ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-2178/99

från Karin Riis-Jørgensen (ELDR) till kommissionen

(19 november 1999)

Ämne: Tull på exporterat kött till Norge

I anslutning till min muntliga fråga H-0389/99(1) som riktades till kommissionen vid frågestunden vid sammanträdesperioden i maj 1999 skulle jag vilja få svar på följande: Anser kommissionen att det stämmer överens med handelsavtalen mellan Norge och EU att ett danskt företag som exporterar kött till Norge skall påföras en tullavgift på NOK 84,31 per kilo kött?

För jämförelsens skull kan nämnas att nettopriset på 850 g kött av nämnda slag är 16,50 DKK.

(1) Fullständigt förhandlingsreferat (maj 1999).

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(26 november 1999)

Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) är det som för närvarande gäller mellan Norge och gemenskapen. Enligt artikel 8 i detta avtal skall det inte tillämpas på jordbruksvaror, utom på vissa noggrant angivna varor. Dessutom är EES inget tullområde, så avtalet påverkar inte den norska tullstrukturen. Avtalet innehåller således inga bestämmelser beträffande den tull som betalas av exportföretag inom gemenskapen till Norge.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2154/99

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(24 november 1999)

Ämne: Regionalisering av den statliga skogsvården

I Italien är det en avdelning inom polisväsendet som ansvarar för miljöskydd och skogsvård. Genom lag nr 59/97 föreslås att den personal inom denna statliga skogsvårdsmyndighet vars insatser inte är nödvändiga för att utföra de uppgifter som åligger staten skall flyttas till den regionala administrationen. Trots att det behövs många anställda för att utföra de statliga skogsvårdsuppgifterna, har cirka 70 procent av personalen förflyttats till regional nivå.

Miljöskyddet och det yrkeskunnande den statliga skogsvårdsmyndigheten byggt upp är av såväl nationellt som internationellt intresse, och denna myndighet är det enda organ som kan säkerställa att gemenskapsbestämmelserna på miljöområdet efterlevs. Jag vill därför fråga:

1. Anser inte kommissionen att en delegering av ansvaret för detta område till regional nivå allvarligt skadar den statliga skogsvårdsmyndighetens och miljöskyddets effektivitet?

2. Har kommissionen utarbetat några rapporter i detta ämne?

3. Vilken är kommissionens allmänna inställning till denna fråga?

4. Hur är skogs- och miljövården organiserad i andra medlemsstater?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(16 december 1999)

Organisationen av den nationella förvaltningen faller definitivt under de enskilda medlemsstaternas behörighet. Kommissionen är av den uppfattningen att en regionalisering av vissa befogenheter inte nödvändigtvis medför mindre effektivitet, men att det i vissa fall kräver en bättre samordning mellan regionerna och medlemsstaten.

Kommissionen har inte möjlighet att lämna någon exakt redogörelse för hur liknande områden organiseras i andra medlemsstater. Det kan röra sig om allt från fullständig decentralisering som till exempel organisationen av skyddet av skogarna mot bränder, vilket i vissa medlemsstater ligger på kommunal nivå, till befogenheter på provins-, departements- eller regional nivå till fullständig centralisering på nationell nivå.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1996/99

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(9 november 1999)

Ämne: Avskaffande av diplomaters skatteförmåner

I samband med att kommissionen skall förnyas fattade man i förra månaden ett beslut om att de nya kommissionsledamöterna i framtiden inte längre skall få njuta av de skatteförmåner som de haft under en lång tid. Denna reform är mycket anmärkningsvärd och lovvärd. Kan kommissionen därför upplysa mig ifall bestämmelsen inom en snar framtid kommer att utvidgas till hela diplomatkåren inom EU?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(22 december 1999)

Till grund för diplomaternas skatte- och tullfria privilegier ligger sedan länge etablerade ömsesidiga traditioner som kodifierats i allmänna termer i Wienkonventionen från 1961. Dessa privilegier är också uttryckligen angivna i gemenskapslagstiftningen (de befrielser som gäller mervärdesskatten är föreskrivna i artikel 15.10 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter(1), medan likartade befrielser från punktskatt är föreskrivna i artikel 23.1 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor)(2). Villkor och begränsningar för dessa privilegier fastställs av medlemsstaterna själva.

