SKRIFTLIG FRÅGA E-2017/02

från Ieke van den Burg (PSE) och Anne Van Lancker (PSE) till kommissionen

(9 juli 2002)

Ämne: Tillämpning av förordning (EEG) nr 1612/68 i händelse av kompletterande utbetalningar till totalt arbetslösa gränsarbetare

Känner kommissionen till utslaget den 21 mars i år från domstolen i 's Hertogenbosch i målet som berörde Rita Lemmens-Lenaerts (mål nummer 197850)? Hon bor i Belgien och arbetar som gränsarbetare i Nederländerna. Hon blev arbetslös och har på grundval av förordning (EEG) nr 1408/71(1) rätt till arbetslöshetsunderstöd från Belgien. På grundval av en kollektivavtalsbaserad bestämmelse om kompletterande bidrag till arbetslöshetsunderstöd i form av visst procenttal av den senaste bruttolönen får hon av sin tidigare arbetsgivare ett sådant kompletterande bidrag, men detta är beräknat utgående från ett fiktivt nederländskt understöd. Eftersom det belgiska understödet är lägre än det nederländska uppstår det en inkomstskillnad mellan henne och sådana kolleger till henne som har blivit arbetslösa och är bosatta i Nederländerna.

Anser kommissionen också att kärnpunkten i detta fall är huruvida en kollektivavtalsbaserad rätt till kompletterande understöd i form av en viss procentuell andel av bruttolönen (i och med att det är en social förmån enligt artikel 7.2 och 7.4 i förordning (EEG) nr 1612/68(2)) skall ge en arbetslös gränsarbetare, som måste få sitt arbetslöshetsunderstöd från det land där han är bosatt (enligt artikel 71.1 a ii i förordning (EEG) nr 1408/71), samma (brutto)inkomstnivå som en kollega som bor i det land där han arbetar?

Anser inte kommissionen att den nederländska domstolen också hade bort hänvisa till rättspraxis med avseende på förordning 1408/71 respektive förordning 1612/68, närmare bestämt domen i målet Meints (C-57/96) och den så kallade pensionspoängdomen (mål C-35/97, kommissionen mot Frankrike)?

Hur avser kommissionen i förslagen om översyn av förordning (EEG) nr 1408/71 finna en lösning på det ovannämnda problemet för gränsarbetare som blivit arbetslösa med att arbetslöshetsunderstödet måste betalas ut av det land där mottagarna är bosatta medan inkomstrelaterade kompletterande tillägg måste betalas ut av det land där de arbetat?

(1) EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

(2) EGT L 257, 19.10.1968, s. 2.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(27 augusti 2002)

Kommissionen bekräftar att den har noterat det nationella domstolsbeslut som parlamentsledamoten nämner. Enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till gäller konflikten beräkningen av ett tillägg till arbetslöshetsersättningen som den tidigare arbetsgivaren med säte i Nederländerna enligt ett kollektivt anställningsavtal ska betala ut till en uppsagd arbetstagare. Enligt avtalet skulle arbetsgivaren vara skyldig att betala ett tillägg upp till en viss procentuell andel av den senaste bruttolönen.

Kommissionen anser att denna förmån omfattas av artikel 7 i förordning (EEG) nr 1612/68(1), enligt vilken migrerande arbetstagare ska ha samma rättigheter och förmåner som arbetstagare i det land där de är anställda. Detta har också bekräftats av EG-domstolen genom de domar som meddelats i målen Meints (C-57/96)(2), kommissionen/Frankrike (C-35/97)(3) och Schöning-Kougebetopoulou (C-15/96)(4).

Som kollektivavtalet är formulerat förefaller det inte finnas något stöd för att behandla migrerande arbetstagare (särskilt gränsarbetare) på annat sätt än arbetstagare i det land där de är anställda. Alla arbetstagare garanteras en viss procentuell andel av den senaste bruttolönen genom utbetalning av ett tillägg.

Det faktum att detta tillägg i praktiken beräknas enbart på grundval av antagandet att den berörda personen får det ersättningsbelopp som föreskrivs i nederländsk lagstiftning verkar dock inte vara förenligt med EU-lagstiftningen, särskilt förordning (EEG) nr 1612/68. Enligt artikel 71.1 a ii i förordning (EEG) nr 1408/71(5) har gränsarbetare som är helt arbetslösa rätt till förmåner enligt lagstiftningen i den medlemsstat där de är bosatta. Beloppet kan skilja sig från det belopp som föreskrivs i lagstiftningen i det tidigare anställningslandet.

Kommissionen anser därför att den tidigare arbetsgivaren vid beräkningen av detta tillägg måste beakta det belopp som den berörda personen faktiskt får i arbetslöshetsersättning, särskilt med avseende på bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1408/71, så att personen i fråga får ett tillägg som i praktiken ger en viss procentuell andel av den senaste bruttolönen.

Kommissionen har i sitt förslag till omarbetning av förordning (EEG) nr 1408/71(6) föreslagit att gränsarbetare som blir arbetslösa ska ha rätt till arbetslöshetsersättning enligt lagstiftningen i den medlemsstat där de senast var anställda. Om detta förslag antogs skulle det förenkla tillämpningen av det berörda kollektivavtalet, eftersom arbetslösa gränsarbetare skulle få samma förmåner som de som arbetat i sitt eget land.

(1) Rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen, EGT L 257, 19.10.1968.

(2) Dom av den 27 november 1997, REG.1997, I-6689.

(3) Dom av den 24 september 1998, REG.1998, I-5325.

(4) Dom av den 15 januari 1998, REG. 1998, I-47.

(5) Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, EGT L 149, 5.7.1971, uppdaterad genom förordning (EG) nr 118/97, EGT L 28, 30.1.1997.

(6) EGT C 38, 12.2.1999.