SKRIFTLIG FRÅGA E-2777/02

från Robert Goebbels (PSE) till kommissionen

(3 oktober 2002)

Ämne: Direktivet om miljökonsekvensbedömning och subsidiaritetsprincipen

Kommissionen har vidtagit åtgärder mot Frankrike, Förenade kungariket, Italien och Österrike för att dessa länder inte har efterlevt bestämmelserna i direktivet om bedömning av konsekvenserna för miljön av vissa offentliga och privata arbeten. Även om kommissionen visserligen kan basera sig på gemenskapsrättsakter som antagits i vederbörlig ordning inställer sig i allt högre grad frågan om huruvida detta direktiv också står i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen. Direktivet har i själva verket kommit till före Maastrichtfördraget, enligt vilket gemenskapen skall vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna.

Jag tycker det är helt klart att en kommun, en regional myndighet eller ett nationellt parlament har bättre förutsättningar än kommissionens tjänstegrenar att bedöma både nyttan med och konsekvenserna för miljön av att det installeras en anläggning för avfallshantering eller genomförs ett projekt med markskifte på landsbygden eller byggs en omfartsväg kring någon stad. När kommissionen vänder sig till domstolen eller sänder ett motiverat yttrande till någon medlemsstat, då är kommissionen i själva verket vanligen ett redskap i händerna på några lokala motståndare till dessa projekt som för övrigt anlitar alla medel de kan för att bromsa upp förverkligandet av sådan infrastruktur som de folkvalda myndigheterna anser behövs.

Skulle det inte vara högst på tiden att kommissionen i sin helhet satte stopp för detta slags processmakeri som strider mot det allmänna intresset, sådant detta definierats av medlemsstaternas behöriga myndigheter och föreslog att det ifrågavarande direktivet skulle anpassas på ett sätt som bättre respekterade subsidiaritetsprincipen?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(8 november 2002)

Kommissionen har till uppgift att se till att gemenskapslagstiftningen tillämpas korrekt, inom de befogenheter den har genom EG-fördraget. Enligt artikel 211 i EG-fördraget gäller följande: För att säkerställa den gemensamma marknadens funktion och utveckling skall kommissionen övervaka tillämpningen av bestämmelserna i detta fördrag och av bestämmelser som antagits av institutionerna med stöd av fördraget. Mot bakgrund av ovanstående vidtar kommissionen alla åtgärder som krävs, inbegripet överträdelseförfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget, för att se till att gemenskapslagstiftningen följs. Kommissionens uppdrag enligt artikel 211 i EG-fördraget påverkas inte av subsidiaritetsprincipen.

Beträffande den särskilda fråga frågeställaren tar upp instämmer kommissionen i att de lokala myndigheterna är bäst lämpade att göra bedömningar om ett projekts nytta eller dess inverkan på miljön. Det är endast de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna som har ansvaret för förfaranden, bedömningar och beslut i enlighet med rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1) både före och efter ändringen genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997(2). Kommissionen anser emellertid att den är lämpad och har rätt att kontrollera och se till att dessa förfaranden, bedömningar och beslut, som utförs på korrekt nivå, följer gemenskapslagstiftningen, särskilt direktiv 85/337/EEG.

Dessutom kan det påpekas att direktiv 97/11/EG, som innebär en förstärkning av bestämmelserna i direktiv 85/337/EEG, antogs i mars 1997, efter det att Maastrichtfördraget ratificerades och trädde i kraft.

(1) EGT L 175, 5.7.1985.

(2) EGT L 73, 14.3.1997.