ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3154/97 från Mark Watts (PSE) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Genetiskt modifierade rapsfrön

Kan kommissionen upplysa mig om i vilket skede experiment med genetiskt modifierade rapsfrön befinner sig och när och var resultaten av dessa experiment kommer att göras tillgängliga för allmänheten?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (12 november 1997)

Enligt direktiv 90/220/EEG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön ((EGT L 117, 8.5.1990. )) krävs ett medgivande innan utsättning för forsknings- eller utvecklingsändamål av genetiskt modifierade växter får ske. Handläggningen av medgivanden för dessa utsättningar sker i medlemsstaterna av en behörig myndighet som utsetts enligt detta direktiv. Kommissionen deltar inte i detta arbete, men hålls underrättad av den behöriga myndigheten genom en sammanfattning av varje anmälan, som den distribuerar till alla andra medlemsstater. I slutet av september 1997 hade kommissionen underrättas om 251 sådana utsättningar av raps av Belgien, Danmark, Tyskland, Spanien, Frankrike, Nederländerna, Finland, Sverige och Förenade kungariket.

Anmälare som gör utsättningar måste, enligt artikel 8 i detta direktiv, underrätta den behöriga myndigheten om resultatet av utsättningen med avseende på risker för människors hälsa eller för miljön. Det krävs ingenstans i direktivet att medlemsstaterna skall göra dessa rapporter tillgängliga för allmänheten. I vissa medlemsstater, däribland Förenade kungariket, är rapporterna tillgängliga för allmänheten på särskilda informationskontor. De privatpersoner som önskar ta del av resultaten från utsättningar av raps med avseende på risker för människors hälsa eller för miljön kan begära denna information från kontaktpunkten i fråga i den berörda medlemsstaten. En förteckning över dessa kontaktpunkter skickas direkt till parlamentsledamoten och till parlamentets sekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3036/97 från Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (1 oktober 1997)

Ämne: Avgifter på tunga godstransporter

Med anledning av ¨Förslag till rådets direktiv om avgifter på tunga godstransporter för användningen av vissa infrastrukturer¨ (KOM(96) 331 slutlig - 96/0182(SYN) ((EGT C 59, 26.2.1997, s. 9. )), uppmärksammas det faktum att den praxis som gäller för beskattningen av mineraloljor i EU för tillfället, snarare grundar sig på skattepolitiska än på trafikpolitiska bestämmelser eftersom punktskatterna för mineraloljor är och förblir en viktig inkomstkälla.

Kommissionen ombeds att ange det logiska sambandet mellan de indirekta skatterna som går under benämningen skattepolitik och de direkta skatterna på utnyttjandet av infrastrukturen och för teckning av externa kostnader, som går under benämningen transportpolitik.

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar (12 november 1997)

Kommissionen godtar att punktskatter på bränsle i medlemsstaterna huvudsakligen används för att höja statsinkomsterna. I sitt förslag till rådets direktiv om omstrukturering av gemenskapens ramverk för beskattning av energiprodukter ((EGT C 139, 6.5.1997. )) inser emellertid kommissionen att medlemsstaterna också använder punktskatter på motorbränsle för att uppfylla andra mål i sin miljö-, transport- och energipolitk.

Kommissionen inser dessutom att de direkta och indirekta avgifter som erläggs av enskilda väganvändare i förhållande till deras bruk av vägarna bör utgöra en del av ett enda avgiftssystem.

Därför togs en särskild omstruktureringsföreskrift med i kommissionens förslag till rådets direktiv om beskattning av energiprodukter, som nyligen lades fram. Genom denna föreskrift skulle medlemsstaterna tillåtas att tillämpa skattenivåer för motorbränslen vilka är lägre än de miniminivåer som anges i detta direktiv, i samband med att man inför eller ändrar särskilda avgiftssystem för vägtransport för att få tillbaka exempelvis infrastruktur-, trafikstocknings- och miljökostnader.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3176/97 från Armelle Guinebertière (UPE) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Tillämpning av sänkt momsprocent inom bostadssektorn