Kommissionen beslutade vid sitt möte den 29 september 1999 att alla dess ledamöter frivilligt skulle avsäga sig flera av de särskilda privilegier som de belgiska myndigheterna av tradition beviljat dem i kraft av tillämpningen av 1961 års Wienkonvention beträffande diplomatiska förbindelser. Kommissionens ledamöter kommer därför när det gäller utgifter av privat natur inte längre att kunna utöva sin rätt att kräva befrielse från mervärdesskatt och punktskatt på vin och alkohol, cigarretter och bensin eller att momsfritt kunna inköpa en rad olika varor för personligt bruk.

Rent allmänt skulle det kunna hävdas att denna typ av privilegier för diplomater från en medlemsstat som är stationerade i en annan medlemsstat, inte längre är berättigade på en inre marknad utan att de bör avskaffas. Detta skulle dock innebära att den nuvarande gemenskapslagstiftningen skulle behöva ändras och att ett enhälligt beslut i detta skede skulle behöva fattas av rådet på förslag av kommissionen. Det är en fråga som kräver en noggrann undersökning, eftersom den påverkar medlemsstaternas tillämpning av Wienkonventionen. Kommissionen har därför inte för avsikt att inom en nära framtid lägga fram något förslag i denna fråga.

(1) EGT L 145, 13.6.1977.

(2) EGT L 76, 23.3.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1735/99

från Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(29 september 1999)

Ämne: Regleringar beträffande gränsöverskridande bullerstörningar

Med anledning av frågor från oroliga invånare från området längs gränsen till Belgien i provinsen Noord-Brabant

vill jag ställa följande frågor till kommissionen:

1. Vad anser kommissionen om avsaknaden av europeisk lagstiftning vad gäller att bekämpa och få kontroll över gränsöverskridande störningar genom buller och vibrationer i allmänhet, och i synnerhet sådana som orsakas av industrianläggningar?

2. Vad anser kommissionen om behovet av att få tillstånd en europeisk lagstiftning på detta område?

3. Kan kommissionen ange vad man kommer att företa sig inom det här området och vilket tidsperspektiv det rör sig om?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(12 november 1999)

Kommissionen är medveten om att gemenskapens och medlemsstaternas lagstiftning inte räcker till för att på ett adekvat sätt lösa problemen med buller och vibrationer som uppkommer i angränsande medlemsstater. Kommissionen är särskilt medveten om att industrianläggningar och flygplatser skapar gränsöverskridande bullerproblem, och att lokala och nationella myndigheter har svårigheter med att lösa detta problem. Kommissionen anser att en viss harmonisering av bullerlagstiftningen skulle underlätta dessa myndigheters uppgifter avsevärt, när man söker förbättra läget.

I kommissionens grönbok om framtidens bullerpolitik(1) gavs många skäl för en viss harmonisering av bullerlagstiftningen. Som ett resultat av detta har kommissionen därför för avsikt att lägga fram ett direktiv om buller i omgivningen, som skulle kunna ligga till grund för en sådan harmonisering. Ett viktigt element i ett sådant direktiv är harmoniseringen av indikatorer och bedömningsmetoder. För att uppnå entydighet vid diskussioner och informationsutbyte krävs också bullerkartläggning över hela gemenskapen, lokala handlingsplaner, samt att kommissionen offentliggör uppgifter och förbättrar gemenskapens bullerpolitik ytterligare. Kommissionen hoppas kunna lägga fram ett förslag till ett sådant direktiv inför rådet och Europaparlamentet under loppet av år 2000.

