ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-0294/00

från Hartmut Nassauer (PPE-DE) till kommissionen

(11 februari 2000)

Ämne: Tjeckiens framsteg på vägen mot anslutning

Känner kommissionen till att tjeckiska medborgare av tysk nationalitet ännu idag har svårigheter att få tillbaka den egendom som de förlorade till följd av lagar och dekret från 1945 och 1946? Är kommissionen vidare beredd att, inom ramen för anslutningsförhandlingarna, ta upp motsvarande sakförhållanden till diskussion med den tjeckiska regeringen?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0293/00, E-0294/00, E-0295/00, E-0296/00, E-0297/00, E-0298/00, E-0299/00, E-0300/00, E-0301/00, E-0302/00, E-0303/00 och E-0398/00 ingivet av Günter Verheugen för kommissionen

(20 mars 2000)

Anslutningsförhandlingarna med Tjeckien rör främst dess godtagande av och anpassning till Europeiska unionens regelverk och dess förmåga att uppfylla de av Europeiska rådet fastställda villkoren för medlemskap. Tjeckien måste som medlemsstat anta och tillämpa alla delar av gemenskapslagstiftningen och gemenskapspolitiken, inklusive principerna om fri rörlighet för personer och fri etableringsrätt. Den fråga som togs upp av parlamentsledamoten måste i första hand ses mot bakgrund av detta, men de politiska kriterierna från Köpenhamn spelar givetvis också en roll, eftersom skyddet av de mänskliga rättigheterna och av minoriteternas rättigheter ingår i dessa. Kommissionen följer uppmärksamt utvecklingen när det gäller dessa frågor i samtliga kandidatländer.

Det är emellertid viktigt att observera att det problem som läggs fram i dessa frågor rör händelser som inträffade innan EG-fördraget trädde i kraft. De så kallade Benesch-dekreten kommer därför inte att ha någon betydelse i samband med anslutningsförhandlingarna. Dessutom anges det i artikel 295 (tidigare artikel 222) i EG-fördraget att fördraget inte i något hänseende skall ingripa i medlemsstaternas egendomsordning. Kommissionen har därför inte möjlighet att ingripa när det gäller frågor som rör återlämnande av egendom i en nuvarande eller framtida medlemsstat.

Tjeckien är dock ansluten till Europakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna sedan 1992. Genomförandet av konventionen är Europarådets ansvarsområde. Frågor med anknytning till denna konvention bör därför ställas till Europarådet.

Kommissionen ber dessutom att få hänvisa parlamentsledamoten till de relevanta bestämmelserna i den tjeckisk-tyska förklaring om ömsesidiga förbindelser som antogs den 21 januari 1997.

Av de olika skäl som anförts ovan finner kommissionen det svårt att inta en ståndpunkt beträffande de särskilda fall som parlamentsledamoten tar upp.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0483/00 från Alejandro Cercas (PSE) till kommissionen. Omfattningen av stödet från gemenskapsinitiativet Equal.



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 330 E , 21/11/2000 s. 0171 - 0171



SKRIFTLIG FRÅGA E-0483/00 från Alejandro Cercas (PSE) till kommissionen (24 februari 2000) Ämne: Omfattningen av stödet från gemenskapsinitiativet Equal Kan kommissionen tala om hur stort stöd den spanska regionen Extremadura beräknas få från gemenskapsinitiativet Equal? Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar (21 mars 2000) Kommissionen kan inte på det här stadiet göra några prognoser när det gäller vilka bidragsbelopp som kommer att beviljas regionen Estremadura efter det att Equalinitiativet har genomförts i Spanien. I förslaget till Equal anges bara ett vägledande belopp för varje medlemsstat. I Spaniens fall måste man vänta till det operativa programmet för Spanien har lagts fram och urvalet av projekt har gjorts innan man kan säga vilket belopp som Estremadura kommer att få.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0891/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(22 mars 2000)

Ämne: Utvärdering av dioxinkrisen i Belgien

Dioxinkrisen i Belgien visade på nytt hur sårbara livsmedelskedjan och övervakningen är. En utvärdering av det slag som genomförts av deputeradekammarens så kallade dioxinutskott kan bidra till att problematiska punkter åtgärdas. Såväl Europeiska unionen som EU:s femton medlemsstater måste i detta sammanhang ta på sig en viktig roll.

