ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-1523/03

från Mario Mauro (PPE-DE) till rådet

(6 maj 2003)

Ämne: Ärendet rörande Oriel de Armas Peraza

I början av april godkände Europaparlamentet en brådskande resolution om mänskliga rättigheter i Kuba, som starkt fördömde Castros regim.

De gripna anklagas i första hand för att ha begått brott genom att protestera mot den kubanska regeringens politik och för att ha utövat yttrandefrihet, och anklagas därmed för revolutionär verksamhet i enlighet med lag 88 om skydd av det nationella oberoendet. Därför uppmärksammas rådet nu på det symboliska ärendet rörande Oriel de Armas Peraza.

Den kubanske landsflyktingen Oriel de Armas Peraza, som sedan ett år tillbaka bor i Vicenza (Italien) tillsammans med sin fru och sin fyraåriga dotter, är aktiv medlem i människorättsorganisationen Alianza patriotica cubana och väntar i detta nu på svar om sin ansökan om politisk asyl som inlämnats till de behöriga myndigheterna i Italien. Om Oriel de Armas återvänder till Kuba kommer han med all säkerhet att gripas på grund av sitt politiska engagemang och alla hans anklagelser mot Castros regim.

Han befinner sig dessutom i en särskilt svår situation eftersom han inte kan utnyttja hälsovården och därmed inte kan erbjuda vård åt sin egen dotter, som lider av astma.

Oriel de Armas uppehållstillstånd gick ut den 8 augusti 2002 och förlängdes av polismyndigheten i Vicenza till den 14 februari 2003, i väntan på ett beslut om beviljandet av politisk asyl.

Kan rådet, inte minst med beaktande av att Italien snart kommer att ta över rådets ordförandeskap, se till att Italiens och Tysklands regering tar itu med denna fråga så att europeisk politisk asyl kan beviljas i liknande ärenden där de mänskliga rättigheterna kränks allvarligt, så att den kubanske landsflyktingen Oriel de Armas Peraza och hans familj kan få ett förlängt uppehållstillstånd?

Svar

(29 september 2003)

Rådet kan inte ingripa i särskilda asylfall i medlemsstaterna.
SKRIFTLIG FRÅGA P-2525/03

från Nicholas Clegg (ELDR) till kommissionen

(22 juli 2003)

Ämne: Ädelmetalldirektivet

Är Europeiska kommissionen medveten om att det italienska ordförandeskapet hoppas kunna återuppliva det vilande förslaget från EG om stämpling av ädelmetallarbeten(1), som senast diskuterades i rådet 1995?

Eftersom vissa medlemsstater har en sedan länge etablerad tradition som garanterar kvalitén på saluförda guldsmedsarbeten: är kommissionen säker på att det föreslagna direktivet inte skulle försämra kvalitetsgarantierna?

Varför skulle medlemsstater med oberoende kvalitetskontrollmekanismer acceptera produkter som har testats inom ramen för mycket svagare regelsystem av tillverkarna själva i andra medlemsstater?

(1) KOM(1993) 322 slutlig, EGT C 318, 25.11.1993, s. 5.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(13 augusti 2003)

Kommissionen känner till att det italienska ordförandeskapet vill återuppta arbetet med förslaget till direktiv om ädelmetallarbeten som lades fram 1993.

Med sitt förslag var kommissionen mycket mån om att förfarandena för bedömning av överensstämmelse skulle få samma verkan, samtidigt som de olika nationella traditionerna skulle återspeglas. Syftet med förslaget är inte att minska skyddet, utan att på grundval av förfaranden för bedömning av överensstämmelse sörja för fri rörlighet för dessa arbeten, samtidigt som ett starkt konsumentskydd säkras.

Parlamentsledamoten anger att länder där det krävs en nationell kontrollstämpel garanterar kvaliteten på guldsmedsarbeten på ett bättre sätt, men det finns faktiskt inga uppgifter som styrker detta. Tvärtom, erfarenheterna i andra länder visar att ett system där tillverkaren avger en försäkran kombinerat med påföljande effektiv marknadsövervakning är ett lämpligt sätt att garantera ett adekvat konsumentskydd.

