ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA P-0470/99

från Niels Sindal (PSE) till kommissionen

(24 februari 1999)

Angående: Olagliga prisöverenskommelser

Enligt danska medier i januari 1999 förekommer det olagliga prisöverenskommelser mellan en rad hypoteksinstitut i Danmark, vilket har som konsekvens att avgifterna inte är genomsynliga och att administrationen utgör en oproportioneligt stor andel av den totala avgiften.

Känner kommissionen till de marknadsförhållanden som råder på den danska hypoteksmarknaden (finansiella marknaden)?

Håller kommissionen med om att avgiften för administration i samband med hypotekslån bör avspegla de reella kostnaderna och att avgifter generellt sett skall vara förhållandevis genomsynliga för låntagarna?

Vad ämnar kommissionen mot bakgrund av ovanstående göra?

Svar från Karel Van Miert på kommissionens vägnar

(26 mars 1999)

Kommissionen känner till att den danska Konkurencestyrelsen redan granskar den inhemska hypoteksmarknaden. Syftet är att klargöra huruvida de sex hypoteksinstituten på marknaden kommit överens om priser och villkor.

Kommissionen kommer inte att vidta några åtgärder vid denna tidpunkt, eftersom en nationell konkurrensmyndighet redan undersöker saken.

Tilläggas bör dock att det förvisso är kommissionens åsikt att avgifter skall vara genomsynliga och lättförståeliga för konsumenterna.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0610/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Projekt i Stemnitsa, Arkadien, inom det regionala operativa programmet för Peloponnesos

På min fråga (E-2365/98)(1) om att den traditionella arkitekturen i byn Stemnitsa i Arkadien kommer att förvanskas, svarar den ansvariga kommissionsledamoten, Monika Wulf-Mathies, att: "såväl förfarandet för tilldelning av offentlig upphandling som miljökonsekvensbeskrivningen har genomförts korrekt".

Av senare upplysningar, som jag tror att även kommissionen nu förfogar över, framgår det att detta svar stödjer sig på felaktig information, eftersom det har framkommit att det existerar skrivelser från regionala myndigheter som i sin helhet återkallar tidigare beslut om godkännande av projektet. Enligt den grekiska ombudsmannen har troligen inte "omdaningen och vägbyggena i Stemnitsa Gortynia""genomförts korrekt" eftersom det inte förelåg något godkännande av placeringen eller någon miljökonsekvensbedömning, vilket gör att den kulturminnesskyddade och historiskt värdefulla karaktären hos bebyggelsen förvanskas på ett otillbörligt sätt. Även framlagda uppgifter om utformningen av parkeringsplatser har visat sig vara oprecisa.

Finns det några ytterligare upplysningar som kommissionen kan ge oss i detta ärende? Vilka åtgärder avser den att vidta?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(20 april 1999)

Kommissionen upplyste i en skrivelse av den 9 februari 1999 parlamentsledamoten om att den, mot bakgrund av de nya uppgifter som den hade mottagit från den grekiske ombudsmannen, åter hade vänt sig till de nationella myndigheterna angående det projekt som avses i den skriftliga frågan E-2365/98(2).

Kommissionen och de regionala myndigheterna har enats om att utesluta den del av projektet som gäller regleringen av vattenflödet från EU:s samfinansiering fram tills dess ytterligare uppgifter föreligger.

(1) EGT C 142, 21.5.1999, s. 11.

(2) EGT C 142, 21.5.1999, s. 11.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0962/99

från Anita Pollack (PSE) till kommissionen

(13 april 1999)

Angående: Räkodling i Bangladesh och miljöskydd

Har kommissionen för avsikt att med Bangladeshs regering diskutera vilka möjligheter som finns att stödja räkodlare som går över till det "slutna" systemet för räkodling, genom vilket man återanvänder och renar avfallsvatten och därmed orsakar mindre skador på miljön än med den traditionella metoden?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(5 maj 1999)

Räkodlingen i Bangladesh är i huvudsak extensiv eller bedrivs med något förbättrade metoder och endast en liten del av sektorn använder sig av halvintensiva eller intensiva metoder. Räkodlingen är även säsongsbetonad och avlöses, beroende på region, av ris- eller saltproduktion. De berörda aktörerna är huvudsakligen småjordbrukare eller små räkodlare och de nödvändiga investeringarna är relativt låga. Moderna slutna fiskodlingssystem gör visserligen att miljöföroreningar kan undvikas men använder avancerad teknik och innebär stora igångsättningsinvesteringar och produktionskostnader, vilket förutsätter goda kunskaper om ekonomisk förvaltning. Detta är anledningen till att dessa system finns i sådana länder som USA och Thailand där industriell räkodling bedrivs under konkurrensmässiga betingelser.

