SKRIFTLIG FRÅGA P-0360/01

från Werner Langen (PPE-DE) till kommissionen

(8 februari 2001)

Ämne: Reseledare som hindras i sitt arbete i Portugal

När det gäller turistresor till Portugal med kortare vistelse i landet förekommer det ofta att tyska reseledare hindras i sitt arbete eller hotas av inhemska reseledare vilka även hotar med polisanmälan. Det förekommer till och med handgripligheter. I detta sammanhang hänvisar inhemska reseledare och officiella företrädare till lagstiftningen i förordning 179/89 av den 27 maj 1989 som uppenbarligen har stått i strid med gällande EG-rätt. Av detta skäl har den portugisiska regeringen den 23 mars 1999 utfärdat en ny förordning (93/99) som tillåter EU-medborgare att arbeta som reseledare vid turistresor till Portugal med kortare vistelse i landet. Med detta tillstånd finns dock

ytterligare villkor förknippade (artikel 6 A i förordning 93/99, i förbindelse med artikel 5 II i förordning 179/89) som föreskriver en begränsning beträffande vissa städer och monument (bilaga till förordning 93/99).

Av denna anledning frågar jag kommissionen:

1. På vilket sätt har förordning 179/89 av den 27 maj 1989 stått i strid med gällande EG-rätt?

2. Strider den nya förordningen 93/99, och då i synnerhet dess bilaga principiellt mot gällande EG-rätt, och då särskilt mot rätten till att fritt utöva sitt yrke respektive principen om fri rörlighet på arbetsmarknaden inom EU? Om detta är fallet, hur avser då kommissionen att genomdriva EG-rättens bestämmelser i Portugal och i förekommande fall bidra till att dylika överträdelser i framtiden förhindras på det rättsliga planet och i praktiken?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(7 mars 2001)

Genom den portugisiska lagen nr 179/89 (Decreto-Lei No 179/89 de 27 de Maio) genomfördes rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier(1) med avseende på yrket turistguide. I Portugal är detta yrke lagreglerat, dvs. man måste uppfylla vissa krav för att få utöva det. I lag nr 179/89 infördes i enlighet med direktivet ett förfarande för erkännande av yrkeskvalifikationer, så att turistguider från andra medlemsstater kunde utöva sitt yrke i Portugal.

Lagen stred dock mot artikel 49 (f.d. artikel 59) i EG-fördraget, i den tolkning som domstolen gjort i sin rättspraxis beträffande turistguider(2). Enligt domstolen skall man göra åtskillnad mellan turistguider som etablerar sig i en annan medlemsstat för att arbeta där permanent och guider som arbetar tillfälligt i en annan medlemsstat i enlighet med friheten att tillhandahålla tjänster. I det första fallet kan medlemsstaten med fog kräva att turistguider från andra medlemsstater genomgår nationell utbildning eller ser till att få sina kvalifikationer erkända. I det andra fallet skulle dock sådana krav strida mot den fria rörligheten för tjänster. Domstolen fann dock att det finns ett allmänintresse som motiverar inskränkningar i turistguidernas frihet att tillhandahålla tjänster, nämligen ökad förståelse för platser och föremål av historiskt värde och bästa möjliga spridning av kunskaper om ett lands konst och kulturarv. Den angav därefter att det är en inskränkning av friheten att tillhandahålla tjänster att kräva att turistguider uppfyller vissa yrkeskrav, om tjänsterna består av guidning av turister på andra ställen än sådana museer eller historiska monument som endast får besökas i sällskap med en specialutbildad guide. Domstolen tillåter alltså ett undantag från turistguidernas frihet att tillhandahålla tjänster.

Den portugisiska regeringen rättade sig efter domstolens avgörande genom att anta lag nr 93/99 (Decreto-Lei No 93/99 de 23 de Maio) om ändring av lag nr 179/89 i syfte att dels tillåta att turistguider från andra medlemsstater får tillhandahålla tjänster i Portugal utan att på förhand få sina yrkeskvalifikationer erkända, dels ange vilka platser i Portugal som omfattas av undantaget. Förteckningen över platser, som ingår i bilagan till den ändrade lag nr 179/89, förefaller inte strida mot proportionalitets- eller subsidiaritetsprinciperna.

Därför anser kommissionen att den portugisiska lagstiftningen inte strider mot gemenskapsrätten.

(1) EGT L 19, 24.1.1989.

(2) Domar av den 26.2.1991, mål C-154/89, Frankrike [1991], Rec. I-659, svensk specialutgåva 1991 s. 43, C-180/89 Italien [1991], Rec. I-709, och C-198/89 Grekland [1991], Rec. I-727.