Kommissionen noterar dessutom att många klagomål beror på att medlemsstaternas lagstiftning skiljer sig åt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1789/03

från Claude Moraes (PSE) till kommissionen

(28 maj 2003)

Ämne: Bränslebrist

Bränslebrist innebär att medborgarna inte har råd med tillbörlig uppvärmning och belysning på grund av energibeskattningspolicy och låga inkomster.

Har kommissionen någon åsikt, eller har den gjort några undersökningar i fråga om bränslebrist i EU-länderna?

Känner kommissionen till att multinationella företag såsom Electricité de France har olika prissättningsprinciper, och olika principer när det gäller avstängning efter obetald elfaktura i exempelvis London och Paris?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(2 juli 2003)

För kommissionen bör frågan om energifattigdom ses i ljuset av den större diskussionen om allmännyttiga tjänster inom det energipolitiska området. I kommissionens förslag till ändring av el- och gasdirektiven(1) stärktes de allmännyttiga aspekterna av de befintliga direktiven avsevärt. Syftet var att säkerställa att utsatta kunder ges ett tillräckligt starkt skydd på en marknad som är helt öppen för konkurrens. Enligt eldirektivet skall därför medlemsstaterna se till att alla konsumenter har rätt att få el. I både eldirektivet och gasdirektivet föreskrivs att medlemsstaterna skall skydda slutförbrukarens rättigheter och särskilt se till att det finns fungerande skyddsmekanismer för utsatta kunder, inbegripet åtgärder som skall hjälpa dem att undvika en avstängning. Det är medlemsstaternas uppgift att genomföra denna bestämmelse på ett sätt som är anpassat till situationen i det egna landet.

Såsom redan nämnts tillhör systemen för vad som händer vid obetalda elräkningar de nationella myndigheternas ansvarsområde. Varje medlemsstat genomför sina egna regler för att skydda utsatta kunder som får sin el avstängd på grund av obetalda räkningar. Multinationella företag måste följa de enskilda ländernas lagstiftning, som är olika i olika länder. Därmed måste multinationella företag tillämpa olika system för avgifter och avstängning på grund av obetalda räkningar i olika länder.

(1) EGT C 240 E, 28.8.2001.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1818/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(2 juni 2003)

Ämne: Partiklar

Kan kommissionen ange huruvida det finns någon europeisk rambestämmelse för mätningen av luftföroreningar nära vägar, och om så är fallet: vilken bestämmelse? Kan kommissionen också beskriva de viktigaste gränsvärdena för de ämnen som anses som mest hälsovådliga? Hur ser förfarandet ut för att göra mätningar och kontrollera om dessa gränsvärden respekteras? Har kommissionen några planer, och i så fall vilka, på att se över dessa gränsvärden mot bakgrund av de senaste forskningsresultaten?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(8 juli 2003)

Det befintliga regelverket för luftföroreningar är rådets ramdirektiv, direktiv 96/62/EG av den 27 september 1996 om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten(1), som reglerar kontrollen av en rad olika luftföroreningar och fastställer gränsvärden. Gränsvärden har antagits för en rad olika föroreningar, till exempel i rådets direktiv 1999/30/EG av den 22 april 1999 om gränsvärden för svaveldioxid, kvävedioxid och kväveoxider, partiklar och bly i luften(2) samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/69/EG av den 16 november 2000 om gränsvärden för bensen och koloxid i luften(3). Dessutom har ett målvärde för ozon satts upp i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/3/EG av den 12 februari 2002 om ozon i luften(4). Ytterligare ett direktiv planeras som täcker de övriga föroreningar som nämns i ramdirektivet (polyaromatiska kolväten och tungmetaller). Samtliga gräns- och målvärden för luft gäller överallt, även nära vägar. Alla direktiven innehåller bestämmelser om kontrollsystemens kvalitet och om rapportering för att kontrollera att gränsvärdena iakttas. Direktiven ses över inom ramen för programmet Ren luft i Europa (CAFE), vilket skall leda till en temainriktad strategi för luftföroreningar i enlighet med sjätte miljöhandlingsprogrammet.

