ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0204/98 från Gerhard Hager (NI) till kommissionen (11 februari 1998)

Ämne: Schengen-arbetsgrupp

På senare tid har det talats om en arbetsgrupp, en ¨task force¨, som skulle jobba med åtgärder för att förbättra skyddet av Schengenområdets yttre gränser. I samband med detta vill jag ställa följande frågor till kommissionen:

1. Vad har fått Europeiska unionen att inrätta en sådan arbetsgrupp?

2. Var tror kommissionen att den skall hitta brister i det nuvarande skyddet av de yttre gränserna?

3. Vilka förbättringar förväntar sig kommissionen att en sådan arbetsgrupp skall kunna bidra med?

4. Tror kommissionen att inrättandet av en sådan arbetsgrupp kan garantera en heltäckande kontroll av gränserna både på land och längs vattendrag?

5. Anser kommissionen att det bara är nationella genomförandeproblem eller även brister i Schengenregelverket som orsakar de problem som finns?

6. Anser kommissionen att vissa medlemsstaters hantering av illegala invandrare, det vill säga att visserligen gripa dem men sedan inte övervaka att de faktiskt lämnar unionens territorium, strider mot unionsrätten?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (5 maj 1998)

1. Vid sitt sammanträde den 15 december 1997 godkände verkställande Schengenkommittén ett beslut som gällde åtgärder i syfte att intensifiera kontrollerna vid de yttre gränserna och verka för att dessa sker effektivt. Beslutet avsåg inrättandet av en särskild arbetsgrupp, en s.k. task force, som skulle styra genomförandet av de åtgärder som beslutats av verkställande kommittén och följa deras utveckling. Detta beslut kompletterar den handlingsplan som rådet godkände den 26 januari 1998 som svar på tillströmningen av invandrare från Irak och angränsande områden.

2. till 5. Det är inte kommissionens uppgift att yttra sig om vare sig de berörda medlemsstaternas tillämpning av Schengenavtalets ordning för kontroller vid de yttre gränserna eller den nyss nämnda arbetsgruppens resultat, så länge som gemenskapens eller unionens lagstiftning inte ifrågasätts.

6. Förfarandena och de praktiska formerna för avvisning av medborgare i tredje land har hittills inte blivit föremål för lagstiftning på unionsnivå.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1251/98 från Odile Leperre-Verrier (ARE) till kommissionen (29 april 1998)

Ämne: Livsmedelshjälp i Europeiska unionen

Då vintern närmar sig sitt slut undrar jag om kommissionen kan redogöra för den livsmedelshjälp som den har utbetalat eller utbetalar till godkända icke-statliga organisationer.

Kan kommissionen dessutom säga vilka åtgärder den avser att vidta för att få fattigdomen och undernäringen, som ständigt tilltar i medlemsstaterna, att minska i Europeiska unionen?

Svar avgivet av Franz Fischler på kommissionens vägnar (3 juni 1998)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0896/98 från Daniela Raschhofer (NI) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Tull på bananer

Kommissionen har lagt fram sitt nya förslag till reform av organisationen av marknaden för bananer. Därvid tilldelar man Österrike, Sverige och Finland en kontingent på 353 000 ton som får importeras till en tull på 300 ecu/ton.

1. Hur fastställs de fasta kontingenterna och tulltarifferna för Österrike?

2. Varför skiljer sig Österrikes, Sveriges och Finlands tulltariffer från de övriga EU-staternas kontingenter (2,2 miljoner ton, 75 ecu/ton i tull)?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (15 april 1998)

1. Kommissionens förslag om att ändra den gemensamma organisationen av marknaden för bananer kommer att fortsätta att diskuteras i rådet och parlamentet. Syftet med dessa förslag är att gemenskapslagstiftningen från och med den 1 januari 1999 skall vara förenlig med gemenskapens internationella åtaganden.

