ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-2848/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(8 september 2000)

Ämne: Erkännande av produkter som är typiska för Emilia-Romagna och erkännandepolitik för typiska produkter

Nyligen erkände den italienska jordbruksministern Alfonso Pecoraro Scanio över 2000 typiska lokala produkter och begärde att dessa ges kontrollerad och skyddad ursprungsbeteckning inom Europeiska unionen. 73 av dessa är produkter som är typiska för regionen Emilia-Romagna. Bland de för Emilia-Romagna typiska produkterna finns även den traditionella kakan spongata, som redan diskuterats vid ett tidigare tillfälle.

Livsmedel utgör också en del av folkens, nationernas och regionernas kulturella kännetecken och därmed är främjandet av typiska produkter en viktig del av den politik som syftar till att skydda den kulturella mångfalden i Europa och uppnå ett fredligt samarbete mellan de olika folken. Kan kommissionen besvara följande:

- Anser den inte att alla de produkter från Emilia-Romagna som nämnts av den italienska jordbruksministern och även alla produkter från andra italienska regioner bör ges skyddad ursprungsbeteckning?

- Anser den inte att det vore lämpligt att utforma en europeisk politik varmed man överlåter åt de olika regionerna och lokala samfunden att i samarbete med Europeiska unionen skydda och främja typiska produkter så att medlemsstaternas kulturella mångfald bättre skall respekteras?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 oktober 2000)

Parlamentsledamoten hävdar att Italiens jordbruksminister lämnat in en ansökan om registrering av skyddade ursprungsbeteckningar för mer än 2 000 lokala produkter, däribland en kaka med beteckningen Spongata. Kommissionen känner inte till någon sådan begäran, och när det gäller Spongata-kakan ber vi att få hänvisa till kommissionens svar på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-2631/99(1), eftersom de uppgifter som anges där fortfarande gäller.

Det skall också påpekas att de kulturella särdragen hos gemenskapens regioner uppmärksammades och skyddades på gemenskapsnivå redan 1992 genom rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av den 14 juli 1992 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel(2).

Hittills har mer än 540 av medlemsstaternas ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar skyddats genom registrering enligt ovannämnda förordning.

När det gäller skyddade ursprungsbeteckningar och skyddade geografiska beteckningar för produkter från Emilia-Romagna är kommissionen beredd att behandla en eventuell ansökan om registrering från den italienska regeringen i enlighet med förordning (EEG) nr 2081/92.

(1) EGT C 280 E, 3.10.2000.

(2) EGT L 208, 24.7.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2354/00

från Mario Mauro (PPE-DE), Giorgio Lisi (PPE-DE) och Antonio Tajani (PPE-DE) till rådet

(24 juli 2000)

Ämne: Överträdelse av icke-diskrimineringsprincipen och konkurrensprincipen när det gäller situationen för lärare i skolor som officiellt likställts med statliga skolor

Orsaken till att vi önskar ta upp nedanstående frågor för behandling på högre nivå är att det i officiellt likställda skolor i Italien fortfarande förekommer stora skillnader och uppenbar diskriminering, vilka strider mot andan i den italienska författningen och den europeiska konkurrenslagstiftningen.

Avsikten med denna fråga är således inte att hänvisa till eller interferera med artikel 126 i EG-fördraget eftersom det inte är skolsystemets organisation man vill ta upp utan överträdelser av arbetsrätten, vilka uppkommit genom diskriminering mellan lärare på statliga skolor och skolor som officiellt likställts med dessa.

1. Lärare på dessa officiellt likställda skolor har fått delta i särskilda prov för att bli behöriga men konstigt nog erkänner man endast hälften av deras tjänsteår. Slutbetyget omfattar både de resultat som uppnåtts under provet och hälften av de intjänade arbetsåren. Varför räknas då antalet arbetsår inte med i det slutgiltiga resultaten?

2. Kan rådet förklara varför det italienska utbildningsministeriet systematiskt nekar lärare från dessa likställda skolor tillträde till behörighetsprov med motivet att deras intjänade arbetsår, ännu en gång, inte räknas?

3. Varför räknar man på de lokala myndigheternas listor över vikarier endast hälften av de arbetsår som en lärare arbetat på dessa skolor (varför inte en tredjedel eller två tredjedelar)? Arbetar lärare på dessa skolor endast halvtid?

4. Varför erkänner man inte antalet tjänsteår för de lärare från officiellt likställda skolor som klarar ett allmänt prov?