Kommissionen har för närvarande inte för avsikt att ta med vibrationer i detta direktivförslag, eller att sammanställa ett särskilt direktiv i denna fråga.

(1) KOM(96) 540 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1862/99

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(14 oktober 1999)

Ämne: Upprättandet av ett europeiskt nätverk för mänskliga rättigheter

I december 1998 beslutade man under ett ministermöte i Wien att Europeiska unionen årligen skulle utarbeta en rapport om mänskliga rättigheter.

Anser kommissionen att man genom att upprätta ett europeiskt nätverk av frivilligorganisationer för mänskliga rättigheter skulle åstadkomma en effektiv kanal för kommunikation mellan frivilligorganisationer som arbetar med frågor om mänskliga rättigheter och kommissionen?

Kan kommissionen stödja en genomförandestudie av hur ett sådant nätverk skulle fungera?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(8 november 1999)

Kommissionen fäster mycket stor vikt vid det arbete som utförs av de icke-statliga organisationerna på de mänskliga rättigheternas område och vid det omfattande bidrag de lämnar för att skydda och främja dessa rättigheter.

I den förklaring som antogs i Wien den 10 december 1998 förbinder sig unionen att överväga möjligheten att regelbundet anordna ett forum för de mänskliga rättigheterna med deltagande av EU:s institutioner, företrädare för högskolor och icke-statliga organisationer. Det forum som anordnas av ordförandeskapet den 30 november 1999 och som kommer att samla företrädare för institutionerna, de icke-statliga organisationerna och högskolorna utgör det första steget i en fördjupad dialog.

Kommissionen välkomnar dessutom inrättandet 1997 av en kontaktgrupp på initiativ av Amnesty International, Human rights watch och Fédération internationale des ligues des droits de l'homme i syfte att stimulera till debatt om människorättsfrågor mellan

icke-statliga organisationer, ledamöter av Europaparlamentet, kommissionen och rådet samt företrädare för medlemsstaterna. Denna kontaktgrupp, som utgör början till ett nätverk av icke-statliga organisationer som verkar för att skydda och främja de mänskliga rättigheterna, skulle kunna utvecklas vidare mot bakgrund av den värdefulla erfarenhet som redan finns på området, t.ex. genom de icke-statliga organisationernas generalförsamling för utveckling.

Kommissionen räknar med att lägga fram ett meddelande om de mänskliga rättigheterna under år 2000. Samråd kommer att ske med de icke-statliga organisationerna i samband med att meddelandet sammanställs. I detta meddelande kommer bl. a. att behandlas frågan om hur de icke-statliga organisationernas bidrag till kommissionens verksamhet beträffande de mänskliga rättigheterna bäst skall kunna tillvaratas samt frågan om ett eventuellt inrättande av ett nätverk.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1911/99

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(29 oktober 1999)

Ämne: Genomförandet av gemenskapsinitiativet Urban i Grekland

Skulle kommissionen kunna upplysa mig om hur genomförandet av gemenskapsinitiativet Urban framskrider i Grekland om man ser till utbetalningar av beviljade anslag? Jag undrar också om kommissionen anser att det hela framskrider på tillfredsställande sätt, och om så inte är fallet vill jag fråga kommissionen vad förseningarna, vilka de än må vara, beror på?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(25 november 1999)

Den försenade starten för genomförandet av gemenskapsinitiativet Urban har sin grund i att man var tvungen att skapa en decentraliserad förvaltningsstruktur. Detta krävde långa diskussioner liksom att ett avtal undertecknades mellan finansministeriet och de organ som har hand om genomförandet i de sex städer som berörs av initiativet.

Så snart förvaltningsstrukturen var på plats gjordes mycket snabba framsteg. I nuläget är alla avtal undertecknade och alla projekt håller på att genomföras, och en del har till och med avslutats. Eftersom projekten inte är så omfattande kan man räkna med att de kommer att ha avslutats i slutet av det första halvåret 2000.

