ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2014/02

från Eluned Morgan (PSE) till kommissionen

(9 juli 2002)

Ämne: Strukturfonderna

Bestämmelserna för förvaltningen av strukturfonderna i medlemsstaterna är komplexa och besvärliga. I vilken utsträckning kommer samma ändringar som genomförts inom kommissionen att överföras till medlemsstaterna när det gäller strukturfonderna? Kommer de system för ansvarsstrukturer som för närvarande tillämpas på toppen (dvs. inom kommissionen) att utnyttjas till att reformera det sätt på vilket anslagen utnyttjas och övervakas ute på fältet (dvs. i medlemsstaterna)?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(8 augusti 2002)

De nya strukturfondsförordningarna från 1999 innebär att vissa ansvarsområden decentraliseras till de nationella förvaltningarna. Enligt subsidiaritetsprincipen är det medlemsstaterna själva som på lämplig geografisk nivå och utifrån de egna förhållandena har ansvaret för det praktiska genomförandet.

Varje medlemsstat har alltså mot bakgrund av de egna politiska och administrativa förhållandena varit tvungen att anpassa sig till denna nya roll. Kommissionen tvingar inte på medlemsstaterna någon färdig modell för den inre decentraliseringen. Den nöjer sig med att se till att gällande bestämmelser följs, dvs de som fastställs i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(1) och i kommissionens genomförandeförordningar (EG) nr 438/2001(2) och (EG) nr 448/2001(3) om förvaltnings- och kontrollsystemen och om finansiella korrigeringar.

I sitt meddelande av den 5 juli 2001(4) om resultaten av strukturfondernas programplanering för perioden 20002006 (mål 1) uppmanar kommissionen medlemsstaterna att intensifiera sina ansträngningar för att se till strukturfondernas resurser används på ett effektivare sätt, i enlighet med de nya förordningar som nämns ovan. Ett exempel är de datoriserade förvaltningssystemen som gör det lättare att undvika förseningar i de löpande utbetalningarna. Kommissionen har för avsikt att genomföra en komparativ undersökning av den finansiella förvaltningen och kontrollsystemen för att därigenom kunna identifiera bästa möjliga rutiner och lansera nya lösningar på de problem som man ställs inför på det här området.

(1) EGT L 161, 26.6.1999.

(2) Kommissionens förordning (EG) nr 438/2001 av den 2 mars 2001 om genomförandebestämmelser till rådets förordning (EG) nr 1260/1999 beträffande förvaltnings- och kontrollsystemen för stöd som beviljas inom ramen för strukturfonderna EGT L 63, 3.3.2001.

(3) Kommissionens förordning (EG) nr 448/2001 av den 2 mars 2001 om genomförandebestämmelser till rådets förordning (EG) nr 1260/1999 beträffande förfarandet för finansiella korrigeringar av stöd som beviljas inom ramen för strukturfonderna EGT L 64, 6.3.2001.

(4) KOM(2001) 378 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2282/02

från Bernd Lange (PSE) till kommissionen

(24 juli 2002)

Ämne: Att tanka bilar med gas inom EU

Jag får gång på gång frågor om problemen med att tanka personbilar med gas inom EU.

Eftersom det uppenbarligen inte finns några enhetliga standarder kan ägarna till gasdrivna fordon inte tanka med hjälp av ett enhetligt system inom Europa. Detta leder till avsevärda merkostnader och svårigheter. Dessutom vägrar somliga servicestationer att lämna ut gas till turister eller utlänningar. I många EU-länder finns det dessutom alltför få servicestationer där man kan tanka gas.

