SKRIFTLIG FRÅGA P-3277/97

från Elly Plooij-van Gorsel (ELDR) till kommissionen

(13 oktober 1997)

Ämne: Retroaktiva avgifter som drabbar europeiska importörer av bangladeshiska textilier

Enligt allmänna preferenssystemet ges importer från Bangladesh med ursprungscertifikat tillträde till den europeiska marknaden på gynnsammare villkor.

Nu verkar det som om inte alla certifikat som myndigheterna utfärdat delats ut på ett korrekt sätt. Därför har Bangladesh, på kommissionens rekommendation, med retroaktiv verkan ogiltigförklarat 15 000 ursprungscertifikat. Kommissionen avser att kräva retroaktiva avgifter för importer som skett under åren 1994 till 1996. Detta kommer att förorsaka stora ekonomiska problem för många europeiska importörer.

1. Anser kommissionen att de bangladeshiska myndigheterna förfogar över tillräckliga kunskaper om utarbetandet av ursprungscertifikat? Om så inte är fallet, har kommissionen lämnat tillräcklig assistans till ett korrekt utarbetande?

2. Sedan när har kommissionen känt till de tekniska problemen i samband med certifikaten? Underrättade kommissionen då genast importörerna om dessa?

3. Om så inte är fallet, varför inte? Förväntar sig kommissionen att importörerna själva verifierar giltigheten hos officiella ursprungscertifikat som myndigheterna utfärdat? Om så är fallet, på vilket sätt kan en företagare kontrollera detta?

4. Anser kommissionen att det är rätt att kräva retroaktiva avgifter på grund av ogiltiga officiella certifikat? Om så är fallet, anser kommissionen då att det är rimligt att kräva retroaktiva avgifter ännu tre år efter det datum då importen skett?

5. På vilket sätt avser kommissionen att i fortsättningen förhindra problem av detta slag?

Kompletterande svar

från Mario Monti på kommissionens vägnar

(11 juni 1998)

1. Kommissionen anser att myndigheterna i Bangladesh hade tillräckliga kunskaper om gemenskapslagstiftningen om ursprungsintyg. De grundläggande kriterierna för erhållande av ursprungsstatus, samt för utfärdande av ursprungsintyg och bedömning av dessas giltighet har varit desamma i mer än tjugo år. Bestämmelserna är välkända hos berörda myndigheter och ekonomiska kretsar både inom och utanför gemenskapen.

Redan vid tidigare möten (från och med 1994) med företrädare för kommissionen hade de myndigheter som ansvarar för utfärdandet av ursprungsintyg och de bangladeshiska exportörerna blivit erinrade om bestämmelserna.

Inom ramen för det administrativa samarbete som föreskrivs i bestämmelserna kontaktar dessutom medlemsstaternas tullmyndigheter regelbundet de ansvariga myndigheterna i Bangladesh för att be dem kontrollera vissa intyg. Dessa förfrågningar görs ofta med referens till exakt den bestämmelse som skall tillämpas.

Kommissionens officiella delegation i Bangladesh informerade myndigheterna och de ekonomiska kretsarna om det nya allmänna preferenssystemet, vilket tjänar som rättslig ram för den import det här är fråga om, så snart det trätt i kraft (1995) samt tillhandahöll information och all den dokumentation som myndigheterna och de bangladeshiska exportörerna behövde. Administrationen och exportörerna visade dock inte något intresse för informationen förrän den aktuella undersökningen på plats aviserades i november 1996.

Slutligen, när det nya systemet trädde i kraft organiserade kommissionen två seminarier i Bryssel (1995). Ett av dessa seminarier behandlade uteslutande ursprungsreglerna och var riktat till förmånsländerna.

Argumentet att myndigheterna inte kände till bestämmelserna bör alltså åtminstone nyanseras kraftigt.

2. Kommissionen upptäckte oegentligheternas omfattning i november/december 1996 efter en undersökning som utfördes på plats av företrädare för gemenskapen och för flera medlemsstater. Undersökningsresultaten bekräftade de misstankar som vissa av företrädarna hade haft och som de informerat kommissionen om under 1996. Dessutom informerades medlemsstaterna i december 1996 om undersökningsresultaten och uppmanades att vidta alla åtgärder för att se till att de tullar som resultaten gav upphov till också skulle komma att tas ut.

Inte förrän undersökningsresultaten var tillräckligt säkra, dvs. på våren 1997, offentliggjorde kommissionen information till importörerna i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

3. Enligt gemenskapens tullagstiftning, som varit i kraft i över tjugo år och inte ändrats, ligger bevisbördan för ursprunget på importören, och det måste kunna visas för behörig tullmyndighet i gemenskapen att ursprungsintyget är giltigt. EG-domstolens praxis är entydig beträffande denna princip.

Denna rättsliga förpliktelse är logisk eftersom de flesta importörer, av uppenbara affärsmässiga och industriella skäl, kommer att försäkra sig hos sina leverantörer om produkternas kvalitet och ursprunget på de material som ingår i produkterna om ansökan om att få omfattas av en förmånstull är underkastad dessa ursprungskrav.

Det bör rent allmänt påminnas om att den praktiska administrationen av intygen vid importen till gemenskapen och ansvaret för kontrollen i enlighet med en strikt subsidiaritet helt och hållet ligger på medlemsstaternas tullmyndigheter.

4. Det är motiverat att ta ut tullarna, och det även eftersom samvetsgranna importörer, europeiska tillverkare och medborgarna över huvud taget i allt mindre utsträckning tolererar illojal konkurrens och bedrägerier mot gemenskapslagstiftningen. Kommissionen har stor förståelse för dessa argument, som ligger i linje med kommissionens traditionella uppgift att övervaka tillämpningen av fördragen, samt den tullagstiftning som följer av dessa.

I gemenskapens tullkodex fastställs en tidsgräns på tre år. Kodexen har antagits av rådet och måste följaktligen tillämpas av medlemsstaterna. Perioden är förenlig med traditionellt bruk när det gäller tull- och skattepreskription.

5. Kommissionen har inte för avsikt att stå overksam inför de stora problem som tullbedrägerierna innebär, vilket den redan visat i andra sammanhang. Kommissionens ambition är helt enkelt att den lagstiftning som gäller vid en viss tidpunkt skall tillämpas på de handlingar som då utförs; om denna princip inte upprätthålls innebär det att man inför retroaktiv lagstiftning, vilket skulle vara ett hot mot rättssäkerheten. I sitt meddelande till rådet och Europaparlamentet om förvaltningen av gemenskapens förmånsordningar(1) föreslår kommissionen en omarbetning av förvaltningspraxis för förmånsordningarna, och i detta vidare politiska sammanhang tas också frågan om ursprungsintygen och importörernas problem upp.

(1) KOM(97) 402 slutlig.