2. På den inre marknaden för bananer behandlas alla medlemsstater lika. När importerade bananer väl övergått till fri omsättning kan de säljas och konsumeras överallt i gemenskapen utan någon begränsning. Förslaget om en extra autonom tullkvot på 353 000 ton har lagts fram i syfte att kompensera för den ökade totalkonsumtionen i gemenskapen efter Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1014/98 från Wilmya Zimmermann (PSE) till kommissionen (6 april 1998)

Ämne: Problem vad gäller fri rörlighet i EU för utländska fosterbarn i tyska familjer

Utländska fosterbarn har ofta inte samma rättsliga ställning som sina fosterföräldrar. Detta är ofta fallet med barn till asylsökande eller hos sådana utländska barn som inte erhållit något pass från ursprungsstaten (delvis även EU-stater). Detta leder till problem med den fria rörligheten (att passera gränserna).

1. Hur avser man att lösa problemet inom EU?

2. På vilket sätt beaktas FN:s barnkonvention, Haag-konventionen om adoption eller förslaget till en europeisk konvention om rätt till familjeliv (som föreslagits av den europeiska samorganisationen för utlänningars rätt till familjeliv, 25 bld de Bonne Nouvelle, F-75002 Paris) när man skall lösa problemet?

Svar från Anita Gradin på kommissionens vägnar (17 juni 1998)

Kommissionen delar parlamentsledamotens omsorg om den fria rörligheten för utländska barn som är legalt bosatta eller som lagligen vistas tillfälligt i gemenskapen.

I artikel 2 i Schengenavtalet föreskrivs att de inre gränserna skall kunna passeras varsomhelst utan kontroller.

Åtgärder har också vidtagits för att exempelvis underlätta den fria rörligheten för skolbarn från tredje land som reser inom gemenskapen.

Den 24 augusti 1995 föreslog kommissionen tre direktiv ((EGT C 306, 17.11.1995, EGT C 289, 31.10.1995 och EGT C 307, 18.11.1995. )) för att förbättra den fria rörligheten inom gemenskapen. Direktiven berör också den fria rörligheten för medborgare i tredje land som är legalt bosatta i gemenskapen.

I FN:s konvention om barnets rättigheter från 1989 finns ett gemensamt ramverk för medlemsstaternas åtaganden att främja barnets rättigheter i den nationella lagstiftningen. I Haagkonventionen från 1993 föreskrivs upprättandet av ett internationellt samarbete för se till att barnets övergripande intressen tas till vara under adoptionsprocessen. Ingen av dessa konventioner innehåller särskilda bestämmelser om fri rörlighet för fosterbarn som reser inom gemenskapen.

Den konvention om rätt till familjeliv som föreslås av den europeiska samorganisationen för utlänningars rätt till familjeliv handlar, enligt det nuvarande utkastet, främst om familjers återförening och tar inte särskilt upp frågan om fosterbarn.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0678/98 från Antoni Gutiérrez Díaz (GUE/NGL) till kommissionen (10 mars 1998)

Ämne: Villkor för befordran för personer med den spanska examenstiteln Ingeniero Técnico, jämfört med andra fall

Spanjoren Vicente Alonso Morales innehar titeln Ingeniero Técnico, och anmälde sig som sökande till det allmänna uttagningsprovet KOM/A/1047 (EGT C 145 A, 13 maj 1997). Hur kommer det sig att kommissionen på honom ställde ett krav som inte nämnts i meddelandet om anordnande av uttagningsprovet, nämligen en examen från en längre utbildning (magistersgrad eller motsvarande)?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0635/98, E-0636/98, E-0637/98, E-0638/98, E-0639/98, E-0640/98, E-0641/98, E-0642/98, E-0643/98, E-0644/98, E-0645/98, E-0669/98, E-0670/98, E-0671/98, E-0672/98, E-0673/98, E-0674/98, E-0675/98, E-0676/98, E-0677/98, E-0678/98, E-0679/98, E-0724/98, E-0725/98, E-0726/98, E-0727/98 och E-0728/98 ingivna av Erkki Liikanen för kommissionen (21 april 1998)

Kommissionen anser att de upplysningar som parlamentsledamoten efterfrågar till största delen framgår av kommissionens svar på skriftliga frågorna E-2749/97 från Ludivina García Arias ((EGT C 82, 17.3.1998. )) och E-4186/97 från Bárbara Dührkop Dührkop ((EGT C 304, 2.10.1998, s. 15. )). Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till dessa svar där kommissionen uttömmande beskrivit sin inställning till examina som ger tillträde till A/LA-tjänster vid gemenskapens institutioner, och i synnerhet vad gäller spanska tekniska ingenjörs-examina.