Allt tyder på att verksamheten inom byggnadssektorn för närvarande ökar. Inom bostadssektorn står siffran för underhåll och renovering för en tredjedel av byggnadsföretagens omsättning. Gemenskapslagstiftningen begränsar dock, i enlighet med sjätte direktivet av den 17 maj 1977, tillämpningen av sänkt momsprocent till leverans, byggnad, renovering och ombyggnad av bostäder som byggts inom ramen för socialpolitiken (artikel 12.3 a och bilaga H kategori 9 i sjätte direktivet 77/388/EEG ((EGT L 145, 13.6.1977, s. 1. )).

Skulle det vara möjligt för unionen, och i synnerhet för kommissionen, att uppmana medlemsstaterna att utvidga tillämpningsområdet för sänkt momsprocent?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3176/97 och E-3187/97 ingivna av Mario Monti för kommissionens (25 november 1997)

I en färsk rapport till Europaparlamentet och rådet ((KOM(97) 559. )) klargör kommissionen i detalj sina synpunkter på tillämpningen av nedsatta mervärdesskattesatser som ett redskap för att stimulera byggsektorn och som en sporre för att återvinna en del av verksamheten inom denna sektor från den svarta ekonomin (kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet enligt artikel 12.4 i rådets sjätte direktiv av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund).

I stort sett ställer sig kommissionen tvivlande till att mervärdesskatter används som ett politiskt verktyg för att uppnå särskilda ekonomiska mål, framför allt jämfört med andra, mer direkta och målinriktade politiska åtgärder. Det grundläggande problemet bakom parlamentsledamotens fråga håller dock för närvarande på att undersökas på nytt av kommissionen mot bakgrund av dess planer på ett nytt mervärdesskattesystem. I det sammanhanget överväger kommissionen allvarligt tanken på att tillämpa en nedsatt mervärdesskattesats i försökssyfte och för en begränsad tid på vissa lokala arbetsintensiva tjänster.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3151/97 från Klaus Lukas (NI) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Kostnaderna för kommissionens representation i Wien

Undertecknad ledamot ställer följande frågor till kommissionen: Hur stora är de årliga hyreskostnaderna (bashyra och bikostnader) för kommissionens representation i ¨Kärntnerringhof¨ i Wien?

Hur hög är hyran per m2?

Hur många procent över den genomsnittliga kontorshyran i centrala Wien ligger denna hyra?

Vilka andra anbudsalternativ hade kommissionen inhämtat vid den tidpunkt då hyreskontraktet ingicks 1996 (ange fastighetsobjekt/totalhyra/hyra per m2)?

Kan kommissionen förklara hur man ifrån sjätte våningen av ett med flera avspärrningar försett luxuöst kontorshus tänkt sig praktisera den mångomtalade närheten till medborgarna?

Kan kommissionen ange hur många av Wiens invånare som under de senaste 12 månaderna har lyckats ta sig in i representationens lokaler?

Hur stora var de årliga hyreskostnaderna för de gamla lokalerna i Hoyosgasse?

Med hur många procent har hyreskostnaderna för representationen ökat efter flytten?

Hur stort (m2) är det kontor som disponeras av representationens chef?

Hur mycket större är detta än ordförande Santers tjänsterum?

Svar avgivet av Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (4 december 1997)

Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 134 , 30/04/1998 s. 0165



SKRIFTLIG FRÅGA E-3438/97 från Cristiana Muscardini (NI) till kommissionen (31 oktober 1997) Ämne: Hygieniska förhållanden på kriminalvårdsanstalter Som en uppföljning av andra frågor som ställts i ämnet under denna och föregående mandatperiod, och med hänvisning till de dödsfall i leptospiros som inträffade i fängelset San Vittore i Milano i augusti förra året, samt till de undermåliga hygieniska förhållanden som råder i många fängelser både i Italien och andra länder inomgemenskapen, upprepar jag kravet på en undersökningskommitté för granskning av livsvillkoren och de hygieniska förhållandena på kriminalvårdsanstalterna. Svar avgivet av Jacques Santer på kommissionens vägnar (25 november 1997) Det ligger utanför kommissionens behörighet att behandla denna fråga, som handläggs uteslutande av berörda nationella myndigheter.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3275/97 från Florus Wijsenbeek (ELDR) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Domslut i Belgien

Känner kommissionen till att EG-domstolen i en dom från 1985 har förbjudit de belgiska universiteten att tillämpa en högre studieavgift för utländska studenter än den man tillämpar för belgiska studenter? (Domstolens dom av den 13 februari 1985 i mål 293/83.)

