ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2931/97 från Sérgio Ribeiro (GUE/NGL) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Indragning av den portugisiska statens stöd till företaget EPAC SA

Kommissionens beslut av den 30 april att kräva att den portugisiska staten drar in sitt stöd i form av en statlig garanti till EPAC är uttryck för en bristande flexibilitet i tolkningen av artikel 93.2 och 93.3 i fördraget. Om dessa bestämmelser tillämpades konsekvent, skulle det leda till att fall, såsom godkännandet nyligen av borgensåtagandena för Mello-gruppen med flera, där det finns mycket större anledning att tillämpa dem, inte längre skulle förekomma.

I underlaget till beslutet är det signifikant att man helt har bortsett från det faktum att EPAC:s hamnanläggningar i samband med privatiseringsprocessen överlämnades till SILOPOR utan att skulden följde med, och att EPAC fortfarande har ansvaret för räntekostnaderna för det lån som man tog för att bygga dessa anläggningar.

Jag frågar därför kommissionen om hänsyn tagits till detta faktum och, om så inte är fallet, om man inte borde ha gjort det för att undvika att kommissionen med sina beslut bidrar till en kapitalförstöring som får allvarliga följder för arbetarna, som inte på något sätt har ansvaret för hur förvaltningen och privatiseringen har gått till?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (28 oktober 1997)

I kommissionens beslut av den 30 april 1997 ((EGT L 186, 16.7.1997. )) krävs att den portugisiska regeringen skall dra in sitt stöd i form av en statlig garanti till Empresa Para a Agroalimentação e Cereais SA (EPAC). Enligt det förfarande för granskning av nationella stödåtgärder som avses i artiklarna 92-94 i EG-fördraget innebär detta ett preliminärt beslut som grundar sig på det faktum att garantin beviljades innan kommissionen fått möjlighet att uttala sig i frågan, vilket innebär en överträdelse av artikel 93.3 i EG-fördraget.

Kommissionen antog den 9 juli 1997 ett slutgiltigt beslut om de stödåtgärder som den portugisiska staten beviljat EPAC, vilka ansågs olagliga och oförenliga med den gemensamma marknaden.

De uppgifter som lämnats av parlamentsledamoten, liksom all den information som uppgetts av portugisiska myndigheter om förhållandet mellan EPAC och Silopor, har beaktats inför detta slutgiltiga beslut.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3098/97 från Bryan Cassidy (PPE) till kommissionen (2 oktober 1997)

Ämne: Kommissionens undersökning av den holländska elektrotekniska marknaden

I mars 1991 mottog kommissionens generaldirektorat IV ett klagomål om påstådda kartellaktiviteter inom den holländska elektrotekniska sektorn. I juli 1996, efter en utdragen undersökning under fem år, kom kommissionen ut med ett meddelande över klagomål som innehöll uttalanden om att vissa grossister som handlar med elektrotekniskt installationsmaterial och deras branschorganisation faktiskt var inblandade i konkurrensbegränsande aktiviteter. Dessa aktiviteter har som effekt att utländska grossister stängs ute från den holländska marknaden och därmed isoleras marknaden från de normala konkurrensvillkor som råder på andra håll inom Europeiska unionen. Resultatet blir att holländska konsumenter tvingas att betala betydligt högre priser än de som gäller för konsumenter i andra medlemsländer i Europeiska unionen.

Kommissionens procedurmässiga förseningar har gjort att utövandet av konkurrensbegränsande aktiviteter har tolererats under sex år. Kan kommissionen tala om när den tänker avsluta sin undersökning och anta ett beslut för att försäkra, i allmänhetens intresse, att konkurrensen kommer att återupprättas så snart som möjligt på den holländska marknaden för elektrotekniska installationsmaterial?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar (28 oktober 1997)

