SKRIFTLIG FRÅGA E-3136/00

från Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) till kommissionen

(6 oktober 2000)

Ämne: Oron inom bränslesektorn

Råoljepriset har under de senaste dagarna fortsatt att slå nya rekord, även efter det att OPEC-länderna har beslutat att öka produktionen med 800 000 fat om dagen, vilket motsvarar en ökning med 3 % av den rådande produktionen. Oron inom bränslesektorn har lett till protester i olika medlemsstater inom exempelvis jordbruket och transportsektorn. Bristen på prisstabilitet avseende råoljan kan i kombination med den svaga euron på de internationella marknaderna leda till ökad inflation inom euroområdet, som redan i augusti var 2,3 %, enligt de senaste uppgifterna som gemenskapens statistikbyrå (Eurostat) publicerade den 18 september.

Det är beklagansvärt att bristen på en för medlemsstaterna gemensam utvärdering av den rådande krisen har lett till att enskilda nationella lösningar har genomförts för att försöka råda bot på blockeringen av vissa viktiga sektorer, genom att tillåta lägre skattesatser.

Anser inte kommissionen att vi står inför ett troligt brott mot de principer som fastställts i artiklarna 81 och 82 för att säkerställa konkurrensen på den inre marknaden? Hur har olika EU-institutioner reagerat inför oron inom bränslesektorn och de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit? Hur tror kommissionen att denna kris kan inverka på andra energikällor? Är det möjligt att inta en gemenensam och enhetlig inställning för att upphäva de nationella skatteskillnaderna för att utforma en övergripande strategi för att bestämma bensinpriset utan behov av en gemensam utrikespolitik?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(29 november 2000)

I sitt meddelande av den 4 oktober 2000 om Europeiska unionens oljeförsörjning(1) tog kommissionen tydligt avstånd från idén att dämpa prishöjningen på oljeprodukter genom en sänkning av skatterna. Att ge efter på den punkten skulle leda till att skatteintäkterna överförs till OPEC:s medlemsländer och att dessa skulle uppmuntras att hålla en hög prisnivå på ett konstgjort sätt, eftersom effekten av en prishöjning av råolja på priset i förbrukarledet skulle neutraliseras genom en sänkt skattenivå. Dessutom skulle en skattesänkning strida mot våra miljömål.

Skattesänkningar från fall till fall är inte helt och hållet förenliga med de europeiska bestämmelserna, även om dessa i nuläget långt ifrån lett till en faktisk tillnärmning av punktskatter och mervärdesskatter.

Flera medlemsstater har nyligen meddelat att de kommer att införa sektorstöd bl.a. en sänkning av punktskatterna på diesel för vägtransportsektorn. Vissa av sänkningarna täcks av undantag fram till slutet av 2000, andra inte. Sådana åtgärder måste även bedömas inom ramen för gemenskapslagstiftningen om statligt stöd mot bakgrund av artikel 87 (f.d. artikel 92) i EG-fördraget (eftersom de kan snedvrida konkurrensen och på så sätt förhindra utvecklingen av den gemensamma marknaden) och gemenskapslagstiftningen om punktskatter på mineraloljor. Kommissionen har därför redan begärt att flera medlemsstater skall inkomma med fullständiga uppgifter om alla åtgärder som pågår och planeras på nationell nivå. Om vissa av dessa åtgärder uppdagas strida mot gemenskapslagstiftningen, särskilt när det gäller statligt stöd, kommer förfarandena enligt EG-fördraget att tillämpas.

Dessutom är sådana åtgärder inte förenliga med Europeiska unionens målsättningar på miljö-, energi- och transportpolitikens områden.

En tillnärmning uppåt på skatteområdet medlemsstaterna emellan är alltså oundvikligt. Det är också vad kommissionen föreslår med sitt förslag till direktiv om beskattning av energiprodukter(2), som ligger på ministerrådets bord sedan 1997.

Det kan således vara lämpligt att motstå frestelsen att dämpa prishöjningar med sänkt skatt. Tvärtom, i samband med en verklig tillnärmning vore det mest lämpligt att höja punktskatterna på bränsle. Mervärdesskatten är den enda justeringsmekanismen som är tänkbar. Man kan då besluta om att stabilisera intäkterna vid stora svängningar i oljepriset.

(1) KOM(2000) 631 slutlig.

(2) EGT C 139, 6.5.1997.