Känner kommissionen dessutom till att EG-domstolen tre år senare förkunnade ett domslut som innebar att alla studenter som erlagt en för hög studieavgift hade rätt att kräva tillbaka det belopp som betalats för mycket (Domstolens dom av den 2 februari 1988 i mål 24/86.) och att en domstol i Antwerpen med anledning härav 1988 dömde belgiska staten att återbetala tusentals gulden (Antwerpens domstols dom av den 30 juni 1988 i mål 11582.)?

Känner kommissionen slutligen till att den belgiska staten, trots ovannämnda domslut och trots de upprepade försök att erhålla återbetalning som gjorts av såväl personer som lurats att betala för höga studieavgifter som genom det nederländska utrikesdepartementet, fortfarande inte har återbetalat sin skuld?

Instämmer inte kommissionen i att det är oacceptabelt att en medlemsstat under så lång tid underlåter att efterleva ett domslut till förmån för en medborgare i en annan medlemsstat.

Har kommissionen för avsikt att vidta åtgärder i detta ärende?

Om ja, vilka? Om nej, varför inte?

Svar från Pádraig Flynn på kommissionens vägnar (21 november 1997)

Kommissionen har full kännedom om det rättsfall som parlamentsledamoten hänvisar till.

Till följd av detta rättsfall inledde kommissionen ett överträdelseförfarande mot Belgien, bland annat på grundval av det faktum att Belgien fortsatte att hindra vissa studerande från gemenskapen att återfå de högskoleavgifter (s.k. minerval) som de inte hade behövt betala. Enligt domstolen hade Belgien brutit mot EG-lagstiftningen ¨genom att på ett godtyckligt sätt begränsa möjligheten att återfå de högskoleavgifter (minerval) som inte hade behövt betalas enligt EG-lagstiftningen endast till de EG-medborgare som inlett rättsligt förfarande före den 13 februari 1985...¨ ((Dom av den 3 maj 1994, kommissionen mot Belgien, ärende 47/93. REG 1994, s.1-1593. )).

Kommissionen anser att den belgiska lagstiftningen fortfarande inte överensstämmer med EG-lagstiftningen vad gäller rätten att få tillbaka olagliga avgifter, och har inlett ett överträdelseförfarande med ledning av artikel 171 i EG-fördraget för att Belgien har underlåtit att efterkomma domstolens dom. Detta förfarande pågår för närvarande.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3126/97 från Gerardo Fernández-Albor (PPE) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Främjande av ungdomsutbyte mellan företag i de olika medlemsstaterna

Ungdomsutbytet har ökat kraftigt under de senaste åren och gjort det möjligt för våra ungdomar att lära känna andra förhållanden än de som råder i deras egna länder.

Det förefaller emellertid som om det minst utvecklade området i detta sammanhang skulle gälla ungdomsutbyte mellan företag i de olika länderna. Ett sådant utbyte skulle göra det möjligt för de unga att under en viss tidsperiod byta ut sin vanliga arbetsplats mot en liknande arbetsplats i ett annat gemenskapsland. På detta sätt skulle de två ungdomar som sinsemellan byter arbetsplats dra ömsesidig nytta av denna erfarenhet.

Kan kommissionen uppge vilka erfarenheter som finns på detta område och vilka projekt och initiativ den ämnar anta för att främja det att ungdomar kunde byta arbetsplats sinsemellan för att lära känna andra länder och uppnå nya yrkeserfarenheter, med hänsyn till de rättsliga bestämmelser som måste samordnas för detta ändamål?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (25 november 1997)

Kommissionen anordnar inom ramen för Leonardo da Vinci-programmet olika sorters praktik- och utbytesplatser för unga inom yrkesutbildningsområdet över hela Europa.

