ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0411/99

från Honório Novo (GUE/NGL) till kommissionen

(1 mars 1999)

Angående: Användning av beteckningen "Port" för viner som producerats i Australien

Med hänsyn till det multilaterala avtalet om handelsrelaterade aspekter på immateriella rättigheter, det s.k. TRIPs-avtalet, i synnerhet artikel 23 och artikel 24.4 i avsnitt 3 i del II och med hänsyn till det avtal om handel med vin som ingicks 1994 med Australien förpliktigade sig Australien att efter vissa övergångsperioder avstå från användningen av samtliga sammansättningar med tvetydiga beteckningar, inklusive begreppet "Port" samt att ge gemenskapsvinerna ett exklusivt och absolut skydd.

1. Kan kommissionen ange om Australien, inom ramen för det avtal om handel med vin som ingicks 1994, också avstod från att använda begreppet "Port" för viner som produceras i landet och som är avsedda för den interna australiensiska marknaden?

2. När upphör övergångsperioderna i detta avtal? Efter övergångsperioderna är det förbjudet för Australien att använda begreppet "Port" för de viner som produceras i landet och som exporteras till tredje land, framför allt EU?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(20 april 1999)

1. Enligt det avtal om handel med vin som ingicks mellan gemenskapen och Australien 1994(1) förpliktade sig Australien att avstå från användningen av samtliga "delvis generiska" beteckningar som innehåller en geografisk gemenskapsbeteckning, som t.ex. beteckningen "Port". Detta åtagande, som avser sammanlagt 23 beteckningar, gäller såväl den australiska marknaden som exportmarknaderna.

2. Den "delvis generiska" beteckningen "Port" ingår i den tredje grupp namn som avses i artikel 8.1 c i avtalet för vilka övergångsperioder ännu inte har fastställts. Förhandlingarna mellan kommissionen och den australiska regeringen för att fastställa dessa övergångsperioders längd håller för närvarande på att avslutas. Det formella beslutet kommer förmodligen att fattas under årets lopp. Detta beslut kommer även att gälla för Australiens export till tredje land. Avtalet innehåller i vilket fall som helst ingen bestämmelse som tillåter Australien att saluföra australiska viner på gemenskapens marknad under beteckningen "Port". Sedan Portugals anslutning till gemenskapen har det enligt gemenskapens lagstiftning för vinprodukter varit förbjudet att använda namnet "Port" för viner som inte har sitt ursprung i denna medlemsstat.

(1) EGT L 86, 31.3.1994.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0583/99

från Patricia McKenna (V) till kommissionen

(3 mars 1999)

Angående: Kommissionsledamot Montis medlemskap av den trilaterala kommissionens ledningsgrupp

I kommissionens svar på mina frågor P-3880/98(1), E-3903/98(2) och H-0933/98(3) angav man att orsaken till att kommissionsledamoten inte uppgav att han var medlem av Bilderbergsgruppens ledningsgrupp antingen berodde på att detta var innan han blev kommissionsledamot (trots att hans faktiska deklaration omfattade tidigare befattningar), eller på att det endast var ett privat möte (dvs. utan någon formell rättslig struktur). Kommer kommissionsledamoten mot denna bakgrund att förklara varför han inte heller uppgav att han för närvarande är, och har varit under en längre tid, medlem av den trilaterala kommissionens ledningsgrupp, vilket är ett vederbörligen upprättat organ med formellt medlemsskap, som även kräver att medlemmarna avgår när de påtar sig officiella uppdrag?

Svar från Jacques Santer på kommissionens vägnar

(8 april 1999)

Mario Monti har varit ledamot av exekutivkommittén för den trilaterala kommissionen (Europa) mellan åren 1988 och 1997.

Det krävs inte att ledamöter i den trilaterala kommissionen (Europa) avgår när de påtar sig officiella uppdrag.

Mario Monti uppgav inte sitt medlemsskap eftersom den deklaration som ledamöterna av Europeiska kommissionen lade fram endast avser befattningar i bolag eller stiftelser och den trilaterala kommissionen inte är någotdera.

(1) EGT C 182, 28.6.1999, s. 131.

(2) EGT C 207, 21.7.1999, s. 145.

(3) Europaparlamentets fullständiga förhandlingsreferat (november 1998).
SKRIFTLIG FRÅGA E-0206/99

från Manuel Escolá Hernando (ARE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Stöd till mål 1-områden i Spanien

I överensstämmelse med de beslut som fattades av Europeiska rådet i Edinburgh skall beloppet för strukturfondernas och Sammanhållningsfondens åtagandebemyndiganden för mål 1-områden möjliggöra en faktisk fördubbling av gemenskapens finansiella stöd till mål 1-områden.