Vad tänker kommissionen göra för att standardiseringen skall gå framåt på detta område? Vilka åtgärder har kommissionen igångsatt för att gasdrivna fordon skall framstå som attraktivare för konsumenten?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(5 september 2002)

Nya bilar som kan köras på gas, t.ex. kondenserad petroleumgas (LPG) eller komprimerad naturgas (CNG), och bilar som har byggts om så de kan köra på dessa typer av bränsle, omfattas av vissa gemenskapsbestämmelser rörande gasinstallationernas säkerhet och utformningen av påfyllningsanordningarna. Exempelvis behandlas i föreskrifter nr 67 från FN:s ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) typgodkännande av LPG-utrustning som monterats på motorfordon, och i föreskrifter nr 110 typgodkännande av CNG-utrustning som monterats på motorfordon. Dessa föreskrifter är accepterade för europeiskt fordonstypgodkännande. Därför borde det vara möjligt att i hela gemenskapen fylla på de berörda typerna av bränsle i motorfordon med gassystem som är konstruerade i överensstämmelse med föreskrifter nr 67 eller nr 110.

För att LPG-installationernas säkerhet ytterligare skall kunna förbättras håller man på att omarbeta föreskrifter nr 67, och detta arbete måste avslutas inom FN/ECE innan gemenskapen kan fatta ett beslut om eventuella nya ändringar. Gemenskapen är också i gång med att utarbeta ett förslag om att den skall ansluta sig till nya FN/ECE-föreskrifter rörande typgodkännande av LPG- och CNG-utrustning för eftermontering. Förslaget om anslutning till det nya utkastet till föreskrifter om eftermontering kommer mycket snart att föreläggas Europaparlamentet via samtyckesförfarandet, och får anses vara den snabbaste metoden att främja en standardisering och göra det mer attraktivt att använda gasdrivna motorfordon.

Kommissionen har ingen särskild behörighet att påverka det antal bensinstationer i gemenskapen som säljer gas till bilar. Flera medlemsstater har dock system för att stimulera användningen av fordon som använder LPG eller CNG, antingen det gäller nya fordon som kan köra på två typer av bränsle, eller existerande fordon som byggts om så att de också kan köra på gas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1466/02

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(27 maj 2002)

Ämne: Jim Currie

Kan kommissionen, till följd av Neil Kinnocks svar på frågan för skriftligt besvarande P-0825/02(1), redogöra för resultatet av den bedömning som gjorts för att avgöra om den före dette generaldirektören för GD Miljö iakttar de gällande bestämmelserna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna om han tackar ja till en plats i styrelsen för British Nuclear Fuels Ltd?

(1) EGT C 205 E, 29.8.2002, s. 221.

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(5 juli 2002)

Som meddelades i maj 2001 har kommissionen granskat fallet beträffande den förre generaldirektören för GD Miljö, James Currie, och gjort bedömningen att han kan ta den plats i styrelsen för British Nuclear Fuels Ltd, som den brittiska regeringen nominerat honom till. Kommissionens berörda organ tog därvid hänsyn till det faktum att mer än ett år har förflutit sedan James Currie hade något ansvar för kärnsäkerhetsfrågor och det faktum att han skriftligt har förklarat att han inte förfogar över någon information i skriftlig, elektronisk eller någon annan form som skulle kunna bedömas vara konfidentiell eller politiskt känslig inom området för strålskydd.

James Currie har lämnat ett skriftligt åtagande att han, som icke arbetande styrelsemedlem, kommer att undvika medverkan i styrelsens beslutsfattande eller lobbyverksamhet. Han har också givit tre löften som kommissionen ställt som villkor för hans utnämning. Följaktligen kommer James Currie inte att använda eller överföra någon konfidentiell eller politiskt känslig information om kärnsäkerhet eller strålskydd som han haft tillgång till under sin tid som generaldirektör för GD Miljö, han kommer att avstå från att engagera sig i frågor som hänför sig till det överträdelseförfarande som kommissionen inlett beträffande de verksamheter som British Nuclear Fuels bedriver, och han kommer att tillträda sin post tidigast den 1 november 2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2266/02

från Rainer Wieland (PPE-DE) till kommissionen

(24 juli 2002)

Ämne: Tillåtna axeltryck för fordon

I Frankrike är det tillåtet att använda eldningsolja som bränsle i sådana motorer som finns på mobila lyftkranar och används endast för att driva själva lyftkransfunktionerna på byggen. Detta innebär att de franska lyftkransföretagarna får en icke obetydlig fördel inom konkurrensen, eftersom bränslekostnaderna för dem blir avsevärt mindre.

Har kommissionen planer på ett förslag till harmonisering på detta område?