Det ärende som avses väcker mycket komplicerade frågor. Ärendet håller fortfarande på att utredas av kommissionen och har hög prioritet. I ett fall som detta måste omfattande undersökningar av hela den ifrågavarande industrisektorn utföras. Efter detta långvariga förfarande måste det säkerställas att alla tillfrågade får godtagbar tillgång till all relevant tillgänglig information. Alla de som tillfrågats har rätt att lämna sina synpunkter, som också måste undersökas noggrant. I detta särskilda ärende har sju parter tillfrågats. Förfarandet har nu avslutats och en hearing med de tillfrågade planeras till den tredje veckan i november 1997. Kommissionen skall i alla skeden av undersökningen säkerställa att ingen konfidentiell information offentliggörs utan att den berörda parten uttryckligen har gett sitt förhandstillstånd. Innan förhöret har ägt rum är det inte möjligt för kommissionen att förutse om eller när ett formellt beslut kommer att fattas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3331/97 från Thomas Mann (PPE) till kommissionen (22 oktober 1997)

Ämne: Möjligheterna att genomföra EU-åtgärder på kommunal nivå

Exempelvis när det gäller EU-åtgärder till förmån för äldre personer har kommuner i min valkrets vid upprepade tillfällen framhållit att EU:s stödprogram offentliggörs med alltför kort varsel och har en för kort tidsfrist för ansökningar. Av denna anledning framförs ofta kritik om att det i Europa finns ¨alibiprogram¨.

Att sammanställa de detaljerade handlingarna innebär stora svårigheter för dem som ansöker. Härtill kommer den tid som krävs för beslut av kommunfullmäktige som innebär att kommissionens tidfrister redan beroende på det rättsligt reglerade förfarandet inte kan uppfyllas.

Jag riktar därför följande frågor till kommissionen:

1. Hur informeras kommunerna om dessa stödprogram och hur avser kommissionen att förbättra det ofta otillräckliga informationsflödet?

2. Varför är tidsfristen för ansökningar för dylika program så kort?

3. Vilka möjligheter ser kommissionen när det gäller att förlänga tidsfristen för ansökningar på ett lämpligt sätt?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (27 november 1997)

1. Riktlinjerna för ansökningar som gäller budgetpost B3*4104 - åtgärder till förmån för äldre - sändes till de berörda ministerierna i alla medlemsstater och till de främsta europeiska, icke-statliga organisationer som arbetar med äldre människor. En betydande mängd riktlinjer för ansökningar sändes även till dem som begärt att få dem från kommissionen. Kommissionen skall emellertid överväga hur man i framtiden på ett bättre sätt skall kunna informera om att medel kan sökas och villkoren för detta.

2. Förenade kungariket ifrågasatte den rättsliga grunden för kommissionens fördelning av medel i 1996 års budgetpost för åtgärder till förmån för äldre och förde ärendet till Europeiska gemenskapernas domstol. Domstolen beslöt att kommissionen inte skulle få göra några utbetalningar som gällde denna budgetpost förrän domen hade fallit. Det brittiska ingripandet gjorde det nödvändigt att bedöma hur väl budgetposten för 1997 fungerar. Som en följd av detta var det inte möjligt att sända ut riktlinjerna tidigare.

3. Kommissionen överväger alla ansökningar om förlängning av tidsfrister. Men för att garantera att alla ansökningar behandlas lika tillämpas den allmänna principen om att samma tidsfrist gäller för alla ansökningar.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2654/97 från Patricia McKenna (V) till kommissionen (1 september 1997)

Ämne: Bidragsrättigheter för am- och dikor

Den 5 juli 1997 offentliggjorde kommissionen förordning (EG) nr 1302/97 ((EGT L 177, 5.7.1997, s. 5. )) om ändring av förordning (EEG) nr 3886/92 ((EGT L 391, 31.12.1992, s. 20. )) om tillämpningsföreskrifter för de bidragssystem som fastställs inom nötköttssektorn när det gäller vissa bestämmelser för tillfällig upplåtelse av bidragsrättigheter för am- och dikor.

Vilka fortsatta planer har kommissionen på att reglera bidragsrättigheterna för am- och dikor?

