ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FRÅGA E-3243/97 från Alfonso Novo Belenguer (ARE) till kommissionen (20 oktober 1997)

Ämne: Sjötransporter av plutonium

Från och med december 1997 kommer de franska sjötransporterna av plutonium från upparbetningsanläggningen i La Hague till Japan att öka. För att genomföra dessa transporter måste fartygen passera nära den spanska kusten vid Galicien och Kanarieöarna, med de risker transporten av detta farliga avfall medför.

Känner kommissionen till att den här rutten används frekvent av fartygen på väg till Japan?

Har kommissionen vidtagit några åtgärder för att förhindra att man går så nära kusten med så farlig radioaktiv last?

Svar från Niel Kinnock på kommissionens vägnar (15 december 1997)

Enligt direktiv 93/75/EEG om minimikrav för fartyg som anlöper eller avgår från gemenskapens hamnar med farligt eller förorenande gods ((EGT L 247, 5.10.1993. Detta direktiv håller på att ändras för att även omfatta radioaktivt material enligt INF-koden. )) skall den ansvarige för fartyg med farligt eller förorenande gods, däribland kärnmaterial, som avgår från en hamn inom gemenskapen eller som avgår från en hamn utanför gemenskapen och har en hamn i en medlemsstat som destination, förse myndigheterna med viss information. Denna information inbegriper bl.a. fartygets planerade färdväg.

Lagens syfte är att förbättra informationen till de nationella myndigheterna i händelse av olycka till sjöss där farliga ämnen som transporteras på fartyg är inblandade. I samband med en eventuell olycka måste andra berörda medlemsstater också informeras och kommissionen behöver inte vara direkt inblandad i informationsprocessen som endast är av operativ natur. Kommissionen ingriper bara om någon medlemsstat inte följer direktivets bestämmelser.

Säkerhetsnivån för förpackningar för sjötransport av plutonium regleras för närvarande av IMDG-koden (den internationella koden för sjötransport av farligt gods) och INF-koden (säkerhetsföreskrifter för sjötransport av bestrålat kärnbränsle, plutonium och högaktivt avfall i tunnor) instiftade av IMO (den internationella sjöfartsorganisationen). Med bl.a. detta i beaktande avser kommissionen inte att vidta några ytterligare åtgärder på gemenskapsnivå vad gäller färdväg för fartyg som transporterar plutonium eller andra radioaktiva ämnen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3551/97 från Gianni Tamino (V) till kommissionen (12 november 1997)

Ämne: Experiment med foster

Många medier har publicerat nyheten om att den engelske biologen Jonathan Slaek har framställt grodor utan huvuden genom manipulation under fosterstadiet. Denna teknik gör det möjligt att utveckla foster som endast består av vissa organ, och Slaek bekräftar att man ämnar utvidga tekniken till att innefatta däggdjur, medräknat människor, för att bland annat med hjälp av kloning utveckla ett slags ¨organfabrik¨ som kan användas för transplantationer.

Eftersom många forskare i olika europeiska stater har uppgett att liknande experiment pågår vid deras laboratorier, undrar jag om kommissionen kan uppge i vilka forskningscentra dessa experiment pågår och om denna typ av forskning är förenlig med konventionen om de mänskliga rättigheterna och biomedicin, som godkändes av Europarådet i november 1996 och undertecknades av nio EU-medlemsländer (Danmark, Finland, Frankrike, Grekland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Spanien och Sverige), och om den generellt är förenlig med EU:s bestämmelser och Europaparlamentets resolutioner?

Svar från Edith Cresson på kommissionens vägnar (30 januari 1998)

Kommissionen är medveten om den uppmärksamhet som de experiment som parlamentsledamoten nämner har fått i medierna.

Denna typ av forskning omfattas över huvud taget inte av något av gemenskapens ramprogram för forskning och teknisk utveckling (FoTU), vare sig pågående (Fjärde ramprogrammet) ((EGT L 117, 8.5.1990. )) eller kommande (Femte ramprogrammet) ((KOM(97) 142 slutlig. )). Kommissionen anser att sådan forskning är oförenlig med de grundläggande etiska principerna.