Enligt de uppgifter som de grekiska myndigheterna har lämnat till kommissionen har det gjorts åtaganden för samtliga anslag inom Urban och troligen kommer samtliga anslag att utnyttjas. Detta avspeglas ännu inte i siffrorna för utbetalade belopp vilka fortfarande är ganska låga på grund av att programmet försenades i starten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1868/99

från Antonio Tajani (PPE-DE), Stefano Zappalà (PPE-DE) och Giuseppe Nisticò (PPE-DE) till kommissionen

(14 oktober 1999)

Ämne: Radioaktivt utsläpp vid kärnkraftverket i Tokaimura, Japan

Kan kommissionen så snart som möjligt fastställa och tillkännage vilka risker befolkningen och miljön löper till följd av uranutsläppet vid kärnkraftverket i Tokaimura, Japan, den 30 september 1999? Enligt de första uppskattningarna skall radioaktiviteten runt kärnkraftverket uppgå till 15 000 gånger det normala.

På vilket sätt har kommissionen för avsikt att ingripa för att övervaka situationen i Europa och för att katastrofer såsom den i Tjernobyl (1986) skall kunna undvikas? Vilka förebyggande åtgärder har redan vidtagits och vilka har kommissionen för avsikt att vidta med hänsyn till andra kärnkraftverk som skulle kunna hota de europeiska medborgarnas hälsa?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(20 december 1999)

Den anläggning i Tokaimura i Japan där olyckan inträffade den 30 september 1999 är en anläggning för produktion av kärnbränsle. Det rör sig varken om ett kärnkraftverk eller, såsom ofta felaktigt anges, en upparbetningsanläggning.

Kommissionen har haft nära kontakt med de japanska myndigheterna och Internationella atomenergiorganet (IAEA) angående analysen av olyckan och dess konsekvenser för befolkningen och miljön. IAEA har nyligen offentliggjort en prelimär rapport om ämnet. I denna rapport anges de viktigaste orsakerna bakom den allvarliga olyckan vara den mänskliga faktorn och brott mot säkerhetsföreskrifterna.

De uppgifter som finns tillgängliga i nuläget visar att de strålningsnivåer som kunde uppmätas runt kärnkraftverker steg till mer än ettusen gånger över den normala bakgrundsstrålningen under den kritiska tiden, men återgick till normal eller nästan normal bakgrundsstrålning följande dag. Nästan 100 personer har befunnits ha exponerats för gamma- och neutronstrålning. Med några få undantag rör det sig om anställda vid anläggningen eller räddningspersonal. Det uppges att mycket små kvantiteter radionuklider släppts ut från anläggningen och inga sådana har spårats i lokala jordbruksprodukter.

Kommissionen kommer att fortsätta med sin ingående granskning av rapporterna från olyckan, framför allt för att se vilka lärdomar man kan dra för att ytterligare förbättra kärnsäkerheten i Europa.

Det tycks vara så att den otillräckligt utbildade och lågkvalificerade personalen var en viktig faktor bakom den här olyckan. Kommissionen håller på att förbereda en undersökning för att granska nivån på kärnsäkerhetsutbildningen för driftspersonal och andra anställda i gemenskapens kärnanläggningar. Det är viktigt att säkerställa att bristande kunskaper om kärnteknologins risker inte leder till hälsorisker för Europas befolkning och att den rådande situationen överensstämmer med tillämpliga gemenskapsdirektiv om grundläggande säkerhetsstandarder.

Dessutom skall forskning om säkerhetsorganisationen och -förvaltningen ingå i forsknings- och utbildningsdelen av gemenskapens femte ramprogram.(1). Forskning om säkerhet i kärnreaktorer ingår också i programmet.