Mot bakgrund av sina efterforskningar skulle kommissionen hålla med om att bidragen i samband med am- och dikor i huvudsak har tillfallit storbönder? Förra året skall till exempel Prins Charles i Förenade kungariket ha tagit emot 2 miljoner engelska pund i form av bidrag från Europeiska unionen för am- och dikor.

Är kommissionen beredd att revidera bidragssystemet så att det i högre grad främjar småbönder? Vilka åtgärder skulle kommissionen vara beredd att vidta för att ändra systemet så att bönder som erhåller stöd blir tvungna att tillämpa ekologiskt försvarbara metoder?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (7 oktober 1997)

Efter antagandet av förordning (EG) nr 1302/97, som nämns av parlamentsledamoten och som syftar till att klargöra vissa bestämmelser när det gäller tillfälligt överförande av bidragsrättigheter för am- och dikor har kommissionen för tillfället inte några andra förslag gällande denna fråga.

Den direkta förvaltningen av bidragssystemet för nötkreatur åligger medlemsstaterna. Kommissionen förfogar därför inte över närmare information om storleken på de jordbruksföretag som tar emot stöd. Med tanke på att bidragssystemet för am- och dikor grundar sig på antalet djur kan man sluta sig till att den slutliga summa som kan erhållas av djurhållaren är högre för de jordbruksföretag som har ett större antal am- och dikor. I realiteten är de små djurhållarna redan undantagna från tillämpningen av djurtäthetsfaktorn på jordbruksföretaget.

När det gäller revideringen av systemet skulle kommissionen vilja fästa parlamentsledamotens uppmärksamhet på avsnittet om jordbruk i Agenda 2000 ((KOM(97) 2000 slutlig. )). I detta förslag till åtgärder lägger kommissionen fram sina avsikter att föreslå fastställandet av en särskild begränsning av alla direkta stöd till betalningar som beviljats inom ramen för gemensam organisation av marknader. Dessutom påpekas det i samma förslag att ett av syftena med den gemensamma jordbrukspolitiken är att miljömålen skall inlemmas med denna politik.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2894/97 från Phillip Whitehead (PSE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Nickel som avges från legeringar som används i mynten för en och två Euro

I nickeldirektivet (94/27/EG) ((EGT L 188, 22.7.1994, s. 1. )) förbjuds användning av nickellegeringar som avger mer än 0,5 ìg/cm2 per vecka för produkter avsedda att komma i direkt och långvarig kontakt med människors hud.

Anser kommissionen att mynt skall betraktas som produkter avsedda att komma i direkt och långvarig kontakt med människors hud, mot bakgrund av att vissa arbetstagare såsom banktjänstemän och kassapersonal kommer mycket i kontakt med mynt?

Kan kommissionen så fall försäkra att den nickellegering som kommer att användas i mynten för Euron uppfyller kraven för sådana produkter i enlighet med nickeldirektivet?

Svar från Yves-Thibault de Silguy på kommissionens vägnar 18 november 1997)

Genom direktiv 94/27/EG av den 30 juni 1994 om ändring för tolfte gången av direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) införs begränsningar av användandet av nickel i föremål som är avsedda att komma i direkt och långvarig kontakt med huden. Dessa begränsningar har införts eftersom förekomst av nickel i vissa föremål kan framkalla överkänslighet för nickel hos människor och leda till allergiska reaktioner vid långvarig kontakt.

Det finns emellertid enligt Rådgivande vetenskapliga kommittén för giftiga och miljöfarliga ämnen inga belägg som visar att nickel i nuvarande mynt har föranlett överkänslighet vare sig hos personer som i sitt yrke hanterar mynt eller bland konsumenter i allmänhet.

Mynt förekommer inte i förteckningen över föremål som biläggs direktivet och det finns för närvarande inget som tyder på att mynt omfattas av direktivet.

Enligt förslaget till rådets förordning om valörer och tekniska specifikationer för mynt i euro ((EGT C 208, 9.7.1997. )) kommer endast 8 % av euromynten i omlopp att innehålla nickel jämfört med 75 % av de nuvarande mynten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0882/97 från Agnes Schierhuber (PPE) till kommissionen (12 mars 1997)

Ämne: Omfattningen av de gemenskapsmedel som betalats ut till Österrike och de enskilda österrikiska delstaterna under 1996

Sedan 1994 års folkomröstning om Österrikes anslutning till Europeiska unionen har kritiken mot Österrike medlemskap i Europeiska unionen vuxit kraftigt.