För att inverkan på miljön i Bangladesh skall bli väsentlig är det nödvändigt att omvandla en betydande del av den befintliga räkodlingen till slutna system. Detta framstår i nuläget som nog så svårt, eftersom slutna fiskodlingssystem passar bättre för industriella vattenbruksföretag än för små aktörer som varken har finansiella resurser eller tekniska kunskaper.

Vidare anser gemenskapen att så länge som räkodlingen äger rum i tättbefolkade och hårt utnyttjade kustområden bör den ses i ett större sammanhang som även inbegriper andra lokala behov. Hållbara lösningar för specifika räkodlare kan visa sig vara meningslösa om det inte finns ett bredare angreppssätt som syftar till att skapa en balans mellan de olika resurserna i och användningarna av hela kustområdet. Vattenbruk och räkodling innebär inte endast miljöproblem utan har även ekonomiska och sociala aspekter och måste ses i ett sammanhang.

Kommissionen har erfarit att Bangladesh regering arbetar på utformningen av en heltäckande fiskepolitik och ett fjärde nationellt fiskeprojekt som syftar till att på ett varaktigt sätt öka fisk- och räkproduktionen, undanröja fattigdom och sörja för en hållbar miljö. Dess strategi för räkodling har som mål att främja en förbättring av traditionella odlingsmetoder snarare än att införa intensiva metoder, att främja bildande av grupper så att små landägare kan odla räkor, att tillhandahålla tjänster för kunskapsöverföring och veterinärkontroll samt att förbättra den institutionella uppbyggnaden av de offentliga tjänsterna.

Om Bangladesh regering önskar inleda en diskussion om miljömässig hållbarhet, skatteincitament och de sociala, miljömässiga och institutionella frågor som fiskesektorn och räkodlingen står inför, är kommissionen redo att föra en dialog i syfte att undersöka hur regeringens insatser kan stödjas på bästa sätt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0196/99

från Anita Pollack (PSE) till kommissionen

(11 februari 1999)

Angående: Miljökonsekvenser av räkodling i Asien

Planerar kommissionen, mot bakgrund av de förödande miljökonsekvenserna av okontrollerad räkodling i länder som Thailand, Vietnam och Bangladesh, några projekt för att hjälpa räkodlare att ställa om till "slutna" system som återvinner och renar avloppsvatten och därför är mindre skadliga för miljön?

Svar från Manuel Marín på kommissionens vägnar

(10 mars 1999)

Kommissionens projekt är sällan direkt inriktade på att bistå räkodlare. Genom projekten försöker man istället åtgärda de ekonomiska, sociala och miljömässiga problemen i dess helhet i kustområdet. Ett exempel på ett sådant projekt som för närvarande håller på att utarbetas är projektet för förvaltning av kustmiljö och kustresurser (CHARM-projektet) i Thailand.

Charm-projektet, för vilket förberedelser kommer att genomföras under första halvåret 1999, har till syfte att utveckla en hållbar balans mellan bevarandet av kustmiljön och den ekonomiska utvecklingen i kustområdena i den södra delen av landet.

Genom projektet kommer integrerade pilotåtgärder inriktade på att förbättra samordningen och utarbetandet av en politik inom den offentliga sektorn att stödjas, tillsyns- och tjänstefunktioner i den offentliga sektorn att förbättras, utnyttjandemönstren att göras mer miljömässigt hållbara, alternativ havsodling och marin ekoturism att främjas och ett ansvarsfullt deltagande från producenternas och de lokala samhällenas sida i planerings- och förvaltningsprocessen att främjas. Projektet kommer att genomföras i samarbete med den thailändska regeringen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0783/99

från Ursula Schleicher (PPE) till kommissionen

(6 april 1999)

Angående: Samlares förvärv och innehav av vapen och ammunition

I direktiv 91/477/EEG(1) regleras innehav och transport av skjutvapen i Europeiska unionen. Detta direktiv innehåller bestämmelser om tävlingsskyttars, jägares och handlares innehav, transport och förvärv av vapen och ammunition. Direktivet omfattar emellertid inte dem som äger skjutvapen som samlarföremål.

Samlarvapen har hittills förbehållits respektive nationell lagstiftning, som kraftigt skiljer sig åt mellan Europeiska unionens olika medlemsstater.

