bör tillsätta en arbetsgrupp, vars uppgifter skall vara att identifiera och sanera olagliga avfallsupplag för giftigt avfall och vidta rättsliga åtgärder mot organisationer för ekonomisk brottslighet, såväl i de enskilda medlemsstaterna som i gemenskapen, med hjälp av Interpol samt hälso- och miljömyndigheter?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(6 juni 2001)

Avfall

Enligt rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(1), är medlemsstaterna skyldiga att se till att avfall, även giftigt sådant, bortskaffas utan fara för människors hälsa eller för miljön. De italienska myndigheterna måste alltså se till att förvaltning, avlägsnande, transport och deponering av avfall sker på ett sådant sätt att icke-tillåtna eller olagliga deponeringar inte förekommer.

De italienska myndigheterna har inte begärt hjälp från kommissionen för att sanera området i fråga. Kommissionen har inte för avsikt att ta ett sådant initiativ.

Enligt artikel 8 i direktiv 75/442/EEG skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att varje innehavare av avfall antingen överlåter det till en privat eller offentlig insamlare eller till ett företag som ombesörjer bortskaffandet, eller att innehavaren själv bortskaffar avfallet. Om innehavaren av avfall inte är känd (som vid illegala deponeringar) åligger det de nationella myndigheterna att vidta de åtgärder som krävs för att följa bestämmelserna i artikel 8. Okontrollerad dumpning av avfall under en längre tid innebär också en överträdelse av artikel 4 i direktiv 75/442/EEG, enligt vilken avfall skall bortskaffas utan fara för människors hälsa eller för miljön(2).

Rening av avloppsvatten

Beträffande rening av avloppsvatten i Milano och dess omgivning innehåller rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse(3) bestämmelser om sekundär rening som grundregel och mer avancerad rening i så kallat känsliga områden, särskilt för vatten som ligger i riskzonen för eutrofiering. Tidsfristen enligt direktivet för att införa tillräcklig rening är 1998, 2000 och 2005, beroende på avloppets storlek och vattenmiljön i området.

Mot bakgrund av Milanos storlek och vattenmiljön i norra Adriatiska havet skulle vattenreningen för Milano ha varit i drift i slutet av 1998. Kommissionen har gjort en grundlig undersökning av situationen och är därför medveten om att en stor del av Milanoområdet släpper ut avloppsvatten utan lämplig rening i Pos flodområde och därigenom i norra Adriatiska havet. I sin roll som EG-fördragets väktare har kommissionen vidtagit lämpliga rättsliga åtgärder i enlighet med EG-fördraget.

Gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram Miljö 2010: Vår framtid - vårt val för 20012010(4) innehåller uttryckliga åtgärder för att ta krafttag mot miljöbrottsligheten(5) .

Som ett steg i verksamheten inom EG-fördragets första pelare antog kommissionen den 13 mars 2001 ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning(6). När detta förslag har antagits av rådet och parlamentet blir det möjligt att se till att gemenskapens miljölagstiftning tillämpas på ett mer effektivt sätt, eftersom förslaget innehåller bestämmelser om ett minsta antal brott som skall ingå i varje medlemsstats miljölagstiftning.

Kommissionen arbetar dels med att samla den mest tillförlitliga informationen om organiserad miljöbrottslighet, dels med att uppmuntra medlemsstaterna, genom polissamarbetet och det straffrättsliga samarbetet (avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen) att komplettera förslaget till direktiv med lämpliga åtgärder, särskilt med att fastställa minsta påföljd för minsta brott i alla medlemsstaterna och underlätta utlämnandet av miljöbrottslingar mellan medlemsstaterna.

(1) EGT L 194, 25.7.1975.

(2) Domstolen, Mål C-365/97 - S. Rocco.

(3) EGT L 135, 30.5.1991.

(4) KOM(2001) 31 slutlig.

(5) Se s. 15 i sjätte programmet.

(6) KOM(2001) 139 slutlig.