SKRIFTLIG FRÅGA E-0542/02

från Gilles Savary (PSE) till kommissionen

(28 februari 2002)

Ämne: Kombitransporter och högsta tillåtna vikt för fordon

Rådets direktiv 96/53/EG(1) om största tillåtna dimensioner i nationell och internationell trafik och högsta tillåtna vikter i internationell trafik för vissa vägfordon som framförs inom gemenskapen tillåter endast en avvikelse på mellan 40-44 ton för kombitransporter med ISO-behållare på 40 fot.

Känner kommissionen till att vissa medlemsstater tolkar denna åtgärd på ett restriktivt sätt och att de till exempel reserverar den uteslutande för kombitransporter på järnväg-väg och väg-inre vattenvägar och utesluter kombitransporter avseende väg-sjötransport? Vad tänker kommissionen göra åt denna situation?

En av gemenskapens prioriteringar har varit att utveckla kombitransporter, något som bekräftades inom ramen för vitboken om den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden.

Tänker kommissionen föreslå en ändring av direktiv 96/53/EG i syfte att utöka den avvikelse på 44 ton som för närvarande endast får tillämpas på kombitransporter med ISO-behållare på 40 fot till att omfatta alla kombitransporter? Om inte, vilka åtgärder tänker kommissionen föreslå för att kringgå detta hinder, som hindrar utvecklingen av kombitransporter, och i synnerhet kombitransporter till sjöss?

(1) EGT L 235, 17.9.1996, s. 59.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(15 april 2002)

Det stämmer att reglerna om tillåten totalvikt för vägfordon härrör från rådets direktiv 96/53/EG av den 25 juli 1996 (om största tillåtna dimensioner i nationell och internationell trafik och högsta tillåtna vikter i internationell trafik för vissa vägfordon som framförs inom gemenskapen)(1) och definitionen av kombinerad transport i rådets direktiv 92/106/EEG av den 7 december 1992 (om gemensamma regler för vissa former av kombinerad transport av gods mellan medlemsstaterna)(2). Enligt denna definition innebär begreppet kombinerad transport, när en hamn för havstransport berörs, att två villkor skall vara uppfyllda samtidigt: transportsträckan till sjöss måste vara längre än 100 km fågelvägen och vägtransportsträckan (inledande och avslutande) får inte överstiga 150 km fågelvägen.

För att kunna utnyttja möjligheten till avvikelse på 44 ton enligt gemenskapens bestämmelser, måste en intermodal transport (sjötransport/väg) uppfylla följande tre villkor samtidigt:

- Transportsträckan till sjöss skall vara längre än 100 km fågelvägen.

- Vägtransporten (inledande och avslutande) skall ske inom en radie av 150 km fågelvägen.

- Man skall använda en ISO-container på 40 fot och ett treaxlat motorfordon med två- eller treaxlad påhängsvagn. Därvid får högsta tillåtna axeltryck inte överskridas (enligt bilaga I punkt 3 i direktiv 96/53/EG).

Alla medlemsstater har införlivat de två direktiven i nationell lagstiftning. Enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till tillämpar Frankrike de regler som följer av gemenskapsrätten helt korrekt, och det finns ingen anledning för kommissionen att ingripa.

Enligt direktiv 96/53/EG får emellertid medlemsstaterna tillåta användning, på sina territorier, av fordon vilkas vikt och dimensioner avviker från vad som fastställs i direktivet. Således har vissa medlemsstater gått utöver vad som föreskrivs på just denna punkt. Emellertid rör det sig om bestämmelser som inte kan genomdrivas av kommissionen.

Den 10 juli 1998 föreslog kommissionen ändringar(3) av direktiven 92/106/EEG och 96/53/EG. Europaparlamentet har antagit ändringar där man har tagit bort två mycket viktiga bestämmelser: permanent undantag från körförbud under helger och generellt tillstånd upp till 44 ton för alla typer av kombinerade transporter. Därigenom skulle förslaget förlora en stor del av sin betydelse. Därför har kommissionen dragit tillbaka förslaget(4).

Även om 44-tonsregeln kan vara intressant för vissa typer av intermodala transporter, är det svårt att mäta dess positiva följder för utvecklingen av kombinerande transporter. I detta läge förefaller det vara viktigare att ta itu med de strukturella problem som bromsar utvecklingen av intermodala transporter. Marco Polo-programmet, i synnerhet de åtgärder som har katalysatoreffekter och de åtgärder som syftar till att bygga upp ett gemensamt kunnande, bör kunna göra det möjligt att fastställa hur man på bästa sätt skall kunna uppnå detta mål.

(1) EGT L 235, 17.9.1996.

(2) EGT L 368, 17.12.1992.

(3) Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 92/106/EEG och förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 96/53/EG, EGT C 261, 19.8.1998.

(4) KOM(2001) 763 slutlig.