Svar

(7 november 2000)

Den fråga som ställs av den ärade parlamentsledamoten gäller en intern italiensk situation som inte faller inom rådets behörighetsområde. Om en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt fördraget åligger det kommissionen, enligt artiklarna 211 och 226 i EG-fördraget, att övervaka tillämpningen av bestämmelserna i fördraget och av bestämmelser som antagits av institutionerna med stöd av fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2885/00

från Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) till kommissionen

(14 september 2000)

Ämne: Europeiska centrum för konsumentupplysning

Europeiska kommissionen igångsatte 1991 ett pilotprogram för konsumentupplysning som bland annat skall tillhandahålla information med rättsligt innehåll och juridisk hjälp och rådgivning. För detta ändamål inrättades de europeiska centrumen för konsumentupplysning (European Consumer Infocentres).

Europeiska kommissionen står, genom det allmänna direktoratet för hälsa och konsumentskydd, för 50 procent av finansieringen av det här programmet, med ett högsta tak om 160 000 euro per projekt. 1997 föreslogs att detta tak skulle höjas till 200 000 euro och att åtminstone ett centrum skulle inrättas i varje medlemsstat.

Idag, tre år senare, finns dylika centrum endast i 9 medlemsstater.

Varför uppvisar det här programmet, nio år efter starten, så nedslående resultat? Vad beror detta på och vad ämnar kommissionen göra i framtiden?

Svar från Daid Byrne på kommissionens vägnar

(19 oktober 2000)

Kommissionen gjorde 1997 en utvärdering av det pilotprojekt som inleddes 1991 och som gällde europeiska informationscentrum för konsumenter, s.k. Euroguichetkontor.

Mot bakgrund av resultaten av denna utvärdering och i syfte att fullborda den inre marknaden har kommissionen beslutat att systemet med dessa rådgivande centrum behöver reformeras så att det kan utvecklas till ett nätverk av europeiska informationscentrum för konsumenter.

Om dessa informationscentrum fortfarande skall ha till uppgift att bistå och råda konsumenter särskilt vid gränsöverskridande tvister är det uppenbart att deras viktigaste verksamhet i framtiden kommer att vara att sprida information i medlemsstaterna om konsumentpolitiska frågor på gemenskapsnivå och att se till det finns möjligheter för medlemsstaterna att utbyta information.

För att öppna europeiska informationscentrum i alla medlemsstater krävs det inte endast god vilja från kommissionens sida. En absolut nödvändig förutsättning är i de allra flesta fall att den nationella regeringen deltar i finansieringen, eftersom de nationella konsumentorganisationerna inte har de medel som behövs för detta.

Enligt planerna kommer nätverket inom kort att utvidgas med ett Euroguichetkontor i Sverige. Kommissionen förhandlar också med Belgien, Danmark, Grekland, Italien och Nederländerna.

Så fort rapporten om Euroguichetkontorens verksamhet under 1999 är tillgänglig, kommer kommissionen att skicka ett exemplar av den direkt till parlamentsledamoten.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2916/00

från Paul Rübig (PPE-DE) till kommissionen

(19 september 2000)

Ämne: Transporttillstånd för vägtrafiken mellan Österrike och Rumänien

Handeln över gränserna mellan Rumänien och Österrike har tredubblats sedan 1991. Ramen på 4 500 transporttillstånd har dock knappt höjts sedan många år. Det finns istället ett effektivt behov av cirka 8 000 tillstånd årligen. Omställningen av transporter till järnväg (rullande landsväg) forceras men betydande förseningar och svårigheter hänger samman med detta. Utvecklingen kräver en snabb lösning: bara under första kvartalet 2000 ökade de österrikiska exporterna till Rumänien med över 13 procent.

Hur bedömer kommissionen denna situation, dels med avseende på sin politik för den inre marknaden och dels med avseende på Rumäniens ansträngningar att ansluta sig?

Vad kan och vad kommer kommissionen att göra för att göra det möjligt att öka de årliga transporttillstånden?

Överväger kommissionen som ett alternativ till detta att ytterligare bygga ut den rullande landsvägen för att därigenom garantera handeln över gränserna?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(20 oktober 2000)

Frågeställaren påpekar att transporttillstånden mellan Österrike och Rumänien inte är tillräckligt många mot bakgrund av den ökande handeln.