I Frankrike är det tillåtna axeltrycket för kranar 13 ton, i Tyskland däremot bara 12 ton, vilket innebär att franska lyftkranar kan ta mera ballast.

Har kommissionen planer på ett förslag till harmonisering på detta område?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(16 september 2002)

I artikel 8.3 b i rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor(1) fastställs det att medlemsstaterna får tillämpa en reducerad skattesats på dieselbrännolja som används under skattekontroll för anläggningar och maskiner som används vid byggnadsarbeten, väg- och vattenbyggnad och offentliga arbeten. Den uttagna avgiften får inte vara lägre än den minimiskattesats som fastställs i rådets direktiv 92/82/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor(4).

År 1997 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv om en omstrukturering av gemenskapens regelverk för beskattning av energiprodukter(2). Förslaget syftar bland annat till en tillnärmning av punktskattesatserna på mineraloljor. Europeiska rådet i Barcelona (15 och 16 mars 2002) uppmanade rådet att nå en överenskommelse om att anta energiskattedirektivet senast i december 2002.

Det finns inga europeiska bestämmelser om högsta vikt och axeltryck för lyftkranar. Däremot finns rådets direktiv 96/53/EG av den 25 juli 1996(3) om största tillåtna dimensioner i nationell och internationell trafik och högsta tillåtna vikter i internationell trafik för vissa vägfordon (för transport av gods på mer än 3,5 ton) som framförs inom gemenskapen. Dessa axeltryckgränser är 11,5 ton för drivaxel och 10 ton för enkel axel som inte är drivande. Medlemsstaterna får emellertid tillåta på sina territorier fordon eller fordonskombinationer för nationell godstransport som inte överensstämmer med dessa gränsvärden (t.ex. 13 ton för drivande och icke-drivande axlar i Frankrike). Kommissionen har inga planer på att utarbeta något förslag för harmonisering av gränsvärden för lyftkranars axeltryck.

(1) EGT L 316, 31.10.1992, senast ändrat genom rådets direktiv 94/74/EG av den 22 december 1994. (EGT L 365, 31.12.1994).

(2) EGT C 139, 6.5.1997.

(3) EGT L 235, 17.9.1996.

(4) EGT L 316, 31.10.1992, senast ändrat genom rådets direktiv 94/74/EG av den 22 december 1994. (EGT L 365, 31.12.1994).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1409/02

från Bart Staes (Verts/ALE) till rådet

(22 maj 2002)

Ämne: Kränkning av humanitära regler i Tjetjenien

I svaret på fråga H-0060/02(1) gav rådet till känna att det ska behandla Tjetjenien-frågan med de ryska myndigheterna nästkommande 28 maj.

Den 16 sistlidne april presenterade den europeiska kommissionären för utvecklingssamverkan Poul Nielson ECHO-årsredogörelsen. Kommissionären utnyttjade detta tillfälle för att framhålla den tilltagande trenden att ignorera de internationella humanitära lagarna. Han ansåg att det inte föreligger några omständigheter som rättfärdigar detta förnekande. Utöver Israel hänvisade kommissionären till dossieren Ryssland (Tjetjenien), där biståndsgivare inte ostörda kan uträtta sitt arbete och använda VHF-radiokommunikationen. (Översättarens anmärkning: ECHO, som betyder eko, har ovan lämnats oöversatt eftersom det kan tänkas vara en akronym. Slut på översättarens anmärkning).

Kommer rådet att använda denna information från kommissionären Nielson för att försöka förmå den ryska ledningen att söka en politisk lösning av konflikten i Tjetjenien i den anda som präglar Europaparlamentets resolution av den 10 april 2002? Om nej, varför inte?

Kan rådet även meddela hur och i vilken utsträckning rådet förde och för Tjetjenien-frågan på tal under de förberedande mötena och föregående sammankomsterna med EU-Ryssland-toppen den 29 maj 2002?

(1) Muntligt svar av den 13.3.2002.