Sedan programmet inleddes 1995 har över 15 200 unga arbetstagare fått plats i företag eller på utbildningsinstitutioner i de olika länder som deltar, och ca 32 000 unga har under grundläggande yrkesutbildning genomfört praktikperioder, ofta på företag. Nästan 6 400 lärare har deltagit i utbyten inom gemenskapen.

Dessutom har sedan 1995 nästan 22 600 studenter eller nyutexaminerade från universiteten fått tillfälle att göra praktik på företag i de olika länder som deltar i programmet.

Vidare har kommissionen inlett en diskussion med medlemsstaterna och de berörda institutionerna om de handlingsalternativ kommissionen tagit upp i sin grönbok om hindren för unga studerandes rörlighet över gränserna ((KOM(96) 462 )). Kommissionen är idag på väg att vidta en rad åtgärder som enligt de reaktioner som inrapporterats bör kunna främja rörligheten för grönbokens olika målgrupper och då särskilt för studerande, lärlingar, volontärer och forskare. Den första av dessa åtgärder skulle kunna vara att förbereda ett instrument på gemenskapsnivå för att främja rörligheten över gränserna för personer som inom ramen för de sk ¨europeiska banorna¨ varvar utbildning med praktik eller deltar i lärlingsutbildning.
Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 134 , 30/04/1998 s. 0180



SKRIFTLIG FRÅGA E-3821/97 från Roberto Mezzaroma (UPE) till kommissionen (28 november 1997) Ämne: Sverige Är det sant att tusentals kvinnor av ¨lägre¨ ras har steriliserats i Sverige under mitten av detta århundrade? Detta har rapporterats i olika europeiska dagstidningar, bland annat i Messaggero den 26 augusti 1997 och Dagens Nyheter. Svar avgivet av Jacques Santer på kommissionens vägnar (17 december 1997) Kommissionen har för vana att inte uttala sig om artiklar i pressen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2895/97 från Phillip Whitehead (PSE) till rådet (16 september 1997)

Ämne: Förslag till rådets förordning om valörer och tekniska specifikationer för mynt i Euro

Det förefaller som om kommissionen, efter att formellt ha hänvisat ovan nämnda förslag (KOM(97)0247) ((EGT C 208, 9.7.1997, s. 5. )) till både parlamentet och rådet, har beslutat att rådgöra med den vetenskapliga kommittén för toxiska och ekotoxiska kemiska föreningar angående de hälsorelaterade konsekvenserna av att använda en nickellegering i mynten för en och två Euro. Det förefaller också som om kommissionen finansierar ytterligare forskning på området.

Anser rådet att det redan finns tillräcklig forskning för att ett beslut skall kunna fattas om förslaget, som garanterar de höga nivåer för skydd av människors hälsa som slås fast i artikel 129 i det nya Amsterdamfördraget?

Anser inte rådet i annat fall att det vore lämpligt om både rådet och parlamentet inväntade resultaten från den ytterligare forskningen och den vetenskapliga ståndpunkten innan de gör sin bedömning om lämpligheten att använda nickellegeringar i mynten för en och två Euro?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-2893/97 och E-2895/97 (22 december 1997)

De tekniska specificeringarna för euromynten och särskilt valet av vilken metall som kommer att användas i dem är föremål för ett förslag till förordning som lades fram av kommissionen i juni. I sitt förslag rekommenderar kommissionen att nickel skall användas endast för mynten i 1 och 2 euro, som utgör omkring 8 % av alla euromynt. Denna situation skall jämföras med den nuvarande situationen där det stora flertalet medlemsstater använder nickel i omkring 75 % av alla sina mynt.