Den tyska motsvarigheten till diploma universitario är abgeschlossenes Hochschulstudium och detta uttryck används i meddelandet om uttagningsprov KOM/A/1047 (97/C 145 A/02), offentliggjort i EGT. Vad beträffar uttagningsproven KOM/A/720 och KOM/A/721 hänvisas till förstainstansrättens dom av den 3 mars 1994 i mål T-82/92 (Cortes Jiménez mot kommissionen).

Kommissionen vill påpeka att sökanden till uttagningsprov KOM/A/104 har överklagat till förstainstansrätten. Ärendet registrerades vid rättens kansli den 1 december 1997 med målnummer T-299/97. Eftersom ett rättsligt förfarande pågår kan kommissionen kan inte besvara frågan.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1586/98 från Umberto Bossi (NI) till rådet (25 maj 1998)

Ämne: Italiens passiva överskott

Italiens revisionsrätt har nyligen inlett en undersökning av de passiva överskotten i Italiens offentliga finanser. Det är inte första gången det händer. I juli 1997 fick Europeiska kommissionen en första varning om anslag i den italienska statsbudgeten som inte utnyttjades.

Risken är att ansamlingen av medel som avsatts men som på grund av bokföringsmässiga formaliteter inte utnyttjats skapar en ofantlig mängd tillgängliga medel. Dessa kommer förr eller senare att spenderas, och då kommer man att förlora kontrollen över statens räkenskaper. 1996 uppgick överskottet till 94 767 miljarder lire, och 1997 till mer än 160 000 miljarder lire. Det sammanlagda överskottet för tvåårsperioden är alltså mer än 250 000 miljarder lire.

Det förefaller som om en stor den av detta passiva överskott beror på eftersläpningar i bokföringen. Resten utgörs av outnyttjade anslag eller belopp som är avsedda att finansiera projekt som fortfarande inte genomförts.

Kan rådet redogöra för vilka europeiska nivåer rådet betraktar som godtagbara?

Anser inte rådet att Italiens passiva överskott är för stort?

Vilka försiktighetsåtgärder har rådet för avsikt att vidta om det visar sig att de här gränserna har överskridits?

Svar (20 juli 1998)

I beslut av den 1 maj 1998 upphävde rådet sitt tidigare beslut om att det föreligger ett alltför stort budgetunderskott i Italien ((EGT L 139, 11.5.1998, s. 15. )).

I detta beslut konstaterar rådet att underskottet i Italiens offentliga sektor har minskats till 2,7 % av BNP för år 1997 och att en ytterligare minskning till 2,5 % förutspås för år 1998. Vidare noterade rådet, i detta beslut, den nya finansieringsplan på medellång sikt som den italienska regeringen nyligen lagt fram för sitt parlament, enligt vilken underskottet skall minskas ytterligare till 1,5 % för år 2000 och till 1 % för år 2001.

Dessa genomförda eller planerade minskningar i förening med den italienska regeringens åtagande att på medellång sikt hålla det primära överskottet på omkring 6 % per år, ansågs av rådet vara av väsentlig betydelse för att en varaktig nedåtgående tendens skall kunna bibehållas i fråga om skuldkvoten.

Rådet avser att följa budgetutvecklingen i Italien, liksom i alla andra medlemsstater som deltar i den gemensamma valutan, inom ramen för övervakningen och utvärderingen av stabilitetsplanerna som inom kort skall läggas fram av dessa medlemsstater.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1747/98 från Freddy Blak (PSE) till kommissionen (27 maj 1998)

Ämne: Fortsatt diskriminering av kvinnor i dansk pensionslagstiftning

Även om det från och med den 1 juli 1999 blir förbjudet att olikbehandla män och kvinnor på pensionsområdet i Danmark kommer minst 450 000 danska kvinnor trots allt att få lägre pension än sina manliga kolleger.