Svar

(3 oktober 2002)

Rådet är fullt ut informerat om kommissionens betänklighet när det gäller svårigheten att genomföra humanitära operationer i Tjetjenska republiken inom Ryska federationen. Naturligtvis stöder rådet kommissionens ståndpunkter om detta fullt ut i alla politiska dialoger med de ryska myndigheterna. Som tidigare nämnts som svar på parlamentsfrågorna E-0264/02 och H-0358/02 är EU övertygat om att endast en politisk lösning kan lösa den tjetjenska konflikten. Tjetjenien-frågan togs därför upp vid alla förberedande möten inför toppmötet mellan EU och Ryssland den 29 maj 2002 liksom vid själva toppmötet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1788/02

från Josu Ortuondo Larrea (Verts/ALE) till rådet

(24 juni 2002)

Ämne: De regionala regeringarnas deltagande i det spanska ordförandeskapet

I artikel 2 i den gällande spanska konstitutionen erkänns och garanteras att så kallade historiska nationaliteter som Katalonien, Galicien och Baskien har rätt till självstyre. Denna rättighet tillerkänns även övriga regioner som på liknande sätt utgör autonoma regioner och erkänns såsom sådana. Enligt de europeiska fördragen är det emellertid rådet som skall säkerställa samordningen av medlemsstaternas allmänna ekonomiska politik, och det har även beslutsfattande befogenheter.

I juni 2002 avslutas det spanska ordförandeskapet och det är nu sista möjligheten att ställa följande fråga till den tjänstgörande ordföranden:

Anser det spanska ordförandeskapet att det i högre grad har bidragit till att nå sina mål genom att hindra de regionala spanska regeringarna från att delta i ordförandeskapets alla uppgifter? Anser inte det spanska ordförandeskapet att det innebär en motsägelse att det genom fördragen införs ett så kallat unionsmedborgarskap och en gemensam utrikespolitik, samtidigt som den spanska regeringens enda grund för att förhindra de regionala regeringarnas deltagande i de rådsmöten som behandlar ärenden som utgör rådets exklusiva behörighet är att det rör sig om internationella förbindelser?

Svar

(8 oktober 2002)

Den ärade parlamentsledamoten hänvisas till det svar på frågan som rådet lämnade under sammanträdesperioden i februari 2002 i samband med frågestunden (QH-963/01 från Rosa Miguelez Ramos) och under sammanträdesperioden i mars 2002 (QH-066/02 från Camilo Nogueira Romàn).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1187/02

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(26 april 2002)

Ämne: Vatikanen är eventuellt inblandad i bedrägerier med jordbruksstöd

Den 14 augusti 2001 stod det i tidningen Kronen-Zeitung, som utkommer i Wien, att Vatikanen utnyttjats av ett österrikiskt mejeri för ett jättelikt bedrägeri. Det skulle ha skett en leverans på 800 ton smör till Vatikanen men därefter verkar det som om smöret smugglats ut på nytt och sålts i Italien. På det sättet skulle det ha skett en svindel med exportbidrag från EU till värdet av miljonbelopp och likaså skatteflykt.

På nittiotalet berättades det liknande saker i samband med leveranser av socker till Vatikanen.

Kronen-Zeitung skrev i sin rapport att EU:s bedrägeribekämpningsorgan OLAF hade inlett en undersökning.

1. Kan kommissionen bekräfta att OLAF i detta fall inlett en undersökning?

2. Är det som inträffat en engångsföreteelse eller har kommissionen kännedom om att eventuellt också ännu flera företag med säte i EU skulle vara inblandade i sådana förehavanden?

3. Om så är fallet: vilka produkter har det då handlat om?

4. Är det så att varor som exporteras till Vatikanen och för vilka det betalas exportbidrag släpps ut i handeln i destinationslandet på ett sätt som svarar mot gällande regler, alltså att de i någon form bearbetats dessförinnan? Har OLAF kännedom om att sådana varor utan tullförfarande återexporterats till Italien?

5. Håller kommissionen med om att smuggling i sådan skala knappast är möjlig utan att de behöriga ämbetsmännen i Vatikanen känner till det?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(2 juli 2002)

Kommissionen lämnar följande svar på grundval av de uppgifter som OLAF har tillhandahållit:

1. Efter granskning av uppgifterna har Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) funnit att det saknas grund för att inleda en utredning.