Mellan åren 1993 och 1999 avsattes 7 950 miljoner ecu till Spanien från Sammanhållningsfonden.

Kan kommissionen ange till vilka projekt detta belopp har fördelats?

Anser kommissionen att den spanska regeringen har uppfyllt sina förpliktelser att fördubbla de faktiska stödbeloppen till mål 1-regioner genom att kanalisera medlen från Sammanhållningsfonden till de autonoma regionerna?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar

(10 mars 1999)

Enligt artikel 12.3 i rådets förordning (EEG) 2081/93 om strukturfondernas uppgifter och effektivitet samt om samordning av deras verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamheter(1) måste "för de fyra medlemsstater som är stödberättigade enligt finansieringsorganet för sammanhållning ökningen av strukturfondernas anslagsåtaganden tillåta en fördubbling av åtagandena i fasta priser enligt mål 1 och finansieringsorganet för sammanhållning mellan 1992 och 1999". Genom denna artikel genomförs slutsatserna från Europeiska rådets möte i Edinburgh där det också föreskrevs att detta för de fyra sammanhållningsstaterna skulle innebära ett belopp på cirka 85 miljarder euro för perioden 1993-1999.

När det gäller de av Sammanhållningsfondens åtagandebemyndiganden som avser mål 1 för de fyra medlemsstaterna har kommissionen fullt ut beaktat de rättsliga och politiska föreskrifterna. Följaktligen kommer fördubblingen mellan 1992 och 1999 att uppnås för de fyra medlemsstaterna tillsammans. Däremot finns det inte något tvång för medlemsstaterna att fördubbla strukturfondernas och Sammanhållningsfondens resurser för regionen som är stödberättigade enligt mål 1.

Kommissionen översänder direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets generalsekretariat förteckningen över de projekt som har medfinansierats av Sammanhållningsfonden i Spanien sedan 1993, där de begärda uppgifterna finns.

Eftersom det handlar mera specifikt om de av Sammanhållningsfondens resurser som faktiskt har inriktats på mål 1-regioner, bedömer kommissionen att denna fråga borde riktas till den spanska regeringen.

(1) EGT L 193, 31.7.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0113/99

från José Barros Moura (PSE) till kommissionen

(2 februari 1999)

Angående: Åtgärder mot piratkopior inom skoindustrin

Den inre europeiska marknaden och liberaliseringen av världshandeln underlättar försäljningen av piratkopior.

Detta kan bland annat leda till att innehavarna av ett varumärke beslutar att upphöra med tillverkningen av den äkta varan i syfte att isolera tillverkare i samma land som ägnar sig åt piratkopiering. Sådana beslut skulle i vissa fall såsom i skoindustrin, och särskilt i kommunen Felgueiras, få negativa konsekvenser för sysselsättningen.

I portugisiska tidningar talades nyligen om ett problem av denna typ med det internationellt kända märket "Kickers" (som sysselsätter ungefär 16 företag och 2500 människor i Felgueiras, och omsätter ungefär 15 miljarder escudos). Risken är att man straffar de oskyldiga i stället för de skyldiga.

Eftersom det visat sig att de åtgärder som de nationella myndigheterna kan vidta är otillräckliga, vad kan kommissionen och EU göra för att framför allt skydda laglig affärsverksamhet och sysselsättning.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(30 mars 1999)

Kommissionen delar frågeställarens oro vad gäller sysselsättningen. Genom att motverka olagliga efterbildningar försvarar man sysselsättningen. Efterbildningarna får nämligen negativa ekonomiska och sociala konsekvenser både för företagen och för samhällsekonomin. Uppskattningsvis minst 100 000 arbetstillfällen går förlorade i EU varje år på grund av olagliga efterbildningar. Det är främst nyskapande och kreativa företag som drabbas. De som innehar rättigheterna kan försvara sig på olika sätt. Kommissionen är inte i stånd att bedöma om det är effektivt.

Den 15 oktober 1998 antog kommissionen grönboken Att bekämpa varumärkesförfalskning och pirattillverkning på den inre marknaden(1). Avsikten var att mäta de ekonomiska effekterna på den inre marknaden och ge förslag till bättre sätt att agera mot olagliga efterbildningar. Genom grönboken inleddes ett omfattande rådslag som ännu inte avslutats. Den 2-3 mars 1999 arrangerade kommissionen tillsammans med ordförandelandet Tyskland, som en del av detta rådslag, en hearing med alla berörda parter. Över 250 deltagare fick tillfälle att ge uttryck för sina farhågor.

