ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0150/00

från Emmanouil Mastorakis (PSE) till kommissionen

(31 januari 2000)

Ämne: Gemenskapsinitiativet Interreg

Trots att det belopp som anslagits till Interreg för perioden 2000-2006 har höjts jämfört med föregående period, har man förutom vissa smärre undantag undvikit att modifiera förteckningen över regioner i grupp A. Syftet med detta är helt klart att koncentrera verksamheten. Undantagen visar dock att det funnits behov av att undanröja tidigare fel och förbiseenden. Ett väsentligt förbiseende i förteckningen över grekiska regioner är att man inte tagit med länen Arta och Elis, trots att län med likartade förhållanden har tagits med.

Kan kommissionen beakta detta och på nytt behandla möjligheten att ta med dessa två län, som på ett oförklarligt sätt inte har medtagits?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0150/00, E-0229/00 och E-0336/00 ingivet av Michel Barnier för kommissionen

(6 mars 2000)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0157/00

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(26 januari 2000)

Ämne: Plan för modernisering och kvalitetshöjning i industrin i Andalusien

Med utgångspunkt i beräkningen av rikedom per invånare i de spanska autonoma regionerna, grundad på BNP per invånare (procent av det spanska genomsnittet), uppvisar den andalusiska regionen en nedslående siffra på 72,26 i förhållande till den spanska region som i detta sammanhang ligger högst, nämligen Balearerna som når upp till siffran 154,48.

Det skulle behöva skapas 80 000 företag inom de närmaste fyra åren för att full sysselsättning skall kunna nås i Andalusien och för att denna region skall kunna ta sig ur det hål den för närvarande befinner sig i, inte bara efter spanska förhållanden mätt utan även i jämförelse med samtliga gemenskapsregioner där Andalusien hamnar på sista plats.

Anser kommissionen att den, utöver den gemenskapspolitik som för närvarande stöder den ekonomiska utvecklingen i Andalusien, bör bidra till att det inrättas en plan för modernisering och kvalitetshöjning i industrin i regionen som aktiverar företagsetableringen i missgynnade områden och underlättar för små och medelstora företags tillgång till mer fördelaktiga finansieringskällor som främjar deras utbredning och tillväxt?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(24 februari 2000)

I samband med de riktlinjer(1) som antogs den 1 juli 1999 betonade kommissionen bl.a. hur viktigt det är med stödåtgärder för de små och medelstora företagen, både för att starta och utveckla dem. IT-samhället bör i detta sammanhang betonas, liksom skapandet av nätverk och stödtjänster.

Den 29 oktober 1999 mottog kommissionen från de spanska myndigheterna dessas regionala utvecklingsplan för de spanska regioner som för programperioden 20002006 är stödberättigande under mål 1. För närvarande granskar den förslaget för att i samarbete med myndigheterna i fråga färdigställa gemenskapsstödramen, där villkoren för programgenomförandet anges. Den skall tillse att de här fastställda prioriteringarna på lämpligt sätt beaktas i samband med de olika åtgärder och insatser som de utmynnar i.

(1) Kommissionens arbetsdokument SEK(1999) 103 slutlig: Strukturfonderna och samordningen med sammanhållningsfonden Utkast till riktlinjer för programmen för perioden 20002006.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0328/00

från Georges Berthu (UEN) till kommissionen

(11 februari 2000)

Ämne: Artighetstitlar som tredje land tilldelar tjänstemän i gemenskapernas förvaltning

I sitt svar på den skriftliga frågan P-0224/99(1) avseende titeln ambassadör som vissa av kommissionens delegationschefer använder, har kommissionen anfört att det är kutym att den ackrediterande staten [med hänsyn till de diplomatiska privilegier och den immunitet som delegationerna åtnjuter] ger delegationscheferna ambassadörs rang och titel.

Kan kommissionen klargöra om den anser det vara normalt att tredje land tilldelar tjänstemän i gemenskapernas förvaltning titlar och inte unionens medlemsstater? Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att undvika att tjänstemännen i fråga använder titlar, även artighetstitlar, i officiella sammanhang under utövandet av sina befattningar?

(1) EGT C 289, 11.10.1999, s. 143.

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(17 mars 2000)

Det tillhör diplomatisk praxis att en ackrediterande stat hos en mottagande stat begär den ackrediteringsnivå som den önskar för sina diplomatiska företrädare i den mottagande staten. Det är i så måtto som en ackrediterande stat tilldelar en tjänsteman en titel.