2. och 3. OLAF har inga sådana uppgifter.

4. Exportbidrag betalas för jordbruksprodukter som levereras till Vatikanstaten. Varor som exporteras till Vatikanstaten övergår till fri omsättning i denna helt suveräna stat. OLAF har inga uppgifter om något fall där sådana varor skulle ha transporterats tillbaka till Italien utan att passera tullen.

5. OLAF har inga uppgifter som tyder på att tjänstemän från Vatikanstaten eller italienska tulltjänstemän skulle känna till smuggling av det påstådda slaget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1695/02

från Bart Staes (Verts/ALE), Nelly Maes (Verts/ALE),Anne Van Lancker (PSE) och Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(12 juni 2002)

Ämne: Garanti för livsmedelstilldelning till mindre bemedlade i samband med minskningen av interventionslagren

Med tanke på utvidgningen är det inte mer än rimligt att Europeiska kommissionen omarbetar jordbrukspolitiken. Det är även förståeligt att denna nya politik är mer inriktad på kvalitet än kvantitet. Bland annat ur den synvinkeln har man valt att dra ner på interventionslagren. Men man bör inte utan vidare bortse från att en del av dessa interventionslager nu används för att garantera mindre bemedlade rätten till livsmedel, även om de i första hand inte har lagts upp för detta.

Kan kommissionen uppge om den tar hänsyn till denna omständighet vid en eventuell minskning av interventionslagren och om den i annat fall kommer att vidta åtgärder som åtminstone ser till att dagens livsmedelsförsörjning för de minst bemedlade i Europa hålls kvar på nuvarande nivå?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 juli 2002)

Det program för stöd till de sämst ställda i gemenskapen som infördes genom rådets förordning (EEG) nr 3730/87 av den 10 december 1987 om allmänna bestämmelser för leverans av livsmedel från interventionslager till utsedda organisationer för utdelning till de sämst ställda i gemenskapen(1) och som organiserades genom kommissionens förordning (EEG) nr 3149/92 av den 29 oktober 1992(2), är ett av de livsmedelsprogram som har utvecklats av unionen. Det är speciellt på så vis att det arbetar med utgångspunkt från interventionslagren och därigenom bidrar till att minska det europeiska jordbruksöverskottet.

Ett av syftena med den reform som pågår sedan flera år tillbaka är att undvika att det skapas interventionslager. Detta får till följd att interventionslagren minskar, vilket på sikt kan leda till en ny översyn av denna åtgärds lämplighet eller formerna för dess genomförande. Det är likväl viktigt att understryka att denna utveckling sker gradvis och att de kvantiteter som krävs för att genomföra programmet är ganska små jämfört med befintliga interventionslager av olika produkter.

Kommissionen vill därför påpeka att den allmänna minskning av interventionslagren som parlamentsledamöterna hänvisar till inte hindrar ett normalt genomförande av årsplanen för innevarande år (2002) eller förberedelserna inför nästa årsplan (2003).

Kommissionen har tidigare genomfört de ändringar av genomförandet som är nödvändiga för att programmet skall kunna fortgå och utvecklas. Kommissionen är uppmärksam på de effekter som kan bli följden av den utveckling som parlamentsledamöterna påtalar, och i synnerhet de effekter som en framtida utvidgning av unionen kan få på programmets framtid.

(1) EGT L 352, 15.12.1987.

(2) EGT L 313, 30.10.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1061/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till rådet

(17 april 2002)

Ämne: Informationsutbyte mellan nationella myndigheter (I.D.A.)

Vid sammanträdet den 25 mars 2002 beslutade EU:s ministerråd (transport och kommunikation) bland annat om informationsutbyte mellan nationella myndigheter (Interchange of Data between Administrations, I.D.A.). Beslutet gäller även överföring av uppgifter mellan unionens länder och icke-medlemsstater, vilket även påpekas i nyhetsbrevet EurActiv av den 26 mars 2002 (webbsida: www.euractiv.com).