Dessa principer omfattas av artikel 6 i det föreslagna Femte ramprogrammet, men även i en hänvisning i artikel 10 i förslaget till beslut om fastställande av regler för deltagande i forskningsverksamhet (artikel 130j).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3729/97 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) till kommissionen (21 november 1997)

Ämne: Öppnande av gemenskapstullkvoter för 1000 ton tonfiskfilé till nedsatt tull

Rådets förordning (EG) nr 702/97 ((EGT L 104, 22.4.1997, s. 8. )) av den 14 april 1997 stadgar om öppnandet av autonoma gemenskapstullkvoter för vissa fiskeriprodukter.

Enligt denna förordning tillåts import av 1000 ton tonfiskfilé med ursprung i tredje land till tullsatser som utgör hälften av motsvarande normala tullar.

Kan kommissionen informera om orsaken till detta exceptionella externa öppnande mot länder som omfattas av det allmänna preferenssystemet och avtal som Lomékonventionen?

Är detta en undantagsåtgärd eller är det möjligt att förfarandet upprepas i framtiden?

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna E-3729/97 och E-3730/97 ingivna av Emma Bonino för kommissionen (23 januari 1998)

Beslutet om att öppna en autonom gemenskapstullkvot för import av 1000 ton tonfiskfilé till en tullsats på 12 % för år 1997 fattades till följd av de försörjningsproblem som den europeiska tonfiskkonservindustrin brottas med. Dessa problem har uppstått till följd av den allmänna situationen på världsmarknaden för tonfisk (litet utbud men oförminskad efterfrågan) men bottnar även i utvecklingen av metoderna för bearbetning av råvaran (filéskärningen håller på att utvecklas i de länder som gränsar till fångstplatserna så att endast den ¨användbara¨ produkten behöver transporteras till konserveringsanläggningen).

Tullkvoten för tonfiskfiléer som är avsedda för gemenskapens bearbetningsindustri gäller andra tredje länder än AVS-länderna eftersom de senare redan åtnjuter total tullfrihet för de berörda produkterna.

Kommissionen granskar varje år på nytt situationen på samtliga marknader för vilka medlemsstaterna lagt fram ansökningar om kvoter eller tullbefrielse. För 1998 pågår denna analys för närvarande och kommissionens förslag väntas vara klara i slutet av januari 1998, vilket är det sedvanliga datumet för detta arbete. När det gäller tonfisk föreligger en ansökan om öppnandet av en kvot för filéer, vilken är under behandling.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3654/97 från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Sammanhållningsfondens fortsatta verksamhet

Fram till idag har stöd ur sammanhållningsfonden betalats till medlemsstater vars BNI per capita är mindre än 90 % av genomsnittet i gemenskapen och på villkor att det finns ett nationellt program som uppfyller kraven på ekonomisk konvergens. Kommissionen föreslår i Agenda 2000 att sammanhållningsfonden skall behålla sin nuvarande utformning för att man skall kunna fortsätta med gemenskapens stöd till de minst bemedlade medlemsstaterna som anslutit sig till den tredje fasen av EMU.

Kommer - mot bakgrund av ovanstående - de länder som inte ansluter sig till den tredje fasen av EMU att vara berättigade till stöd ur sammanhållningsfonden också efter 1999, om deras BNI per capita är mindre än 90 % av genomsnittet i gemenskapen och de har ett nationellt konvergensprogram?

Svar från Monika Wulf-Mathies på kommissionens vägnar (5 januari 1998)

Kommissionen föreslog i dokumentet Agenda 2000 ((KOM(97) 2000 slutlig. )) att reglerna för Sammanhållningsfondens verksamhet inte skulle ändras. Detta innebär att medlemsstater som inte deltar i den tredje fasen av den ekonomiska och monetära unionen (EMU) och som har en bruttonationalprodukt per capita på mindre än 90 % av genomsnittet i gemenskapen också i fortsättningen är berättigade till stöd, förutsatt att ett nationellt program för uppfyllande av de konvergenskriterier som fastställs i artikel 104c i EG-fördraget har inrättats.