Nästan en halv miljon kvinnor betalar redan in till en pensionskassa som systematiskt behandlar kvinnor sämre än män. Dessa kvinnor kommer inte att omfattas av den lagstiftning som träder i kraft i juli 1999.

Anser kommissionen inte att skillnaden i kvinnors och mäns pensioner strider mot Romfördragets artikel 119? Borde man inte ha infört en punkt i lagen som säkerställer att alla kvinnor från den 1 juli 1999 säkras en pension utan diskriminering? I dagens läge behandlar 26 av 43 pensionskassor i Danmark kvinnor sämre än män.

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (22 juni 1998)

Enligt artikel 119 i EG-fördraget så som den tolkas i domstolens dom i Barber-målet ((REG 1990, s. I-1889. )) av den 17 maj 1990 och andra domar på samma grund, skall all könsgrundad diskriminering ha undanröjts från och med den 17 maj 1990 i fråga om företags- eller yrkesbaserade pensioner samt tilläggspensioner.

För vissa pensionssystem är dock en skillnad i behandlingen fortfarande möjlig. Så är fallet för system som finansieras genom premiereserver. Enligt domstolens rättspraxis i målen C-152/91 Neath ((REG 1993, s. I-6953. )) (dom av den 22 december 1993) och C-200/91 Coloroll ((REG 1994, s. I-4389. )) (dom av den 28 september 1994) är den avgörande faktorn i förhållande till artikel 119 i EG-fördraget, när det gäller detta slags system, arbetsgivarens utfästelse att utbetala en tilläggspension. Om denna utfästelse gäller en fastställd avgift (vilket är fallet för ¨avgiftsbestämda system¨) skall de avgifter som betalas vara de samma för kvinnor och män. Detta kan medföra att de slutgiltiga förmånerna blir olika för kvinnor och män, eftersom kvinnor i regel lever längre.

Allt detta återges i rådets direktiv 96/97/EG ((EGT L 46, 17.2.1997. )) av den 20 december 1996 om ändring av direktiv 86/378/EEG (4) om genomförandet av principen om likabehandling av män och kvinnor i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet, som syftar till att i gemenskapsrätten införliva domstolens rättspraxis enligt Barber-målet och andra domar på samma grund.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0930/98 från Concepció Ferrer (PPE) till kommissionen (26 mars 1998)

Ämne: Betalningar av åtgärder till förmån för små och medelstora företag

I slutet av år 1997 hade man endast inlett utbetalningen av 140 miljoner av de 910 miljoner ecu som fastställts för gemenskapsinitiativet för små och medelstora företag.

Kan kommissionen uppge om dessa uppgifter stämmer överens med verkligheten? Kan kommissionen uppge vilka motiven är till denna stora skillnad mellan åtaganden och betalningar?

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att korrigera dessa missförhållanden mellan åtaganden och genomförda betalningar inom ramen för gemenskapsåtgärder till förmån för små och medelstora företag? Kan kommissionen utarbeta en förteckning över de belopp som utbetalats till varje medlemsstat för varje åtgärd till förmån för små och medelstora företag?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (29 april 1998)

Storleken på de åtaganden och faktiska utbetalningar som gjorts till och med februari 1998 inom de program som antagits i enlighet med gemenskapsinitiativet för små och medelstora företag framgår av den tabell som skickats både till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat. Gemenskapen deltar i finansieringen av programmen med totalt 1 060 miljoner ecu; av dessa medel har man redan gjort åtaganden för 545 miljoner och betalat ut 303 miljoner.

Att dessa siffror skiljer sig åt har flera orsaker. Initiativet i fråga är ännu inne på sin första programperiod, något som lett till en del större förseningar vid programmens utarbetande och godkännande; vissa program godkändes till exempel först 1997. Försenade godkännanden har i sin tur inneburit att genomförandet av programmen fördröjts, eftersom man måste träffa nya överenskommelser om samarbete och sedan genomföra dessa. Det är också normalt att utbetalningarna är mindre än åtagandena under strukturfondsprogrammens löptid, eftersom utbetalningarna fortsätter i två till tre år efter det att de sista åtagandena gjorts.

