SKRIFTLIG FRÅGA E-1752/03

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till kommissionen

(27 maj 2003)

Ämne: Användning av konsekvensanalyser och ansvarsförsäkringar som beredskapsåtgärder inför oljeolyckor

Ett sjöhaveri är inte bara ett miljöproblem utan också en stor ekonomisk katastrof. En oljeskada skulle till exempel förstöra bruksvärdet och även förmögenhetsvärdet på strandfastigheter och landområden. En oljeskada skulle försvåra driften av produktions- och kraftanläggningar på havsstränder. Exempelvis vid sådana kärnkraftverk som använder havsvatten för kylning måste man sannolikt stoppa driften under en lång tid, eller rentav i flera år, eftersom oljan kunde blockera kylsystemen och detta kunde ha ödesdigra följder.

Med tanke på eventuella olyckor skulle det vara möjligt att vidta beredskapsåtgärder i likhet med dem som man vidtar inför kärnkraftsolyckor. Om man gör en konsekvensanalys då en oljetanker havererar skulle man kunna utreda den kumulativa sannolikhetsfördelningen mellan kostnaderna och övriga följder. Å andra sidan skulle det behövas en ansvarsförsäkring för oljeolyckor i likhet med ansvarsförsäkringen för kärnkraftsolyckor för att täcka ovannämnda konsekvenser, om de är så omfattande.

Anser kommissionen att ovannämnda konsekvensanalys och ansvarsförsäkring är användbara metoder för att bedöma de omfattande följderna av oljeskador och för att ersätta dem, vid sidan om de gällande lagstiftningsåtgärderna och sådana åtgärder som förbereds för närvarande?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(8 juli 2003)

Kommissionen vill påpeka för ledamoten att den situation och typ av skador hon talar om omfattas av den internationella konventionen om ansvarighet för skada orsakad av förorening genom olja (ansvarighetskonventionen) samt den internationella konventionen om upprättandet av en internationell fond för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja (fondkonventionen).

Dessa båda konventioner, som ändrades 1992, täcker föroreningar av utsläpp av beständig olja från tankfartyg i kustfarvatten (upp till 200 sjömil från kusten) i de anslutna länderna. Konventionerna omfattar förluster av och skador på egendom samt i viss mån ekonomiska förluster och kostnader för återställande av miljön samt förebyggande åtgärder, bland annat saneringskostnader. 85 länder har anslutit sig till 1992 års konventioner, däribland unionens samtliga medlemsstater förutom Luxemburg och Österrike.

Det första ansvarighetssteget, det vill säga fartygsägarens ansvarighet, regleras i ansvarighetskonventionen. Fartygsägarens ansvarighet är strikt och därmed inte beroende av fel eller vårdslöshet från dennes sida. Ägaren har normalt rätt att begränsa sin ansvarighet till ett belopp kopplat till fartygets dräktighet, för närvarande max 80 miljoner euro för de största fartygen. Enligt ansvarighetskonventionen är ägaren också skyldig att teckna en försäkring som täcker ansvarigheten. Ägaren har rätt att föra talan om ersättning för skada direkt mot försäkringsgivaren upp till gränsen för sin ansvarighet.

Ansvarighetskonventionen kompletteras av den internationella fonden för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja (FIPOL), som inrättades genom fondkonventionen för att ersätta de drabbade i de fall där fartygsägarens ansvarighet inte täcker alla skador. Maxersättningen från FIPOL är för närvarande cirka 175 miljoner euro. FIPOL finansieras med bidrag från företag och andra aktörer som tar emot olja som transporterats på havet.

Den 16 maj 2003 antogs ett nytt protokoll som kompletterade de befintliga konventionerna om ansvarighet och ersättning vid oljeföroreningar. Detta skedde vid en diplomatisk konferens under Internationella sjöfartsorganisationens ledning. I och med protokollet inrättas en kompletteringsfond som innebär att de drabbade kan få ersättning med det femdubbla beloppet jämfört med tidigare (max 910 miljoner euro).

Kommissionen välkomnar inrättandet av en ny kompletteringsfond, eftersom en sådan bidrar avsevärt till att de som drabbas av oljeutsläpp i framtiden garanteras heltäckande och snabb ersättning. Medlemsstaterna har uppmanats att omedelbart ratificera det nya protokollet så att det träder i kraft före årsskiftet 2003/2004.