En översyn av detta villkor för stöd (BNP per capita på mindre än 90 % av genomsnittet i gemenskapen) kommer att göras någon gång i mitten av perioden 2000*2006.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3705/97 från Françoise Grossetête (PPE) till kommissionen (19 november 1997)

Ämne: Den inre marknaden - försäljning av glasögon med färdiga linser

Försäljningsvillkoren för glasögon med färdiga linser varierar för närvarande från en medlemsstat till en annan.

Det är fråga om en produkt som påverkar konsumenternas hälsa.

Jag önskar att kommissionen kunde informera mig om sina avsikter vad gäller fastställandet av föreskrifter i gemenskapen i syfte att harmonisera försäljningsvillkoren och framför allt i fråga om de kvalitativa kraven inom EU på försäljare (optiker, apotekare eller andra) av glasögon med färdiga linser.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (2 februari 1998)

Kommissionen har för närvarande inte för avsikt att lägga fram förslag om införandet av en gemenskapsförordning om försäljningsvillkor för glasögon med färdiga linser (färdigglasögon).

Vad gäller kvalifikationerna för försäljare av färdigglasögon finns det inga gemenskapsbestämmelser för harmonisering av dessa yrkesgrupper eller tillträdet till eller utövandet av yrkesverksamhet inom denna sektor. Den typen av bestämmelser finns endast för sju yrken (läkare, tandläkare, sjuksköterskor inom allmänvården, veterinärer, barnmorskor, farmaceuter och arkitekter).

Med hänsyn till subsidiaritetsprincipen och med tanke på att det ömsesidiga erkännandet av examensbevis för yrken inom detaljhandeln för färdigglasögon (optiker, optometriker, etc.) säkerställs genom direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier ((EGT L 19, 24.1.1989. )) och direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG ((EGT L 209, 24.7.1992. )), avser inte kommissionen att lägga fram förslag om att harmonisera utbildningen för dessa yrken och villkoren för utövandet av dem.

I avsaknad av gemenskapsbestämmelser är det medlemsstaterna som själva är behöriga att besluta om försäljningsvillkor, nivå och längd på den utbildning som ges på deras territorier, samt om villkoren för att få tillstånd att utöva denna yrkesverksamhet, under förutsättning att den nationella lagstiftningen är förenlig med gemenskapslagstiftningen, särskilt principerna om fri rörlighet för varor och icke-diskriminering.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4003/97 från Nikitas Kaklamanis (UPE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Inkomster till EU:s budget från fiskefartygens avgifter

Enligt uppgifter från organisationerna för ägare till fiskefartyg inom EU:s medlemsstater åläggs en fartygsägare som vill förvärva fisketillstånd att betala en avgift av vilken en del går till gemenskapens budget och resten till unionens medlemsstater.

Jag skulle vilja att Europeiska kommissionen redogjorde för var i gemenskapens budget denna inkomst bokförs, hur stor den var för 1997 och om det inom Europeiska kommissionen finns några tankar på att ytterligare höja denna avgift som påläggs unionens fiskefartyg.

Svar från Emma Bonino på kommissionens vägnar (12 februari 1998)

De av gemenskapens fartygsägare som önskar erhålla fiskelicens inom ramen för ett fiskeavtal som ingåtts mellan gemenskapen och ett tredje land skall

- inte betala någon licensavgift om det rör sig om reciprocitetsavtal. Genom dessa avtal kan gemenskapen, i utbyte mot fiskemöjligheter som beviljats gemenskapens fartyg i ett tredje lands vatten, bevilja fiskemöjligheter till fartyg från detta tredje land. Dessa avtal rör Nordsjön, Östersjön och norra Atlanten,

- betala en licensavgift om det rör sig om avtal om tillträde till en zon i utbyte mot ekonomisk ersättning. Genom dessa avtal kan ett tredje land bevilja fiskemöjligheter till gemenskapsfartyg i utbyte mot en ekonomisk ersättning som betalas av kommissionen och en avgift som betalas av den fartygsägare som ansöker om licensen. Redaren skall betala hela denna avgift till det tredje landets statskassa. Denna typ av avtal ingås med länderna i södra Atlanten och Indiska oceanen samt AVS-länderna (vissa länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet).