Kritiken har varit som skarpast bland annat när det gäller Österrikes bidrag till Europeiska unionen. Det hävdas dessutom ofta att Österrike inte på ett optimalt sätt utnyttjar de möjligheter till stöd som Europeiska unionen ger.

Därför ställer jag följande frågor:

1. Vilka betalningar gjordes från Europeiska unionen till Österrike från alla tillgängliga gemenskapskällor totalt sett under 1996?

2. Vilka betalningar gjordes från Europeiska unionen till de enskilda österrikiska delstaterna under 1996?

Kompletterande svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar (14 november 1997)

Parlamentsledamoten hänvisas till den undersökning om bidragen till gemenskapsbudgeten som överlämnades till parlamentet den 14 oktober 1997 ((SEK(97) 1918 )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3289/97 från Wolfgang Kreissl-Dörfler (V) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: OECD-förhandlingar om det multilaterala avtalet om investeringar (MAI)

Kommissionen tar i sitt meddelande ¨Världsomspännande direktinvesteringar på lika villkor¨ (KOM(95)0042 - C4-0118/95) upp utvecklingsländernas specifika önskemål i samband med utländska direktinvesteringar. I meddelandet anges att dessa länder har ett särskilt intresse av att utländska direktinvesteringar bidrar till en utveckling av de mänskliga resurserna och att multinationella företag accepterar ett socialt ansvar då de agerar i värdlandet. Likaså anges att dessa länder framför allt vill förhindra att investeringar motiveras av låga standarder på miljöområdet och på det sociala området, eller att länder sänker dessa standarder ytterligare för att locka till sig utländska direktinvesteringar. Enligt meddelandet bör gemenskapen därför diskutera ytterligare skyddsåtgärder, till exempel uppförandekodexar för multinationella företag, i syfte att uppfylla dessa önskemål som ett komplement till de generella principerna för att säkerställa ett fritt flöde för och skydd av investeringar.

Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit för att säkerställa att multinationella företag respekterar sociala, ekonomiska och ekologiska standarder? Hur långt har diskussionen om att införa uppförandekodexar för multinationella företag kommit?

Svar från Leon Brittan på kommissionens vägnar (13 november 1997)

Kommissionen vidhåller sin uppfattning att en sänkning av miljökrav och sociala krav för att locka till utländska direktinvesteringar bör undvikas och det gäller inte bara i utvecklingsländerna. Kommissionen ställer sig därför positiv till en bestämmelse härom, vilket för närvarande diskuteras vid förhandlingarna om ett multilateralt investeringsavtal (MIA).

Kommissionen stöder även förslagen om att införliva OECD:s riktlinjer för multinationella företag i MIA.

Till sist skulle kommissionen vilja påpeka att det finns föga bevis på att utländska direktinvesteringar strömmar till länder i tredje världen i syfte att dra nytta av lägre miljökrav eller sociala krav eller att dessa krav har sänkts för att locka till utländska investeringar.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 134 , 30/04/1998 s. 0127



SKRIFTLIG FRÅGA E-3253/97 från Mark Watts (PSE) till kommissionen (20 oktober 1997) Ämne: Export av levande boskap till tredje land Den 5 mars 1997 gav doktor Fischler för kommissionens räkning ett svar på den skriftliga frågan P-0469/97 ((EGT C 217, 17.7.1997, s. 197. )). Kan kommissionen nu ange hur många levande nötkreatur som exporterades från EU till tredje land under 1996 och hur stora exportbidrag som betalades ut för levande nötkreatur under perioden 16 oktober 1995 till 15 oktober 1996? Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (7 november 1997) Exporten av nötkreatur från gemenskapen till tredje land uppgick 1996 till 497 491 levande djur. Under perioden den 16 oktober 1995*15 oktober 1996 beviljades 296,2 miljoner ecu i exportbidrag för levande djur.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3181/97 från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Tunnelbanan i Thessaloniki

Tunnelbaneprojektet i Thessaloniki är begränsat sig till en enda linje som går parallellt med stadens strandpromenad. Den binder inte ens på ett effektivt sätt samman knutpunkter i staden, som t.ex. flygplatsen med centrum. I vilket fall som helst kommer en stor del av staden, dess förorter och grundläggande ekonomiska och andra funktioner inte att kunna begagna sig av den planerade tunnelbanan.

