SKRIFTLIG FRÅGA P-3105/00

från Florence Kuntz (UEN) till kommissionen

(26 september 2000)

Ämne: Moms för restaurangnäringen i Europeiska unionen

Vissa medlemsstater såsom Spanien och Portugal beviljades vid sitt inträde i unionen undantag på momsområdet, varigenom dessa länder lyckades uppnå lägre moms för restaurangnäringen. Dessa övergångsbestämmelser, för vilka det emellertid inte fastställts någon tidsfrist, lär ha införts 1992 och finns lagstadgade i det sjätte momsdirektivet.

Denna snedvridning av konkurrensen skadar allvarligt både sysselsättningen (det behövs en betydande personalstyrka inom denna näringsgren) och omsättningen i vissa av de medlemsstater som tillämpar en högre skattesats för restaurangnäringen.

Kan kommissionen besvara följande:

- Varför kan man inte fastställa en tidsfrist för slutet på den övergångsperiod som gäller momsen i vissa medlemsstater och vilka villkor måste uppfyllas för att ett exakt slutdatum skall kunna föreslås för Ekofin-rådet?

- Vilka åtgärder kan vidtas för att så fort som möjligt få ett slut på denna allvarliga överträdelse av de principer som gäller för Europeiska unionens konkurrenspolitik inom denna näringsgren?

- Varför innehåller det sjätte direktivet ett förbud för länder utan undantag att sänka momsen för restaurangnäringen?

Svar från Frederik Bolkestein på kommissionens vägnar

(30 oktober 2000)

I enlighet med nu gällande gemenskapsbestämmelser på området (artikel 12.3 i rådets sjätte mervärdesskattedirektiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund(1)), skall en normalskattesats på minst 15 % tillämpas på restaurangtjänster. Begreppet förhöjd skattesats utgick i och med antagandet av direktiv 92/77/EEG(2) om harmonisering av mervärdesskattesatser.

Vissa bestämmelser i mervärdesskattedirektivet (artikel 28.2) gör det emellertid möjligt för medlemsstaterna att, på vissa villkor, tillämpa en sänkt skattesats på restaurangtjänster under en övergångsperiod.

Detta gäller de medlemsstater som, den 1 januari 1991, var tvungna att höja normalskattesatsen med mer än 2 % och de medlemsstater som, vid samma tidpunkt, redan tillämpade en sänkt skattesats på restaurangtjänster. Dessa medlemsstater får tillämpa eller fortsätta att tillämpa en sänkt skattesats på detta område.

Tillämpningsperioden för undantagen i fråga är avhängig av giltighetstiden för de övergångsbestämmelser som trädde i kraft den 1 januari 1993. Övergångsbestämmelserna var avsedda att gälla fram till den 31 december 1996 men skulle förlängas tills det slutgiltiga mervärdesskattesystemet trädde i kraft. Övergången till ett slutgiltigt system har visat sig särskilt problematisk, och det är nu tydligt att övergångsbestämmelserna kommer att gälla ytterligare några år.

Andra medlemsstater skulle ha fått möjlighet att tillämpa en sänkt skattesats på restaurangtjänster, om rådet inte hade ändrat kommissionens förslag vid förhandlingen om rådets direktiv 1999/85/EG av den 22 oktober 1999 om ändring av direktiv 77/388/EEG beträffande möjlighet att på försök tillämpa en reducerad mervärdesskattesats på arbetsintensiva tjänster(3). Rådet inskränkte emellertid förslagets tillämpningsområde till att gälla en begränsad förteckning över tjänster, där restaurangnäringen inte finns med.

En omprövning av de tillfälliga undantagen beträffande skattesatser och deras giltighetstid kommer att diskuteras inom ramen för den rationalisering av mervärdesskattesatserna som kommissionen planerar i samband med en ny strategi för mervärdesskatt(4). Detta kommer att ske efter det att försöket med arbetsintensiva tjänster har utvärderats.

(1) EGT L 145, 13.6.1977. Direktivet senast ändrat genom rådets direktiv 1999/85/EG av den 22 oktober 1999 EGT L 277, 28.10.1999.

(2) Rådets direktiv 92/77/EEG av den 19 oktober 1992 med tillägg till det gemensamma systemet för mervärdesskatt och med ändring av direktiv 77/388/EEG (harmonisering av mervärdesskattesatser) EGT L 316, 31.10.1992.

(3) EGT L 277, 28.10.1999.

(4) KOM(2000) 348 slutlig.