ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1591/01

från Frank Vanhecke (TDI) till kommissionen

(1 juni 2001)

Ämne: Pluralismen i media

Emma Boninos hungerstrejk i Italien nyligen med anledning av den orättvisa behandling som hennes parti drabbades av under kampanjen inför parlamentsvalet den 13 maj har visat att de tongivande medierna i vissa av EU:s medlemsstater håller fast vid en policy som enbart gynnar de stora och etablerade partierna. Detta är också fallet i Belgien, där all statstik utvisar att ett parti som Vlaams Blok, som representerar mer än 15 procent av den flamländska väljarkåren, utesluts av de offentliga medier som betalas med väljarnas pengar.

Vi har här uppenbarligen med ett europeiskt problem att göra. En fri, pluralistisk och objektiv press, som skall respektera alla strömningar inom samhället, är ju den princip som varje demokratisk nation måste vila på.

Känner kommissionen till dessa missförhållanden i vissa av EU:s medlemsstater?

Anser inte kommissionen att politiska partier som är representerade i det nationella parlamentet och i Europaparlamentet borde ha rätt till en likvärdig medieuppmärksamhet av offentliga radio- och TV-bolag i respektive land med hänsyn till partiernas procentuella styrka?

Anser inte kommissionen att det hör till dess uppgifter att övervaka hur principen om fria, pluralistiska och objektiva medier efterlevs, i synnerhet när det handlar om offentliga radio- och TV-bolag?

Vilken ståndpunkt intar kommissionen i förhållande till en medlemsstat där politiker måste inleda en hungerstrejk för att kunna göra anspråk på ett minimum av medieuppmärksamhet?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(1 augusti 2001)

Kommissionen har ingen behörighet i frågor som rör mediernas inriktning i medlemsstaterna. Den anser att medierna i EU åtnjuter en mycket stor frihet som har få motsvarigheter i resten av världen. Inom de gränser som unionens kompetens utgör strävar kommissionen efter att främja politisk och kulturell mångfald i medierna så att denna mycket stora frihet kan bevaras. Kommissionen kan naturligtvis inte lägga sig i eller ens kommentera den redaktionella inriktningen hos medier i enskilda medlemsstater; det är främst läsarnas och tittarnas sak att bedöma inriktningen. Under alla omständigheter är det medlemsstaternas ansvar att se till att principerna om bl.a. mångfald i medierna och yttrandefrihet följs.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3913/98

från Graham Mather (PPE) till kommissionen

(11 december 1998)

Angående: Rådets (ekofin) möte den 1 december 1998

Vid ovannämnda möte diskuterade ministrarna den första interimsrapporten från uppförandekodexgruppen för företagsbeskattning.

Av uppgifter i pressen efter rådets möte framgick tydligt att vissa journalister fått kopior på denna rapport. Skulle kommissionen med anledning av detta vilja ha vänligheten att ställa interimsrapporten till förfogande för parlamentsledamöterna? Skulle kommissionen framför allt kunna ge parlamentsledamöterna tillgång till närmare detaljer om vilka åtgärder i de olika medlemsstaterna som diskuteras av uppförandekodexgruppen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(29 januari 1999)

När uppförandekodexgruppen bildades i mars 1998 bestämde Ekofin-rådet att dess arbete skulle förbli sekretessbelagt.

Det är förståeligt att det råder oro för att röjande av uppgifter innan frågorna har färdigbehandlats skulle kunna äventyra både granskningen och utbytet av potentiellt känsliga uppgifter om nationell lagstiftning och praxis. Mot bakgrund av att den första listan över åtgärder inte är uttömmande är man rädd att dess röjande skulle kunna ha negativa ekonomiska, sociala och budgetmässiga konsekvenser för enskilda medlemsstater och för näringslivet.

Oavsett massmediernas spekulationer kan arbetsdokumenten, där bland annat de skatteåtgärder som diskuteras i gruppen ingår, och gruppens interimsrapport inte spridas.

Kommissionen har lagt fram ett meddelande(1) för parlamentet och rådet om genomförandet av uppförandekodexen och andra delar av skattepaketet.

(1) KOM(98) 595 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3480/98

från John Iversen (PSE) till kommissionen

(25 november 1998)

Angående: Livsmedelsbistånd till Nordkorea

Flera medier beskriver nu dagligen den förvärrade livsmedelssituationen i Nordkorea. Flera rapporter vittnar om kannibalism.

Kan kommissionen nu, som uppföljning till min fråga i september förra året, redogöra för läget vad gäller det livsmedelsbistånd som EU redan har givit och kommer att ge till det nordkoreanska folket?