Har kommissionen, bortsett från invändningarna mot projekteringen av uppdraget, möjlighet att åter ta upp problemen med miljövänliga och livskraftiga kommunikationer i Thessaloniki, som de har utvecklat sig under dessa nya förhållanden? Skulle den kunna utöva sitt inflytande så att det tvivelaktiga tunnelbaneprojektet ersätts med ett spårvagnsnät som täcker hela staden, mot bakgrund av att det dessutom generellt anses att totalkostnaden för ett sådant nät på tiotals kilometer i stort sett är densamma som kostnaden för den cirka 10 km långa planerade tunnelbanelinjen?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (12 november 1997)

I gemenskapens stödramar 1994-1999 för Grekland ingår en samfinansiering via Europeiska regionala utvecklingsfonden av tunnelbaneprojektet i Thessaloniki, men endast i den mån detta kan locka till sig privat kapital och visar sig vara ekonomiskt hållbart.

För närvarande behandlar kommissionen de överklaganden som kommit in från deltagare i den internationella tävling som de grekiska myndigheterna i enlighet med gemenskapens bestämmelser om tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt utlyste 1993. Det är först när resultatet av denna behandling föreligger som de grekiska myndigheterna kan lägga fram alla handlingar för kommissionen så att en samfinansiering kan komma till stånd.

När det gäller att eventuellt kombinera eller ersätta tunnelbanelinjen med ett spårvagnsnät och hur kollektivtrafiken i Thessaloniki generellt sett skall organiseras är det myndigheterna i medlemsstaten som har ansvaret för dessa frågor. Det som åligger kommissionen är att se till att projekten genomförs i enlighet med gemenskapens riktlinjer.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3160/97 från Katerina Daskalaki (UPE) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Rasrisk i klostret i Newstead - bostad för Lord Byrons förfäder

I närheten av Nottingham ligger det historiska klostret Newstead, där lord Byrons förfäder har bott och där Lord Byron föddes, han som inte bara var en stor brittisk poet utan också hjälte i det grekiska frihetskriget. För länge sedan upptäcktes en kolfyndighet under klostret, men man bröt ingen gruva under hela den industriella revolutionen av rädsla för att klostret skulle rasa samman. Denna risk har nu blivit aktuell, sedan privata intressen har agerat för att börja bryta kolet. De är dessutom införstådda med att detta kan innebära att klostret rasar samman.

Är kommissionen medveten

a) om den katastrof som hotar ett betydande minnesmärke inom det europeiska kulturarvet?

b) Vilka konkreta åtgärder avser kommissionen att vidta så att denna katastrof undviks?

Svar avgivet av Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (1 december 1997)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt skriftliga svar på muntlig fråga nr H-813/97 ställd av Alexandros Alavanos under frågetiden vid parlamentets möte den november 1997 ((Parlamentsdebatter (november 1997). )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-2948/97 från Johanna Maij-Weggen (PPE) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Överfiskning av vattnen utanför Afrikas kust

Har kommissionen tagit del av rapporterna i Nederlandse Volkskrant från den 31 juli 1997 (hämtade ur The Guardian) i vilka Europeiska unionen anklagas för att genom fiskeriavtal med Västafrikanska stater medverka till överfiskning av vattnen utanför Afrikas kust?

Med vilka stater längs Afrikas västkust har unionen redan slutit fiskeavtal, och på vilket vis har man i detta sammanhang säkerställt att fisket sker på ett hållbart sätt och inte på bekostnad av respektive staters lokala eller regionala fiske?