1- och 2-euromynten kommer på grund av sina höga valörer att behöva förses med ytterligare säkerhetsdetaljer för att minska omfattningen av eventuella förfalskningar. Med den teknik som finns för närvarande skulle det, om det var nödvändigt, bli mycket svårt att prova, utveckla och tillverka ett alternativ till nickel innan euromynten skall införas, det vill säga senast den 1 januari 2002. Det är därför som kommissionen efter samråd med Rådgivande vetenskapliga kommittén för kemiska föreningars giftighet och ekotoxicitet har vidhållit sitt förslag om att nickel skall användas endast för mynten 1 och 2 euro.

Rådet inledde en första granskning av kommissionens förslag vid sitt möte den 7 juli 1997 och nådde principiell politisk enighet om kommissionens förslag med förbehåll i synnerhet för sådana ändringar som skulle beslutas mot bakgrund av eventuella ändringsförslag från Europaparlamentet vid första och andra behandlingen. Det bör särskilt erinras om att denna förordning kan antas av rådet först sedan det har avgjorts vilka medlemsstater som inför euron som gemensam valuta (art. 105a.2 i fördraget tillsammans med dess artikel 109k).

Eftersom det för antagandet av denna förordning krävs ett samarbetsförfarande med Europaparlamentet enligt artikel 189c i fördraget kommer rådet att anta sin gemensamma ståndpunkt efter att ha granskat det yttrande som Europaparlamentet antagit vid första behandlingen.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3573/97 från Giancarlo Ligabue (UPE) till kommissionen (4 november 1997)

Ämne: GD X:s politik vad gäller radiosändningar

Radion genomgår en teknisk utveckling som innebär en övergång från ett analogt till ett digitalt system (Digital Audio Broadcasting, förkortat DAB). DAB gör radion till ett multimedium: information, tjänster och data läggs till de traditionella musikprogrammen och underhållningsprogrammen. DAB-radion, vars inledningsfas nu är avslutad, kommer att sändas via nät på andra frekvenser än de traditionella FM och AM och inom en snar framtid kommer satellitmottagning även att bli möjlig under rörliga mottagningsförhållanden. Denna teknik kräver stora investeringar för sändning och utarbetande av program, med avsevärda ekonomiska insatser från producenternas sida, eftersom de under en tid som kanske kommer att sträcka sig längre än tio år framåt kommer att behöva upprätthålla två nät, det nuvarande FM-nätet och det nya DAB, utan att kunna räkna med högre reklamintäkter. Vissa små lokala radiostationer kommer förmodligen att få större svårigheter och det finns risk att de inte klarar sig.

Mot bakgrund av detta undrar jag följande:

1. Varför ignoreras radiosändningar ständigt i GD X:s verksamhet, trots uppmaningarna från europeiska radiostationerna och deras organisationer?

2. Varför definierar detta generaldirektorat i officiella dokument den audiovisuella sektorn som TV och film, såsom i dokumentet om audiovisuell politik från den 30 juli 1997?

3. Varför omnämns inte radiosändningar i den del av detta dokument som behandlar utvecklingen av den audiovisuella sektorn och prioriteterna för denna?

4. Skall experter från eller företrädare för radiosektorn vara med i den högnivågrupp som omnämns i dokumentet?

5. Varför har generaldirektoratet aldrig lagt fram något förslag eller någon handlingsplan rörande radion, vilket har gjorts för TV, bio, böcker och andra media (i Media II - handlingsplan för TV-program i formatet 16:9)?

6. Varför har de enda medel som avsatts för nyskapande åtgärder inom radio- och TV-sektorn i syfte att främja språklig mångfald tilldelats projekt som stöds av offentliga radio- och TV-tjänster och deras konsortier, vilka redan åtnjuter statsfinansiering, och detta trots förslaget på projekt från små privata radiostationer?

7. På vilket sätt avser kommissionen, och i synnerhet GD X, att motverka den olägliga situation som råder på radiomarknaden till följd av de åtgärder som har vidtagits för att främja och stödja andra medier, t.ex. det direkt konkurrerande TV-mediet, och som har lett till en stark snedvridning av konkurrensen såväl på den inre marknaden som på de enskilda nationella marknaderna?

