SKRIFTLIG FRÅGA E-2700/98

från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen

(1 september 1998)

Angående: Tvist mellan Italien och Europeiska kommissionen i fråga om stomatologisk och ortodontisk vård

Före 1980, det år då man med ett begränsat antal platser började ge tandläkarutbildning på universitets- och högskolenivå och det år då EG-direktiven trädde i kraft, behandlades specialistområdet odontologi styvmoderligt inom vissa medicinska fakulteter. I dag förefaller det däremot som om alla läkare som finns upptagna i yrkesregistret över tandläkare (30 000 i Italien) måste strykas på grund av att de inte uppfyller kraven i gemenskapsdirektiven.

Med hänvisning till de så kallade läkardirektiven, det vill säga direktiven 75/362/EEG(1) och 75/363/EEG(2) som reglerar erkännandet av behörighet och etableringsrätt för läkare samt yrkesutövandet bland annat som specialist på området för odontostomatologi, kan Europeiska kommissionen ange om den i juridiskt hänseende avsåg någonting annat än läkares verksamhet som omfattar diagnos, behandling och rehabilitering avseende munhåla, tänder och käkar?

Ett precist svar skulle uppskattas eftersom den italienska tolkningen av denna lagstiftning kan ge upphov till otrevliga yrkesrelaterade problem och skadliga återverkningar även av juridisk karaktär.

Kan kommissionen dessutom i förtydligande syfte ange om de så kallade tandläkardirektiven, det vill säga direktiven 78/686/EEG(3) och 78/687/EEG(4) av den 25 juli 1978, i juridisk mening direkt eller indirekt kan reglera läkarverksamheten i medlemsstaterna?

(1) EGT L 167, 30.6.1975, s. 1.

(2) EGT L 167, 30.6.1975, s. 14.

(3) EGT L 233, 24.8.1978, s. 1.

(4) EGT L 233, 24.8.1978, s. 10.

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-2698/98, E-2699/98 och E-2700/98 ingivna av Mario Monti för kommissionen

(27 oktober 1998)

Enligt de upplysningar som kommissionen har är Spanien den enda medlemsstat utöver Italien där de utövare av tandläkaryrket som lyder under tandläkardirektiven 78/686/EEG och 78/687/EEG (nämligen licenciados en odontología) och läkare med specialistkompetens inom stomatologi finns upptagna i samma yrkesregister (Colegio de Odontólogos y Estomatólogos). Från kommissionens sida vill man emellertid framhålla att situationen i Spanien och Italien inte är jämförbar. I Spanien är nämligen specialisterna på stomatologi å ena sidan upptagna i ovannämnda register och å andra sidan har läkarna utan specialistkompetens aldrig kunnat utöva tandläkaryrket som huvudsysselsättning eftersom det är förbjudet enligt lagen. Vad gäller lagstiftningen i Frankrike och Luxemburg känner man inom kommissionen inte till några sådana bestämmelser om frågeställaren nämner.

I tandläkardirektiven 78/686/EEG och 78/687/EEG som syftar till att skapa ett särskilt tandläkaryrke skilt från läkaryrket förbehålls viss verksamhet "den som utövar tandläkaryrket". Direktiven har tolkats av EG-domstolen i dess dom av den 1 juni 1995 i mål C-40/93 Kommissionen mot Italien(1).I avgörandet sägs att för att ha rätt att utöva denna verksamhet måste man inneha ett av de examensbevis som avses i artikel 2 i direktiv 78/686/EEG om inte undantag uttryckligen görs i direktivet - som artikel 19 i fallet med Italien - och att medlemsstaterna i inget fall får skapa kategorier av tandläkare som saknar motsvarighet i de tidigare nämnda direktiven. Då domstolen med hjälp av lag nr 471 av den 31 oktober 1998 förlade den gränslinje som föreskrivs i artikel 19 till läsåret 1984/85 för dem som innehar behörighetsbevis i medicin och kirurgi, kunde den konstatera att Italien inte har uppfyllt direktivens förpliktelser. Då direktiven 78/686/EEG och 78/687/EEG antogs och därmed tvingade Italien att skapa ett särskilt tandläkaryrke, utövades nämligen tandläkaryrket där av läkare. Undantagsvis tillåter artikel 19 i direktiv 78/686/EEG läkare att fortsätta att utöva tandläkaryrket och flytta till de andra medlemsstaterna i egenskap av tandläkare, i synnerhet om de påbörjade sin läkarutbildning före den 28 januari 1980. Med gemenskapsrättens nuvarande utformning kan endast de läkare som påbörjade sin läkarutbildning i Italien före den 28 januari 1980 dra nytta av artikel 19 (enligt villkoren i artikeln) och utöva tandläkaryrket och flytta till andra länder som tandläkare.

I direktiv 93/16/EEG(2) genom vilket direktiven 75/362/ och 75/363/EEG konsolideras preciseras inte läkarnas verksamhetsområde utan endast de lägsta utbildningskriterierna. Tandläkardirektiven 78/686/EEG och 78/687/EEG har inte heller som syfte att reglera läkarnas verksamhet. Dock har den situation som rådde i Italien då tandläkardirektivet antogs tvingat fram en undantagsåtgärd av tillfälligt slag (artikel 19 i direktiv 78/686/EEG). Beträffande frågorna om upptagning i yrkesregistret vill kommissionen hänvisa till det svar som lämnades på C. Muscardinis skriftliga fråga E-1522/96(3). Kommissionen hänvisar dessutom till svaren på C. Muscardinis skriftliga frågor E-1324/95(4), 836/96(5), 3592/96(6), 3593/96(7) och 1649/97 som alla handlar om odontostomatologi i Italien.

(1) Rättsfallssamlingen 1995, s. I-I3I9.

(2) EGT L 165, 7.7.1993.

(3) EGT C 356, 25.11.1996.

(4) EGT C 277, 23.10.1995.

(5) EGT C 280, 25.9.1996.

(6) EGT C 186, 18.6.1997.

(7) EGT C 391, 23.12.1997.