Mer information om gemenskapens strategi för luftkvalitet, både den befintliga lagstiftningen och utvecklingen av politiken, finns på webbplatsen Europa på http://europa.eu.int/comm/environment/air/.

(1) EGT L 296, 21.11.1996.

(2) EGT L 163, 29.6.1999.

(3) EGT L 313, 13.12.2000.

(4) EGT L 67, 9.3.2002.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1956/03

från María Sornosa Martínez (PSE) till rådet

(13 juni 2003)

Ämne: Sändning av ett spanskt enkelskrovigt tankfartyg till kriget i Irak

Den spanska regeringen beslutade att tankfartyget Marqués de la Ensenada skulle delta som stöd för de allierades trupper under kriget i Irak. Marqués de la Ensenada är ett enkelskrovigt tankfartyg byggt 1990.

Med hänsyn till

- att kommissionen bedriver ett förtjänstfullt arbete för att avskaffa de enkelskroviga tankfartygen, särskilt när det gäller innehållet i översynen av förordning (EG) nr 417/2002(1),

- att denna förordning inte tillämpas vare sig på krigsfartyg eller stödfartyg i kriget,

- att alla krigssituationer innebär en extra risk för förlisning efter attacker och därmed ett nytt oljeutsläpp,

tänker rådet ingripa mot dess olika medlemsstater för att uppmana dem att avskaffa de enkelskroviga tankfartygen från sina marinenheter och ersätta dem med dubbelskroviga tankfartyg som gemenskapens lagstiftning förespråkar?

(1) EGT L 64, 7.3.2002, s. 1.

Svar

(7 oktober 2003)

Som påpekas i frågan stämmer det att den gemenskapslagstiftning(1) som syftar till att påskynda utfasningen av oljetankfartyg med enkelskrov inte är tillämplig på fartyg som ägs eller drivs av staten och som används i statlig icke-kommersiell tjänst, bland andra örlogsfartyg och militära hjälpfartyg. Detta undantag kan även återfinnas i andra delar av gemenskapens sjöfartslagstiftning och är helt i enlighet med internationella regler, i föreliggande fall Marpol.

En översyn av förordning (EG) nr 417/2002 pågår för närvarande enligt medbeslutandeförfarandet och rättsakten förväntas bli antagen i första behandlingen den 22 juli 2003 efter rådets godkännande av ändringarna till kommissionens förslag som parlamentet röstade om den 4 juni 2003. Enligt förslaget kommer örlogsfartyg och militära hjälpfartyg fortfarande inte att omfattas av förordningen.

Emellertid skall medlemsstaterna enligt förordning (EG) nr 417/2002 om ett påskyndat införande av krav på dubbelskrov eller likvärdig konstruktion för oljetankfartyg med enkelskrov i så stor utsträckning som det är möjligt och praktiskt sträva efter att följa gemenskapens lagstiftning i denna fråga.

Det kan tilläggas att för närvarande skall ett oljetankfartyg med enkelskrov byggt 1990 som omfattas av EG:s förordning fasas ut före 2007 (oljetankfartyg som hör till kategori 1) eller 2015 (oljetankfartyg som hör till kategorierna 2 och 3). När förordningen om ändring av förordning (EG) 417/2002 har trätt i kraft kommer ett oljetankfartyg med enkelskrov från 1990 i kategori 1 att fasas ut 2005 och oljetankfartyg i kategori 2 och 3 fasas ut 2010. Ett sådant oljetankfartyg med enkelskrov skulle dock förbjudas från att transportera tung olja med omedelbar effekt om dess dödvikt är mer än 5 000 ton eller senast 2008 om den är mindre än 5 000 ton.