Parlamentsledamöterna skriver bland annat att det inom unionen cirkulerar regler angående slam som skiljer sig åt beroende på vilket språk de är skrivna på och som hur som helst måste kompletteras och definieras bättre.

Cirkulerar det enligt kommissionens uppfattning regler angående slam som skiljer sig åt beroende på vilket språk de är skrivna på, vilket hävdas i rapporten från det så kallade dioxinutskottet?

a) Om så är fallet, hur skall kommissionen se till att dessa skillnader upphävs?

b) Om så inte är fallet, har dioxinutskottet fel när det hävdar att reglerna angående slam inom Europeiska unionen skiljer sig åt beroende på vilket språk de är skrivna på?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(2 maj 2000)

För att garantera en hög nivå av folkhälsa och konsumentskydd fastställs särskilt i punkt 5 i bilagan till kommissions beslut 91/516/EEG av den 9 september 1991 om upprättande av en förteckning över råvaror vilkas användning är förbjuden i foderblandningar(1) att användning av slam från reningsverk som behandlar avloppsvatten är förbjudet.

Innehållet i denna bestämmelser skiljer sig inte åt beroende på vilket språk den är avfattad på. För att det emellertid inte skall råda något tvivel om förbudets omfattning, lade kommissionen fram ett utkast till ett beslut om ändring av beslut 91/516/EEG för Ständiga foderkommittén den 29 februari 2000. I detta utkast till beslut, om vilket kommittén yttrade sig positivt, fastställs att alla typer av material som härrör från något av de olika stegen i en reningsprocess för avloppsvatten från tätbebyggelse, för hushållsspillvatten eller för industrispillvatten, oberoende av om materialet vidarebehandlats och oberoende av varifrån avloppsvattnet kommit, skall förbjudas i foderblandningar.

(1) EGT L 281, 9.10.1991.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0314/00

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(11 februari 2000)

Ämne: Import av olivolja från tredje land

I rapporten om utvecklingen av garantisektionen vid EUGFJ under perioden 19882000 från Europaparlamentets generaldirektorat för utskott, kommittéer och delegationer

står det klart och tydligt (sid. 11) att EU är självförsörjande vad gäller olivoljeproduktion. Trots detta understryks det i samma rapport att EU importerar olivolja på fördelaktiga villkor, huvudsakligen från Tunisien, Marocko och Turkiet.

Kan kommissionen säga mig exakt vilka mängder som importeras från dessa tre länder och eventuellt även från andra länder runt Medelhavet? Vilken är anledningen till att man importerar olivolja från länder utanför EU, och dessutom på fördelaktiga villkor, samtidigt som EU inte bara är självförsörjande på sin inhemska produktion, utan även har en överproduktion med 107,2 % enligt uppgifter från 1996 som står att läsa i ovannämnda rapport?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 mars 2000)

Gemenskapen verkar i stort sett vara självförsörjande när det gäller produktion av olivolja. Emellertid har efterfrågan på olivolja under många år varit så stor, såväl inom gemenskapen som på världsmarknaden, att gemenskapen varit tvungen importera. Dessutom använder tillverkarna olivoljor från tredje land för vissa typer av olivoljeblandningar.

När det gäller förmånsimport har gemenskapen åtagit sig att importera vissa mängder olivolja från länderna i Medelhavsområdet. Den mest betydande tullkvoten avser Tunisien med 46 000 ton olivolja med nedsatt tullavgift (7,81/100 kg i stället för den ordinarie tullavgiften, som är i storleksordningen 140/100 kg), medan Marocko, Libanon och Algeriet har fått tullkvoter med en minskning av tullavgiften på 0,7245/100 kg.

För Turkiet har tullavgiften för jungfruolja minskats med 10 % och för raffinerad olivolja med 5 %.