(1) EGT C 173, 7.6.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1897/99

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(29 oktober 1999)

Ämne: Programmet Leader II (1994-1999)

De totala strukturfondsbidrag som tilldelats Italien via gemenskapsinitiativet Leader II, ett initiativ för landsbygdsutveckling under perioden 1994-1999, uppgår till 282 miljoner ecu (dvs. 546 miljarder ITL).

Kan kommissionen uppge vilka organ (offentliga eller privata), institutioner, företag, kooperativ och personer som har fått stöd eller bidrag via Leader II och i vilken omfattning (oavsett om beloppen redan har utbetalats eller ej)?

Har man kontrollerat hur pengarna verkligen har fördelats och om initiativen har varit vällyckade?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(22 november 1999)

Inom ramen för gemenskapsinitiativet Leader II i Italien har för perioden 1994-99 totalt 329 miljoner euro fördelats i form av gemenskapsmedel.

Gemenskapsinitiativet Leader II kännetecknas framför allt av att det genomförs decentraliserat. Det är subsidiaritetetsprincipen som tillämpas, i detta fall genom att lokala och regionala myndigheters befogenheter inte rubbas.

Enligt meddelandet(1) till medlemsstaterna om gemenskapsinitiativet Leader II kan varje lokal aktionsgrupps nyskapande landsbygdsprogram omfatta flera insatsområden och avse olika typer av mottagare (en lokal aktionsgrupp utgörs av offentliga och privata partner som i ett sammanhängande lokalt område genomför en strategi för tvärsektoriell utveckling).

Kommissionen väljer inte ut de lokala aktionsgrupperna, som i Italiens fall uppgår till 200 st. Det är medlemsstaternas sak att godkänna de lokala aktionsplaner som de lokala aktionsgrupperna skall genomföra, vilket sker genom partnerskapsbeslut på regional nivå. Det är sedan de lokala aktionsgrupperna som har behörighet att välja ut de enskilda projekten, under beaktande av gemenskapens politik och strukturfondernas kriterier för stödberättigande insatser.

Samtliga detaljer som aktualiseras av parlamentsledamotens fråga kan alltså för närvarande inte ges.

Programmen inom ramen för initiativet Leader II riktar de sig främst till små och medelstora företag på landsbygden, jordbruksföretag, byar och samhällen (framför allt kommuner) samt de lokala aktionsgrupperna själva, såsom främjare av de nyskapande insatser som initiativet föreskriver.

Detaljerade och specifika uppgifter om samtliga insatser kan meddelas parlamentsledamoten först sedan detta initiativ avslutats.

(1) EGT C 180, 1.7.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2050/99

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(3 november 1999)

Ämne: Utgifter som berättigar till offentligt stöd för byggande av fiskefartyg med träskrov

I Galicien finns det som i andra områden inom Europeiska unionen en traditionell tillverkning av fiskefartyg med träskrov, ett skeppsbyggande som moderniseras och hålls igång så att det kan konkurrera med varv som bygger fartyg med stål- eller glasfiberskrov. I ett område som Galicien som omfattas av strukturfondernas mål 1 och Fonden för fiskets utveckling, är det småskaliga kustnära fisket av avgörande betydelse och finns det för närvarande 65 företag som bygger fartyg med träskrov. Dessa företag förser landets fiskeflotta med en stor del av dess fartyg, utvidgar sina marknader och har en hög andel specialiserad arbetskraft.

Artikel 10.2 i förslaget till rådets förordning (EG) om föreskrifter och villkor för strukturåtgärderna inom fiskesektorn av den 21 januari 1999 (KOM(1998) 728)(1) som behandlar det offentliga stödet till förnyelse av flottan och modernisering av fartyg tar inte hänsyn till denna situation. Där bibehålls en diskriminering av fartyg med träskrov. Det anges att utgifter för offentligt stöd till byggande av fiskefartyg får höjas med 92,5 procent av satserna i en tabell i bilaga IV för fartyg med stål- eller glasfiberskrov, medan satserna endast får höjas med 37,5 procent för fartyg med träskrov.