Bristen på bilaterala transporttillstånd mellan Rumänien och Österrike tillhör Österrikes kompetens, liksom Österrikes främjande av användningen av rullande landsväg vid transporter till och från tredje land i enlighet med bilaterala avtal.

I den gällande lagstiftningen, rådets förordning (EEG) nr 881/92 av den 26 mars 1992 om tillträde till marknaden för godstransporter på väg inom gemenskapen till eller från en medlemsstats territorium eller genom en eller flera medlemsstaters territorier(1), står det faktiskt uttryckligen att förordningen, fram tills dess att gemenskapen sluter avtal med tredje land, inte skall påverka bilaterala avtal som medlemsstater har ingått med tredje land.

På grund av fortsatt allmänt motstånd i rådet förs det för tillfället inga förhandlingar mellan gemenskapen och Rumänien om slutande av ett vägtransportavtal som helt kan ersätta de bilaterala avtalen mellan medlemsstater och Rumänien.

(1) EGT L 95, 9.4.1992.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2203/00

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(3 juli 2000)

Ämne: Regionen Flanderns medverkan i det europeiska programmet Greenlight

I februari 2000 gav Europeiska kommissionen startskottet till programmet Greenlight. Programmet har sin grund i Kyoto-målsättningarna och vill motverka de negativa konsekvenser som belysningen har på miljön. I Europeiska kommissionens broschyr (http://www.eu-greenlight.org) finns 15 nationella verk och inrättningar som förbundit sig att aktivt främja initiativet.

Från Belgiens sida har regionen Flandern inte omnämnts. De ansvariga för programmet Greenlight har enligt egen utsago- också tagit kontakt med de andra delstaterna. De har av allt att döma inte tackat ja till begäran om att bli programfrämjare för Greenlight.

1. Har regionen Flandern officiellt blivit tillfrågad om bli partner i det europeiska programmet Greenlight? Om så är fallet: när, hur och genom vilkas försorg?

2. Har regionen Flandern ställt sig positiv till Europeiska kommissionens förfrågan om att Flandern skulle gå med som partner i det europeiska programmet Greenlight? a) Om så är fallet: när, hur och genom vilkas försorg kom den positiva reaktionen på detta från Flanderns sida? b) Om inte: varför har regionen Flandern inte visat något intresse för Europeiska kommissionens program Greenlight? Vilka argument har regionen Flandern föreburit för att inte delta i det europeiska programmet Greenlight?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(11 september 2000)

Den spanska energibyrån Instituto para la Diversification y Ahorro de la Energía (IDAE) tog i början av 1999 ledningen i ett projekt som initierats tillsammans med andra nationella och regionala energibyråer för att lämna in ett förslag till SAVE-projekt för att främja Greenlight-programmet. I förbindelse med detta försåg kommissionen IDAE med en förteckning över europeiska byråer, bl.a. de två regionala byråerna i Belgien. Merparten av de miljöbyråer som IDEA vände sig till svarade på byråns förfrågan, dock inte de båda belgiska byråerna.

Senare under året kontaktade kommissionen själv de två belgiska regionala byråerna såväl som andra nationella miljöbyråer som inte anslutit sig till SAVE-projektet, för att uppmuntra dem att delta, men kommissionen fick inte något svar från den flamländska byrån. Kommissionen är fortfarande mycket intresserad av att få officiellt stöd för projektet från den flamländska regionen och kommer därför att fortsätta försöka få en positiv reaktion från den flamländska byrån.
SKRIFTLIG FRÅGA E-2999/00

från Luciano Caveri (ELDR) till kommissionen

(20 september 2000)

Ämne: EU-standard avseende handsfree

Den alltmer omfattande användningen av mobiltelefoner innebär att bilförare använder dem i sina fordon i samtliga unionens medlemsstater. Emellertid förefaller det finnas skillnader mellan de olika länderna i fråga om de skyldigheter som stadgas i lag, exempelvis för användningen av öronsnäckor kopplade till mobiltelefoner i stället för så kallade handsfree.

Anser inte kommissionen att det skulle vara lämpligt att fastslå gemenskapsregler för att skapa större enhetlighet inom unionen?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(27 oktober 2000)

Kommissionen känner till debatten om riskerna med bruket av mobiltelefon vid bilkörning och följer noggrant denna fråga.

Såsom parlamentsledamoten påpekar skiljer sig lagstiftningen i medlemsstaterna när det gäller bruket av mobiltelefoner vid bilkörning.