Med vilka stater längs Afrikas västkust planerar man att sluta fiskeavtal, och hur ser de ekologiska förutsättningarna för dessa avtal ut, och hur avser kommissionen att skydda respektive staters lokala eller regionala fiske?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (18 november 1997)

Kommissionen känner inte till den artikel som parlamentsledamoten hänvisar till. Den har emellertid kunnat konstatera en liknande flodvåg av kritik i europeisk press och på denna har kommissionen svarat med ett antal klargöranden.

I frågan om överexploateringen av vattnen utanför Afrikas kust bär inte den europeiska fiskeflottan ensam ansvaret för detta eftersom ett stort antal fiskeflottor som inte tillhör gemenskapen också bedriver fiske i dessa vatten. Dessutom bedriver gemenskapens fiskeflottor sitt fiske inom ramen för fiskeavtal och därför gäller mycket stränga och restriktiva bestämmelser för deras fiske. Till grund för alla avtal ligger att tillämpliga bestämmelser i havsrätten och övriga internationella förpliktelser som Europeiska unionen har åtagit sig skall följas så att vi får en rationell, och framförallt hållbar, förvaltning av fiskeresurserna. Det är därför som det i avtalen inte bara föreskrivs en rad åtgärder för att reglera hur de europeiska fartygen får bedriva sitt fiske utan dessutom att kuststaterna skall ges ekonomiska och andra resurser så att de kan se till att dessa åtgärder verkligen genomförs.

De västafrikanska stater som gemenskapen har slutit fiskeavtal med är följande: Marocko, Mauretanien, Kap Verde, Senegal, Gambia, Guinea-Bissau, Guinea, Elfenbenskusten, São Tomé och Príncipe, Ekvatorialguinea och Angola.

När det gäller framtida avtal har kommissionen haft inledande överläggningar med Namibia och Gabon. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att arbeta för ett fiske som bedrivs på ett ansvarsfullt sätt och som tar hänsyn till parternas ömsesidiga intressen och i synnerhet till kuststaternas egna fiskeflottor.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3043/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (1 oktober 1997)

Ämne: Vitboken om järnvägar

Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ¨Vitbok: En strategi för vitalisering av gemenskapens järnvägar¨ (KOM(96)0421) ((EGT C 206, 7.7.1997, s. 23. )). Det är oundvikligt att man måste häva överflödiga direktiv och bestämmelser och noga undersöka omvandlingen av direktiven till nationell lag. Detta skulle göra det möjligt att undersöka det egentliga genomförandet och vilka resultat som de styrinstrument som använts inom järnvägssektorn har gett upphov till. På så sätt skulle medlemsstaterna kunna lära sig något av varandras erfarenheter och man skulle kunna undersöka framtida tillämpningsområden.

Kommissionen ombeds särskilt att undersöka till vilken grad det egentliga genomförandet i medlemsstaterna tenderar att sammanfalla respektive avvika från varandra.

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (3 november 1997)

Den viktigaste gemenskapslagstiftningen rörande järnvägsutveckling finns i direktiv 91/440/EEG om utvecklingen av gemenskapens järnvägar ((EGT L 237, 24.8.1991. )). Detta direktiv har haft stor påverkan på de senaste årens omorganisation av järnvägarna och utgör grundvalen för kommissionens strategi för att ge ny livskraft åt gemenskapens järnvägar som fastställs i dess vitbok från 1996. Kommissionen håller emellertid med om att det är viktigt att undersöka exakt hur direktivet har genomförts i varje enskild medlemsstat och vilka resultat som uppnåtts. Därför har kommissionen initierat en omfattande undersökning rörande direktivets genomförande och resultat, och i början av nästa år ämnar kommissionen att lägga fram en rapport för rådet och parlamentet. Vad avser direktivets införlivande med nationell lagstiftning har kommissionen funnit att tre medlemsstater ännu inte har genomfört artikeln om tillträdesrätt och kommissionen har inlett förfaranden enligt artikel 169 EG-fördraget mot dessa.