Kan kommissionen ange om den har för avsikt att jämna ut dessa procenttal så att de båda ligger på 92,5 procent, för att förhindra den oförsvarliga diskrimineringen av byggandet av fartyg med träskrov?

(1) EGT C 16, 21.1.1999, s. 12.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(22 december 1999)

Kommissionen upplyser parlamentsledamoten om att rådets fiskeriministrar vid sitt möte den 22 november 1999 kom fram till en politisk överenskommelse om förordningen om föreskrifter och villkor för strukturella åtgärder inom fiskesektorn. Förordningen antogs formellt under punkt A vid rådets möte den 16 december 1999.

I jämförelse med den förordning som gäller fram till slutet av 1999 innehåller den nya förordningen, som träder i kraft den 1 januari 2000, mycket nytt, bland annat kommer de stödberättigande utgiftssatserna för offentligt stöd till byggande av fiskefartyg inte länge vara avhängiga av det material som använts.

Alla fiskefartyg med samma tonnage, vare sig de är av trä, metall eller glasfiber, kan erhålla offentligt stöd till samma belopp då de byggs.

En sådan bestämmelse påverkar givetvis inte samma förordnings villkor för beviljande av offentligt stöd för byggande av fiskefartyg.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2042/99

från Lennart Sacrédeus (PPE-DE) till kommissionen

(3 november 1999)

Ämne: Avlivade kor i Sverige

Den 7 oktober avlivades sex friska kor i Ljungskile i södra Sverige, då ägaren inte velat märka korna enligt de EU-regler som gäller sedan den 1 januari 1998. Korna sköts på en äng och fördes sedan till en destruktionsanläggning. Från svenska jordbruksverket menar man att EU-reglerna är så utformade att de djur som inte märkts måste avlivas på plats och att det inte är möjligt att flytta djuren, inte ens till ett slakteri. Inga möjligheter finns heller till undantag. Är det kommissionens mening att reglerna skall tolkas på detta sätt?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(16 december 1999)

Kommissionen har inte några uppgifter om det specifika fall som parlamentsledamoten tar upp. Generellt sett är det dock viktigt att påminna om de regler som skall tillämpas när det gäller fall som föreskrivs i kommissionens förordning (EG) nr 494/98 av den 27 februari 1998, som upphäver vissa

tillämpningsbestämmelser i rådets förordning (EG) nr 820/97 om tillämpningen av administrativa minimipåföljder inom ramen för systemet för identifiering och registrering av nötkreatur(1). I artikel 1 föreskrivs att om det finns djur som inte uppfyller någon av bestämmelserna i artikel 3 i förordning (EG) nr 820/97 skall förflyttningen av samtliga djur till eller från den berörda djurhållarens anläggning begränsas. Om djurhållaren på anläggningen inte kan bevisa identifieringen av ett djur inom två arbetsdagar skall det omedelbart destrueras under veterinärmyndigheternas överinseende och utan ersättning från den behöriga myndigheten.

De nötkreatur som åsyftas är djur som inte har något av de kännetecken som föreskrivs i systemet för identifiering (öronmärken, registrering i databas, pass för djur, inskrivning i det individuella register som skall föras i alla anläggningar). Om det är ett synnerligen allvarligt fall och den föreskrivna tidsfristen har löpt ut, är avlivning av djuren berättigad eftersom lagöverträdelsen kan medföra risk för människors och djurs hälsa.

Gemenskapslagstiftningen (förordning (EG) nr 494/98) har antagits i form av en förordning. En sådan rättsakt är till alla delar bindande och kan inte anpassas till en nationell lagstiftning som är mjukare.

Kommissionen har för övrigt inte fått någon begäran från de svenska myndigheterna om ändring av den förordning som skall tillämpas i detta fall.

(1) EGT L 60, 28.2.1998.