Den sammanlagda importen(1) från dessa länder uppgick för säsongerna 1996/1997 till 1998/1999 till följande antal ton:

>Plats fÄHor tabell>

(1) I importen ingår inte kvantiteter som importeras för att exporteras igen enligt förfarandet för aktiv förädling.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0342/00

från Glenys Kinnock (PSE) till kommissionen

(14 februari 2000)

Ämne: Reformen av Världshandelsorganisationen

Vad gör kommissionen för att bidra till det viktiga arbete som måste göras för den genomgripande reformen av Världshandelsorganisationen?

Kommer kommissionen att sätta en frist på ett år för att säkerställa att behovet av att bygga upp förtroendet för organisationen snarast uppmärksammas?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-0207/00 och E-0342/00 ingivet av Pascal Lamy för kommissionen

(29 februari 2000)

Som parlamentsledamoten känner till lade kommissionen för ministerkonferensen i Seattle fram genomgripande förslag avseende mera öppna förfaranden inom Världshandelsorganisationen (WTO). Efter ministerkonferensen i Seattle redogjorde den ledamot som ansvarar för handel för kommissionens synpunkter i denna fråga inför kommittén för industri, utrikeshandel, forskning och teknik under ett anförande den 25 januari 2000. Fastän kommissionen medger att tydliga brister vad gäller förfarandena framkom under konferensen i Seattle, anser den dock att det skulle motverka sitt syfte att inleda en total översyn av WTO innan en ny runda har inletts. Många av de problem som framkom i Seattle var klart hänförliga till skillnader vad gäller innehåll och praktiska problem såsom otillräcklig förberedelse av konferensen.

Kommissionen förespråkar därför ett tillvägagångssätt som innefattar två faser, där den första fasen skulle kunna leda till förbättringar av förberedelserna och organisationen av ministerkonferensen, förbättrat deltagande särskilt av utvecklingsländer, och ökad öppenhet för den bredare allmänheten.

Mer genomgripande reformer, exempelvis reformen av strukturer och system för beslutsfattande, behöver undersökas under den andra fasen (kanske av en grupp framträdande personer på uppdrag av rådet (allmänna frågor) för att utröna vad som skulle kunna vara genomförbart innan några konkreta förslag läggs fram.

Det behöver säkert inte framhävas att alla reformåtgärder på kort och lång sikt måste diskuteras och överenskommas med partnerna i Världshandelsorganisationen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0567/00

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Bidrag till EU:s budget

Skulle kommissionen kunna publicera detaljerade uppgifter om varje medlemsstats nettobidrag till EU:s budget för vart och ett av de fem senaste tillgängliga åren a) på grundval av budgetsaldona med hänsyn till Förenade kungarikets budgetrabatt (efter omfördelning av inkomsterna från tullavgifter) och b) brutto före omfördelning av tullinkomsterna? Skulle kommissionen kunna ange vilket beräkningsalternativ den föredrar, och varför?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(11 april 2000)

Parlamentsledamoten finner svaren på sina frågor i dokumenten Allocation of 1998 EU operating expenditures by Member States som täcker perioden 19921998. Tabell 6 i den statistiska bilagan ger svar på fråga a) och den aritmetiska skillnaden mellan tabell 3f och 4f ger svar på fråga b). Rapporten finns på följande Internetadress:

http://europa.eu.int/comm/dg19/pdf/agenda2000/statdepenses98.pdf.

Kommissionen anser inte att det finns något optimalt tillvägagångssätt för att mäta nettobidragen. Kommissionen har konsekvent argumenterat för detta. För en mer djupgående diskussion hänvisas parlamentsledamoten till kommissionens rapport om egna medel från oktober 1998 och särskilt bilaga 3 och hänvisningarna i denna. Rapporten finns på följande Internetadress:

http://europa.eu.int/comm/dg19/en/agenda2000/ownresources/index.htm.
SKRIFTLIG FRÅGA P-1265/00

från Hugues Martin (PPE-DE) till kommissionen

(11 april 2000)

Ämne: Förtydligande när det gäller om ett särskilt exportstöd är tillåtet enligt gemenskapslagstiftningen

De stormar som drabbade Västeuropa i december 1999 har orsakat skogsindustrin skador i en aldrig tidigare skådad omfattning. Trots debatterna i Europaparlamentet har unionens institutioner uppenbarligen inte bedömt de ekonomiska, sociala och kulturella konsekvenserna av ödeläggelsen för att inte nämna den ökade brandrisken när sommaren närmar sig.