Svar från João de Deus Pinheiro på kommissionens vägnar

(22 januari 1999)

Kommissionen har de senaste två åren noga följt läget beträffande livsmedelsförsörjningen i Demokratiska folkrepubliken Korea (Nordkorea). Utan tvivel råder matbrist, men på grund av den bristande samarbetsviljan från de nordkoreanska myndigheternas sida går det inte att exakt säga i vilken utsträckning. Det finns naturligt nog också tecken på att befolkningen är undernärd och att deras hälsa undergrävs. Däremot har de sensationella ryktena om kannibalism inte bekräftats av de 100 västerlänningar som är verksamma i de olika hjälpprogrammen på plats i Nordkorea.

De senaste två åren har den internationella livsmedelshjälpen uppgått till sammanlagt ca 1,5 miljoner ton. Kommissionen har på gemenskapens vägnar bidragit med avsevärda mängder livsmedel till de mest utsatta delarna av befolkningen. Det sammanlagda värdet av denna livsmedelshjälp och främjandet av livsmedelssäkerheten under 1997 och 1998 uppgår nu till 100 miljoner euro. Hjälpen har gått genom World food programme (Världslivsmedelsprogrammet), europeiska icke-statliga organisationer (med representanter på plats i Nordkorea) och direkt bilateralt. Det bilaterala stödet under 1998 övervakades av en enhet för tekniskt bistånd som finansierades av kommissionen. Förutom livsmedelshjälpen och stödet till återuppbyggnaden av jordbruket har kommissionen under samma period beviljat över 24 miljoner euro till hälso- och sjukvård, sanitära anläggningar och akut livsmedelshjälp.

Kommissionen överväger för närvarande hur ett eventuellt program för livsmedelshjälp och återuppbyggnad av jordbruket för 1999 skall se ut. Något slutgiltigt beslut har ännu inte fattats. Eftersom bristen främst har strukturella orsaker (som beror på Nordkoreas jordbrukspolitik och landets övergripande ekonomiska politik) anser kommissionen att de nordkoreanska myndigheterna bör anpassa sin politik så att stödet skall kunna bli så effektivt och långsiktigt som möjligt. Anpassningen bör inriktas på att modernisera jordbruket och på att börja genomföra mera långtgående marknadsorienterade initiativ.
—

I Spanien ligger arbetsproduktiviteten per arbetstimme under genomsnittet för EU-15 (83,8 % av nivån för EU-15 (1)). Arbetsproduktiviteten per anställd har dessutom en årlig procentuell tillväxt som sedan 1997 ligger under resultatet för EU-15. Den mycket snabba sysselsättningsökningen har uppenbarligen fått negativa konsekvenser för arbetsproduktiviteten. Emellertid påverkas denna också av framstegen när det gäller övergången till en kunskapsbaserad ekonomi. Redan i AR 2003-2005 fastslogs att sambandet mellan den låga produktivitetsnivån och behovet att stärka den kunskapsbaserade ekonomin är en nyckeluppgift för Spanien.
2.

I enlighet med villkoren i anslutningsfördraget behöver inte de nuvarande medlemsstaterna lägga fram bevis att det finns störningar på deras arbetsmarknad (eller risk för detta), om de vill behålla begränsningar under de fem först åren av övergångsperioden. I anslutningsfördraget föreskrivs endast att begränsningar av tillträdet till arbetsmarknaden får bibehållas under de två sista åren av övergångsperioden, det vill säga efter 2009, i en nuvarande medlemsstat endast om det finns bevis för allvarliga störningar på arbetsmarkanden eller risker för detta. Emellertid föreskrivs det också i anslutningsakten att en nuvarande medlemsstat när som helst under övergångsperioden får besluta att helt eller delvis avreglera tillträdet till sin arbetsmarknad. En medlemsstat som har upphävt begräsningarna under denna sjuårsperiod får åberopa en ”skyddsbestämmelse” och återinföra begränsningar om det finns bevis för allvarliga störningar på arbetsmarknaden (eller risk för detta). Kommissionen förväntar sig att de flesta begränsningar för tillträdet till arbetsmarknaden skall kunna upphävas efter de fem första åren efter anslutningen, det vill säga från och med 2009. Från och med 2011, det vill säga sju år efter anslutningen, kommer det att finnas fullständig fri rörlighet för arbetstagare från de nya medlemsstaterna.
—

Under förutsättning att den totala nettoomsättning understiger 40 miljoner euro under de två räkenskapsår som föregår det år då det åtnjuter en särskild eller exklusiv rättighet eller under vilket det anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.
4.