(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 417/2002 av den 18 februari 2002 om ett påskyndat införande av krav på dubbelskrov eller likvärdig konstruktion för oljetankfartyg med enkelskrov och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 2978/94 (EGT L 64, 7.3.2002, s. 1).
SKRIFTLIG FRÅGA P-2461/03

från Antonios Trakatellis (PPE-DE) till kommissionen

(16 juli 2003)

Ämne: Godkännande av finansiering och genomförande av Thessalonikis tunnelbaneprojekt

I svaret på min fråga nr H-0824/02(1) om tunnelbanan i Thessaloniki meddelade kommissionen att de grekiska myndigheterna har informerat kommissionen om att deras förhandlingar med kontraktsinnehavaren och bankerna angående slutförandet av projektet har avslutats och att de berörda parterna har enats om en ändrad text för koncessionskontraktet för byggandet av tunnelbanan i Thessaloniki samt att de grekiska myndigheterna har lämnat in den version man enats om till kommissionen. Den 30 april 2003 beslutade kommissionen att det på grundval av tillgängliga uppgifter och en ingående undersökning inte finns något som tyder på att kontraktet bryter mot gemenskapslagstiftningen.

Med tanke på att förhandlingarna om finansiering via lån från kontraktsinnehavaren, Europeiska investeringsbanken (EIB) och affärsbankerna har avslutats och att det nu har gått elva år sedan det tillkännagavs att detta projekt skulle genomföras och samfinansieras med hjälp av gemenskapsmedel undrar jag följande: Varför dröjer kommissionen med sitt godkännande av projektets finansiering? Vad är orsakerna till att godkännandet och igångsättandet av projektet dröjer?

(1) Skriftligt svar av den 17 december 2002.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(22 augusti 2003)

Kommissionen har ännu inte mottagit någon formell ansökan från de grekiska myndigheterna för att kunna fastställa storleken på stödet från strukturfonderna till det projekt som parlamentsledamoten hänvisar till.

Såsom parlamentsledamoten har noterat fastställde kommissionen genom ett beslut den 30 april 2003 att det i samband med det offentliga upphandlingsförfarande som skall leda till att koncessionskontraktet för tunnelbanan i Thessaloniki tilldelas inte har skett några överträdelser av gemenskapsbestämmelserna om offentlig upphandling. Detta beslut påverkar emellertid inte gemenskapslagstiftningen i övrigt, exempelvis reglerna om statligt stöd.

Den 4 juni 2003 underrättade de grekiska myndigheterna därefter kommissionen, i enlighet med artikel 88.3 rörande statligt stöd i EG-fördraget, om de ekonomiska villkoren för tilldelning av kontrakt beträffande tunnelbanan i Thessaloniki.

Kommissionen är i färd med att granska dessa villkor på grundval av gemenskapslagstiftningen om statligt stöd, och den kommer att fatta ett eventuellt beslut om gemenskapsfinansiering av projektet beroende på hur denna granskning utfaller.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1899/03

från Jillian Evans (Verts/ALE) till kommissionen

(6 juni 2003)

Ämne: Delfiner i trål

Varje år sköljs det upp ett stort antal döda delfiner på stränderna vid Engelska kanalen och det förefaller finnas ett visst samband mellan detta och det faktum att stora flyttrålare bedriver fiske i dessa områden. Obduktioner av dessa delfiner visar att nästan alla fallit offer för bifångst. Eftersom antalet delfinkroppar som sköljs iland kanske endast utgör mindre än fem procent av det totala antalet dödade delfiner, är det absolut nödvändigt att åtgärder vidtas.

Avser kommissionen att inrätta ett obligatoriskt övervakningsschema för EU:s flyttrålare för att underlätta insamlingen av uppgifter och därmed se till att något mer fullständigt och långsiktigt görs för att lösa detta problem?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(3 juli 2003)

Kommissionen är väl medveten om problemet med döda delfiner som driver iland på medlemsstaternas stränder, i synnerhet vintertid i området kring Engelska kanalen.