1. Delar kommissionen beskrivningen av detta sakförhållande?

2. Anser kommissionen det vara nödvändigt att ändra det befintliga direktivet eller att lägga fram ett nytt, särskilt direktiv om samlares förvärv och innehav av vapen och ammunition?

3. Om så är fallet, när kan man räkna med att ett nytt direktiv eller ändringar till det befintliga direktivet läggs fram?

4. Uppfattar kommissionen att den föga enhetliga nationella lagstiftningen i Europeiska unionens medlemsstater medför problem för vapen- och ammunitionssamlare?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(27 april 1999)

Kommissionen delar parlamentsledamotens bedömning enligt vilken samlareldvapen inte faller under tillämpningsområdet för rådets direktiv nr 91/477/EEG av den 18 juni 1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen. Förvärv och internationella transporter av sådana vapen regleras i nuläget följaktligen i medlemsstaternas lagstiftning, med förbehåll för tillämpningen av artiklarna 30 och 36 i EG-fördraget.

Kommissionen håller på att förbereda en enkät om tillämpningen av direktiv nr 91/477/EEG. Denna kommer inom kort att sändas ut till medlemsstaterna och till diverse berörda parter. På grundval av de erhållna svaren kommer kommissionen i slutet av 1999 att utarbeta en rapport till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av direktivet. I enlighet med artikel 17 i direktivet skall kommissionen undersöka om det är nödvändigt att föreslå förändringar av det rådande systemet. I detta sammanhang kommer frågan om förvärv och innehav av samlareldvapen att behandlas.

(1) EGT L 256, 13.9.1991, s. 51.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1051/99

från Karin Riis-Jørgensen (ELDR) till kommissionen

(12 april 1999)

Angående: Diskriminering av utländska byggföretag i Tyskland

I Tyskland trädde en ändring av skattelagen i kraft den 1 april 1999. Denna ändring är diskriminerande mot utländska byggföretag.

En tysk byggherre som anlitar ett utländskt byggföretag skall innehålla 25 % av företagets vederlag och betala detta belopp till det tyska skatteväsendet.

Det utländska företaget kan inte få beloppet återbetalat förrän vid utgången av det kalenderåret, förutsatt att det kan bevisa att det inte är skattepliktigt i Tyskland. Det finns en undantagsordning som det tyska skatteministeriet för närvarande dock vägrar att tillämpa.

Kan kommissionen redogöra för om den nya skattelagen utgör en överträdelse av de grundläggande principerna i Romfördraget, i synnerhet principen om förbud mot diskriminering på grund av nationalitet samt principen om fri rörlighet för personer och varor?

Om kommissionen konstaterar att skattelagstiftningen är förenlig med Romfördraget och de principer som nämnts ovan uppmanas den ytterligare att motivera sin ståndpunkt.

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Mario Monti

(7 maj 1999)

Kommissionen hänvisar ledamoten till sitt svar på muntlig fråga nr H-332/99 ställd av Eva Kjer Hansen under frågetiden vid parlamentets möte i maj 1999(1).

(1) Parlamentsdebatter (maj 1999).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0445/99

från José Valverde López (PPE) till kommissionen

(4 mars 1999)

Angående: Utrotning av polio

Världshälsoorganisationen har som mål att sjukdomen polio skall vara utrotad före år 2000. Om detta mål skall kunna uppnås, krävs det cirka 370 miljoner dollar för att slutföra vaccineringskampanjerna.

Kan kommissionen tala om vilka samarbetsprogram Europeiska unionen håller på att genomföra tillsammans med utvecklingsländerna för att utrota denna sjukdom?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(16 april 1999)

Gemenskapen tillhandahåller redan ett betydande stöd till vaccinationsåtgärder, huvudsaklingen i Afrika, genom att säkerställa tillgången på prioriterade vacciner, särskilt poliovaccin, och genom att utveckla och förbättra vaccinationsverksamhet inom primärvårdsinrättningar. Det finns ett särskilt program rörande stöd till förstärkning av vaccinationsoberoende i 8 länder söder om Sahara (9,5 miljoner euro), vilket syftar till att utöka vaccineringen av barn och unga kvinnor samt till att minska ländernas beroende av utländsk finansiering av det utökade vaccinationsprogrammet, särskilt genom att arbeta för att vaccinationsprogrammet tas med som en budgetpost i de nationella hälsovårdsbudgetarna.

