SKRIFTLIG FRÅGA E-0889/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(22 mars 2000)

Ämne: Utvärdering av dioxinkrisen i Belgien

Dioxinkrisen i Belgien visade på nytt hur sårbara livsmedelskedjan och övervakningen är. En utvärdering av det slag som genomförts av deputeradekammarens så kallade dioxinutskott kan bidra till att problematiska punkter åtgärdas. Såväl Europeiska unionen som EU:s femton medlemsstater måste i detta sammanhang ta på sig en viktig roll.

I de nio sidor som rör tillkortakommanden påstås i den mest uppseendeväckande meningen att systemet för obligatorisk anmälan från medlemsstaterna till Europeiska unionen vid förekomst av förorenande ämnen i djurfoder inte är entydigt.

Delar kommissionen dioxinutskottets åsikt att bestämmelserna om anmälningsplikt till EU:s myndigheter är otillräckliga?

a) Om så inte är fallet, vilka argument för kommissionen fram för att göra bedömningen att bestämmelserna om anmälningsplikt är tillräckliga och därmed bemöta dioxinutskottets påståenden?

b) Om så är fallet, är kommissionen beredd att genomföra förändringar i bestämmelserna om anmälningsplikt för att på ett bättre sätt kunna förebygga kriser och/eller klara av dem?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(4 maj 2000)

I rådets direktiv 95/53/EG av den 25 oktober 1995 om fastställande av principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet(1) fastställs den rättsliga grunden för omedelbara anmälningar av överträdelser som rör djurfoder till kommissionen, antingen i samband med att oegentligheterna upptäcks vid importkontroller och leder till att en försändelse inte godkänns, eller när tvistlösningsförfarandet mellan medlemsstaterna inte är tillräckligt för att lösa ett problem och upprepade oegentligheter upptäcks vid kontroller på destinationsorten.

Bestämmelser om obligatorisk anmälan till kommissionen vid förekomst av förorenande ämnen i djurfoder fastställs också i rådets direktiv 1999/29/EG av den 22 april 1999 om främmande ämnen och produkter i djurfoder(2). Anmälningsplikten gäller emellertid bara situationer som berör mer än en medlemsstat.

Medlemsstaterna måste dessutom enligt rådets direktiv 90/425/EEG av den 26 juni 1990 om veterinära och avelstekniska kontroller i handeln med vissa levande djur och varor inom gemenskapen med sikte på att förverkliga den inre marknaden(3) omedelbart underrätta övriga medlemsstater och kommissionen om eventuella sjukdomar eller andra orsaker som kan utgöra en allvarlig risk för djur eller för människors hälsa inom dess territorium.

De omständigheter under vilka anmälningar skall göras är därför klara, om än begränsade, i den befintliga gemenskapslagstiftningen.

För att komplettera och förbättra de nuvarande bestämmelserna i enlighet med planen i vitboken om livsmedelssäkerhet(4) antog kommissionen den 21 mars 2000 ett förslag(5) om ändring av rådets direktiv 95/53/EG och rådets direktiv 1999/29/EG. Enligt förslaget skall information i en nödsituation som rör produkter som skall användas i djurfoder utbytas genom det snabba varningssystem för livsmedel som fastställs i rådets direktiv 92/59/EG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet(6).

Medlemsstaterna skall särskilt åläggas att informera kommissionen så snart en allvarlig förorening eller risk upptäcks och har spritts till foder- och livsmedelskedjan eller kan tänkas spridas till andra länder, och att tillhandahålla denna information i harmoniserad form. Medlemsstaterna kommer också att åläggas att informera kommissionen när förekomsten av ett visst förorenande ämne eller en risk ökar.

I vitboken om livsmedelssäkerhet har kommissionen också sagt sig ha för avsikt att lägga fram ett förslag till ett integrerat snabbt varningssystem som skall omfatta både foder- och livsmedelssektorerna, som en ytterligare förbättring i enlighet med synsättet från ax till limpa.

(1) EGT L 265, 8.11.1995.

(2) EGT L 115, 4.5.1999.

(3) EGT L 224, 18.8.1990.

(4) KOM(1999) 719 slutlig.

(5) KOM(2000) 162 slutlig.

(6) EGT L 228, 11.8.1992.