Det är emellertid för tidigt att ge frågeställaren klara besked om vad kommissionen kommer att vidta för åtgärder efter rådslaget. Till att börja med kommer kommissionen dock vare sig att utesluta eller gynna något av de möjliga handlingsalternativen när det gäller att motverka olagliga efterbildningar. Eftersom de möjligheter som redovisas i grönboken sträcker sig över ett brett spektrum, kommer de initiativ kommissionen eventuellt så småningom tar inte nödvändigtvis att inskränkas till lagstiftning utan kan lika gärna vara ekonomiskt stöd till åtgärder mot olagliga efterbildningar, ändringar i organisation eller förvaltning alternativt stimulans- eller förenklingsåtgärder.

(1) KOM(98) 569 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1125/99

från Leonie van Bladel (UPE) till kommissionen

(27 april 1999)

Angående: Hotfulla förändringar av det politiska klimatet i Slovakien

Det politiska klimatet i Slovakien har förändrats sedan den nya regeringen tillträdde. Styrelsen för det slovakiska journalistförbundet, vilket sympatiserar med HZDS och före detta premiärminister Vladimir Meciar, uppger att unga journalister som inte delar den nya koalitionens åsikter har fått det svårare att arbeta. Förutom offentlig kritik har utfrysning på arbetsplatser och karriärblockering redan förekommit under de få månader som den nya koalitionen har styrt landet. Dessutom klagar journalistförbundet på att man på EU-nivå nästan inte ägnat någon uppmärksamhet alls åt mordet på Ján Ducký, som var EU-minister i den förra regeringen och som kritiserats hårt av den sittande koalitionen. Journalistförbundet pekar på likheterna med den politiska kulturen i Balkanstaterna, där hatkampanjer följs av mord.

1. Är kommissionen beredd att protestera hos Slovakiens nuvarande regering med anledning av de påtryckningar journalister som ogillas av regeringen utsätts för?

2. Är kommissionen beredd att för Slovakiens demokratiska utvecklings skull uppmana landets nuvarande regering att upphöra med kampanjerna mot politiker från den tidigare regeringen och att undersöka om en rättslig undersökning har inletts med anledning av mordet på Ján Ducký?

Svar från Hans Van den Broek på kommissionens vägnar

(7 maj 1999)

1. Ett främjande av mediernas oberoende ingår i de prioriteringar på medellång sikt som fastställts i det partnerskap för anslutning som ingåtts med Slovakien. Kommissionen följer utvecklingen på detta område med hjälp Europaavtalets institutioner och de återkommande rapporterna. Om det konstateras att mediernas oberoende uppenbart inte respekteras kommer kommissionen att ta upp detta på lämplig nivå. Kommissionen känner inte till några styrkta uppgifter om diskriminering av journalister i Slovakien efter den nuvarande regeringens makttillträde hösten 1998.

2. Kommissionen är medveten om att rättsliga förfaranden i enlighet med landets lagstiftning har inletts mot politiskt aktiva personer. Landets parlament har i detta sammanhang upphävt immuniteten för två personer med anknytning till den förra regeringen. Kommissionen har emellertid inga belägg för att det skulle förekomma kampanjer för att diskreditera politiker från den förra regeringen. När det gäller mordet på Ducký har en brottsutredning inletts och en person anhållits.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0209/99

från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen

(12 februari 1999)

Angående: Soptipp i Corliano (Florens)

I Corliano (kommunen Cerreto Guidi i Florens) planerar man att inrätta en soptipp på 120 000 m2 bland vinodlingar och olivodlingar.

Projektet omfattar tydligen inte någon undersökning av det vattenförande markskiktet och eventuell förorening från det kloakvatten som den gamla soptippen har producerat genom åren. Det finns inte ens några planer på att förhindra att marken som avfallet ligger på tar upp vatten, trots att det område som används till soptipp omfattas av hydrogeologiska begränsningar och att det finns risk för jordskred, vilket framgår av lokala kartor.

Denna åtgärd skulle innebära en enorm olägenhet för lokalbefolkningen och framför allt skulle den på ett oacceptabelt sätt belasta området, som har ett stort landskapsvärde och en viktig jordbruksproduktion. Har kommissionen därför för avsikt att ingripa snarast möjligt för att undersöka om detta projekt är genomförbart och om det överensstämmer med gällande gemenskapslagstiftning på detta område?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar

(17 mars 1999)

Mot bakgrund av frågeställarens upplysningar anser kommissionen att det aktuella arbetet tycks omfattas av rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1). Dessutom verkar det vara ett projekt som omfattas av direktivets bilaga II. För sådana projekt skall en miljökonsekvensbedöming göras om medlemsstaterna anser att de är av sådan natur att detta krävs.