Den fartygsägare som ansöker om en fiskelicens för sitt fartyg skall inte betala några pengar till kommissionen. Inget belopp av denna typ finns därför med i kommissionens budget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3511/97 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (14 november 1997)

Ämne: Små och medelstora företag i Europa blir lidande på att post- och televerket i Nederländerna liksom annorstädes i Europa missbrukar sin monopolställning

1. Små och medelstora företag förefaller regelbundet att stöta på hinder till följd av att post- och televerksorganisationer missbrukar sin monopolställning. I Nederländerna ser det på ett flertal orter ut som om annan verksamhet än bara postbefordran, som är underkastad monopol, sker via samma kundbetjäningsluckor som mottagandet av postförsändelser. Som exempel på sådan verksamhet kunde nämnas växling av utländsk valuta och utfärdande av registreringsbevis (i Finland: registerutdrag) för motorfordon. Dessa exempel är inte heller de enda i sitt slag. Detta leder till att i synnerhet små och medelstora företag i hög grad blir lidande. Under rusningstiden mellan kl. 16.00 och 18.00 kan man ibland få vänta mer än 20 minuter bara för att få skicka ett vanligt postpaket. Den lokala chefen för nederländska post- och televerket i Haag, W. van den Berg, tycker inte att detta är oroväckande. Dock innebär dessa förhållanden ett betydande avbräck för små och medelstora företag. Är rådet berett att uppmana kommissionen att utarbeta direktiv mot att europeiska postföretag missbrukar sin monopolställning?

2. Kan rådet ange på vilka sätt de europeiska postföretagens monopolställning kunde brytas, något som bland annat skulle vara till fördel för de små och medelstora företagen och för sysselsättningen?

3. Är rådet berett att uppmana kommissionen att utarbeta direktiv som skall leda till förbud mot att postföretagen i Europa sammanblandar kommersiell verksamhet med sin egen monopolbaserade verksamhet? Ett exempel på sådan sammanblandning är att växling av främmande valuta, vilket ju konkurrerar med de kommersiella bankerna, sker vid samma kundbetjäningsluckor som den monopolbaserade verksamheten, alltså mottagandet av postförsändelser för befordran. Detta exempel är inte heller det enda i sitt slag.

Svar (9 mars 1998)

1. Som svar på den ärade parlamentsledamotens fråga önskar rådet erinra om att enligt bestämmelserna i fördraget är missbruk av en dominerande ställning en fråga som ligger inom kommissionens kompetensområde.

2. Rådet önskar likaledes erinra den ärade parlamentsledamoten om att Europaparlamentet och rådet den 15 december 1997 antog direktiv 97/67/EG om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna ((EGT L 15, 21.1.1998, s. 14. )).
SKRIFTLIG FRÅGA E-3284/97 från Leonie van Bladel (UPE) till rådet (21 oktober 1997)

Ämne: Naturområdet Okawangoträsken i Botswana hotat

1. Känner rådet till att Namibia till följd av allvarlig torka är i färd med att pumpa vatten ur Okawangofloden i Botswana?

2. Känner rådet vidare till att denna verksamhet bedrivs med ekonomiskt stöd från Kina och att Namibia i utbyte mot detta stöd har beviljat Kina fiskerättigheter utanför Namibias kust?

3. Har rådet, med tanke på den orörda och särskilda flora och fauna som återfinns i Okawangoträsken, för avsikt att inleda överläggningar med Namibias och Botswanas regeringar för att med hjälp av ekonomiskt stöd från Europeiska unionen söka efter alternativa lösningar på problemet med vattenbristen i Namibia?