Gemenskapen deltar aktivt i finansieringen av den första strategin för det globala programmet för utrotning av polio, genom stöd till primärvårdsinrättningar i 32 länder söder om Sahara (över 250 miljoner euro inom ramen för den 7:e Europeiska utvecklingsfonden (EUF)) samt genom stödprogram för strukturanpassning som säkerställer finansieringen av budgetposter avseende prioriterad hälsovård (över 458 miljoner euro inom ramen för den 7:e EUF). På särskild begäran av de nationella myndigheterna kan gemenskapen finansiera vissa ytterligare kostnader i samband med det globala programmet för utrotning av polio. I detta fall måste kostnaden inkluderas i de nationella hälsovårdsbudgetarna. Gemenskapen stöder även, i nära samarbete med Världshälsoorganisationens regionkontor för Afrika, upprättandet av ett nätverk för epidemiologisk övervakning i Västafrika (budget 500 000 euro), vilket utgör ett viktigt bidrag till den fjärde strategin i det globala programmet för utrotning av polio. Gemenskapen diskuterar dessutom ytterligare samarbete med WHO.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0160/99

från Riccardo Garosci (PPE) till rådet

(29 januari 1999)

Angående: Tilläggsavgifter på transaktioner i euro

Med stöd av föreskrifter från Abi (Associazione Bancaria Italiana - italienska bankföreningen) tillämpar vissa italienska banker tilläggsavgifter på transaktioner med checkar i euro från ett land inom euroområdet. Betalningen betraktas därmed som en utländsk transaktion som därför skall beläggas med avgifter utöver de normala.

Genom att dessa italienska banker inte följer bestämmelserna om "god sed", inte respekterar målsättningarna med införandet av en gemensam valuta och betraktar transaktioner med checkar i euro som utländska transaktioner, skadas kundernas/spararnas intressen. Och detta endast ett fåtal veckor efter det att euron har införts.

Kommissionen har genom en förordning från 1997 om eurons användning, en förordning från 1998 om övergångsperioden och genom rekommendationen av den 23 april 1998 om bankavgifter (särskilt artikel 2), betonat att inga banktransaktioner i euro skall beläggas med växlingsavgifter eller andra avgifter utöver normala faktureringsavgifter för utlandstransaktioner.

Kan rådet, mot denna bakgrund, ange vilka åtgärder det har för avsikt att vidta för att dessa orättfärdiga förhållanden skall klaras upp så snart som möjligt?

Svar

(26 april 1999)

1. I sin rekommendation av den 23 april 1998 om bankavgifter för omräkning till euro, som riktar sig till medlemsstaterna och till bankerna och deras organisationer, ansåg kommissionen att bankerna, för omräkning av inbetalningar antingen i euro eller i den nationella valutan under övergångsperioden och för omräkning av konton från den nationella valutan till euro i slutet av övergångsperioden, inte har laglig rätt att ta ut en annan avgift för tjänster i euro än den som tas ut för identiska tjänster i den nationella valutan.

2. Enligt artikel 155 i fördraget är det kommissionens uppgift att se till att bestämmelserna i fördraget och de åtgärder som vidtas av institutionerna tillämpas.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0757/99

från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen

(29 mars 1999)

Angående: Finansiellt stöd från Europeiska kommissionen

Kan Europeiska kommissionen upplysa mig om huruvida den någonsin, på något sätt (från och med 1995 fram till idag) har utbetalat finansiellt stöd till "organisationer" eller "stiftelser" med säte i den ockuperade delen av Cypern, vilka dessa som erhållit stödet i så fall var, när de eventuella utbetalningarna skett och vilka belopp det rört sig om?

Svar från Hans van den Broek på kommissionens vägnar

(15 april 1999)

På uppmaning av rådet, såsom framgår av rådets slutsatser från den 6 mars 1995, har kommissionen inlett en rad åtgärder för att informera den turkcypriotiska befolkningen om de fördelar som en anslutning till gemenskapen medför.

Med anledning av denna begäran har kommissionen i samråd med den cypriotiska regeringen finansierat åtgärder rörande båda befolkningsgrupperna såväl på som utanför ön, vilka har lett till en bättre förståelse för unionen och dess politik på olika områden och till att de direkta kontakterna mellan de båda cypriotiska befolkningsgrupperna har förstärkts. Kommissionen har dock inte finansierat några "institutioner" eller "organisationer" som har sitt säte på den norra delen av Cypern.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0396/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Miljökatastrofer på öarna Gavdos och Gavdopoula

Enligt uppgifter från miljöorganisationer på Kreta skall det på öarna Gavdos och Gavdopoula som ligger söder om Kreta och som har inordnats i miljönätverket "Natura 2000" med prioritet "A", byggas industrianläggningar, helikopterflygfält, angöringsbryggor längs hela ön Gavdopoulas kust, bunkringsanläggningar för båtar och bostäder för 400 personer på ön Gavdos.