Direktiv 75/442/EEG om avfall(2), ändrat genom rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991, kan också bli aktuellt då det i dess artikel 4 fastställs att medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att avfall bortskaffas utan fara för människors hälsa och utan att processer eller metoder används som kan skada miljön

Dessutom kan artiklarna 4, 5 och 7 i rådets direktiv 80/68/EEG av den 17 december 1979 om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen(3) vara tillämpliga. Enligt dessa krävs under vissa omständigheter en undersökning av de hydrogeologiska förhållandena i marken och en bedömning av om markföroreningen är godtagbar ur miljösynpunkt.

Eftersom kommissionen inte hade kännedom om de förhållanden som frågeställaren informerar om, kommer den nu att vidta lämpliga åtgärder för att samla närmare upplysningar och se till att gemenskapsrätten efterlevs.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 78, 26.3.1991.

(3) EGT L 20, 26.1.1980.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0277/99

från Riccardo Nencini (PSE) till kommissionen

(17 februari 1999)

Angående: Germanska institutet för konsthistoria i Florens

Vid Germanska institutet för konsthistoria i Florens (Istituto Germanico di Storia dell'Arte), en institution som sorterar under Tysklands ministerium för forskning och teknik, arbetar 33 fast anställda, varav 15 med tyskt medborgarskap och 18 med annan nationalitet.

Personal med olika nationalitet utför likvärdiga arbetsuppgifter, och det visar sig att de ekonomiska villkoren är olika för tyskar - högre lön - och icketyskar - klart lägre lön. För de förstnämnda tillämpas lönesättningen för offentligt anställda och för de senare de lönetabeller som gäller vid tyska ambassaden i Rom.

Detta innebär en faktisk oacceptabel ojämlikhet som grundas på medborgarskap.

Har kommissionen för avsikt att ingripa mot den uppenbara orättvisa som presenteras ovan?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(6 april 1999)

Kommissionen anser att principen om icke-diskriminering på grund av medborgarskap bör tillämpas på all personal som är anställd vid det konsthistoriska institutet i Florens av de tyska myndigheterna. Eventuella löneskillnader mellan arbetstagarna bör därför vara grundade på objektiva skäl oberoende av medborgarskap.

Det är arbetsgivarens sak att fastställa anställningsvillkoren, även lönen, på grundval av arbetstagarnas arbetsuppgifter och ansvarsområden.

Det bör dock noteras att medlemsstaterna kan tillämpa särskilda regler för offentligt anställda, om det är motiverat med hänsyn till det juridiska förhållandet mellan regeringen och arbetstagaren eller den offentliga anställda personen. Kategorin offentliganställd måste dock vara öppen för alla europeiska arbetstagare utan diskriminering på grund av medborgarskap.

Kommissionen anser att det är arbetsgivarens uppgift att tillämpa dessa allmänna gemenskapsrättsliga principer i de olika enskilda fallen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0918/99

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(8 april 1999)

Angående: Direktivet om minimikrav för säkerhet och hälsa på arbetsplatsen

Skulle kommissionen kunna upprätta en förteckning över vilka länder som har uppfyllt brandsäkerhetskraven i arbetsplatsdirektivet (89/654/EEG)(1), ange vilka kontroller och inspektioner som kommissionen genomför för att säkerställa att brandsäkerhetskraven i direktivet följs och vilka länder som har underkastats rättsliga åtgärder för att de inte följer direktivet, samt vilka rättsliga åtgärder som tillgripits?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar

(4 maj 1999)

Alla medlemsstater har meddelat sina nationella genomförandeåtgärder till kommissionen när det gäller rådets direktiv 89/654/EEG av den 30 november 1989 om minimikrav för säkerhet och hälsa på arbetsplatsen (första särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG(2)).

Det åligger medlemsstaterna att säkerställa lämplig kontroll och övervakning av de nationella bestämmelser genom vilka direktivet genomförs. Följaktligen åligger det de nationella myndigheterna att anordna och utföra inspektioner och kontroller som är nödvändiga för att dessa åtgärder skall tillämpas på rätt sätt.