4. Är rådet berett att ta hjälp av den speciella kännedom om vattenförsörjning som finns i Europa, i synnerhet vid det engelska Wetlandsinstitutet med huvudkontor i Nederländerna, för att finna en lösning på detta problem?

Svar (16 februari 1998)

Rådet har ingen information om att Namibia planerar att pumpa vatten ur Okawangofloden i Botswana. För övrigt har rådet inte någon direkt behörighet att ingripa i denna fråga.

Denna typ av problem skulle kunna behandlas inom ramen för förvaltningen av Lomé-konventionen och detta åvilar i första hand kommissionen.
SKRIFTLIG FRÅGA E-4071/97 från Phillip Whitehead (PSE) till kommissionen (14 januari 1998)

Ämne: Näringsvärdesmärkning

Med tanke på den höga procentandelen förförpackade livsmedel som säljs i vissa länder, håller kommissionen med om att det behövs fullständig information om näringsvärde på alla förförpackade livsmedel om konsumenterna skall kunna välja hälsosamma livsmedel, och att märkningen bör omfatta åtminstone innehåll vad gäller energi, protein, kolhydrater, socker, fett, mättat fett, fibrer och natrium?

Svar från Martin Bangemann på kommissionens vägnar (30 januari 1998)

Enligt gemenskapslagstiftningen om näringsvärdesdeklaration för livsmedel ((EGT L 276, 6.10.1990. )), som fastställs i Rådets direktiv 90/496/EEG, kan information om de åtta nämnda faktorerna lämnas frivilligt, men detta är obligatoriskt vid vissa omständigheter som anges i direktivet.

Kommissionen har i grönboken om livsmedelslagstiftning, offentliggjord i maj 1997 ((KOM(97) 176 slutlig. )), tagit upp frågan och bett om kommentarer om översynen av direktivet om näringsvärdesdeklaration. Kommissionen utvärderar för närvarande dessa kommentarer, men har ännu ej nått några slutsatser i denna konkreta fråga.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3113/97 från Roberta Angelilli (NI) till kommissionen (13 oktober 1997)

Ämne: Anbudsinfordran för järnvägsarbetarnas restauranger i Markerna och Pescaraområdet

Det italienska järnvägsbolaget Ferrovie dello Stato (FS) har utfört en anbudsinfordran för tjänster som gäller järnvägsarbetarnas restauranger i Markerna och Pescaraområdet. Även om man vid granskning av anbuden konstaterade att det lämpligaste anbudet kom från cateringföretaget Centro Ternano di Ristorazione (CTR), gav FS i enlighet med utbredd praxis företaget Dopolavoro Ferroviari (DLF) företräde. DLF är en organisation som grundats av facket. På grund av att DLF Ancona utnyttjade sitt företräde fick det avtalet om tillhandahållande av 150 000 måltider per år, även om CTR hade erbjudit tjänsterna till samma pris.

Kommissionen anmodas att besvara följande frågor:

1. Har FS:s offentliga anbudsinfordran utförts i enlighet med bestämmelserna i direktiven 93/38/EEG ((EGT L 199, 9.8.1993, s. 84.)) och 92/50/EEG ((EGT L 209, 24.7.1992, s. 1.)) om offentlig upphandling av tjänster, både vad gäller förfarandena och bestämmelserna om publicering?

2. Utgör beviljandet av företräde för DLF Ancona inte ett brott mot bestämmelserna om fri konkurrens och i synnerhet ovannämnda direktiv?

3. Kan resultaten av anbudsförfarandet således anses vara lagliga?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar (19 november 1997)

1. Restaurangtjänsten ingår i tjänster enligt kategori 17 (hotell- och restaurangtjänster) i bilaga I B i direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena vid offenlig upphandling av tjänster och bilaga XVI B i direktiv 93/38/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna. Följaktligen omfattas anbudsförfarandet endast av bestämmelserna om de tekniska specifikationerna (artikel 14 i direktiv 92/50/EEG och artikel 18 i direktiv 93/38/EEG) och av skyldigheten att meddela kommissionen resultatet av förfarandet inom två månader efter det att kontraktet tilldelats (artikel 16 i direktiv 92/50/EEG och artikel 24 i direktiv 93/38/EEG).

