SKRIFTLIG FRÅGA E-2153/03

från José Ribeiro e Castro (UEN) till kommissionen

(27 juni 2003)

Ämne: Allmänhetens oro över den spanska fiskeflottans förutsedda invasion av de angränsande vattnen utanför Portugals kust

En känd journalist har skrivit följande i en opinionsbildande portugisisk dagstidning: I fisket har vi alltid dragit fördel av den särskilda ordning som föreskrivs i det

bilateralt framförhandlade föranslutningsavtalet. Vi har utgått från att våra resurser alltid skulle förbli våra och har därför främjat återhållsamhet i fiskeansträngningen i våra vatten för att garantera resursernas bevarande, genom att skrota fartyg, ställa fiskare utan arbete, förbjuda fiske med trål efter vissa arter och begränsa fångsten av andra. Om vi nu plötsligt står utan något som helst skydd, vilket förmodligen är vad som har hänt i praktiken, innebär det att vi har bevarat resurserna för att spanjorerna skall kunna uttömma dem på ca sex år med sin fiskeflotta, som är den tredje eller fjärde största i världen och som efter att ha utarmat sina egna resurser ägnar sig åt att förstöra samtliga hav där de har tillstånd att fiska. Att åberopa en jämlikhetsprincip under dessa förhållanden är att driva med oss. Att gratis överlämna våra vatten, såväl längs fastlandet som utanför Azorerna och Madeira, i den spanska flottans våld är att slutgiltigt avstå från några som helst egna fördelar inom EU. Om vi ger Bryssel tillåtelse att införa en falsk jämlikhetspolitik inom fisket samtidigt som de blockerar varje försök till reform i syfte att få ett slut på de uppenbara olikheterna inom den gemensamma jordbrukspolitiken, till fördel för de rika länderna och till nackdel för de fattiga, innebär det att vi för alltid är hänvisade till en plats i Europas periferi. (Miguel Sousa Tavares, Público, 13.6.2003).

En annan journalist har skrivit följande: EU ger Spanien tillåtelse att ha en enorm, aggressiv och plundrande fiskeflotta, vilket fick Marocko att begränsa tillträdet för europeiska fiskare till deras fiskevatten och vilket redan orsakat konflikter i Irländska sjön. Detta tvingade dessutom oss att minska vår egen fiskeflotta för att möjliggöra en återhämtning av fisket i den portugisiska exklusiva ekonomiska zonen. Det är hög tid att EU skipar rättvisa och tar efter Kanadas strategi genom att införa böter som motsvarar priset på de fiskefartyg som kränker bestämmelserna, och det skulle för detta räcka med ett fåtal övervakningsflyg. (Comandante Virgílio de Carvalho, Jornal de Notícias, 16.6.2003).

Det kan mycket väl finnas vissa oklarheter i Portugals rättsliga ställningstagande i detta ärende, som för bara helt nyligen togs upp i Europaparlamentet, med detta är emellertid de känslor som dominerar bland den portugisiska allmänheten i den pågående debatten om den nya fiskeordningen i fiskevattnen i västra EU och om unionens utlysta planer på att inom gränsen på 200 sjömil införa ett obegränsat tillträde till dessa vatten, i första hand för den mäktiga spanska fiskeflottan, vilket medför enorma risker såväl för resursbevarandet som för fiskerisektorns överlevnad i Portugal.

Hur skulle kommissionen bemöta dessa tidningsartiklar? Hur ställer sig kommissionen till den växande känslan bland portugiserna att det har begåtts en djup oförrätt mot Portugal genom det sätt på vilket Europeiska unionen behandlar landets primärsektorer, i synnerhet jordbruket och fisket? Hur förklarar kommissionen att Portugal anpassat och strikt begränsat sina fiskeansträngningar, vilket fått allvarliga ekonomiska och sociala återverkningar för att bevara fiskeresurserna i sina angränsande fiskevatten, bara för att nu få se dessa vatten öppnas för tredje parts fria plundring? Hur skulle kommissionen förklara detta falskspel som går ut på att en part bevarar resurser för att en annan part skall kunna uttömma dem?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(14 juli 2003)

Det skall det erinras om att det enligt artikel 17.1 i rådets ramförordning (EG) nr 2371/2002 av den 20 december 2002, om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken(1), är en av fiskeripolitikens grundprinciper att fiskefartyg från gemenskapen skall ha lika tillgång till vatten som ligger 12 sjömil utanför baslinjerna.

Till följd av anslutningsakten för Spanien och Portugal från 1985 delades ICES(2) IXa upp mellan dessa två medlemsstater enligt deras nationella gränser. Detta var emellertid klart och tydligt ett övergångsarrangemang, vid sidan av andra tillfälliga arrangemang för att integrera Portugal och Spanien i gemenskapen. Dessa arrangemang måste nu upphöra. Det är uppenbart att uppdelningen på spanska och portugisiska vatten utanför 12-milsgränsen inte är förenlig med ovannämnda artikel 17.1, och det är helt enkelt både juridiskt och politiskt omöjligt att upprätthålla en ordning som utestänger medlemsstater inom gemenskapen från vatten under en medlemsstats jurisdiktion. Detta gäller för alla gemenskapsvatten inte bara Portugals. Det skall också erinras om att denna princip redan har godtagits i förordningen om totalt tillåtna fångstmängder och kvoter för 2003, som antogs av rådet i december 2002, där den motsvarande uppdelningen av ICES-område IXa övergavs.

Om det finns bevarandeproblem inom det ifrågavarande området skall dessa regleras på gemenskapsnivå enligt de reguljära förfaranden som tillämpas inom den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen står alltid beredd att granska sådana krav och att vidta de nödvändiga åtgärderna.

(1) EGT L 358, 31.12.2002.

(2) ICES: Internationella havsforskningsrådet (ICES).