SKRIFTLIG FRÅGA E-1576/02

från Brice Hortefeux (PPE-DE) till kommissionen

(4 juni 2002)

Ämne: Våld i hemmet

Enligt en undersökning som har gjorts vid Madrids universitet blir en av fem kvinnor i Europa någon gång i livet utsatta för våld från sin make eller partner, och överlag är döds- eller skaderisken till följd av våld i hemmet större än den sammanlagda risken att dö eller skadas av cancer, malaria, trafikolyckor eller krig för europeiska kvinnor i åldern 15 till 44 år.

Siffrorna är ännu tydligare i Storbritannien, där en kvinna dör var tredje dag till följd av våld av detta slag, eller i Österrike, där hälften av alla kvinnor som ansöker om skilsmässa åberopar misshandel från makens sida som skäl.

Detta orsakar dessutom höga kostnader för samhället i form av utgifter för sjukhusvård och sjukskrivning. I Finland beräknar man att dessa kostnader varje år uppgår till 50 miljoner EUR, och i Nederländerna 150 miljoner.

Kan kommissionen ange hur man avser ta itu med detta komplicerade problem, som trots kampanjer för nolltolerans mot våld, som den som framgångsrikt genomfördes i Europa 1999, fortfarande bedöms på ett alltför lättvindigt sätt, och som är ett socialt och ekonomiskt gissel?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(22 juli 2002)

Att förebygga och bekämpa våld mot kvinnor, däribland våld i hemmet, är en prioritet för hela unionen. Alla berörda är alltmer angelägna och överens om att angripa såväl våldets orsaker som effekter, vilket har ledd till ökad verksamhet på EU-nivå.

EU:s viktigaste handlingsprogram mot våld i hemmet är programmet Daphne för tiden 20002003, som syftar till att bekämpa våld mot barn, ungdomar och kvinnor. Målen för Daphne-programmet är a) att stödja och uppmuntra både icke-statliga organisationer och andra, däribland offentliga myndigheter, som är verksamma i kampen mot våld, till att upprätta övergripande nätverk med specialister på olika områden, och se till att det finns utbyte av information och goda rutiner samt samarbete på EU-nivå; b) att göra allmänheten, men även läkare, lärare, advokater, socialarbetare osv. mer medvetna om problemet, och c) att stödja förebyggande av våld mot barn, ungdomar och kvinnor, däribland offer för människohandel i samband med sexuellt utnyttjande, kommersiellt sexuellt utnyttjande och annan sexuell misshandel.

Efter den nolltoleranskampanj som kommissionen genomförde 1999/2000 och som utgjorde svar på Europaparlamentets resolution från 1997, är det nu lämpligare att varje medlemsstat fortsätter sina insatser för medvetandehöjande på nationell eller lokal nivå, i ljuset av sina egna behov och krav, fastän de naturligtvis kan samordna sina kampanjer, till exempel genom att fastställa gemensamma prioriteringar.

Det spanska ordförandeskapet har i nära samarbete med kommissionen tagit ett stort steg framåt för att föra upp denna fråga på högsta politiska nivå, med början i den informella ministerkonferensen om våld mot kvinnor den 1819 februari 2002 i Santiago de Compostela. Konferensen anordnades av det spanska ordförandeskapet med stöd från kommissionen.

Slutsatserna från konferensen överlämnades till rådet (sysselsättning och sociala frågor) den 7 mars 2002, varvid medlemsstaterna betonade vikten av ett tillvägagångssätt med specialister från olika områden och på olika nivåer, för att få bukt med våld mot kvinnor. De underströk även behovet av utbyte av goda lösningar inom unionen och fortsatta kampanjer för att höja medvetandet i medlemsstaterna. Frågan nämns också i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Barcelona (1516 mars 2002). Det var första gången som Europeiska rådet tog upp detta ämne.

Medlemsstaterna och kommissionen är ense om att det behövs ett rationellt synsätt vad gäller uppgifter och statistik samt gemensamma begrepp och termer för våld i hela unionen för att man ska få jämförbar information. Kommissionen uppskattar Danmarks initiativ att bygga vidare på det spanska ordförandeskapets arbete, att utarbeta och lägga fram indikatorer under det danska ordförandeskapet under andra hälften av 2002, så att man ska kunna bedöma och följa upp framstegen i kampen mot våld mot kvinnor. Dessa indikatorer skulle kunna integreras i lämpliga politikområden, särskilt rättsliga och inrikes frågor, hälsa och utbildning.

Indikatorerna kommer att bygga på en studie och en handledning för goda lösningar som utarbetats av det spanska ordförandeskapet, där man koncentrerar sig på uppgifter och åtgärder i medlemsstaterna vad gäller våld mot kvinnor, särskilt våld i hemmet, och som inbegriper åtgärder inom lagstiftning, rättsväsen och efterlevnad av lagar.