Enligt habitatdirektivet(1) skall medlemsstaterna vidta åtgärder för att skydda småvalar och säkerställa gynnsam bevarandestatus för dessa arter (inklusive bedömningar av populationernas storlek, övervakning av oavsiktligt dödande, åtgärder för att minska de negativa effekterna och skydd av livsmiljöer).

Kommissionen är emellertid övertygad om att ytterligare åtgärder måste vidtas på ett enhetligt sätt genom samarbete inom gemenskapen för att förbättra skyddet av småvalar, särskilt inom fiskerinäringen.

Införandet av obligatoriska system med observatörer inom olika fisken är en del av ett paket med åtgärder som för närvarande behandlas. Ett kommissionsförslag förväntas läggas fram inom några veckor.

Vidare gjorde kommissionen den 22 maj 2003 en öppen anbudsinfordran för en undersökning av flyttrålarnas effekter på valpopulationerna i form av ett program för observatörer ombord(2), så att denna undersökning skall kunna inledas före utgången av 2003 om de nödvändiga villkoren för att anta ett sådant anbud är uppfyllda.

(1) Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT L 206, 22.7.1992.

(2) Öppen anbudsinfordran FISH/2003/09 EUT S 98, 22.5.2003.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2179/03

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(30 juni 2003)

Ämne: Avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan EU och Korea

När avser kommissionen underteckna det vetenskapliga och tekniska avtalet mellan EU och Korea? Delar kommissionen uppfattningen att det vore ett steg i rätt riktning om ett dylikt avtal kom till stånd så snart som möjligt?

Svar från Philippe Busquin på kommissionens vägnar

(29 juli 2003)

Den 16 maj 2003 ägde ett möte rum mellan Koreas vetenskapsminister Ho-Koon Park och kommissionens ledamot med ansvar för forskningsfrågor. På Koreas begäran diskuterades då även möjligheten att ingå ett avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan EU och Korea.

Korea är ett viktigt industriland och medlem av Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD). Det har en betydande vetenskaplig och teknisk kapacitet inom olika områden. Av Koreas BNP går nästan 3 % av sin BNP till forskning. Tre fjärdedelar av dessa medel kommer från den privata sektorn.

Korea har redan byggt ut ett imponerande och livaktigt vetenskapligt samarbete med enskilda medlemsstater (bl.a. Tyskland, Frankrike, Italien och Förenade kungariket), men önskar utveckla sitt vetenskapliga samarbete även med EU som helhet. På så sätt skulle Korea skapa bättre balans med det samarbete landet bedriver med andra partner, t.ex. Förenta staterna och Japan.

Kommissionsledamoten och den koreanske ministern konstaterade att EU och Korea har sammanfallande prioriteringar av forskningsområden: bioteknik, nanoteknik, miljövård, rymdteknik, informationsteknik och hållbar energiteknik. Korea har dessutom nyligen beslutat att delta i projektet med den internationella termonukleära försöksreaktorn (ITER). Vidare står EU och Korea inför liknande utmaningar inom forskningspolitiken. Utifrån dessa omständigheter kom man överens om att utreda förutsättningarna för ett avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete.

Man håller för närvarande på att utreda om det är praktiskt möjligt att genomföra ett sådant avtal, som skulle bilda en allmän ram för samarbetet och underlätta Koreas deltagande i EU:s forskningsprogram och omvänt.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1811/03

från Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) till kommissionen

(2 juni 2003)

Ämne: Programmet Erasmus Mundus

Rådet nådde nyligen en politisk överenskommelse om att lansera programmet Erasmus Mundus. Syftet med detta program är att fastställa en kvalitetsram för att locka fler universitetsstudenter på doktorandnivå från hela världen.

Från olika håll har det uttryckts att detta program skulle kunna göra det möjligt att öka konkurrenskraften samt att bidra till de mål som ställdes upp av Europeiska rådet i Lissabon i mars 2000, dvs. att göra Europa till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsekonomi.