För att komma till rätta med denna krissituation har Frankrikes regering bland annat beslutat att bevilja en summa på 50 FRF per ton för transport av timmer avsett för export till medlemsstater och icke-medlemsstater.

Gemenskapens konkurrensbestämmelser, särskilt skyldigheten vad beträffar gemenskapspreferens, förbjuder med rätta stöd av ovannämnda slag, utom när det syftar till att komma till rätta med exceptionella situationer. I artikel 87.2 b i FEU fastställs följaktligen följande: Förenligt med den gemensamma marknaden är (mldr) stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser.

Avser kommissionen att behandla denna krissituation som en exceptionell händelse av samma slag som exempelvis den allvarliga torkan i Portugal 1993 och 1994, och godkänna det stöd Frankrike har åtagit sig att tillhandahålla?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(3 maj 2000)

De stöd som de franska myndigheterna har anmält håller för närvarande på att granskas av kommissionen i ljuset av artikel 87 (f.d. artikel 92.2 b) i EG-fördraget. Kommissionen gör allt som står i dess makt för att ett beslut snabbt skall kunna fattas i det berörda ärendet.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1203/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till rådet

(13 april 2000)

Ämne: Användningen av tyska granater vid ett anfall med kemiska stridsmedel utfört av den turkiska armén

I sitt svar på den skriftliga frågan E-2386/99(1) meddelar rådet att Rådet inte har informerats om de källor som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till.

Källorna beträffande informationerna om:

- tyskt bistånd för byggandet av ett laboratorium för kemiska vapen i Turkiet,

- den turkiska arméns användning av kemiska vapen mot den kurdiska PKK-rörelsen, och

- det tyska ursprunget för de granater laddade med kemiska stridsmedel (Buck och Depyfag) som använts av den turkiska armén,

anges emellertid i inledningen av den berörda frågan.

Det rör sig om:

- det tyska försvarsministeriet,

- TV-programmet Kennzeichen D, som sänts i kanalen ZDF, och

- en undersökning genomförd av universitetet i München.

Dessutom antas bokstavligen i punkterna 3 och 5 i den skriftliga frågan E-2386/99 att rådet genom denna fråga blivit informerat om dessa förhållanden (d.v.s. byggandet av ett laboratorium för kemiska vapen och användningen av kemiska vapen).

Kommer rådet ändå att inhämta information från universitetet i München angående det tyska ursprunget för de granater laddade med kemiska stridsmedel (Buck och Depyfag) som använts av den turkiska armén vid anfallet mot den kurdiska PKK-rörelsen den 11 maj 1999?

Om inte, varför vägrar rådet att inhämta informationer om det tyska ursprunget för de granater laddade med kemiska stridsmedel (Buck och Depyfag) som använts av den turkiska armén vid anfallet mot den kurdiska PKK-rörelsen den 11 maj 1999, med hänsyn till att detta strider mot CVC-konventionen?

Om detta är fallet, kommer rådet då att framföra sitt missnöje med denna överträdelse av CVC-konventionen till den tyska och den turkiska regeringen?

(1) EGT C 280 E, 3.10.2000, s. 38.

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-1203/00, E-1204/00 och E-1205/00

(10 juli 2000)

Samtliga EU:s medlemsstater har biträtt Konventionen om förbud mot utveckling, produktion, innehav och användning av kemiska vapen samt deras förstöring (CWC).

Genom artikel VIII i konventionen inrättade parterna Organisationen för förbud mot kemiska vapen (OPWC) för att säkerställa genomförandet av dess bestämmelser, inbegripet dem som avser internationell verifikation av dess efterlevnad. Samtliga stater som är parter i CWC är medlemmar av OPCW. Detta är den organisation som ansvarar för verifikationen av hur parterna efterlever konventionens bestämmelser.