Kommissionen har utvärderat överensstämmelsen av de nationella genomförandeåtgärder genom vilka direktiv 89/654/EEG genomförs och har, där det verkar lämpligt, vidtagit lämpliga åtgärder och bett vissa medlemsstater om kompletterande upplysningar i de fall genomförandet av bestämmelserna om brandbekämpning inte verkat fullständigt eller riktigt.

Resultaten av analysen av dessa svar skulle eventuellt kunna föranleda kommissionen att inleda överträdelseförfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget (ex. artikel 169).

(1) EGT L 393, 30.12.1989, s. 1.

(2) EGT L 393, 30.12.1989.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0301/99

från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen

(17 februari 1999)

Angående: De kompletterande bestämmelserna till den franska lagen 97-I051 av den 18 november om havsfiske och vattenbruk och dessa bestämmelsers förenlighet med gemenskapslagstiftningen

Av kommissionens svar på min förra skriftliga fråga E-4112/97(1) framgick att ifall de franska myndigheterna skulle anta kompletterande bestämmelser till den franska lagen 97-I051 skulle kommissionen se till att dessa stod i översstämmelse med gemenskapslagstiftningen såsom den tolkas av domstolen.

Känner kommissionen till de kompletterande bestämmelser till denna lag som inte offentliggjorts i den franska republikens officiella tidning och som delgivits de fransk-spanska företagen?

Detta gäller i synnerhet kungörelsen av den 26 oktober 1998 från Direction Interdépartementale des Affaires Maritimes pour les Landes et les Pyrénées-Atlantiques, som lyder under det franska anläggnings-, transport- och bostadsdepartementet, liksom det modellformulär som företagen enligt kungörelsen skall fylla i.

Om kommissionen inte känner till dessa handlingar, kan kommissionen i så fall begära in dem, i egenskap av övervakare av lagstiftningens tillämpningsföreskrifter? Kan kommissionen i vilket fall som helst lämna information om huruvida den anser att dessa kompletterande bestämmelser, framför allt de som anges i kungörelsen om fast bosättning, står i överensstämmelse med gemenskapsrätten såsom den tolkats av domstolen?

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar

(26 mars 1999)

Till följd av parlamentsledamotens fråga har kommissionen bett de franska myndigheterna har översända nämnda bestämmelser.

(1) EGT C 187, 16.6.1998, s. 125.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0008/99

från Armelle Guinebertière (UPE) till kommissionen

(19 januari 1999)

Angående: Systemet för exportbidrag och förändringar beträffande de gemenskapliga bestämmelserna

Exporten av jordbruks- och livsmedelsprodukter som är av avgörande betydelse för medlemsstaternas regioner hotas i dag av förändringarna av bestämmelserna beträffande systemet för exportbidrag. Exempelvis berörs 60 % av verksamheten inom det franska ekonomins primära sektor av exportbidrag; man bör komma ihåg att det rör sig om ett system som har godkänts av WTO.

I dag ifrågasätts förvaltningen av den inre marknaden i syfte att gynna exporten, eftersom man har prioriterat unionens finanser på bekostnad av ekonomins primära sektor.

Har kommissionen för avsikt att med hänsyn till dessa förhållanden ompröva sitt förslag angående ändring av förordning 3665/87(1) genom att i samband med förhandlingar beträffande preferensavtal och förvaltningen av dylika avtal som redan förhandlats fram beakta dessa avtals konsekvenser för exportörernas verksamhet?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(24 februari 1999)

Det finns en risk för spekulativa ekonomiska transaktioner för produkter med exportbidrag när kostnaderna för återimport (transportkostnader och eventuell bearbetning i tredje land samt tullar vid import) är lägre än det beviljade bidraget.

För att undvika att gemenskapsmedel betalas ut till ekonomiska transaktioner som inte överensstämmer med målen i exportbidragssystemet, har kommissionen antagit kommissionens förordning (EG) 313/97 av den 20 februari 1997 om ändring av kommissionens förordning (EEG) 3665/87 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter(2), som syftar till att hindra att produkterna tar dessa illegala vägar. Dessa bestämmelser som tillämpas sedan den 1 mars 1997, har inte påverkat jordbruksexporten. Minskningen för vissa exportmarknader under 1998 beror på den internationella ekonomiska och finansiella krisen (Ryssland och Sydostasien).

Förslaget till omarbetning av förordning (EEG) 3665/87 innebär inte några ändringar av förordning (EG) 313/97 när det gäller förmånsavtal.

(1) EGT L 351, 14.12.1987, s. 1.

(2) EGT L 51, 21.2.1997.