SKRIFTLIG FRÅGA E-2047/00

från Heinz Kindermann (PSE) till kommissionen

(21 juni 2000)

Ämne: Bokslutet för EUGFJ

Genom förordning 1287/95/EG(1) ändrades artikel 5 i förordning 729/70/EEG(2) på några avgörande punkter. Då fastställdes för första gången föreskrifter för hur kommissionen skall förfara i händelse av att medlemsstater vägras finansiering från garantisektionen vid EUGFJ. I artikel 5.2 c) fjärde stycket heter det

Kommissionen skall göra en bedömning av de belopp som skall undantas, särskilt med hänsyn till hur stor bristen på överensstämmelse är. Kommissionen skall beakta överträdelsens art och betydelse samt den ekonomiska förlust som gemenskapen lidit.

Det ovan citerade stycket ur förordning 729/70/EEG övertogs ordagrant i artikel 7.4 fjärde stycket i den nu gällande förordningen 1258/99/EG. Särskilt den andra meningen i detta stycke är en ständig källa till oklarheter eftersom det här uttryckligen sägs att det måste kunna påvisas att gemenskapen lidit en ekonomisk förlust för att en eller flera medlemsstater skall kunna vägras finansiering. Vad som emellertid inte framgår klart är hur man skall gå tillväga för att påvisa att gemenskapen förorsakats en sådan förlust och redogöra för denna.

Eftersom förfarandet för prövning av räkenskaperna i samband med bokslutet utvidgats så att det under den nya stödperioden också kommer att omfatta vissa sektorer av strukturfondsstödet till landsbygden (utanför mål-1-områdena) blir behovet av att det entydigt klarläggs hur kommissionens ansvariga enheter skall omsätta denna förordningstext i sitt praktiska arbete allt större.

1. Hur skall kommissionens enheter i sitt konkreta revisionsarbete kunna påvisa och redogöra för den ekonomiska förlust som gemenskapen förorsakats, enligt vad som föreskrivits i den ovannämnda förordningen?

2. I vad mån har kommissionens enheter ändrat sin bedömning av resultaten vid revisionen till följd av den ovannämnda bestämmelsen som först togs med i en förordning 1995 och som handlar om att en medlemsstat kan påföras ansvaret för en ekonomisk förlust som uppstått?

(1) EGT L 125, 8.6.1995, s. 1.

(2) EGT L 94, 28.4.1970, s. 13.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(28 juli 2000)

1. EG-domstolen tillämpar vissa allmänna bestämmelser om bevisbördan i ärenden som rör finansiering av den allmänna jordbrukspolitiken. Domstolen har konsekvent förklarat att det är kommissionens sak att bevisa att det föreligger en överträdelse av bestämmelserna om den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna (se t.ex. målen 347/85, 262/87 och C-335/87). Om kommissionen konstaterar en sådan överträdelse måste i förekommande fall den berörda medlemsstaten bevisa att kommissionen begått ett fel när det gäller de ekonomiska följderna av denna. Under sådana omständigheter har kommissionen utrymme för handlingsfrihet när den bedömer vilket utgiftsbelopp som skall belasta Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket EUGFJ (se t.ex. mål C-281/89).

I artikel 7.4 fjärde stycket i rådets förordning (EG) nr 1258/1999 av den 17 maj 1999 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken(1) anges kriterier för hur kommissionen skall göra denna bedömning. Kommissionen skall beakta löptiden och den ekonomiska förlust som gemenskapen lidit liksom de övriga kriterier som presenterats i detta stycke som en kvantitativ begränsning av den ekonomiska justeringen. Den ekonomiska förlust som gemenskapen lidit i den mening som avses i artikel 7.4 fjärde stycket kräver inte att kommissionen fastställer en sådan förlust exakt. Det faktum att utgiften som inte var förenlig med gemenskapsbestämmelserna verkställts medför (en risk för) en ekonomisk förlust.

För de fall där kommissionen granskar organisationen och funktionen hos medlemsstaternas kontrollsystem (systemrevisionsmetoden), är det knappast genomförbart eller ens möjligt att ange exakta siffror på underskotten i dessa system och, följaktligen, att med tillräcklig precision fastställa den ekonomiska förlusten.

Bristen på kontroll skapar en riskfaktor för fonden och en sannolik förlust. Kriterierna för artikel 7.4 fjärde stycket i förordning (EG) nr 1258/1999 tillåter en korrigeringsgrad som står i klar relation till den sannolika förlusten.

2. Ändringarna i artikel 5 i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken omfattade några av de principer som styr principen om granskning och godkännande av räkenskaperna som domstolen anser som grundläggande. Artikel 5.2 c första stycket i förordning (EEG) nr 729/70, liksom fjärde stycket ansågs vara en kodifiering av domstolens rättspraxis. I sak har ingenting ändrats förutom det faktum att kommissionens utvärdering av den ekonomiska korrigeringen nu ingår i en rådsförordning i stället för att endast grundas på domstolens domar.

Innan förordning (EEG) nr 729/70 ändrades använde kommissionen arbetsdokument VI/216/93 som tillät en differentierad korrigeringsgrad. Arbetsdokument VI/5330/97, som antogs av kommissionen efter ändringarna i förordning (EEG) nr 729/70 och efter införandet av kriteriet samt den ekonomiska förlust som gemenskapen lidit skiljer sig inte märkbart från sin föregångare. Detta avspeglar det faktum att det inte skett någon förändring när det gäller kommissionens utvärdering av resultaten av kontrollerna på plats.

(1) EGT L 160, 26.6.1999.