Om dessa uppgifter stämmer kommer detta att förstöra en betydelsefull biotop, men även den kulturella och sociala sammanhållningen i området i stort.

1. Är kommissionen informerad om dessa byggnadsplaner?

2. Känner den till om de miljökonsekvensbedömningar som krävs har gjorts och känner den till att området i fråga är naturskyddat?

3. Har den för avsikt att kräva att de grekiska myndigheterna upphäver tagna beslut så att den ekologiska balansen och områdets unika naturskönhet bevaras?
SKRIFTLIG FRÅGA E-0577/99

från Antonio Tajani (PPE) till kommissionen

(12 mars 1999)

Angående: Förfrågan om att låta kommunal polis ingå i riskgrupperna

Tisdagen den 23 februari 1999 fick fem polistjänstemän vid den kommunala polisen i Milano föras till sjukhus eftersom de visade symptom på avgasförgiftning.

Anser inte kommissionen, mot bakgrund av detta, att även polistjänstemän som tillhör denna styrka bör ingå i riskgrupperna?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(14 april 1999)

I artikel 2.1 i ramdirektiv 89/391/EEG om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet(1) föreskrivs att det gäller alla verksamhetsområden, såväl privata som offentliga.

I punkt 2 i samma artikel föreskrivs dock att vissa specifika verksamheter inom den offentliga förvaltningen såsom försvaret, polisen eller räddningstjänsten kan undantas men endast när "det inte kan undvikas att förhållanden som är speciella för dessa verksamheter kommer i konflikt med direktivet". I detta fall finns det anledning att se till att arbetstagarnas hälsa och säkerhet tryggas så långt möjligt mot bakgrund av direktivets syften.

I ljuset av dessa bestämmelser och i de fall de speciella förhållanden för den verksamhet som bedrivs av de lokala polistjänstemännen inte står i konflikt med tillämpningen av bestämmelserna i ramdirektivet, skall arbetsgivaren utvärdera de risker för vilka de är utsatta och vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa en högre skyddsnivå när det gäller arbetstagarnas hälsa och säkerhet. Det beror på den verksamhet som bedrivs och de specifika arbetsförhållanden som de lokala polistjänstemännen har om de skall anses som en riskgrupp eller inte.

(1) EGT L 183, 29.6.1989.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 348 , 03/12/1999 s. 0128



SKRIFTLIG FRÅGA E-0756/99 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (29 mars 1999) Angående: Finansiellt stöd från Europeiska kommissionen Kan Europeiska kommissionen upplysa mig om huruvida den någonsin, på något sätt, har utbetalat finansiellt stöd till organisationer som verkar för att "skydda" den muslimska minoritetens "rättigheter" i västra Thrakien, samt ange vilka exakta belopp det i så fall rör sig om? Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (27 april 1999) Enligt den information som kommissionen har mottagit från medlemsstaten under mötena med övervakningskommittén för det operativa programmet "Östra Makedonien och Trakien" har ingen organisation för skydd av den muslimska minoritetens rättigheter i Västra Trakien hittills mottagit stöd från detta program.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0425/99

från Mary Banotti (PPE) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: ID-kort

Åberopande kommissionens svar på den skriftliga frågan E-3070/98(1), skulle kommissionen kunna ange vilka medlemsstater som kräver att deras medborgare innehar id-kort?

Svar avgivet av Mario Monti på kommissionens vägnar

(6 maj 1999)

Som kompletterande information till det svar som gavs på den skriftliga frågan E-3070/98, som parlamentsledamoten hänvisar till, och på grundval av de uppgifter som kommissionen har tillgång till anges härmed att följande medlemsstater kräver att medborgarna skall ha ett nationellt id-kort: Belgien, Tyskland, Grekland, Spanien, Italien och Portugal.

Som ett tillägg till det svar som då gavs och mot bakgrund av förtydliganden som kommissionen har erhållit i efterhand bör det dessutom framhållas att man i Frankrike inte har någon skyldighet enligt gällande lagstiftning att vare sig ha eller bära ett id-kort. I praktiken måste man dock ha ett id-kort för att kunna uppfylla flertalet administrativa formaliteter.

Med tanke på att Tyskland har lagts till listan bör det påpekas att man där är skyldig att ha ett nationellt id-kort, men att det inte - enligt de uppgifter som kommissionen har - krävs att man bär id-kortet på sig, vilket även gäller för de andra medlemsstaterna som nämns.

(1) EGT C 289, 11.10.1999, s. 21.