Svar avgivet av Marcelino Oreja på kommissionens vägnar (28 november 1997)

Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2997/97 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (1 oktober 1997)

Ämne: Genomförande av direktiv 80/778/EEG

Direktiv 80/778/EEG ((EGT L 229, 30.8.1980, s. 11. )) fastställer kvalitetsnormer och kvalitetsåtgärder för att övervaka och garantera kvaliteten på dricksvatten, med det huvudsakliga målet att skydda folkhälsan. Kan kommissionen, med anledning av de senaste upptäckterna om förorening av dricksvattnet i Kastoria, svara på följande: vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att genomföra gemenskapslagstiftningen om skydd av dricksvatten?, uppfyllde vattenförsörjningen i staden Kastoria föreskrifterna i direktiv 80/778/EEG?, vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att bidra till att förbättra och effektivt kontrollera genomförandet av kvalitetsnormerna för dricksvattnet i Kastoria och i andra områden i Grekland?

Svar från Ritt Bjerregaard på kommissionens vägnar (12 november 1997)

I artikel 7.1 i direktiv 80/778/EEG om kvaliteten på vatten avsett att användas som dricksvatten föreskrivs medlemsstaternas skyldighet att för de parametrar som framgår av bilaga I i direktivet fastställa de värden som skall gälla för dricksvatten. Dessutom föreskrivs i artikel 12 att medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa en regelbunden kontroll av dricksvattnets kvalitet. Närmare bestämmelser för dessa kontroller fastställs av de nationella myndigheterna. Dessa måste emellertid (i möjligaste mån) använda de metoder och frekvenser som nämns i bilagorna II och III till direktivet. Dessutom borde medlemsstaterna ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att säkerställa att kvaliteten på dricksvattnet redan 1985 överensstämde med direktivets krav.

Genom ministerbeslut från 1974 och 1986 ((Ministerbeslut nr G4/1722, 24.9.1974, Fek B nr 988, 7.10.1974 och A5/288, 23.1.1986, Fek B nr 53, 20.2.1986. )) har de grekiska myndigheterna införlivat direktiv 80/778/EEG i den nationella lagstiftningen. De grekiska myndigheterna delgav den 17 februari 1997 kommissionen detaljerade upplysningar om kvaliteten på dricksvattnet i olika grekiska områden för år 1995. Statistiska uppgifter om Kastoria-området finns med bland dessa upplysningar. Resultaten för de analyserade parametrarna ser ut att stämma överens med direktivet för referensperioden.

Efter att ha tagit del av det berörda fallet kommer kommissionen att begära klargöranden från de grekiska myndigheterna om kvaliteten på dricksvattnet i Kastoria-området och om vilka åtgärder myndigheterna har vidtagit (eller kommer att vidta) för att se till att kraven som fastställs genom direktiv 80/778/EEG uppfylls.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2977/97 från Florus Wijsenbeek (ELDR) till kommissionen (17 september 1997)

Ämne: Bristande tillgång till gasol (LPG) i Spanien för yrkestrafiken från medlemsstaterna

Känner kommissionen till att endast den spanska yrkestrafiken för tillfället får tanka gasol (LPG) i Spanien och att icke-spanska medborgare, och därmed också yrkestrafiken från EU:s medlemsstater, inte får tillgång till detta bilbränsle?

Anser kommissionen att denna politik står i strid med Europeiska unionens regler om att personer från unionens medlemsstater skall behandlas likvärdigt?

Är kommissionen beredd att ta kontakt med de nationella myndigheterna i detta ärende i syfte att sätta stopp för denna politik?

Om så är fallet, på vilket sätt? Om så inte är fallet, varför inte?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (19 november 1997)

Kommissionen har inte kännedom om de omständigheter som parlamentsledamoten påtalar.

För att avgöra om dessa omständigheter kan betraktas som oförenliga med gemenskapsrätten, kommer kommissionen att kontakta de nationella myndigheterna för att få upplysningar om tillämplig lagstiftning om tillhandahållande av detta motorbränsle och om myndigheternas eller de ekonomiska aktörernas praxis.