SKRIFTLIG FRÅGA E-0285/01

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(9 februari 2001)

Ämne: Bränsleskatter i Grekland

På en tidigare fråga jag ställt till kommissionen (E-3423/00)(1) hade kommissionsledamot Bolkestein, som svarade för dess räkning den 22 december 2000, godheten att i detalj upplysa mig om hur olika typer av flytande bränsle beskattas i Grekland. Han bekräftade även att den grekiska regeringen i vissa fall (särskilt när det gäller bränsle för användning inom industrin) lägger på en mycket högre skatt än den som föreskrivs av kommissionen.

Som en komplettering skulle jag vilja veta på vad kommissionsledamoten grundar sin uppfattning att denna höga skatt inte nödvändigtvis minskar konkurrenskraften för grekiska industriprodukter, eftersom det är ett faktum att Grekland har sämst konkurrenskraft av de femton EU-länderna.

Kommissionsledamoten påpekar också helt riktigt att konkurrenskraften är av en komplex natur och han tar till exempel upp att även omfattningen av socialbidragen är en belastning för konkurrenskraften. Kan kommissionen upplysa mig om det verkligen är så att Grekland har de högsta bidragen jämfört med de andra EU-länderna (med specificerade uppgifter för vart och ett av de femton länderna)? Vilka andra faktorer medverkar till att grekiska produkter har låg internationell konkurrenskraft? Vad skulle kunna göra att den förbättades drastiskt? Kan kommissionen slutligen upplysa mig om huruvida Greklands inträde i EMU med tanke på landets låga internationella konkurrenskraft kommer att ha ogynnsamma konsekvenser och i så fall vilka?

(1) EGT C 174 E, 19.6.2001, s. 52.

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(9 april 2001)

I kommissionens publikation Skattesystemens struktur i Europeiska unionen (2000) anges socialförsäkringsavgifterna som en procentandel av bruttonationalprodukten för samtliga 15 medlemsstater. I bilagan anges siffrorna för 1997 och 2000, som skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat.

Enligt denna måttstock har Grekland inte den högsta procentandelen jämfört med andra medlemsstater.

Grekland vars socialförsäkringsavgifter motsvarade 10,8 % av bruttonationalprodukten 1997 ligger under genomsnittet i Europa som är 15 %.

Den internationella konkurrenskraften i en liten öppen ekonomi som Greklands påverkas av flera inhemskt genererade faktorer som den övergripande makroekonomiska situationen, förhållandena på produkt- och arbetsmarknaderna, de institutionella och regelmässiga ramar som påverkar företagsklimatet, särskilt företagens administrativa börda, den offentliga förvaltningens effektivitet och systemet med företagsbeskattning.

Grekland har i samband med förberedelserna för den ekonomiska och monetära unionen gjort anmärkningsvärda framsteg när det gäller att rätta till de makroekonomiska och budgetmässiga obalanserna. Ett flertal strukturreformer har också införts på senare år med positiva konsekvenser för ekonomin. Ett tecken på regeringens vilja att öka konkurrensen på marknaden är dess beslut nyligen att tillåta försäljningen av majoritetsandelar i delvis privatiserade offentliga företag. En övergripande skattereform håller på att utarbetas och man är i färd med att se över villkoren för tillträde till några serviceyrken i syfte att öka konkurrensen. Reformansträngningarna behöver emellertid ökas med tanke på de problem som återstår inom flera områden och med tanke på att man behöver förbereda sig för kommande utmaningar.

När det gäller arbetsmarknaden tyder den relativt höga arbetslösheten på att resultaten av de hittills genomförda reformerna varit blygsamma och att det behövs en djärvare strategi, i vilken hänsyn tas till den kvarstående bristen på flexibilitet och regeringens målsättning att drastiskt förbättra situationen när det gäller sysselsättningen.

När det gäller produktmarknaderna krävs för att höja de alltjämt låga produktivitetssiffrorna att man fortsätter ansträngningarna för att förbättra marknadernas funktion, öka konkurrensen på marknaden och främja utvecklingen av ett kunskapsbaserat samhälle.

Grekland har som EMU-medlem sedan den 1 januari 2001 inte längre några instrument för den monetära politiken och valutakurspolitiken. Genom anslutningen till euroområdet bör de ekonomiska aktörerna, å andra sidan, kunna känna mindre osäkerhet när det gäller monetära förhållanden och växelkurser och komma i åtnjutande av lägre räntesatser. För att till fullo komma i åtnjutande av de möjligheter som ett deltagande i EMU innebär är det därför av största vikt att användningen av de övriga ekonomiska instrument som står till förfogande är optimal, nämligen en lämplig finans- och inkomst- och strukturpolitik.