De specifika frågor som den ärade parlamentsledamoten tar upp har inte väckts inom rådet eller rådets organ.
SKRIFTLIG FRÅGA P-0618/00

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(24 februari 2000)

Ämne: Fastighetsspekulation i Is Arenas

I svaret på min fråga E-2177/99 (20 januari 2000)(1) förklarar kommissionen att gemenskapen inte medfinansierar byggnadsprojektet i Is Arenas inom ramen för strukturfonderna.

Den 16 och 17 februari 2000 rapporterade de lokala tidningarna och TV:n om att en politiker från Sardinien uttalat sig om att ett gemenskapsstöd på 4 miljarder lire inom ramen för områdespakten för Oristano skulle vara i fara om byggnadsprojektet i Is Arenas lades ned.

Kan kommissionen undersöka om dessa uppgifter stämmer? Vad finns det för samband mellan områdespakten för Oristano och företaget Is Arenas projekt? Avser man kanske att anslå dessa 4 miljarder lire till företaget Is Arenas projekt?

Om så inte är fallet, kan kommissionen bekräfta att områdespakten för Oristano inte äventyras av en eventuell nedläggning av företaget Is Arenas projekt? Om svaret däremot är jakande, avser kommissionen att dra in detta stöd till ett projekt i ett område som tagits med i förslaget till nätverk Natur 2000 för Italien, och för vilket man inte utfört någon miljökonsekvensbedömning?

(1) EGT C 225 E, 8.8.2000, s. 66.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(23 mars 2000)

Efter att kommissionen lämnat sitt svar på ledamotens skriftliga fråga E-2177/99(1) informerades den om att projektet i fråga faktiskt valts ut inom ramen för områdespakten för Oristano, samfinansierad av gemenskapens strukturfonder genom det multiregionala operativa programmet Lokala och regionala sysselsättningspakter för de italienska mål 1-regionerna.

Företaget Is Arenas projekt, som gäller bostadsbyggnad, godkändes slutgiltigt av de italienska myndigheterna i december 1999 och samfinansieras av Europeiska regionala utvecklingsfonden med ett belopp om 2 900 miljoner lire (1,5 miljoner euro) av en total investering på 6 500 miljoner lire (3,4 miljoner euro).

Kommissionen vidtar nu alla åtgärder som krävs för att fastställa huruvida det förekommit överträdelser av gemenskapens miljölagstiftning. Om sådana överträdelser konstateras kommer kommissionen att dra in gemenskapsstödet till detta projekt.

(1) EGT C 225 E, 8.8.2000, s. 66.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0578/00

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Beskattning av flygbränsle i flygtrafik

I sitt svar på fråga E-2169/99(1) uttalar sig kommissionen visserligen i princip för en beskattning av flygbränsle men anger att anledningen till att detta inte görs är det internationella

rättsliga läget. Kan kommissionen mot denna bakgrund meddela om man inte bör satsa på att omarbeta Chicagokonventionen som går tillbaka till första hälften av förra århundradet? Under tiden skulle flyg mellan EU-medlemsstaterna klassificeras som inrikesflyg och de medel som frigörs genom beskattning av flygbränsle användas till att finansiera miljöprojekt.

Kommissionen ombeds svara på om den skulle kunna överväga att ta ett sådant djärvt steg.

(1) EGT C 225 E, 8.8.2000, s. 63.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(2 maj 2000)

Kommissionens slutsatser efter en omfattande studie av vilka verkningar det skulle få om man införde en beskattning av flygbränsle presenterades nyligen i meddelandet om luftfarten och miljön(1) och meddelandet om beskattning av bränsle för luftfartyg(2). Kommissionen kommer att ta hänsyn till parlamentets synpunkter på dessa två dokument när den tar fram nya handlingsplaner på detta område.

Det är fullt möjligt att det behövs en modernisering av den grundläggande internationella lagstiftning som reglerar luftfarten (Chicagokonventionen), men detta är en mycket större fråga och beskattningen hör egentligen inte hemma i ett sådant sammanhang.

Man måste vara medveten om att det inte är Chicagokonventionen i sig som är det största bekymret när det gäller en beskattning av flygbränsle som används i internationell flygtrafik. De aktuella juridiska begränsningarna har sin grund i standardformuleringar i bilaterala flygtrafikavtal som har undertecknats av Chicagokonventionens signatärstater, formuleringar som bygger på ett uttalande av Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO) om att bränsle som används i internationell flygtrafik skall undantas från beskattning.