Vissa medlemsstater tillåter endast hands free telefoner medan andra inte har någon formell begränsning av bruket av telefoner utan kräver att föraren hela tiden skall ha fullständig kontroll över fordonet i enlighet med motorvägslagen. När det gäller bruket av hands free telefoner specificeras inte bruket av högtalare eller öronsnäcka. Det enda kravet är att föraren inte skall behöva använda sina händer för att använda systemet.

Med tanke på att alla medlemsstater kräver att föraren skall ha fullständig kontroll över fordonet och att tekniken genomgår en snabb utveckling anser kommissionen det inte vara nödvändigt att ingripa på detta stadium och lägga fram förslag till särskild lagstiftning avseende mobiltelefoner. Eftersom även typen av hands free mobiltelefoner varierar föreslår kommissionen inte heller några enhetliga standarder för öronsnäckor eller högtalare.
SKRIFTLIG FRÅGA E-1578/00

från William Newton Dunn (PPE-DE) till kommissionen

(19 maj 2000)

Ämne: Testning av cancerframkallande egenskaper i av människan framställda glasfibrer

Jag har blivit informerad om att kommissionen i mitten av 1990-talet under en femårsperiod genomförde tester om biopersistens för att undersöka om glasfibrer som framställs av människan, t.ex. stenull och glasull har cancerframkallande eller andra egenskaper.

Känner man redan till resultaten av dessa tester?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(5 juli 2000)

I kommissionens direktiv från 1997(1) finns bestämmelser om klassificering och märkning av syntetiska glasaktiga fibrer utifrån deras farliga egenskaper, inbegripet tester av huruvida de är cancerogena. I artikel 2 i det direktivet sägs följande: Inom en femårsperiod efter detta direktivs ikraftträdande skall kommissionen utvärdera vetenskapliga framsteg och vidta åtgärder för ändringar till eller strykning av anmärkning Q. Anmärkning Q rör försök för att undersöka om sådana fibrer är cancerogena.

Kommissionen håller på med en utvärdering av ett försök för bestämning av den biologiska nedbrytningsförmågan vid inhalation, ett så kallat 90-dagarsförsök. Utvärderingen görs i samarbete mellan Europeiska kemikaliebyrån vid gemensamma forskningscentret, fiberbranschorganisationer och ett välrenommerat provningslaboratorium. Första fasen kommer att avslutas inom några månader. Ytterligare försök för bestämning av den biologiska nedbrytningsförmågan kommer att utvärderas inom en snar framtid i samarbete mellan Europeiska kemikaliebyrån, branschen och flera provningslaboratorier.

Dessa aktiviteter kommer att leda till en serie harmoniserade försöksprotokoll för undersökning av den cancerogena effekten av syntetiska glasaktiga fibrer.

(1) Kommissionens direktiv 97/69/EG av den 5 december 1997 om anpassning till tekniska framsteg för tjugotredje gången av rådets direktiv 67/548/EEG om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen, EGT L 343, 13.12.1997.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3321/00

från António Campos (PSE) till kommissionen

(25 oktober 2000)

Ämne: Den gemensamma jordbrukspolitiken

Kan kommissionen besvara följande:

1. Hur ser den årliga utvecklingen ut, räknat i euro samt procentuellt, för ökningen av utgifterna från EUGFJ:s garantisektion i spannmålssektorn under perioden 19921999?

2. Hur stor har den totala ökningen av utgifterna från EUGFJ:s garantisektion i spannmålssektorn varit mellan 1992 och 1999, räknat i euro samt procentuellt?

3. Hur ser den årliga utvecklingen ut, räknat i euro samt procentuellt, för den finansiella ökningen av EUGFJ:s garantisektion under perioden 19921999?

4. Hur stor har den totala ökningen av EUGFJ:s garantisektion varit mellan 1992 och 1999, räknat i euro och procentuellt?

5. Hur har marknadspriserna för spannmål utvecklats under perioden 19921999 och hur stor är den procentuella ökningen eller sänkningen i förhållande till referensåret 1992?