Denna regel gäller även för de chefer för kommissionens delegationer, representationer eller kontor som ackrediteras på statschefsnivå. Kommissionen underrättar medlemsstaterna om sin avsikt att utse en delegationschef och om vilken rang och titel som kommer att begäras för denne i ackrediteringslandet.

Kommissionens beskickningschefer ges instruktioner om i vilka sammanhang det är lämpligt att använda titeln.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0232/00

från Nicole Thomas-Mauro (UEN) till kommissionen

(4 februari 2000)

Ämne: Vitbok om livsmedelsäkerhet

Varför speglar vitboken en mer försiktig inställning till hälsoargumenten än de mer flexibla nationella bestämmelserna? Varför föreslår inte kommissionen strikta ramar för att möjliggöra ett rimligt utnyttjande av hälsoargumenten?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(9 mars 2000)

Enligt artikel 2 i rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel(1) är det förbjudet att tillskriva livsmedel egenskaper som förebygger, behandlar eller botar någon sjukdom hos människor eller antyda sådana egenskaper. Påståendena om minskade risker för att insjukna har sitt ursprung i detta förbud.

Kommissionen menar i sin vitbok om livsmedelssäkerhet(2) att det inte finns någon anledning att ändra principen för denna bestämmelse.

I vitboken anges att kommissionen emellertid kommer att undersöka om det i gemenskapslagstiftningen bör införas särskilda bestämmelser för att reglera fysiologiska påståenden och näringspåståenden som gäller ett näringsämnes hälsofrämjande effekter på vissa normala kroppsfunktioner. Fastställandet av en strikt ram för den här typen av påståenden är ett första steg mot ett övergripande åtagande att tillhandahålla pålitlig konsumentinformation som baserar sig på vetenskapliga fakta och som är relevant för produkten. Syftet är att konsumenten skall kunna fatta beslut som gagnar hälsan och välbefinnandet i allmänhet.

(1) EGT L 33, 8.2.1979. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 97/4/EG. EGT L 43, 14.2.1997.

(2) KOM(1999) 719 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0080/00

från Mary Banotti (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMEA)

För närvarande är programmen för tidig tillgång till nya läkemedelsprodukter underställda nationell lagstiftning. Detta leder till allvarliga förseningar eftersom det finns femton olika myndigheter som förhandlar med läkemedelsföretagen, i jämförelse med USA

där en enda central myndighet, amerikanska livsmedels- och läkemedelsmyndigheten (FDA), ansvarar för denna uppgift. Denna besvärliga process kan innebära att europeiska patienter får vänta flera år längre än de amerikanska patienterna för att få delta i sådana program. De går därför miste om de positiva effekter som lovande nya behandlingar kan ge, vilket i HIV-patienternas fall till exempel kan betyda skillnaden mellan hög livskvalitet och, i värsta fall, döden.

Kommer kommissionen att överväga att utarbeta förslag i syfte att ändra den befintliga lagstiftningen så att Europeiska läkemedelsmyndigheten kan företräda de 15 medlemsstaterna vid förhandlingar med läkemedelsindustrin om programmen för tidig tillgång till nya läkemedel, vilket skulle minska klyftan och skillnaderna mellan förhållandena som gäller för europeiska och amerikanska patienter?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(9 februari 2000)

De flesta medlemsstaterna har upprättat förfaranden för att göra det möjligt för patienter med allvarliga sjukdomar att få tillgång till nya läkemedel som ännu inte erhållit godkännande för försäljning. Det finns ingen gemenskapslagstiftning för detta ändamål och de ovannämnda förfarandena är inte harmoniserade. När det gäller de läkemedel, för vilka man kan använda det centraliserade förfarande som fastställs i rådets förordning (EEG) nr 2309/93 av den 22 juli 1993 om gemenskapsförfaranden för godkännande för försäljning av och tillsyn över humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel samt om inrättande av en europeisk läkemedelsmyndighet(1), har sökanden möjlighet, när ansökan om godkännande för försäljning är färdig, att lämna sin ansökan till den europeiska läkemedelsmyndigheten där en gemenskapsutvärdering utförs för att göra det möjligt för kommissionen att bevilja ett godkännande för försäljning som gäller i alla medlemsstater och med identisk information på alla elva språk. Inom ramen för den översyn av förfarandena för godkännande för försäljning som planeras för år 2000 och som troligtvis kommer att leda till förslag om ändring av de aktuella reglerna år 2001 kan kommissionen eventuellt föreslå en harmonisering av tillgången till nya viktiga läkemedel när tillräckligt säkra och ändamålsenliga uppgifter tillåter detta. Utvärderingen av sådana uppgifter skulle kunna genomföras som en del av en centraliserad utvärdering med möjlighet till en ständig översyn i.o.m. att nya uppgifter framkommer.