Meddelandet om luftfarten och miljön och meddelandet om beskattning av bränsle för luftfartyg innehåller en detaljerad genomgång av vilka effekter det skulle få om man skulle införa beskattning av flygbränsle som används av gemenskapens flygbolag på flygningar mellan EU-medlemsstaterna.

(1) KOM(1999) 640 slutlig.

(2) KOM(2000) 110 slutlig.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0583/00

från Mark Watts (PSE) till kommissionen

(29 februari 2000)

Ämne: Hållbar europeisk transportpolitik

Kan kommissionen ange huruvida den anser att EU medvetet bör sträva efter en harmonisering av transportpolitiken i Europa, dvs. genom gemensamma trafikregler, skattesystem, fartbegränsningar, säkerhetskrav, normer för fordon och avregleringspolitik?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(14 april 2000)

Kommissionen anser att transportpolitiken bör harmoniseras i den mån det är nödvändigt för att den inre marknaden skall fungera på ett effektivt sätt, för att undvika snedvridningar av konkurrensen och för att främja miljöskydd och transportsäkerhet.

Vad gäller frågan om gemensamma trafikregler för internationell trafik utformas dessa och vissa interna regler såsom storlek, form och färg på vägskyltar inom ramen för Wienkonventionen om internationell vägtransport, som administreras av Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa.

Maximifarter och fartbegränsningar fastställs på nationell nivå av medlemsstaterna. Kommissionen har inte för avsikt att lägga sig i detta, såvida den inte får klara indikationer på att detta skulle kunna lyckas, utan tror att man kan uppnå mer genom att ta fram fartbegränsande anordningar.

I fråga om säkerhetskrav och fordonsstandarder finns det en hel rad standarder som redan är harmoniserade både för yrkesfordon och privata fordon.

På vägtrafikområdet har kommissionen nyligen, som en uppföljning av sitt meddelande om vägtrafiksäkerhet från 1997, offentliggjort ett meddelande(1) där man i detalj redogör för hur handlingsprogrammet om vägtrafiksäkerhet 19972001 fortskrider och fastställer prioriteringar för kommande åtgärder.

Kommissionen har nyligen också tagit ännu ett stort steg framåt mot en förbättring av sjösäkerheten i gemenskapens vatten genom att den 21 mars 2000 anta ett meddelande om säkerheten vid oljetransporter till sjöss(2) i vilket man föreslår en skärpning av den nuvarande lagstiftningen om hamnstatskontroll och klassificeringssällskap, och en utfasning av oljetankfartyg med enkelskrov i gemenskapens vatten.

På lufttransportområdet, och särskilt när det gäller flygsäkerheten, har kommissionen tagit initiativet till inrättandet av en europeisk flygsäkerhetsmyndighet som genom samordning av nationella system skall säkerställa en hög och harmoniserad säkerhetsnivå.

(1) KOM(2000) 125 slutlig.

(2) KOM(2000) 142.
SKRIFTLIG FRÅGA E-0035/00

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(19 januari 2000)

Ämne: Uppfödning av skogsfågel och fasan

Skulle kommissionen kunna upplysa mig om huruvida förordningar som reglerar välbefinnandet för uppfödningsdjur också är tillämpliga på uppfödning av skogsfågel och fasan när dessa föds upp i syfte att användas som byte vid jakt?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(22 februari 2000)

Minimikraven för skydd av animalieproduktionens djur regleras genom rådets direktiv 98/58/EG av den 20 juli 1998(1).

I artikel 1.2 i det direktivet fastställs att det inte skall tillämpas på (mldr) djur som hålls för deltagande i tävlingar, föreställningar, kulturella eller idrottsliga evenemang och aktiviteter. Dessutom omfattas inte djur som lever i frihet av direktivet.

Följaktligen gäller direktivet inte fasaner och gäss som uppfötts för att sedan släppas fria för att användas i jaktverksamhet.

(1) EGT L 221, 8.8.1998.