SKRIFTLIG FRÅGA P-3081/00

från Françoise Grossetête (PPE-DE) till kommissionen

(25 september 2000)

Ämne: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

Är Norges undantag på området för farliga ämnen i enlighet med EES-avtalet när det gäller klassificeringen av polyakrylamider? Om så är fallet, vilken är motiveringen för detta?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(18 oktober 2000)

Det som parlamentsledamoten hänvisar till är undantaget från rådets direktiv 67/548/EEG av den 27 juni 1967 om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen(1).

Under förhandlingarna om avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) enades man om följande undantag: De avtalsslutande parterna är överens om målsättningen att bestämmelserna i gemenskapens rättsakter om farliga ämnen och preparat skall tillämpas från den 1 januari 1995. [mldr] Som en följd av det samarbete som skall påbörjas vid undertecknandet av detta avtal för att lösa återstående problem, skall en översyn av situationen äga rum under år 1994, då även frågor som inte omfattas av gemenskapslagstiftning skall behandlas. Om ett EFTA-land finner att det behöver göra undantag från gemenskapens rättsakter om klassificering och märkning skall dessa inte gälla det landet såvida inte Gemensamma EES-kommittén kommer överens om en annan lösning.

Skälet till detta undantag var att de standarder som vid den tidpunkten gällde i EFTA-länderna var strängare än gemenskapens. Det ansågs vara ett steg tillbaka att avskaffa dessa standarder, i synnerhet som gemenskapen avsåg att ytterligare skärpa sina standarder på detta område.

Alltsedan EES-avtalet trädde i kraft har en översyn av situationen gjorts ungefär vartannat år, den senaste år 1998. Detta utmynnade i en gemensam förklaring(2) av den 26 mars 1999 antagen av Gemensamma EES-kommittén, i vilken man förklarade att Norge beslutat att, med undantag avseende specifika områden, skulle acceptera gemenskapens befintliga regelverk från och med den 1 januari 1999. Man var ense om målsättningen att de berörda gemenskapsrättsakterna bör vara tillämpliga utan inskränkningar den 1 januari 2001. En ny översyn av situationen kommer att genomföras år 2000.

Norges undantag när det gäller klassificeringen av polyakrylamid som cancerogent ämne var föremål för ett avgörande i EFTA-domstolen den 14 juni 2000. Fallet gällde tolkningen av de gemensamma förklaringar som antogs av Gemensamma EES-kommittén 1995 och 1999 i fråga om detta ämne.

EFTA-domstolen tolkade lydelsen i den gemensamma förklaringen från 1995 så att Norge fick rätt att klassificera ämnen som cancerogena, men att man inte kunde märka polyakrylamider på annat sätt än vad som anges för systemet i direktiv 67/548/EEG beträffande farliga ämnen och rådets direktiv 88/379/EEG av den 7 juni 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat (beredningar)(3). Domstolen konstaterade också att den gemensamma förklaringen som ett undantag från EES-avtalets grundläggande princip om fri rörlighet för varor bör tolkas snävt. Den gemensamma förklaringen från 1999 har samma lydelse som den gemensamma förklaringen från 1995, men med tillägget att Norge kan tillämpa andra bestämmelser när det gäller föroreningar, tillsatser eller enstaka beståndsdelar som rör ämnen vilka klassificeras som cancerogena. EFTA-domstolen fann att Norge enligt den gemensamma förklaringen får fastställa sina egna märkningskrav när det gäller koncentrationsgränserna för cancerogena ämnen, som exempelvis föroreningar i andra ämnen.

(1) EGT B 196, 16.8.1967.

(2) EGT C 185, 1.7.1999.

(3) EGT L 187, 16.7.1988.