Där så är lämpligt försöker kommissionen under övervakningskommittéernas möten att utöva påtryckningar på medlemsstaterna att påskynda genomförandet av initiativet. Kommissionen stöder också den serie projekt för utbyte av erfarenheter som skall påbörjas senare i år inom initiativets ram. Dessa projekt kommer att ha en positiv inverkan på verksamhetens mål och innehåll.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0747/98 från Allan Macartney (ARE) till kommissionen (18 mars 1998)

Ämne: De lokala myndigheternas betydelse inom ramen för strukturfonderna

Med tanke på förändringarna nyligen för Förenade kungarikets organisation av partnerskap för program för stöd till strukturfondsmedel, instämmer kommissionen i att de lokala myndigheterna är en viktig länk i partnerskapet i tre steg mellan kommissionen, medlemsstaten och regionen?

Vilka åtgärder vill kommissionen vidta för att garantera att de lokala myndigheternas roll inte kommer att minskas på grund av att det finns tjänstemän för programmen?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (8 april 1998)

Kommissionen håller med om att lokala myndigheter har en central betydelse i de regionala partnerskap som ansvarar för att gemenskapens regionalpolitiska program genomförs i Förenade kungariket. Kommissionen välkomnade de ändringar som gjordes nyligen av övervakningskommittéernas sammansättning i de regionalpolitiska programmen, i synnerhet medtagandet av arbetsmarknadens parter och valda kommun/stadsfullmäktige i dessa kommittéer. Dessa kommun/stadsfullmäktige finns nu representerade i alla övervakningskommittéer i England och Wales.

De som verkställer programmen har ingen beslutsfattande roll vad gäller deras regionala program. Alla beslut måste, i enlighet med de standardklausuler som ingår i varje enskilt programplaneringsdokument, fattas av berörda övervakningskommittéer.

Den verkställande parten, eller sekretariaten, är till för att genomföra övervakningskommittéernas beslut. Kommissionen kommer även i fortsättningen att se till att denna ansvarsfördelning iakttas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1763/98 från Werner Langen (PPE) till rådet (8 juni 1998)

Ämne: Överenskommelse om priser mellan den franska tobaksindustrin och den franska regeringen

I november 1997 skulle man i Frankrike av finansiella och hälsopolitiska skäl ha infört en extratobaksskatt på 2,5%. Regeringen kom dock överens med den franska tobaksindustrin om att införa en minimiskatt som endast beräknas på en enhet om 1 000 cigaretter, vilket medför att rabatten på storförpackningar bortfaller. Detta avtal ingicks utan att exempelvis tobakstillverkaren Reemtsma från Hamburg deltog; en firma som liksom andra företag är representerat med en rad produkter på den franska marknaden.

Den prisanmälan som gjordes av Reemtsma i syfte att introducera två produkter (West och West light i paket om 25 st.) avvisades av ministeriet för ekonomi och finanser i Frankrike med hänvisning till överenskommelse med den franska tobaksindustrin. Ett tillstånd skulle endast kunna ges om priset höjdes avsevärt. I slutet av 1997 beaktades de två produkterna inte i beslutet ¨Arreté d'Homologation¨. En ytterligare prisanmälan den 28 januari 1998 ledde inte till någon reaktion. I ett samtal i början på mars meddelades Reemtsma ett pris som skulle ligga till grund för ett tillståndsbeviljande; ett pris som företaget dock inte accepterar av marknadsstrategiska skäl. Fortsatta samtal medförde inga positiva resultat.

I artikel 85 av EG-fördraget förbjuds

¨alla avtal mellan företag... som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, särskilt sådana som innebär att

a) inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs¨.

Min fråga till rådet är alltså:

1. Betraktar rådet detta fastläggande av ett minimipris till följd av ett avtal mellan den franska tobaksindustrin och den franska regeringen som en överträdelse av konkurrensbestämmelserna i artikel 3g i samband med artikel 85 av EG-fördraget? Om detta är fallet, hur avser man då att agera i ärendet?

2. Känner rådet till vilka skäl som den franska regeringen angivit för att godkänna och motivera detta slags horisontella kartellbildning genom vilken priset respektive minimipriset direkt fastställs?