Känner kommissionen till att Google i Förenta staterna har ett erbjudande som går ut på att man, efter att ha skrivit in namnet på någon person och orten där vederbörande är bosatt, också får se personens telefonnummer samt omgivningen kring det ställe där personen är bosatt, eventuellt kompletterade med de uppgifter som under årens lopp samlats in om denna person?
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 33/191

(2004/C 33 E/194)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1938/03

från Catherine Stihler (PSE) till kommissionen

(13 juni 2003)

Ämne: Olaglig anställning inom fiskesektorn

Nyligen har det inkommit rapporter om att t.o.m. 50 procent av dem som arbetar på fiskförädlingsfabriker i Förenade kungariket är olagligt anställda. Många av dem måste arbeta under bedrövliga förhållanden med dubbla skift och sju dagars arbetsveckor för en lön som är lägre än minimilönen. Under de razzior som polisen och det brittiska departementet för sysselsättning och pensioner nyligen genomförde visade det sig att hälften av arbetarna som rensade fisken, fileade och packade den var utlänningar och att en tredjedel av dem hade tagit sig in i landet olagligt.

Vilka åtgärder föreslår kommissionen att man vidtar för att skydda sådana arbetstagare? Har kommissionen några planer på att reglera sådana rekryteringsbyråer som har mycket inflytelse över dessa arbetsplatser och ansvarar för kontrollen av arbetstagarnas rättsliga status, men som nu uppenbarligen har utnyttjat några av de mest utsatta personerna?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(31 juli 2003)

Kommissionen har inte någon information om det som parlamentsledamoten beskriver. Vi beklagar att situationer som denna kan uppstå, men påminner om att kommissionen inte kan göra något om det inte rör sig om brott mot gemenskapslagstiftningen.

Det bör påpekas att fiskesektorn inte omfattas av direktiv 93/104/EG (1) om arbetstidens förläggning i vissa avseenden. Denna sektor täcks istället av direktiv 2000/34/EG (2), som ska omsättas i nationell lagstiftning i medlemsstaterna senast den 1 augusti 2003 (1 augusti 2004 vad gäller läkarstuderande).

Hursomhelst är det de behöriga nationella myndigheterna, rättsliga eller andra, som ska säkerställa att bestämmelserna i nationell lagstiftning och gemenskapslagstiftning tillämpas på korrekt sätt, särskilt vad gäller kampen mot illegalt arbete. Kommissionen påpekade i sitt meddelande av den 3 juni 2003 (3) att illegalt arbete verkar bli allt vanligare i medlemsstaterna. Vi påminner dock om att sedan 2000, och särskilt under 2003, har riktlinjerna för sysselsättningspolitiken även omfattat åtaganden för att bekämpa illegalt arbete. Dessutom är en av de viktigaste aspekterna i gemenskapens invandringspolitik att bekämpa illegal invandring, vilket också fastställs i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Thessaloniki.

(1) Rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden, EGT L 307, 13.12.1993.

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/34/EG av den 22 juni 2000 om ändring av rådets direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av det direktivet, EGT L 195, 1.8.2000.

(3) Meddelande om utvecklingen av en gemensam politik för olaglig invandring, människosmuggling och människohandel, yttre gränser och återvändande av personer som vistas olagligt i EU — KOM(2003) 323 slutlig.
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 65/155

(2004/C 65 E/170)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2443/03

från Geoffrey Van Orden (PPE-DE) till kommissionen

(22 juli 2003)

Ämne: Plundrande sjöfåglar

Somliga sjöfåglar, såsom skarvarna, har förödande konsekvenser för silversidefiskar i EU:s floder och flodmynningar.

De medför också skadeverkningar på näringskedjan och har en negativ inverkan på många arter av fåglar och större fiskar.

Skyddas sådana plundrande sjöfåglar som skarvar på något sätt av gemenskapslagstiftningen eller får de nationella myndigheterna gallra ut bland dem om så behövs?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(23 september 2003)

Parlamentsledamoten har uttryckt sin oro över de konsekvenser vissa fiskätande sjöfåglar, såsom skarv, har för silversidefiskar i unionens floder och flodmynningar.

När det gäller dessa fåglars skyddsstatus vill kommissionen framhålla att skarven, liksom alla vilda fåglar, omfattas av fågeldirektivets allmänna skyddsbestämmelser (1). Medlemsstaterna får göra undantag från förbudet mot att avsiktligt döda eller fånga sådana fåglar och avsiktligt förstöra eller skada deras bon och ägg eller bortföra deras bon, i enlighet med undantagsbestämmelserna i fågeldirektivet (artikel 9).