(1) EGT L 214, 24.8.1993.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0037/00

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(19 januari 2000)

Ämne: Katastrofen i Venezuela

Som alla känner till drabbades Venezuela nyligen av en katastrof som innebar att tusentals människor dog, att hus och egendomar förstördes i ett stort område och att flera tusen familjer blev hemlösa. Bland dem finns portugisiska emigranter från Madeira, ett av Europeiska unionens yttersta randområden.

Kan kommissionen ge någon information om vilka solidaritetsinsatser och vilka stödåtgärder som genomförts?

Svar från Poul Nielson på kommissionens vägnar

(28 februari 2000)

Omedelbart efter de översvämningar som nyligen drabbade Venezuela beviljade kommissionen via sitt kontor för humanitärt bistånd 3,6 miljoner euro i katastrofhjälp och fattade den 7 februari 2000 beslut om fortsatt stöd med 2 miljoner euro i humanitärt bistånd. Kommissionen

överväger dessutom att bidra till återuppbyggnaden i området och förbereder därför ett besök av en expertgrupp med uppdrag att bedöma läget och fastställa vilka särskilda åtgärder som bör vidtas.

Beroende på vad expertgruppen kommer fram till kommer kommissionen att fatta beslut om en återuppbyggnadsplan på medellång sikt för Venezuela. I nära samarbete med andra givare kommer kommissionen att uppmuntra till att det görs en samordnad internationell insats och att de prioriterade områdena för åtgärden tydligt fastställas.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0222/00

från Brigitte Wenzel-Perillo (PPE-DE) till kommissionen

(31 januari 2000)

Ämne: Rapporteringsskyldighet till medlemsstaterna

Kan kommissionen redogöra för hur många rättsliga bestämmelser det finns inom gemenskaperna (EU och EG), fördelat på de olika politiska områdena, som kräver rapporteringsskyldighet till Tyskland?

Kan kommissionen dessutom i en speciell översikt redogöra för de rättsliga grunderna för dessa gemenskapsbestämmelser samt också ange hur ofta man är skyldig att rapportera (årligen, månatligen, etc.)?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Romano Prodi

(16 mars 2000)

Om kommissionen skulle svara på ledamotens fråga, skulle det kräva långa och kostsamma efterforskningar som kommissionen på grund av andra uppgifter inte kan åta sig för närvarande.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0102/00

från Pietro-Paolo Mennea (ELDR) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Erkännande av amatöridrotten

Idrotten spelar en social roll och bör därmed anses vara en integrerad del av EU-ländernas kultur. Den fyller en uppfostrande, social, kulturell och avkopplande funktion som har erkänts i Amsterdamfördraget. Denna fråga ställs mot bakgrund av detta och med tanke på följande: hur idrotten i Europa är organiserad samt vilken särprägel den har och hur den har utvecklats på senare tid, vilken distinktion det görs i medlemsstaterna mellan professionell idrott (som idkas av företag) och amatöridrott (som idkas av organisationer utan vinstsyfte), att amatöridrotten i medlemsstaterna betraktas som amatöridrott först när den erkänns av olika nationella idrottsförbund i enlighet med dessa förbunds bestämmelser och med direktiv från de olika nationella OS-kommittéerna, och att medlemsstaternas lagar och idrottsorganisationernas bestämmelser skiljer professionell idrott från amatöridrott.

Vore det inte lämpligt att införa en ändring i Amsterdamfördraget för att erkänna den idrott som enligt medlemsstaternas lagar och idrottsorganisationernas bestämmelser definieras som amatöridrott?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(18 februari 2000)

Kommissionen har erkänt att idrott är ett nödvändigt instrument för social integrering och fostran(1) i det europeiska samhället, och förespråkar ett nytt partnerskap mellan de olika aktörerna inom idrotten idrottsorganisationer, nationella myndigheter och EU:s institutioner för att bevara och stärka det sociala värdet av motion och idrott.

När det gäller hur idrotten är organiserad vill kommissionen framhålla att det råder avsevärda skillnader mellan medlemsstaterna. Det finns till exempel inte lagstiftning som rör idrott i alla medlemsstater, och skillnaderna mellan professionell idrott och amatöridrott är inte alltid klart och tydligt fastställda. Som generaladvokat Georges Cosmas påpekade i sitt yttrande i Deliège-målet(2) bör man, för att avgöra om en persons idrottsutövande har ekonomisk karaktär eller inte, se till de konkreta faktorer som definierar denna aktivitet, och inte till idrottsförbundens deklarationer. Det är således inte idrottsförbundens utan domstolarnas sak att avgöra om idrottsutövandet är professionellt eller inte.