2. och 3. Vad gäller frågan om företräde kommer kommissionen att undersöka om det handlar om en diskriminerande nationell åtgärd som är oförenlig med EG-fördraget. Svaret på den tredje frågan beror på resultatet av detta.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3708/97 från Ulf Holm (V) till rådet (19 november 1997)

Ämne: FN:s klimatkonferens i Kyoto

Inför FN:s stora klimatkonferens i Kyoto i december uppträder nu EU som en enda röst i konventionsarbetet. Många, inte bara EU utan också länder utanför, t.ex. Australien, anser att detta är problematiskt eftersom detta innebär att EU-länderna nu förhandlar som en juridisk person.

Vem inom EU har egentligen ansvaret för vad EU ska tycka: är det kommissionen, medlemsländerna eller något däremellan?

Anser rådet att dagens fördrag är tillräckligt för att EU ska kunna beskrivas som en juridisk person? Kommer det nya Amsterdamfördraget att klargöra denna punkt ytterligare?

Svar (19 januari 1998)

Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om att frågan om ett eventuellt protokoll från Kyoto delvis ligger under Europeiska gemenskapens behörighet och delvis under medlemsstaternas.

Den ärade parlamentsledamoten är förmodligen medveten om att både gemenskapen och dess medlemsstater har undertecknat Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar. Hänvisningen till Europeiska unionen i förhandlingsprocessen om ett Kyotoprotokoll är ett uttryck för medlemsstaternas och gemenskapsinstitutionernas åtagande om ett nära samarbete, i enlighet med kravet på enhetlighet i gemenskapens internationella representation (se t.ex. domstolens yttrande 1/94 av den 15 november 1994, rättsfallssamlingen 1994, s. I-5267, punkt 108).

Beträffande Europeiska gemenskapens ståndpunkt i Kyotoförhandlingarna har den fastställts av rådet i enlighet med artikel 228.1 i EG-fördraget.
SKRIFTLIG FRÅGA E-3589/97 från Jaime Valdivielso de Cué (PPE) till rådet (17 november 1997)

Ämne: Effektiv distribution av produkter som beslagtagits på grund av bedrägeri

Genom att tillämpa förordningen om skydd för varumärken och immateriell rätt har man utfört kontroller med hjälp av tullinstrument. Över 1 500 fall har upptäckts och i nästan samtliga medlemsstater har brott mot förordningen begåtts.

Efter att produkterna beslagtagits uppstår ett problem med bestämmelseorten för dessa produkter. För närvarande består lösningen i att systematiskt förstöra produkterna, vilket är ett ineffektivt system som orsakar höga kostnader. Det förekommer patetiska exempel, såsom att textilprodukter förstörs och detta förfarande orsakar höga ekonomiska och miljömässiga kostnader.

Europeiska unionen har redan erfarenhet av ett förfarande vad gäller att utnyttja jordbruksprodukter som dragits bort från marknaden. Dessa har gratis distribuerats till välgörenhetsorganisationer. EU kräver att dessa organisationer har undertecknat samarbetsavtal med Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket.

Beaktar rådet möjligheten att inrätta ett liknande system för att utnyttja de produkter som beslagtagits som en följd av bedrägerier? I Spanien har tusentals textilprodukter beslagtagits. Planeras någon åtgärd för att försöka utnyttja produkterna, genom att ge dem till välgörenhetsorganisationer och organisationer för humanitär hjälp, såsom den internationella katolska organisationen Caritas eller Röda korset, som skulle kunna underteckna liknande avtal som avtalen med utvecklings- och garantifonden för jordbruket?

Svar (26 januari 1998)

Rådet fäster den ärade parlamentsledamotens uppmärksamhet på svaren på de skriftliga frågorna nr 0065/97, 0845/97 och 3560/97, som rör samma ämne.