När fågeldirektivet antogs 1979, ansågs underarten ”Phalacrocorax carbo sinensis” vara hotad och angavs därför i bilaga I till direktivet som en art för vilken särskilda åtgärder för bevarande av artens livsmiljö måste vidtas, bland annat för att skydda områden.

Denna arts population har dock ökat kraftigt och arten anses nu ha en gynnsam bevarandestatus. Med anledning av denna utveckling har kommissionen, efter att ha rådfrågat medlemsstaterna, tagit bort skarven från bilaga I till direktivet.

Kommissionen är medveten om att det råder motstridiga intressen mellan fiskare och skarv i vissa regioner i unionen, och anser liksom medlemsstaterna att undantagsbestämmelserna i fågeldirektivet kan tillämpas fullt ut för att förhindra att skarven orsakar allvarliga skador, när detta är befogat och det inte finns någon annan tillfredsställande lösning.

Efter det att skarven togs bort från bilaga I till fågeldirektivet 1997 har kommissionen fortsatt att övervaka situationen och diskutera frågan med de behöriga myndigheter i medlemsstaterna som ansvarar för genomförandet av fågeldirektivet. I de senaste diskussionerna i Ornis-kommittén för fågeldirektivet, som ägde rum den 26 juni 2003, framkom att populationerna nu verkar vara relativt stabila i Europa och det finns inte någon överenskommelse om att man behöver utveckla ett internationellt samarbete för att förvalta populationerna av denna art.

Slutligen bedrivs forskning i olika medlemsstater och på europeisk nivå (t.ex. ”Reducing the conflict between Cormorants and fisheries on a Pan-European scale: Redcafe”, som finansierats av femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling) om utvecklingen av bättre metoder för att hantera de problem som skarven orsakar för fisket.

(1) Rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar, EGT L 103, 25.4.1979.
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 84/740

(2004/C 84 E/0835)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3832/03

från Nicholas Clegg (ELDR) till kommissionen

(12 december 2003)

Ämne: Global Drug Facility

Känner kommissionen till att initiativet Global Drug Facility, genom vilket 1,9 miljoner patienter i 46 länder har fått fri medicin mot tuberkulos under en period på bara 26 månader, nu står inför ett ekonomiskt underskott på 27,7 miljoner US-dollar? Hur stort är EU:s nuvarande och planerade stöd till Global Drug Facility? Vilka garantier kan kommissionen ge för att EU beviljar tillräckliga resurser i syfte att åtgärda Global Drug Facilitys ekonomiska underskott?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(22 januari 2004)

Kommissionen känner till initiativet Global Tuberculosis (TB) Drug Facilitys verksamhet och de svårigheter det står inför.

När det gäller tuberkulos i utvecklingsländerna utarbetade kommissionen år 2000 en strategi på bred basis för kampen mot humant immunbristvirus/förvärvat immunbristsyndrom (hiv/aids), malaria och tuberkulos. Rundabordssamtalen på hög nivå som hölls i september 2000 ledde till ett handlingsprogram om påskyndade insatser mot hiv/aids, malaria och tuberkulos som led i fattigdomsbekämpningen, vilket utgjorde en samlad insats från gemenskapens sida för perioden 2001-2006 (1). Den banbrytande strategin i meddelandet bygger på erfarenheterna från en övergripande strategi, principen om att länderna själva bör styra utvecklingsprocessen - egenansvar - och på det inbördes förhållandet mellan hälsa och fattigdom och dess betydelse för den makroekonomiska politiken och utvecklingen. I strategin införlivas allmänna grundläggande element av partnerskap inom utveckling, handel och forskning. Inom denna politiska ram använder kommissionen flera instrument i kampen mot tuberkulos i utvecklingsländerna: nationella och regionala vägledande program genom program-, sektors- eller budgetstöd, akuta insatser via kontoret för humanitärt bistånd (ECHO), forskningsprogram via generaldirektoratet för forskning, den tematiska budgetposten för bekämpning av fattigdomsrelaterade sjukdomar och budgetposter för medfinansiering av icke-statliga organisationer. Totalt sett uppgår det programplanerade gemenskapsstödet till utveckling, humanitärt bistånd och forskning för att bekämpa hiv/aids, malaria och tuberkulos till nära 1 200 miljoner euro (i genomsnitt 300 miljoner euro/år) för perioden 2003-2006. Detta innebär en fyrdubbling från årsgenomsnittet på 73 miljoner euro under perioden 1994-2001.