Kommissionen anser också att gemenskapslagstiftningen faktiskt beaktar vissa av idrottens särdrag, särskilt när det gäller amatöridrott. Det konstateras till exempel att det finns olika former av idrottsutövande som styrs av regler eller idrottsorganisationernas möjlighet till självreglering, men som inte omfattas av konkurrensreglerna. Kommissionen anser därför att det för närvarande inte är nödvändigt att göra ändringar i fördragen för att framhålla amatöridrottens särart.

(1) Helsingforsrapporten om idrott: Rapport från kommissionen till Europeiska rådet om hur man kan bevara den nuvarande uppbyggnaden av idrotten och upprätthålla idrottens sociala funktion inom gemenskapen, KOM(1999) 644 slutlig.

(2) Yttrande från generaladvokaten i förenade mål C-51/96 och C-191/97.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2825/99

från Emilia Müller (PPE-DE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Slutförande av motorväg A6 mellan Amberg och Waidhaus

Motorväg A6 är en del av linjen i riktning öst-väst mellan Prag och Paris i det transeuropeiska transportnätet. Inom ramen för utvidgningen mot öster har den en enorm betydelse för trafiken.

Den del av motorväg A6 som går mellan Amberg och Waidhaus kommer emellertid än så länge inte att slutföras enligt den tyska förbundsregeringens planer. Trafikströmmarna från öster kommer att öka ytterligare i och med att Tjeckien integreras. Det befintliga trafiknätet är överbelastat och befolkningen som lever i närheten av de tyska motorvägarna lider av larm och avgaser.

Vad ämnar kommissionen göra för att driva på slutförandet av motorväg A6?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 mars 2000)

Byggandet av motorväg A 6 mellan Amberg och tysk-tjeckiska gränsen nära Waidhaus har identifierats som projekt av gemenskapsintresse i riktlinjerna för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet(1). Avsnittet Rozvadov Plzen Praha ingår dessutom i TINA-planen som sammanställts av medlemsstaterna och kandidatländerna, och som utgör en grund för en framtida utvidgning av det transeuropeiska transportnätet(2). Kommissionen är väl medveten om hur viktig hela sträckan Nürnberg Praha är för trafiken mellan nuvarande och framtida medlemsstater, och övervakar därför detta projekts utveckling mycket noga, samt ger det allt sitt stöd.

Det tyska avsnittet Amberg Waidhaus har redan erhållit finansiellt stöd till ett belopp av 6,51 miljoner euro inom ramen för budgetposten för transeuropeiska transportnät. Detta bidrag, vars omfång begränsas av den berörda förordningen(3) kan dock inte ersätta projektfinansiering på nationell nivå. De tyska myndigheterna har meddelat kommissionen att projektet står kvar i deras prioriteringsplan (Bedarfsplan) för nationella vägar, och kommer att färdigställas i enlighet med de planerade tekniska normer. Vissa avsnitt (i synnerhet i området Pfreimd Woppenhof) kunde dock inte tas med i den nationella investeringsplanen för

perioden 19992002, där man prioriterade sådana projekt för vilka byggnadstillstånd redan utfärdats. Kommissionen anser att det finansiella stöd som hittills givits redan har bidragit till att lindra de finansiella svårigheter som uppstått för vägprojektet Amberg Waidhaus.

(1) Europaparlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet EGT L 228, 9.9.1996.

(2) TINA: Bedömning av behovet av transportinfrastruktur, inrättad 1995, i samband med den strukturerade dialogen mellan gemenskapens transportråd och de associerade ländernas transportministrar. Slutrapport offentliggjord i oktober 1999.

(3) Rådets förordning (EG) nr 2236/95 av den 18 september 1995 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät, EGT L 228, 23.9.1995 ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1655/1999 av den 19 juli 1999.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2239/99 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen. Kostnader för översättning och tolkning.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 309 E , 12/12/2002 s. 0001 - 0001



SKRIFTLIG FRÅGA E-2239/99 från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen (19 november 1999) Ämne: Kostnader för översättning och tolkning Skulle ni vilja ange EU:s kostnader för översättning och tolkning under 1999, och uppskatta vad dessa kostnader skulle uppgå till om den nuvarande språkstrategin tillämpas och om de officiella språken skulle utökas med ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio eller elva språk? Kompletterande svarfrån Michaele Schreyer på kommissionens vägnar (17 juli 2002) Som ett tillägg till det första svaret, som sändes till parlamentsledamoten under 2000, vill kommissionen lägga till de extra utgifterna för de nio språk som tillkommer i samband med utvidgningen. Enligt institutionernas beräkningar i den andra rapporten från maj 2002 om rubrik V i gemenskapens allmänna budget blir kostnaderna följande: >Plats fÄHor tabell>
SKRIFTLIG FRÅGA E-2822/99