Inom ramen för detta program är tanken att det skall tilldelas stipendier för mastersutbildningar på doktorandnivå, på villkor att utbildningen ges på två av unionens officiella språk. Detta utesluter katalanskan från mastersutbildningar och andra utbildningar. Trots att katalanskan är modersmål för 7 miljoner människor och officiellt språk i Katalonien, Regionen Valencia och Balearerna har det fortfarande inte erhållit status av officiellt språk på gemenskapsnivå. Detta innebär således att katalanskan inte kommer ifråga för ovan nämnda stöd. Det handlar om en ny förolämpning mot vårt språk och tusenåriga kultur, särskilt som Barcelona, där universitetsundervisningen i huvudsak försiggår på katalanska, är den universitetsort i Spanien som tar emot flest Erasmusstudenter.

1. Avser kommissionen att vidta några åtgärder för att rätta till denna oförrätt mot universitetsundervisningen på katalanska och på andra europeiska språk?

2. Anser kommissionen att denna åtgärd är förenlig med kommissionens egna insatser för att främja flerspråkighet och inlärning av språk som är minoritetsspråk i de medlemsstater där de talas?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(30 juli 2003)

I bilagan till rådets gemensamma ståndpunkt om Erasmus mundus-programmet(1) står det i punkt 2.i under åtgärd 1 Erasmus mundus masterkurser:

[2. I programmet skall Erasmus mundus masterkurser]

utan att det påverkar undervisningsspråket, i förekommande fall, tillhandahålla språkundervisning och språkstöd för studerande så att de kan använda åtminstone två av de europeiska språk som talas i de medlemsstater där de institutioner för högre utbildning som deltar i Erasmus mundus masterkurser är belägna.

Kommissionen stöder fullständigt den ordalydelsen. Texten avser inte officiella EU-språk utan snarare europeiska språk, och det finns ingenting i texten som hindrar eller utesluter att något annat språk används som undervisningsspråk. Den uppmuntrar till användningen av åtminstone två av de språk som talas i länderna där de institutioner för högre utbildning som är engagerade i Erasmus mundus masterkurser är belägna.

Kommissionen anser inte att något europeiskt språk förfördelas på grund av denna bestämmelse. Den ligger helt i linje med andra kommissionsinitiativ som avser att främja flerspråkighet och tillägnandet av europeiska språk.

(1) 2002/0165 (COD).
SKRIFTLIG FRÅGA E-1438/03

från Gabriele Stauner (PPE-DE) till rådet

(24 april 2003)

Ämne: Reformen av det disciplinära förfarandet

I samband med reformen av tjänsteföreskrifterna har även kommissionen föreslagit ändringar av de disciplinära förfaranden som regleras där.

För närvarande gäller att redan avslutade disciplinära förfaranden kan tas upp till förnyad prövning inte bara på begäran av den berörde tjänstemannen utan även på initiativ av tillsättningsmyndigheten, om nya och väl underbyggda fakta blir kända som ställer tjänstemannens beteende i en helt annan dager.

Om kommissionens förslag antas, kommer i framtiden endast den berörde tjänstemannen att ha möjlighet att åter ta upp det disciplinära förfarandet.

I praktiken skulle detta innebära att tillsättningsmyndighetens händer är bundna, när den får tillgång till ny belastande information om en tjänstemans felaktiga beteende efter att denne tidigare har undkommit utan disciplinåtgärd.

Anser rådet att en sådan ändring av den gällande regleringen är meningsfull? Om svaret är ja, varför?

Om svaret är nej, kommer rådet att uppmana kommissionen att dra tillbaka sitt förslag?

Svar

(2 oktober 2003)

Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om att det enligt artikel 283 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är rådet som, på förslag från kommissionen och efter att ha hört övriga berörda institutioner, med kvalificerad majoritet fastställer föreskrifterna för tjänstemännen och villkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna.

Förslaget till rådets förordning om ändring av dessa tjänsteföreskrifter respektive anställningsvillkor (översyn av tjänsteföreskrifterna) håller för närvarande på att behandlas i rådets institutioner. I det föreskrivna förfarandet ingår att Europaparlamentet får tillfälle att yttra sig på denna punkt.