När det gäller begäran om ökat gemenskapsstöd till Global Drug Facility bör det nämnas att kommissionen måste tillgodose många konkurrerande behov. Kommissionen diskuterar för närvarande innehållet i det strategiska partnerskapet med Världshälsoorganisationen där smittsamma sjukdomar ingår som ett prioriterat område och där frågor med anknytning till Global Drug Facilitys skulle kunna tas upp.

(1) KOM(2001) 96 slutlig.
9.

Stora variationer i klimatförhållanden som skulle kunna inträffa under långväga transporter (såsom från Förenade kungariket till Grekland sommartid) påverkar bevisligen välbefinnandet hos djuren i fordonen. Vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande avgav 1999 ett yttrande om normer för mikroklimat inuti vägfordon för djurtransport (”Standards for the Microclimate inside Animal Transport Road Vehicles”). Yttrandet återspeglas i de ventilations- och temperaturkrav för långväga transporter som uppställs i förslaget. Panelen för djurs hälsa och välbefinnande vid Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA) utför för närvarande en utvärdering av om 1999 års yttrande behöver uppdateras på grundval av nya vetenskapliga rön.
b)

Av OECD:s (Organisation for Economic Co-operation and Development) databas framgår att det under år 2001 exporterades till Vatikanstaten — 123 400 kg från Österrike och 21 200 kg från Tyskland.
—

Souvenirförsäljningen ger Vatikanen intäkter på runt 9 miljoner euro per år (6 miljoner under 2002 och 12 miljoner under 2000).
SV Europeiska unionens officiella tidning CE 88/590

(2004/C 88 E/0603)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0242/03

från Nirj Deva (PPE-DE) till kommissionen

(4 februari 2003)

Ämne: Mänskliga rättigheter i Bangladesh

Stämmer det att regeringen i Bangladesh sedan valen 2001 har infört en terrorregim? Enligt bland annat Amnesty International har politiska mord blivit vanliga, tryckfriheten har begränsats och armén har givits immunitet mot åtal för dess handlingar under Operation Clean Heart (16 oktober 2002-9 januari 2003).

Vad tänker kommissionen göra för att se till att denna straffrihet avskaffas och att personer som anklagas för att ha begått grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna ställs inför rätta?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0170/03 och E-0242/03

ingivet av Christopher Patten för kommissionen

(25 februari 2003)

Under Europaparlamentets sammanträde den 21 november 2002 gav kommissionen uttryck för unionens djupa oro över situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna i Bangladesh, den försämrade situationen beträffande den allmänna ordningen i landet och de återkommande rapporterna om tortyr och dödsfall i häkten efter det att Operation Clean Heart inletts. Först nyligen beklagade kommissionsledamoten med ansvar för yttre förbindelser inför Bangladesh finansminister landets regerings beslut att bevilja de gemensamma brottsbekämpningsorganen immunitet för handlingar som begåtts under Operation Clean Heart. Han uppmanade Bangladeshs regering att inleda en fullständigt öppen undersökning rörande dödsfallen i häkte, vilket tidigare utlovats av premiärminister Khaleda Zia, och att se till att rättsliga åtgärder vidtas mot all personal inom de brottsbekämpande organen som konstateras ansvarig för brott mot de mänskliga rättigheterna.

I artikel 1 i samarbetsavtalet mellan gemenskapen och Bangladesh om partnerskap och utveckling (1) fastställs att respekten för de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna i enlighet med den universella deklarationen om de mänskliga rättigheterna ligger till grund för Europeiska unionens och Bangladeshs inrikes- och utrikespolitik och utgör en väsentlig del av avtalet. På grundval av detta erbjuder unionen Bangladeshs regering och civila samhälle en konstruktiv och vittomfattande dialog beträffande mänskliga rättigheter, demokrati och frågor angående styrelseformer. En del i denna samverkansprocess med Bangladeshs regering är det kommande första mötet med gemensamma kommitténs undergrupp specialiserad på mänskliga rättigheter och styrelseformer.

Enligt det nationella vägledande programmet för Bangladesh 2003-2005 som Bangladeshs regering skrivit på skall dessutom 9 miljoner euro avsättas för främjande av demokrati och mänskliga rättigheter.

Kommissionen vill slutligen framhålla att den aktivt deltar i den lokala samrådsgruppen i Dhaka liksom i Bangladeshs utvecklingsforum, som båda är en plattform där gemenskapen kan ge uttryck för sin oro beträffande mänskliga rättigheter och demokrati till Bangladeshs regering och för att samverka med regeringen i dessa frågor.

(1) EGT L 118, 27.4.2001.