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: Administrativa utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning inom Europeiska investeringsbanken

Enligt artikel 7.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/1999(1) av den 25 maj 1999 om utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) skall Europeiska unionens samtliga institutioner, organ och byråer utan dröjsmål till byrån överlämna alla uppgifter som kan ha samband med eventuella fall av bedrägeri, korruption eller annan olaglig verksamhet.

Förordningen gäller sedan den 1 juli 1999. Den 29 juli 1999 rapporterade informationsbladet Europa-Journal, som ges ut i Bryssel, under rubriken Inköpsskandal vid Europeiska investeringsbanken att en anställd vid banken skott sig på bankens bekostnad, men att banken avstått från att göra en anmälan eftersom det rörde sig om ett obetydligt belopp.

När informerade banken OLAF om händelsen i enlighet med artikel 7.1?

Har OLAF granskat händelsen och kunnat övertyga sig om att det verkligen bara rörde sig om ett obetydligt belopp?

Vilka åtgärder har OLAF rekommenderat banken att vidta?

(1) EGT L 136, 31.5.1999, s. 1.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2821/99 och E-2822/99 ingivet av Michaele Schreyer för kommissionen

(25 februari 2000)

Kommissionen anser att Europeiska centralbankens (ECB) beslut av den 7 oktober 1999 om bedrägeribekämpning och det beslut som Europeiska investeringsbanken (EIB) översänt till kommissionen inte är förenliga med den rättsliga ramen för inrättandet av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning, i synnerhet bestämmelserna om interna utredningar i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/1999 av den 25 maj 1999 om utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF).

Denna bristande förenlighet hotar den enhetlighet som gemenskapslagstiftaren har avsett att skapa när det gäller skyddet av gemenskapernas finansiella intressen.

Därför har kommissionen anhängiggjort två ärenden vid EG-domstolen. Talan väcktes den 13 januari mot ECB och den 19 januari mot EIB.

De uppgifter som parlamentsledamoten lämnat om EIB har översänts till Europeiska byrån för bedrägeribekämpning.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2785/99

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(18 januari 2000)

Ämne: EU-finansierade projekt förstör ett område som skyddas av Natura 2000

Enligt framförda klagomål skadas området runt Aliakmon-floden, som skyddas av gemenskapsdirektiv 92/43/EG(1) om naturskydd (Natura 2000) med prioritering A, mycket allvarligt av en rad arbeten som utförs i samband med anläggandet av vägavsnittet mellan Veroia och Polimilo på Egnatia-vägen. Det som i praktiken sker är att det företag som har ansvaret för detta avsnitt begår ett brott mot miljöbestämmelserna genom att på bergssidan ned mot floden stjälpa material från utdikningen och på detta sätt täcka stora områden, trots att de är skyldiga att göra sig av med allt bråte på särskilda avstjälpningsplatser.

Med tanke på att det här är ett område som är känt för sin sällsynta skönhet på grund av sin rika flora och fauna och som nu förstörs, vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att få ett stopp på anläggningsföretagets katastrofala ingrepp i miljön? Vilka åtgärder kommer den att vidta gentemot de ansvariga, så att de blir skyldiga att återställa miljön i dess ursprungliga skick?

(1) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(20 mars 2000)

På basis av de uppgifter som de grekiska myndigheterna har lämnat har kommissionen fått veta att ett jordskred har inträffat har inträffat på grund av ett mänskligt misstag vid byggandet av en liten tillfartsväg till arbetsplatsen vid vägavsnittet Veria-Lefkopetra på motorvägen Egnatia.

Enligt villkoren i det gällande avtalet är entreprenören (ett konsortium av byggnadsföretagen Aktor, Mechaniki, Olypiaki Techniki, Korontzis) skyldig att följa den miljökonsekvensutredning som godkänts av de grekiska myndigheterna för projektet i fråga, och att tippa material från utdikningen utanför området runt Aliakmon-floden.

Kommissionen har fäst företagets Egnatia Odos SA, det organ som ansvarar för Egnatia-projektet, uppmärksamhet på behovet att sörja för att alla villkor i det gällande kontraktet uppfylls.