SKRIFTLIG FRÅGA E-1991/01

från Hans Modrow (GUE/NGL) till kommissionen

(6 juli 2001)

Ämne: Utvidgningen av EU

Trots att det har gjorts stora ansträngningar, inte minst i kandidatländerna, tycks utvidgningen av unionen genom anslutningen av länder i Mellan- och Östeuropa vara en betydligt mer komplicerad process än vad vi hittills har räknat med.

Kan kommissionen därför svara på följande frågor:

1. Hur skall utvecklingen av euroregioner mellan medlems- och kandidatländerna se ut i framtiden och hur skall de utvidgas så att alla parter respekteras? Förbereder kommissionen något särskilt bidragsprogram?

2. Hur tänker kommissionen göra med övergångsperioderna?

3. Vad görs för att förhindra att den nödvändiga ekonomiska strukturomvandlingen inom ramen för EU:s kvotpolitik inte leder till att hela regioner avindustrialiseras, vilket har hänt i Nordmähren? Kommer de nya delstaterna i Tyskland att fortsätta att vara ett Mål 1-område eller finns det planer på att ändra bidragskriterierna till förmån för länderna i Mellan- och Östeuropa?

4. Vad gör kommissionen för att bemöta det delvis växande motståndet mot ett EU-medlemskap i länderna i Mellan- och Östeuropa genom större insyn i anslutningsförhandlingarna och konkret information om följderna av ett EU-medlemskap?

5. Hur skall kooperativa produktionsföretag inom jordbruket i kandidatländerna bevaras och främjas inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken?

6. Hur ställer sig kommissionen till tyska politikers krav på att det så kallade Benes-dekretet, som går tillbaka på det folkrättsligt bindande Potsdamer-avtalet, måste upphävas innan Tjeckien kan anslutas till EU?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(2 oktober 2001)

1. Bildandet av euroregioner sker helt och hållet på de berörda parternas initiativ. Kommissionen har inte för avsikt att inrätta något särskilt stödprogram till förmån för euroregioner såsom organisationer. Däremot är de euroregioner som omfattar gränsregioner mellan Europeiska unionen och kandidatländerna redan aktivt inbegripna i genomförandet av program för gränsöverskridande samarbete som erhåller ekonomiskt stöd från gemenskapen genom Interreg och Phare-programmet för gränsöverskridande samarbete. Programmen har utformats enligt partnerskapsprincipen och har gemensamma strukturer och programplaneringsdokument, vilket gör att samarbetet kan fortsätta även efter anslutningen. Dessutom antog kommissionen den 21 juli 2001 en särskild åtgärd i syfte att utveckla gemenskapsinitiativ till förmån för regioner som gränsar till kandidatländerna(1).

2. Kommissionen redogör för sin inställning till övergångsperioderna i sitt strategidokument om utvidgningen, vilket antogs i november 2000(2). Övergångsåtgärderna bör vara tidsbegränsade och ha begränsad omfattning. De bör inte medföra ändringar av unionens regler och politik eller hindra dem från att fungera, och inte heller leda till större snedvridningar av konkurrensen. Det finns tre typer av övergångsåtgärder: godtagbara, förhandlingsbara och icke godtagbara.

3. Kandidatländerna ansvarar själva för den industriella omstruktureringen i sina länder. Gemenskapens stöd inför anslutningen (Phare, Ispa, Sapard), vilket uppgår till cirka 3,2 miljarder euro om året, syftar till att hjälpa länderna i arbetet med att anta och genomföra gemenskapens regelverk, bland annat inom industrisektorn. En betydande del av budgetanslaget för Phare-programmet, närmare bestämt en tredjedel, avsätts redan till den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Inom ramen för den prioriterade frågan om institutionsuppbyggnad bidrar programmet till att utforma de mekanismer som behövs för strukturfondernas verksamhet efter anslutningen. Genom Phare-programmet samfinansieras också investeringar som syftar till att stödja den ekonomiska och sociala sammanhållningen i kandidatländerna.

Det bör för övrigt noteras att det inte finns några kvoter för industriprodukter som exporteras från kandidatländerna till gemenskapen.

Efter anslutningen skulle strukturfonderna kunna finansiera omställningsprocessen inom kandidatländernas industriregioner och därigenom bidra till den ekonomiska och sociala sammanhållningen. De nya delstaterna i Tyskland kommer att fortsätta vara mål 1-regioner åtminstone fram till 2006, då den nuvarande programperioden upphör. Urvalskriterierna för mål 1 för perioden efter 2006 har ännu inte fastställts, då de måste godkännas av både de nuvarande och de framtida medlemsstaterna. Det är därför vid denna tidpunkt inte möjligt att förutsäga vilken status de nuvarande tyska mål 1-regionerna kommer att ha efter 2006.

4. Kommissionen har antagit en kommunikationsstrategi som bör genomföras på ett decentraliserat sätt i kandidatländerna och i medlemsstaterna. Strategin bör framför allt genomföras i nära och kontinuerligt samarbete med den verksamhet som äger rum inom regeringarna, parlamenten och de olika intressegrupperna i samhället.

5. Till dess att kandidatländerna ansluter sig till Europeiska unionen kan stöd utgå till producentgrupper genom Sapard-programmen. Inom de program som godkänts för Bulgarien, Rumänien, Slovakien och Ungern planeras särskilda stödåtgärder till denna typ av sammanslutningar. Inom ramen för ett flertal program erbjuds producentsammanslutningar dessutom gynnsammare villkor för tillgång till andra åtgärder.

Den gemensamma jordbrukspolitiken har varken i fråga om pris- och marknadspolitik eller när det gäller stöd till utveckling av landsbygden till syfte att främja en särskild typ av sammanslutning. Däremot kan jordbrukskooperativen komma i åtnjutande av såväl det stöd som är avsett för producentsammanslutningar inom ramen för vissa gemensamma marknadsorganisationer som av det stöd till förbättring av bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter som föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1997 rörande stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden(3).

6. Benes-dekreten antogs och genomfördes innan gemenskapen grundades och Romfördraget trädde i kraft. Kandidatländerna måste vid anslutningen uppfylla de kriterier som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn, särskilt det politiska kriteriet om att länderna skall ha stabila institutioner som garanterar demokrati, rättsstatsprincipen, mänskliga rättigheter samt respekt för och skydd av minoriteter.

(1) KOM(2001) 437 slutlig.

(2) KOM(2000) 700 slutlig.

(3) EGT L 160, 26.6.1999.