Kan rådet upplysa mig om vilken typ av information som kommer att utbytas mellan de nationella myndigheterna? Skulle informationsutbytet även kunna avse uppgifter om t.ex. vilken tro vissa unionsmedborgare eller medborgare i tredje land bekänner sig till? Skulle utbytet kunna ske mellan nationella förvaltningar i unionens länder och myndigheter i t.ex. Turkiet? Kan ni upplysa mig om den grekiska sidans ståndpunkt under diskussion i ministerrådet i frågan om informationsutbyte mellan nationella förvaltningar i medlemsländer och i icke-medlemsländer i EU?

Svar

(30 september 2002)

Den allmänna riktlinje som man i avvaktan på Europaparlamentets yttrande enades om vid rådets möte (transport och telekommunikation) den 2526 mars 2002 gällde ett förslag från kommissionen om att införa vissa ändringar i de nuvarande besluten nr 1719/1999/EG och 1720/1999/EG om inrättande av programmet IDA II.

Bilagan till det första av dessa båda beslut innehåller en förteckning över projekt av gemensamt intresse som skall genomföras enligt programmet. Kommissionens aktuella förslag och rådets allmänna riktlinje innebär endast små ändringar av denna förteckning. Beskrivningarna av dessa projekt ger en allmän uppfattning om typen av informationsutbyte. Det bör erinras om att artikel 7 c i beslut 1720/1999/EG, som enligt kommissionens förslag inte skall ändras, inbegriper bestämmelser om bl.a. skydd av personuppgifter och sekretess när det gäller sådana uppgifter.

Angående de tredje länder som programmet IDA kan öppnas för har kommissionen föreslagit tillägg av Malta och Turkiet till de länder som nämns i de nuvarande besluten. Rådets allmänna riktlinje stöder denna ändring.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1390/02

från Anna Karamanou (PSE) till rådet

(15 maj 2002)

Ämne: Säkerhet och mänskliga rättigheter

Stark oro föranleder det sätt på vilket flera regeringar, efter de tragiska händelserna den 11 september, har låtit den nationella säkerheten bli främsta angelägenhet på bekostnad av de mänskliga rättigheterna genom tillkomsten av ofta bakomliggande system för rättsskipning som fungerar parallellt med existerande system.

Amnesty International, Kairo-institutet för mänskliga rättigheter och andra icke-statliga organisationer lade nyligen fram en öppen deklaration till Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter med begäran om att länderna skulle tillse att de eventuella åtgärder man vidtar för att bemöta terrorismen är i enlighet med ländernas skyldigheter när det gäller mänskliga rättigheter. De tidigare nämnda icke-statliga organisationerna förklarade att de stödjer Mary Robinsons uppmaning om att skapa en ordning enligt vilken det kan utredas vilka konsekvenser de åtgärder som länderna vidtar får med avseende på de mänskliga rättigheterna samt begärde att Förenta nationernas flyktingkommissarie skulle utarbeta en rapport om nämnda konsekvenser för de mänskliga rättigheterna och därefter lägga fram rekommendationer för effektivt iakttagande.

Vilken ställning intar rådet beträffande de åsikter som de icke-statliga organisationerna och Robinson har i frågan och har rådet för avsikt att vidta åtgärder för att stödja och omsätta dessa åsikter i praktiken?

Svar

(30 september 2002)

Vid Europeiska rådet i Laeken bekräftade Europeiska unionen sin fulla solidaritet med det amerikanska folket och det internationella samfundet i kampen mot terrorism med full respekt för individens fri- och rättigheter (punkt 17 i slutsatserna).

Under det senaste mötet i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna stödde Europeiska unionen aktivt ett mexikanskt utkast till initiativ om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna under kampen mot terrorismen. Mexiko beslutade emellertid att tills vidare inte lägga fram sitt initiativ när det stod klart att det tyvärr var långt ifrån säkert att det skulle bli slutgiltigt antaget av FN-kommissionen. Detta viktiga initiativ kommer förmodligen att läggas fram på nytt för FN-kommissionen nästa år.

Rådet har ännu inte fattat ståndpunkt om det förslag från flyktingkommissarien som den ärade parlamentsledamoten nämner.