6. Vilken är den genomsnittliga skillnaden, räknat i euro samt procentuellt, för spannmålspriserna mellan 1992 och 1999?

Kompletterande svar från Franz Fischler på Kommissionens vägnar

(21 december 2000)

Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3037/00

från Samuli Pohjamo (ELDR) till kommissionen

(20 september 2000)

Ämne: Rekryteringssvårigheter beträffande den nordiska dimensionen

Kommissionen har under det portugisiska ordförandeskapet fattat ett beslut om en verksamhetsplan för den nordiska dimensionen. Vi har hört från olika källor att kommissionen har svårigheter med att rekrytera personal inom området för den nordiska dimensionen.

Vi önskar få ett svar på följande fråga: Vad avser kommissionen göra för att avskaffa rekryteringssvårigheterna beträffande den nordiska dimensionen?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(17 oktober 2000)

Vid sitt möte i Feira den 20 juni 2000 gav Europeiska rådet sitt stöd till handlingsplanen för den nordliga dimensionen. Europeiska rådet uppmanade också kommissionen att inta en ledande roll vid handlingsplanens genomförande. Enligt handlingsplanen skall den nordliga dimensionen förverkligas inom befintliga ramar och instrument, dvs. utan extra budgetmedel eller personalresurser. Kommissionen kan försäkra parlamentsledamoten om att handlingsplanen för närvarande genomförs i enlighet med dessa riktlinjer.
SKRIFTLIG FRÅGA P-3026/00

från Francesco Musotto (PPE-DE) till kommissionen

(20 september 2000)

Ämne: Olivoljeproducenternas situation på Sicilien

I artikel 7 b i förordning (EG) 2366/98(1) föreskrivs det när det gäller kontrollmedel för olivoljeframställning att installationerna från och med regleringsåret 2000/2001 skall omfatta ett automatiskt system för att väga oliverna och registrera vikten liksom en särskild elmätare för pressanläggningen.

Det sicilianska jordbruket, i synnerhet den regionala olivodlingen, genomgår en svår kris. Detta beror på interna faktorer såsom den strukturella organisationen och terrängrelaterade problem, men också på yttre faktorer såsom att priset på de nödvändiga produktionsmedlen ständigt ökar och inte är föremål för kontroll eller bedömning genom lämpliga differentierade jordbruksbestämmelser.

Tillämpningen av ovannämnda regler drabbar de regionala småföretagen (som kännetecknas av säsongsarbete), i synnerhet på grund av att utgifterna för de ofrånkomliga inköpen av nämnda installationer riskerar att inte kunna kompenseras genom de försäljningspriser som man fastställt för regleringsåret 2000/2001.

Genomförandet av ifrågavarande förordning tenderar att ytterligare isolera eller utesluta de små regionala oljetillverkarna. Detta strider mot gemenskapens avsikt att framhäva den typiska sicilianska extra jungfruoljan, vars framställning tillskrivs just de små förädlingsföretagen.

Kan kommissionen göra ett undantag i tillämpningen av ovannämnda förordning och med ett år förlänga den period inom vilken bestämmelserna i denna måste genomföras?

(1) EGT L 293, 31.10.1998, s. 50.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(19 oktober 2000)

Parlamentsledamoten ombeds beakta skälen till att kommissionen 1998 införde automatisk vägning som kontrollinstrument vid pressanläggningarna.

Både rådet och parlamentet uttryckte tydligt 1998 att det under övergångsperioden för olivolja på tre år (1998/19992000/2001) måste göras framsteg när det gäller insyn och kontroll i sektorn.

Det var således nödvändigt att bringa ordning för att producenterna skulle få det som tillkom dem och även i fortsättningen få stöd.

De åtgärder som infördes genom kommissionens förordning (EG) nr 2366/98 av den 30 oktober 1998 om tillämpningsföreskrifter för systemet med produktionsstöd för olivolja för regleringsåren 1998/992000/01, särskilt beslutet om vägning av oliver, är utan tvekan bara början på vad som behöver göras för att åstadkomma den insyn och öppenhet som hela olivsektorn kräver.

I sin särskilda rapport nr 11/2000(1) understryker revisionsrätten att det är nödvändigt att förbättra kontrollerna inom sektorn. En analys av de första resultaten och av de erfarenheter som gjorts sedan åtgärderna i förordning (EG) nr 2366/98 infördes visar att det är nödvändigt att fortsätta att stärka kontrollerna. Kommissionen kan därför inte bevilja undantag från artikel 7 b i förordning (EG) nr 2366/98 och förlänga anpassningsperioden med ett år. Kommissionen kan endast inskärpa hur viktigt det är att bestämmelserna iakttas.

(1) EGT C 215, 23.7.2000.