Svar (20 juli 1998)

Med hänsyn till fördelningen av behörigheter mellan institutionerna enligt fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kan rådet bara informera den ärade parlamentsledamoten om att denna fråga faller under kommissionens behörigheter, enligt bestämmelserna i artikel 89 i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0949/98 från Mark Watts (PSE) till kommissionen (30 mars 1998)

Ämne: GATT:s och WTO:s konsekvenser för djurskydd

Rädslan för negativa reaktioner från GATT har redan lett till att två av EU:s viktigaste åtgärder när det gäller djurskydd har blivit försvagade. Härmed åsyftas importförbudet mot pälsar från stater som tillåter användning av saxfällor och förbudet mot försäljning av kosmetika som testats på djur.

GATT och WTO skulle kunna avskräcka EU när det gäller införandet av nya åtgärder på djurskyddsområdet, eftersom EU enligt GATT-avtalet har rätt att förbjuda ett system som innebär grymhet på sitt eget territorium, men samtidigt inte kan förbjuda importen av produkter som framställts genom ett dylikt förfarande.

Håller kommissionen med om att GATT/WTO utgör ett hot mot införandet av förbättrade standarder för djurskydd? Ställer sig kommissionen positiv till att EU tar initiativet vid WTO:s ministerkonferens i Genève i maj för att övertyga de övriga stater som undertecknat WTO-avtalet om behovet av att reformera GATT/WTO för att säkerställa att inte någon av de stater som undertecknat avtalen förhindras från att vidta åtgärder som verkligen syftar till att säkerställa förbättrade standarder för djurskydd?

Svar från sir Leon Brittan på kommissionens vägnar (7 maj 1998)

Det är riktigt att gemenskapens åtaganden enligt avtalet med Världshandelsorganisationen (WTO) hör till de aspekter som måste beaktas när åtgärder vidtas som kan påverka handeln, bl.a. på de områden som parlamentsledamoten nämner. Som parlamentsledamoten påpekar hindrar emellertid inte Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT)/WTO att det vidtas åtgärder som anses nödvändiga för djurskyddet på gemenskapens område.

Kommissionen anser sig inte ensidigt kunna påtvinga tredje land gemenskapens djurskyddsrelaterade produktionsnormer. WTO-reglerna tillåter t.ex. inte att gemenskapen förbjuder import av kosmetiska produkter av det enda skälet att de har testats på djur, även om gemenskapen har ett sådant förbud mot försök på djur när det gäller marknadsföring av gemenskapsprodukter. Snarare än att införa importförbud för sådana produkter borde gemenskapen inrikta sig på att få till stånd multilaterala djurskyddsnormer. Till att börja med borde gemenskapen försöka övertala sina handelspartner att ändra inställning i den riktning som gemenskapen finner lämplig. De europeiska konsumenterna borde dessutom ha möjlighet att få information om djurskyddsaspekterna innan de väljer vilka produkter de vill köpa, exempelvis genom etiketter på förpackningarna.

Med tanke på att frågan om djurskydd får allt större betydelse inom världshandeln kan den framdeles komma att behandlas i WTO-sammanhang. Möjligheten att ändra WTO:s regler så att djurskyddsaspekterna mera allmänt beaktas kommer att tas upp i samband med att gemenskapens förhandlingsmål inför nästa steg i WTO-förhandlingarna läggs fast.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 354 , 19/11/1998 s. 0081



SKRIFTLIG FRÅGA P-1233/98 från Joan Colom i Naval (PSE) till kommissionen (9 april 1998) Ämne: Utnyttjande av anslag 1996 och 1997 i Katalonien I hur hög grad utnyttjades anslagen från EUGFJ - garantisektionen under budgetåren 1996 och 1997 i Katalonien? Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar (5 maj 1998) Kommissionen förfogar generellt sett inte över nationella siffror fördelade på olika regioner. I det särskilda fallet med Spanien som sedan 1997 för vissa självstyrande regioner som har godkända betalningsorgan anger utgifter per självstyrande region, har dock kommissionen möjlighet att lämna de uppgifter som begärts för Katalonien. Dessa uppgick till 41 000 miljoner pesetas (ungefär 250,3 miljoner ecu) under 1997.